prot · GV0986 · 2008-04-01 00:00:00 — Det har gjorts ansträngningar, inte minst genom att förskriva preparat med likartad funktion som är billigare. Det har varit ett steg på vägen för att få ned de här kostnaderna. Jag tycker ändå att det borde finnas en möjlighet att komma till rätta med problematiken med de små förpackningarna. Även om det sägs att det inte har så stort omfång har jag träffat på personer först trodde jag inte att det var sant, men jag blev överbevisad: så är det som har fått ut betydligt större förpackningar än vad de hade behov av, men också personer, pensionärer, som har kommit till och trott att de hade betalat sina och skulle få fri medicin men får betala medicinen eftersom den förpackningsstorleken inte ingår i högkostnadsskyddet. Bara det finns ett antal sådana fall är det ett problem för den enskilde. Elektronisk rådgivning för förskrivarna läkare, sjuksköterskor och så vidare är väl bra, men det är inte alltid det fungerar i praktiken på det sättet. Väldigt många använder fortfarande i tryckt form. Då blir det en ganska lång eftersläpning innan man upptäcker all information om förpackningarna. Det enklaste vore ju att lösa det här genom att det fanns små förpackningar. Då vore det inget problem. Det finns ju en annan fråga som brukar ligga den här regeringen varmt om hjärtat, och det är regelförenklingar. har jag bara sett att det har blivit krångligare, i alla fall när man lyssnar på . Här skulle man kunna bidra till att förenkla reglerna genom att införa en bestämmelse om att alla läkemedel ska finnas även i små förpackningar. Då behöver det aldrig råda någon tveksamhet, och då behöver man aldrig slå i eller ha några bekymmer med den frågan. Jag tycker fortfarande att det är så att om man är sjuk och gammal ska man inte bli utsatt för sådana här saker, utan som enskild konsument ska jag känna den tryggheten att jag slipper betala min medicin, och samhället kan spara kostnader genom att införa en sådan här regel. 46 FINN (): Jag tror att jag förstår hur interpellanten tänker, och det är behjärtansvärt på sitt sätt, men jag tror ändå att det är lite fel att utgå från en form av läkemedelslagstiftning för att ändra den ordning vi har där läkemedelsföretagen ansöker om att få en möjlighet till olika rabatter och ersättningar, där detta sedan prövas av . Det är i grunden en bra ordning. Jag tycker att det större problemet fortfarande ligger i det jag nämnde i mitt förra inlägg och som förstärktes här av socialministern, nämligen risken att det sker en okynnesförskrivning eller, som man till och med kan säga, en okunnighetsförskrivning i många fall, där förskrivarna behöver bli alltmer varse hur man hanterar detta. I slutändan kommer då även läkemedelsindustrin att anpassa sig till en bättre kunskap inom ramen för förskrivarledet. Det gäller att nå den mer positiva ansatsen, vilket vi nu har en väldigt stor möjlighet till i samband med omregleringen med apoteksmonopolet, vill jag påstå. I stället för att titta på läkemedelslagstiftningen kanske vi bör titta på det som regeringen gör när det gäller patientsäkerhetslagstiftningen, alltså att se farorna med felaktigt använd läkemedelsförskrivning och, som också nämns i svaret från socialministern, det stora intresset från den nuvarande regeringen att använda modern också till stöd inom ramen för hälso- och sjukvården, inte minst förskrivarstöd, och göra detta enkelt för förskrivarna. Jag tror faktiskt, , att de flesta läkare använder sig av IT, det vill säga receptunderstöd via nätet, på ett alldeles förtjänstfullt sätt om man arbetar med rimliga volymer av att förskriva recept. Det är inte praktiskt att hantera längre. Men även om man skulle hantera finns längst upp i högra hörnet av varje läkemedel beskrivet om det finns en skillnad i förpackningsstorlek. Jag tror att det är viktigt att de som använder sig av att förskriva läkemedel kommer till insikt om hur regelverket ser ut och att man inte tvingar ett regelverk att bli annorlunda för att