prot · GV09112 · 2008-05-15 00:00:00 — I propositionen redogör regeringen för hur samhällets förmåga att förebygga och hantera kriser, av varierande typer och storleksomfattningar, kan både förbättras och utvecklas. Med målsättningen att ge ett samlat och tydligt stöd till olika aktörer och vidare effektivisera arbetet med samhällets beredskap föreslås i propositionen att en ny myndighet med samordnande roll i krisberedskapsarbetet inrättas , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB. I enlighet med detta föreslås också att , och Styrelsen för psykologiskt försvar läggs ned. Den nya myndigheten ges uppdraget att säkerställa nödvändig samverkan mellan centrala myndigheter och andra aktörer samt utveckla det stöd och de hjälpmedel som behövs för att möjliggöra effektiv samordning. Inrättandet av den nya myndigheten kommer att underlätta och effektivisera samspelet mellan myndigheterna och leder till en bättre operativ krishantering och en bättre resursanvändning. Att huvudkontor och ledningsfunktion lokaliseras till är naturligt med tanke på de kontakter och snabba beslutsvägar myndigheten måste kunna ha med bland annat . Lika naturligt är det att ansvaret för krishantering sker lokalt ute i kommunerna, regionalt i landsting och hos den lokala polisen. Det är på hemmaplan hos verksamheter som väl känner till de egna förutsättningarna som arbetet bäst kan och ska utföras. Regeringen förtydligar i propositionen innebörden av ansvarsprincipen. Den nationella krisberedskapen angår samtliga nivåer i samhället, medan den nya myndigheten ska vara samordnande och fungera stödjande med en överblick som de lokala aktörerna inte kan ha. Utbildnings- och övningsbehoven är av stor vikt för att kunna upprätthålla en god beredskap. Men även på detta område ska flexibilitet och effektivitet eftersträvas. I kommittédirektiven till den särskilda utredare som ska titta på åtgärder som krävs för den nya myndigheten framgår att två räddningsskolor bör ha kvar statligt huvudmannaskap, Revinge och . Tittar man på de behov vi har kan de tillgodoses med två skolor. Möjlighet ges också att anlita olika utbildningsaktörer. Slutligen har även styrelses framställning angående regeringens styrning av informationssäkerhet i den statliga förvaltningen med tillhörande följdmotion behandlats. IT-säkerheten i dagens samhälle blir alltmer beroende av säker och fungerande informationsteknologi, och med det följer även ett ökat behov av informationssäkerhet. Utskottet anser att det finns behov av en myndighet med uppgift att hålla samman det nationella informationssäkerhetsarbetet och tillsammans med berörda myndigheter verka för en kontinuerlig utveckling av detta. Informationssäkerhetsfrågorna är övergripande och stämmer därför väl överens med regeringens riktlinjer för den nya myndigheten, som bör överta dessa frågor från . I takt med att den nya myndigheten inrättas och ges tid för att verka kommer regeringen fortsatt att konsekvent arbeta med förbättringar av den nationella informationssäkerheten i samverkan med myndigheter, kommuner, landsting och näringsliv. Avslutningsvis vill jag framföra att i och med inrättandet av den nya myndigheten med den samordning och effektivisering det innebär samt redan tidigare fattade beslut om en nationell krishanteringsfunktion inom Statsrådsberedningen får en bra krisorganisation för att hantera allvarliga nationella kriser som av naturen är av okänd art och uppstår vid så kallade fel tillfällen. Jag vill härmed yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på samtliga reservationer. 88 () replik: I mitt inledningsanförande lade jag ganska stor vikt vid att hitta breda politiska lösningar i sådana här viktiga frågor. Hur vi organiserar landet inför en kris är en typisk sådan fråga där det skulle ha varit önskvärt om vi hade kunnat diskutera ihop oss och ha en bred politisk uppgörelse. Delar den uppfattningen med mig? Den andra delen är att jag är kritisk till att det inte är som beslutar om den nya myndigheten utan att det blir ett regeringsbeslut, vilket är väldigt ovanligt, i alla fall med den erfarenhet som jag har. Jag skulle vilja höra av : Vad är fördelen med att inte beslutar om den nya krismyndigheten? 89 () replik: Tack för frågan. Naturligtvis tycker jag att det är viktigt att vi är överens. Det är väl det som är önskemålet i säkerhetspolitiska frågor, i försvarspolitiska frågor och även när det gäller krishantering, absolut. Vi är väl egentligen överens, kan man säga. Det finns vissa skiljelinjer, till exempel om var ledningsfunktionen ska ligga, som du också tog upp i ditt anförande. För att få samordningen och samarbetet i Statsrådsberedningen anser vi att det känns naturligt att förlägga ledningsfunktionen till . 90 () replik: Jag tycker att det är bra att delar min uppfattning att det är bra med breda politiska överenskommelser i sådana här frågor. Tycker att regeringen har gjort sitt yttersta för att förhandla fram en gemensam lösning i den här frågan? Frågan vad som är fördelen med att inte beslutar om den nya krismyndigheten fick jag faktiskt inget svar på. 91 () replik: kommer fortsatt att vara delaktig i besluten om den nya myndigheten eftersom budgetbesluten fattas här. Sedan har jag åsikten att det finns vissa frågor som man måste titta på ovanifrån, inte bara regionalpolitiskt. En sådan är var det är bäst och effektivast att ledningsfunktioner ligger; det kan också gälla räddningsskolor. Då får man inte vara en statskramare när man sitter i . Det här handlar ändå om rikets säkerhet och krishantering. Då tycker jag att man får frångå det och titta på var det är bäst. 92 (): , och Styrelsen för psykologiskt försvar är tre myndigheter i vårt land som ansvarar för mycket viktiga frågor kopplade till kriser och katastrofer, olycks- och skadeförebyggande åtgärder, räddningstjänst med mycket mera. Dessa tre myndigheter samlas nu i en ny myndighet, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB. Om detta råder det stor politisk enighet, vilket är bra. Den nya myndigheten ska utveckla och stödja samhällets gemensamma beredskap mot olyckor och kriser. En viktig roll för myndigheten blir därför att arbeta med samordning över sektorsgränser och ansvarsområden. För att säkerställa en god krishanteringsförmåga bör myndigheten stödja samordningen av centrala myndigheters åtgärder under en kris. Myndigheten ska vara pådrivande för att utveckla den tvärsektoriella dimensionen av verksamheten på alla nivåer i samhället och över hela hotskalan. Myndigheten ska också utveckla och tillhandahålla gemensamma utbildningar och övningar samt stödja andra aktörer på området. Även här råder det politisk samstämmighet, vilket är bra. Myndigheten ska vidare enligt regeringen och utskottet genom bland annat informationssamordning mellan olika centrala myndigheter säkerställa att nödvändig samordning sker. Man ska utveckla stöd och hjälpmedel för samordningen av myndigheternas operativa krishantering. Myndigheternas arbete före, under och efter en kris bör samordnas. Även här råder stor politisk samstämmighet, vilket är bra. I har det inrättats en nationell krishanteringsfunktion för att följa hot- och riskutvecklingen och göra nödvändiga analyser. Vid kriser ska funktionen kunna larma, initiera arbete, stödja beslutsfattare och samordna beslutsunderlag för regeringen samt ansvara för krishanteringsarbete. Ett krishanteringsråd ska också inrättas som leds av chefstjänstemannen vid regeringens krishanteringsfunktion. ska bestå av företrädare för ett antal i förväg utsedda statliga myndigheter med verksamhet inom ordning och säkerhet, skydd mot olyckor, hälso- och sjukvård samt krishantering. Regeringen har också beslutat att samtliga länsstyrelser och många centrala myndigheter alltid ska ha en tjänsteman i krisberedskap. Även det riktiga i dessa åtgärder tror jag att det råder en bredare samsyn kring. Regeringen anser att den operativa krishanteringen regionalt och centralt ska ske enligt ansvarsprincipen att varje aktör tar samma ansvar vid en kris som man har ansvar för i ett normalläge. I denna princip ligger också ett ansvar för till exempel kommuner och länsstyrelser att stödja och samverka med varandra. Vid svåra kriser kan också den operativa verksamheten på central myndighetsnivå behöva samordnas. Även här har jag uppfattat att vi är överens. Var finns då oenigheten? Det handlar om samordningen på central myndighetsnivå. Oppositionen vill inrätta en särskild krisfunktion på den nya myndigheten som ägnar sig åt gemensamt beslutsfattande. Man menar att ansvarsfördelningen är oklar i regeringens förslag som jag redogjort för här. Oppositionen hänvisar också till Försvarsberedningen i frågan, där jag ingår . Vi skrev i betänkandet : Det återstår dock att skapa en funktion som har till uppgift att samordna myndigheternas insatser när frivillig samverkan inte är tillräcklig. Det är riktigt att en sådan funktion inte formellt inrättas. Däremot innebär det betydande samordningsansvar på central myndighetsnivå som den nya myndigheten ska ta i en rad avseenden vad gäller gemensamma förberedelser, övningar, lägesbild och analyser, information