förskrivarna inte ska lära sig att hantera sin förskrivningsrätt. Det är i grunden fel. 47 Socialminister (): Jag tror naturligtvis också att det är fel att lagstiftaren ska gå in och tala om vilket format som ska gälla för förpackningar. Då tror jag att vi tar oss vatten över huvudet. Det är knappast en möjlig väg att gå. Däremot tror jag att den här frågan kan spela roll för alla som konkurrerar på det här området, det vill säga att små förpackningar kan vara ett konkurrensmedel. När läkaren då tittar på vilka olika alternativ som finns för den enskilde och substansen är en och densamma man kan alltså välja mellan olika läkemedel så är det klart att läkaren då vill anpassa det efter bästa förmåga till det som passar den enskilde patienten. Den läkemedelsleverantör som då kan leverera något som har den storlek som passar för patienten har naturligtvis en fördel framför den som bara har en jätteförpackning. Jag tror mycket på det arbete som jag nämnde som vi har påbörjat tillsammans med Kommuner och Landsting. Jag kan vara lite förundrad över att man inte har inlett det arbetet tidigare med tanke på de stora kostnader som vi lägger ned en del väl motiverade kostnader, och det är naturligtvis huvuddelen, men också en del pengar som går förlorade genom att vi ibland inte praktiserar det allra klokaste, framför allt för patientens säkerhet men också ekonomiskt när det gäller förskrivningar. Det här arbetet borde förstås ha inletts tidigare. Finn tar upp elektroniskt förskrivarstöd, som naturligtvis är det som används i allt väsentligt runt om i landet och som jag tror spelar en jättestor roll i det här sammanhanget. Det tål att upprepas. vill jag bara ta upp, så att det inte står oemotsagt, att säger att det finns sjuka som känner sig jagade i dagens . Jag ska naturligtvis inte säga att det inte finns det, men kan vi säga att under den regering som utgjorde underlag för var det väldigt få som upplevde något intresse från det offentliga. Det var många människor som upplevde att de var satta på undantag och att ingen brydde sig om dem. Den förändring som sker just nu är att vi får ett mer aktivt rehabiliteringsarbete i som gör att fler människor får möjlighet att komma tillbaka i arbete med allt vad det innebär för dem själva som personer men naturligtvis också för möjligheten att bidra ekonomiskt i olika sammanhang. Det här är en av de verkligt stora insatser som regeringen har gjort när det gäller att förbättra situationen så att fler människor får möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden och bli delaktiga på ett bättre sätt än man har varit under den tidigare regeringen. 48 (): Man behöver inte gå speciellt långt ut på gatorna, i alla fall inte i min hemstad , för att möta någon som känner sig jagad. Men det är ju inte ytterst det som interpellationen handlar om. Jag ska också kommentera talet om att det borde ha gjorts tidigare. Det gjordes en hel del tidigare. Det är väl inte så att ni kämpade för att få regeringsmakten för att inte göra någonting och trodde att förra regeringen skulle ha gjort allting som behövde göras . Det här är en process som löpande måste åtgärdas. tycker jag att det här har blivit så pass akut att klokskapen måste användas för att man ska komma till rätta med problematiken. Jag ska nämna ytterligare en anledning till att jag tycker att man bör titta över prissättningen. Det är inte alla läkemedel som ingår i läkemedelsförmånerna, och för de läkemedel som inte ingår råder fri prissättning för läkemedelsföretagen. Det gäller oftast sådana läkemedel som används i slutenvården, enligt uppgift från , och företagen använder det som argument att man vill kunna sätta priset själv för slutenvården. Och det är klart att det också finns ett intresse av att få ut så mycket som möjligt. Jag tycker att man borde titta över hela systemet med tanke på att inte släppa läkemedelsföretagen alldeles fria på den här marknaden. Vi måste ha tummen i ögat på dem, så att inte läkemedelskostnaderna drar iväg för samhället och den enskilde. 