och så vidare att myndigheternas insatser samordnas i en mycket betydande grad. Till detta kommer den nya krishanteringsfunktionen i . Jämfört med hur det har varit innebär det beslut som vi nu kommer att fatta stora steg framåt för en bättre samhällsberedskap mot och vid olyckor och kriser. Skulle det vid kommande utvärderingar visa sig att de nu vidtagna förbättringarna inte räcker till får givetvis regeringen i vanlig ordning i så fall återkomma till . Den nya myndigheten kommer att bedriva verksamhet i bland annat , , och . I stället för fyra räddningsskolor, som , med staten som huvudman blir det två kvar, i Revinge och på . har bedömt det som tillräckligt med två statliga skolor. Det finns dock stora utbildnings- och övningsbehov på dessa områden. Det finns en efterfrågan, och räddningsskolorna i och har stora kvaliteter i många avseenden. Jag har själv imponerats av dessa vid ett givande besök i . Det är därför glädjande att en särskild utredare ska se över möjligheterna att överföra dessa skolor till en annan huvudman. Min förhoppning är att de kommer att kunna identifiera och möta de behov som finns inom det omfattande räddningsområdet. Det är bra att den stora verksamheten i ska bestå på nuvarande nivå. Oavsett om generaldirektören och huvudkontoret hade placerats i eller i hade säkert generaldirektör och verksledning tillbringat en hel del tid i , beroende till exempel på den stora mängd centrala myndigheter och andra samhällsfunktioner som finns här. Regeringen har gjort bedömningen att generaldirektören liksom huvudkontorsfunktionen bör vara stationerade i . Socialdemokraterna som genom decennierna lagt mycket i är nu goda utlokaliseringsivrare, vilket jag välkomnar. I detta undantagsfall har dock sakskälen talat för , men det är viktigt att det slås fast att verksamhet består på nuvarande nivå. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationerna. 93 (): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i sin helhet och avslag på motionerna. För oss kristdemokrater är det viktigt att det vid kriser som kräver nationell ledning och samordning finns en tydlig ansvars- och uppgiftsfördelning och en väl fungerande central organisation. Krisledning berör såväl regeringens ledning på strategisk och operativ nivå som operativ ledning och samordning på myndighetsnivå. På lokal och regional nivå och inom enskilda sektorer fungerar det svenska systemet för ledning och samordning av insatser ofta bra. Den nationella nivån måste däremot på ett bättre sätt än kunna bistå lokal och regional nivå. Förmågan och formerna för att ta emot internationella förstärkningsresurser samt att samarbeta med och bistå andra länder vid akuta kriser är primärt ett ansvar för den nationella nivån och måste därför också utvecklas. Det är för att stärka den nationella förmågan som regeringens förslag nu blir verklighet. Det har vi väntat på . Socialdemokraterna hade på sig att förverkliga dessa delar, men man gjorde ingenting. Regeringen ska utifrån sin uppgift att styra riket, med vissa undantag som bland annat rör myndighetsutövning mot enskilda och tillämpning av lag, fatta beslut i avdömningsfrågor och vidta åtgärder för att åstadkomma nationell samordning. Regeringens uppgift som ytterst ansvarig avser bland annat de regeringsbeslut som bedöms nödvändiga för att hantera stora kriser. Regeringen, och därmed , måste ha en förmåga att kontinuerligt och i samverkan med myndigheter bedriva omvärldsbevakning och identifiera och analysera händelser som kan komma att utvecklas till kriser. Man måste snabbt kunna larma berörda och sätta i gång operativa insatser, som till exempel transporter. Man måste snabbt kunna samarbeta med operativa funktioner vid centrala myndigheter och aktörer som behövs i den aktuella krisen. Det måste också finnas en beredskap hos regeringen som innebär att den kan hantera kriser med orubbat förtroende och med ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser. Ledning måste kunna påbörjas även i situationer som kan karakteriseras utifrån ett ganska vagt underlag, till exempel ett starkt yttre informationstryck och krav på snabba och målinriktade beslut som kan komma att kräva annorlunda strukturer än dem vi har förberett. Det innebär att beslutsfattare och andra nyckelpersoner behöver omedelbar tillgång till ett väl fungerande ledningsstöd. I takt med att hoten och riskerna förändras i samhället måste också systemen och formerna för att hantera dessa hot och risker utvecklas och förnyas. I propositionen redogör regeringen för hur samhällets förmåga att förebygga och hantera kriser kan förbättras. Den nationella krisberedskapen angår alla nivåer i samhället. Med den nya krishanteringsfunktionen i och genom att utveckla krisberedskapsarbetet vid departement och andra myndigheter stärks den svenska förmågan att hantera kriser, främst genom bättre beredskap, tillgänglighet och tydligare kontaktvägar. Här krävs också övning och träning för att det ska fungera på bästa sätt. De förändringar som har skett i samhällsstrukturen och i säkerhetsmiljön och erfarenheter från stora olyckor och katastrofer av olika slag i och omvärlden visar att allt fler måste involveras och ta ansvar för samhällets krisberedskap. Vi ser inte minst just nu stora kriser i och , och något sådant kan också tänkas drabba oss i någon form. Jag menar att det behövs även på det personliga planet. När jag var liten kom det en broschyr hem i brevlådan. En del av er som är lite äldre kommer kanske ihåg det. Den hette Om kriget kommer. Den lästes i vartenda svenskt hushåll. Man visste exakt vad som kunde hända och vart man skulle ta vägen om något hände. Jag tror att vi behöver en förnyad personlig krismedvetenhet. Jag utgår från att den nya myndigheten kommer att ha sådana förslag att jobba med. delar synen att genom att föra samman verksamhet som är och kommer att fortsätta vara att skapa en tvärsektoriell helhetssyn och samverkan mellan sektorer och ansvarsnivåer med säkerhetsarbete för skydd mot olyckor och Styrelsen för psykologiskt försvars kunskapsspridande verksamhet skapas synergier och goda förutsättningar att hantera samhällets krisberedskap. 94 Försvarsminister (): säkerhet är starkt kopplad till omvärlden och inte minst till grannländernas och säkerhet. Men vi påverkas också alltmer av konflikter och händelser långt borta. Vårt lands säkerhet bygger på gemenskap och samarbete med andra länder. Vi vet att hoten mot ständigt förändras. Risker och utmaningar tillkommer; komplexiteten ökar. Hoten kan få konsekvenser för breda samhällssektorer. De kan vara mer eller mindre synliga och mer eller mindre förutsägbara. De känner sällan nationsgränser. Vi har sett klimatförändringens effekter, naturkatastrofer i andra länder, organiserad brottslighet, epidemier, epizootier, spridning av massförstörelsevapen och terrorism som bara några exempel på det. Vi vet också att gränsöverskridande hot kräver internationellt samarbete. Ett svenskt engagemang för säkerhet i omvärlden ger erfarenheter som stärker den nationella förmågan som den gemensamma säkerheten stärks. Det finns starka skäl att öka samverkan i den nordiska kretsen av länder och dessutom inom EU. Sett utifrån ett krishanteringsperspektiv medför globaliseringen stora möjligheter till stärkt samverkan och snabba lösningar på gemensamma problem. medför den en minskande nationell kontroll, ett ökat resande och ett större beroende av internationella transporter, tjänster och varuflöden som gör att ett utbrott av allvarlig smitta, till exempel, i andra delar av världen kan nå på . var ett begrepp som mest bara intresserade dem som tyckte om japansk historia eller för den delen forngrekisk historia. Den hände långt från oss men kom att på djupet påverka , vårt samhälle och våra medborgare. Den kommer för alltid att finnas kvar i våra medvetanden. Vi lever i då vi måste agera snabbt för att mildra konsekvenserna av naturkatastrofer som vi vet att informationen per definition då alltid kommer att vara knapp. Många länder eller länders medborgare kan drabbas av samma katastrof, och då ökar efterfrågan på kritiska resurser från många länder. Klimatförändringarna påverkar samhällsutvecklingen genom höjda vattennivåer, extrema vädersituationer och tänkbara folkomflyttningar. Vi möter detta redan nu i internationella insatser till exempel i . En krympande naturresursbas ger grund för katastrofer men också för konflikter. Därför hänger det civila och det militära allt närmare ihop. Vi ser att hoten är föränderliga. De är komplexa. Terrorism och IT-attacker kan både direkt och indirekt skada landet och samhällets funktioner. De är svåra att förutse. Hoten uppstår plötsligt. De har en tendens att alltid peka på blinda fläckar i vår beredskap. Vi ser att hoten är sektorsövergripande. Ett större elavbrott innebär stora problem för tele- och IT-systemen. Det är system som i stort sett all verksamhet är beroende av. Det gäller verksamheterna inom vård och omsorg eller bankernas betalningssystem. För många svenskar är det så att om strömmen går så går det inte längre att ringa efter hjälp eftersom det modem man använder för att ringa