49 Socialminister (): Ett av de betänkanden som utredaren av apoteksmarknaden lämnat berör just läkemedel i slutenvården. Det är förstås ett stort och betydelsefullt område, men den här diskussionen gäller egentligen inte det. Det har alltså tagits ett initiativ för att undersöka dessa frågor som ju är av stor betydelse. Självklart äger den nuvarande regeringen problemet, men det jag ville peka på var att detta problem funnits . har vi tagit ett nytt initiativ som jag tror har goda förutsättningar att leda till minskade kostnader både för den enskilde och för det offentliga. Det hade naturligtvis varit av värde om det igångsatts tidigare. När vi ser nya innovativa läkemedel komma fram, inte minst på cancer- och vaccinområdena, finns det risk för att kostnaderna kraftigt rusar i höjden. Vi ska naturligtvis finansiera det som är medicinskt motiverat att använda, men ska vi granska kostnaderna så att vi inte betalar mer pengar än vad nöden kräver, alltså det som människor behöver för att få bot och lindring. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 12 § Svar på interpellation 2007/08:470 om regeringens jämställdhetspolitik i statlig förvaltning 50 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att en ny diskrimineringslag inte försämrar jämställdhetsarbetet och därmed bidrar till ökade löneskillnader på grund av kön i den statliga förvaltningen. Frågan är ställd mot bakgrund av det förslag till ny diskrimineringslag som regeringen överlämnade till Lagrådet . fokuserar särskilt på regeringens förslag att ändra periodiseringen, från varje till , av de lönekartläggningar som arbetsgivaren ska genomföra i syfte att upptäcka, åtgärda och förhindra osakliga löneskillnader. Den proposition som har överlämnats till innehåller förslag till en ny diskrimineringslag som omfattar hela arbetsmarknaden. Vad gäller de statliga arbetsgivarna har grundprincipen varit att, i möjligaste mån, tillämpa samma regler som för övrig arbetsmarknad. I praktiskt hänseende är det operativa arbetsgivaransvaret delegerat från regeringen till de statliga myndighetscheferna. Vad gäller den nya lagen vill jag börja med att konstatera att osakliga löneskillnader som beror på exempelvis kön är och förblir olagliga. Detta är en form av diskriminering. Mot bakgrund av det delegerade arbetsgivaransvaret ankommer det på parterna på det statliga området att försäkra sig om att detta inte förekommer. Detta gäller oavsett hur ofta en lönekartläggning genomförs. I samtliga tre ramavtal om löner med mera för arbetstagare inom det statliga avtalsområdet som slöts mellan och Saco-S, OFR och finns jämställdhetsaspekten särskilt behandlad. Det handlar både om att fortsätta det partsgemensamma arbete som redan pågår med att åstadkomma en jämnare könsfördelning i samtliga befattningskategorier och att de lokala parterna i samband med lönesättning och lönerevisioner ska se till att det inte uppkommer skillnader i löner som beror på kön. Inom ramen för verksamhet ska ett arbete med att ta fram bra verktyg och stöd i det arbetet bedrivas. Jag har stort förtroende för att parterna sköter detta på bästa tänkbara sätt. Utöver det jag nu nämnt vill jag fästa uppmärksamheten på att regeringen i budgetpropositionen har ställt upp tydliga mål på jämställdhetsområdet som de statliga arbetsgivarna ska sträva efter att uppnå. Målen är dels att andelen kvinnor på ledande befattningar i staten ska öka, dels att löneskillnaderna mellan kvinnor och män ska minska. var de statsanställda kvinnornas genomsnittslön totalt sett lägre än de statsanställda männens. Den siffran har minskat . Löneskillnaderna beror till allra största delen på att kvinnor i högre utsträckning än män befinner sig inom yrken och på befattningar med lägre genomsnittslön. För att komma till rätta med de löneskillnader som beror på just att män och kvinnor innehar olika typer av befattningar har regeringen givit ett uppdrag till Verva att ta fram ett förslag till karriärutvecklingsprogram för kvinnor i staten. Verva avrapporterade sitt uppdrag , och vi bereder nu hur vi ska gå vidare med de förslag som har presenterats. Det pågår en mängd aktiviteter för att öka jämställdheten i den statliga förvaltningen. De förändringar som föreslås i en ny diskrimineringslag ska ses som en ambition att ytterligare understödja detta arbete. Det är dock mycket angeläget att regeringen följer utvecklingen, och jag kan försäkra att vi kommer att vidta lämpliga åtgärder om vi finner att det blir nödvändigt. 51 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag ställde interpellationen på grund av det förhållande som råder. Det är inget nytt i och för sig, utan det handlar om ett tålmodigt arbete när det gäller jämställdheten i staten, löneskillnader och så vidare. Det som oroar mig speciellt mycket är att tillsammans med de andra i regeringen försvagar de verktyg som har varit effektiva mot den löneskillnad som finns i staten och framför allt på den privata sidan. Det framkom ganska klart av den hearing som finansutskottet hade hur det ser ut. Staten låg ganska hyggligt till jämfört med den privata sidan. Jag ska koncentrera mig på staten också. En sak är det som redovisas i svaret, att löneskillnaderna beror på att man har olika befattningar. Det är ett problem i sig, som man naturligtvis måste lösa genom att se till att kvinnor i högre grad får möjlighet att få också befattningar som ger högre lön. Det är en särskild problematik. Jag har ingen särskild synpunkt på det i sig. Jag inriktar mig framför allt på de osakliga löneskillnader som finns, att man helt enkelt har olika lön som inte kan förklaras på annat sätt än att man har olika kön. Det är i den delen det har varit oerhört effektivt med lönekartläggning, dels i staten, dels på den privata sidan. tar man bort skyldigheten att göra lönekartläggningen och säger att det räcker med . Min fråga till är: Hur tänker man göra i staten? Tänker man fortsätta att följa upp detta , eller ska man gå i konsekvens med sitt eget beslut att det räcker med ? Om det blir så också inom staten, hur har i så fall tänkt sig att man ska ha kontroll över detta? Min erfarenhet av är att de driver en ganska hård arbetsgivarpolitik. När de blir tillfrågade försöker de minska ned och i viss mån också negligera de osakliga löneskillnaderna. Det råder en ganska stor skillnad i uppfattning om vad som är osakligt mellan de fackliga organisationerna och . Det kanske är så att sanningen ligger någonstans mittemellan, om man ska göra en realistisk bedömning. Men det är väldigt viktigt att komma åt detta. Lagen innebär en försämring när det gäller lönekartläggningen, som har varit ett effektivt medel. Det har sagts ifrån de fackliga organisationerna, vilket kanske inte är så konstigt och oväntat. Men även från arbetsgivarhåll, inte minst inom den kommunala området, har man pekat på att detta har varit ett väldigt effektivt medel för att se vilka förhållanden som råder. Jag är i grunden positiv till människor över huvud taget. Jag tror att få egentligen är onda med avsikt. Därför tror jag att många blir överraskade. Är det verkligen så här på vår arbetsplats? Fungerar det så här genom kartläggningen? Är det osakliga löneskillnader? Jag tror att det är väldigt få arbetsgivare i statlig verksamhet och i privat sektor som tycker att det är bra eller okej; det här vill man komma till rätta med. Det har varit ett effektivt medel att göra på det sättet. Jag tycker att det är väldigt viktigt hur man tänker hantera den saken . I svar kan jag mest spåra att man fortsätter att försöka komma åt det problem som finns. Sedan är det en klen tröst att säga att det är olagligt med osakliga löneskillnader. Ja, det är det naturligtvis! Men om det är det och man vet att det förekommer måste man också vara väldigt effektiv och tydlig om vad man tänker göra åt det. Hur är det med lönekartläggningen inom staten? Kommer det att ske årsvis, eller kommer man att vara konsekvent med det beslut man har fattat i regeringen om att göra det här ? 52 (): Jag tackar för en väldigt viktig interpellation. Inom alla samhällssektorer värderas kvinnors arbete lägre än mäns, och män tjänar mer än kvinnor. Kommunerna har de minsta löneskillnaderna. Landstingen är på andra plats, staten på tredje. Sist kommer det privata näringslivet, som har de största löneskillnaderna mellan kvinnor och män. har tyvärr inte heller så god statistik utan har väldigt stora löneskillnader. Det vittnar om problem som man borde ta itu med. Tittar man på de tio mest mansdominerade yrkena kan man se att män inom samtliga dessa yrken har högst lön. Tittar man på de tio mest kvinnodominerade yrkena har män högst lön inom fem av dessa yrken. Vi har alltså ett strukturellt problem i samhället. På den utfrågning som finansutskottet hade på initiativ av påstod generaldirektören för att dessa problem inte finns i någon större omfattning inom staten. Det gör mig mycket orolig eftersom det också är samma generaldirektör som har gått ut och krävt att man inte ska behöva göra lönekartläggningar . gjorde ett pressmeddelande inför denna utfrågning där man bland annat skrev att statligt anställda män tjänar i genomsnitt mer än statligt anställda kvinnor. Bland de statliga cheferna finns dubbelt så många män som kvinnor, och även anställningsformerna utfaller till männens fördel då betydligt fler män än kvinnor är tillsvidareanställda, skriver man. Man har också bett SCB göra en undersökning. Den visar att kvinnor har lägre lön än män på 63 av 78 statliga myndigheter. Detta är ett grundläggande problem. ST har också tagit fram en annan rapport som visar hur man ser på jämställdhetsarbetet bland de anställda inom de statliga myndigheterna. Det finns ett uttalat ointresse för jämställdhetsfrågorna. Det finns tendenser till att man skyller på varandra. Män säger att det inte finns något intresse ute bland de anställda, och kvinnor säger att det inte finns något intresse bland chefer. Man säger att det finns för lite kunskap och att det är för kvinnodominerat på arbetsplatsen och så vidare. Det ingjuter en oro att man från ST:s sida säger att det finns ett ointresse ute på arbetsplatserna. De lönekartläggningar som enligt jämställdhetslagen måste göras har varit ett oerhört viktigt verktyg framför allt för att man ska kunna kontrollera eller jämföra likvärdiga yrken, vilket också sägs i jämställdhetslagen att man ska göra. Det är också ett arbete som tyvärr inte har kommit så långt som det borde ha gjort med tanke på hur som vi har haft denna lagstiftning. Då tycker jag att det är mycket märkligt att regeringen väljer att försvaga de verktyg som finns . I stället borde det sättas in mer resurser hos JämO för att följa upp och se till att arbetsgivarna faktiskt gör det jobb som de är satta att göra, även de statliga myndigheterna. Det är oroväckande, . När vi hade denna utfrågning tyckte jag att vi fick väldigt lite svar på hur man ska jobba vidare för att se till att dessa löneskillnader inte kvarstår utan faktiskt tas bort. Det fanns vid det tillfället inte några planer tydligt uttalade, vare sig från eller från statsrådet. Det fanns inte några tidsperspektiv och inte heller någonting om hur uppföljningen framöver ska ske. Men jag hoppas att ska kunna ge svar på det här . 53 Statsrådet (): Jag vill gärna instämma med om att detta är viktiga frågor. Jag vill tacka henne för att hon tog initiativ till den hearing som var i finansutskottet. Det var en väldigt bra genomgång av läget. Jag vill också tacka för den här interpellationen som gör att vi kan summera, diskutera och se var vi står och om vi egentligen är så långt ifrån varandra. Det som är glädjande här är att de osakliga löneskillnaderna har kartlagts. De är nu nere . De förklarade löneskillnaderna låg på 2006. De har minskat . Jag tror att det är . Om vi fokuserar på det som är och lägger ned väldigt mycket arbete på det och kanske inte fokuserar tillräckligt mycket på de är det inte säkert att det är det mest effektiva sättet att arbeta. Bakgrunden till förändringarna i den här delen är att det har gått åt väldigt mycket kraft och resurser, inte minst för mindre arbetsgivare, säkert också för mindre, statliga arbetsgivare, att hålla på med just kartläggningen i stället för att koncentrera sig på åtgärderna. Det är därför som man nu har velat skapa en längre horisont för att kunna genomföra dessa planer. Detta har väldigt mycket blivit ett uppdaterande av planer, medan åtgärderna kanske har fått stå tillbaka för mycket. Om vi tittar på hur det ser ut ska arbetsgivarna nu upprätta en plan för jämställdhetsarbete, en jämställdhetsplan, och dessutom en handlingsplan för jämställda löner. Det är alltså två planer som de ska upprätta. Detta skulle de tidigare göra . Undantaget var arbetsgivare som hade färre än tio anställda. Det kanske inte är så vanligt inom staten. Men att periodiseringen nu ändras beror på att arbetsgivarna ofta lade ned det största arbetet på formalia och på att få fram dessa planer och få in dem i stället för på sakfrågorna. Regeringens uppfattning, vilken jag tror att vi delar, är att det viktiga är att arbetet faktiskt bedrivs genom att man upprättar planer men kanske inte nödvändigtvis att de revideras eller uppdateras . Jämställdhetsplanen ska innehålla en översikt över vilka aktiva åtgärder som behövs på arbetsplatsen och som arbetsgivaren tänker genomföra . Sedan ska planen också innehålla en översiktlig redovisning av den handlingsplan för jämställda löner som arbetsgivaren ska göra. Den handlingsplanen ska redovisa resultatet av lönekartläggningen och analysen i en handlingsplan för jämställda löner. I denna plan ska det också anges vilka lönejusteringar och andra åtgärder som behöver vidtas för att man ska uppnå lika lön för arbete som kan betraktas som lika eller likvärdigt. Jag tror att denna treårsgräns kan skapa bättre förutsättningar för arbetsgivare att kartlägga och analysera löneskillnader och också långsiktigt planera och bedöma vad åtgärderna resulterar i. Det väsentliga är att eventuella lönejusteringar som upptäcks vid kartläggningen och analysen kan åtgärdas så fort som möjligt. Det bör inte innebära någon större förändring i förhållande till hittillsvarande regler. 54 (): Jag får väl ge en chans till. Jag ställde en konkret fråga om hur det skulle gå till i staten och om man ska göra detta . Okej, det verkar som om menar det. Då behöver jag inte säga mer om det. Jag hoppas att vi är överens. Jag har utgått från att både och jag vill att det inte ska skilja i lön mellan kön utan att det ska vara lika. Jag har också utgått från att vi tycker att kvinnor ska ha samma chans som män att få välmeriterade och välavlönade jobb och att man går efter kompetens. Sedan är det komplicerat hur man går till väga och hur karriärvägar fungerar. Jag delar uppfattning att det är ett viktigt arbete att se hur man kan fortskrida. Det är ingenting som man gör över eller . Det är jag den förste att hålla med om. Men det är väldigt viktigt att man inte tappar tempot i detta arbete. Däremot när det gäller den osakliga delen vet jag att säger att den delen är så liten. Jag säger att det finns en annan uppfattning hos de fackliga organisationerna. Sanningen kanske därför är att den delen är lite större. Utan att misstro är det klart att man har ett klart partsintresse av att hålla nere denna del eftersom man som arbetsgivarpart är ansvarig för hur det ser ut efter löneförhandlingar. Men det som oroar mig i svar är just kartläggningsdelen. Man ska inte koncentrera sig mest på det utan på åtgärder. Det är lätt att hålla med om. Men om man ska veta vad man ska göra måste man veta vad detta beror på. Då är kartläggningen det som lägger grunden till hur det ser ut på den enskilda arbetsplatsen och hur lönebilden ser ut. Hur vet jag som arbetsgivare vilka insatser som jag ska göra om jag inte vet hur det ser ut och vad detta beror på? Det är där som kartläggningen har varit så viktig.