i hemmet lägger av. En sektor kan därmed primärt påverkas av en störning men flera sektorer kan i dess följdverkningar komma att slås ut. De nya hoten är väldigt svåra att överblicka. En olycka eller händelse som först framstår som mindre till sin karaktär kan sluta som en kris för hela samhället eller det politiska systemet. Det beror på hur den hanteras och inte bara på den ursprungliga händelsen. Bilden av situationen och krishanteringen har inverkan på samhällets funktion. Den gamla liknelsen att om en fjäril fladdrar med vingarna i så kan det orsaka en storm i är alltmer gångbar. Vi behöver en beredskap för det oförutsedda och otänkbara, det vill säga för just det som förmodligen ändå kan och kommer att hända. Nästa kris kommer inte att vara en exakt kopia av de händelser som redan har inträffat. Däremot kommer krisen att ställa krav på god samordning och samverkan och att alla agerar utifrån en gemensam bild av vad som har hänt och att informationen till medborgarna är samstämmig och korrekt. Kriser av omfattning kommer inte att kunna hanteras inom en sektor. Den tvärsektoriella samordningen är väldigt viktig. Kanske är det numera så att det inte räcker med samordning inom ett land. Att söka nordisk och europeisk samverkan är lika naturligt som att söka tvärsektoriell samverkan inom landet. Det svenska systemet för samordning av insatser i kris fungerar ofta bra lokalt och regionalt och inom enskilda samhällssektorer. Huvuddelen av kriserna kan hanteras på de nivåerna och inom respektive sektor och i vissa fall med stöd från den nationella nivån. Slutsatsen är ändå att den nationella nivån och samordningen behöver utvecklas. Det är därför vi inrättar den nya myndigheten för samhällsskydd och beredskap som kommer att vara i gång från . , och Styrelsen för psykologiskt försvar avvecklas och verksamheten övergår i någonting nytt. Den nya myndigheten skapar förutsättningar för ett bättre arbete vid olyckor och stärkt krisberedskap. Myndigheten ska ha en stödjande roll i det operativa arbetet vid nationella olyckor och också genomföra internationella katastrofinsatser. Det skapar en god grund för krishanteringsarbete som bygger på praktisk erfarenhet, omvärldsbevakning och analys av framtida hot och risker. De händelser som har drabbat har alla ställt krav på att de som hanterar krisen har en gemensam bild av vad som har hänt, samsyn om vem som gör vad och hur och vilken information man ska lämna till allmänheten och när den ska lämnas. Den nya myndigheten ska därför kalla samman de myndigheter som kan komma att beröras av en kris. Ansvars- och uppgiftsfördelning och informationsspridning ska diskuteras och ut. Genom att föra samman sektorsvisa aktörer skapas grund för ett tvärsektoriellt arbete. Regeringen förtydligar ansvarsprincipen. Det innebär att den som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden också har motsvarande ansvar även under krissituationer. Den som bäst kan sin verksamhet ska driva den i vardag och i kris. Genom att lämna det tidigare stuprörstänkandet ökar myndigheternas ansvar att samarbeta kring ledning och hantering i en krissituation. Den nya myndigheten får därför sammanhållande och stödjande uppgifter före, under och efter en kris. Den ska ha förmåga att stödja samhällets aktörer under extrema förhållanden som till exempel stormar, skogsbränder, översvämningar, ras och skred. En väl fungerande utbildnings- och övningsverksamhet är en förutsättning för en hög kvalitet i den operativa krishanteringen. Dagens utbildning inom området skydd mot olyckor har överkapacitet, bristande flexibilitet och stora utvecklings- och investeringsbehov. Det säger bland annat den utredning som vi baserar dagens proposition på men också . Regeringen har därutöver beslutat att inrätta en krishanteringsfunktion i . Den ska vara navet i regeringens och krishanteringsarbete. Huvuduppgiften är att i en krissituation tillgodose behovet av samordning inom av regeringens åtgärder och tillhandahålla en samlad lägesbild för alla departement. På så sätt ska man bättre kunna följa utvecklingen i omvärlden och undvika en senfärdig krishantering som vi dessvärre såg under flodvågskatastrofen. och dess myndigheter måste ha samma uppfattning om vad som händer och händelseutvecklingen. Kansliet för krishantering i ska samordna RK:s arbete. Den nya myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ha möjlighet att samordna övriga aktörers arbete. Det är två skilda men sammanhängande uppgifter. Myndigheten ska under en kris även lämna in ett samlat underlag till . Regeringen kan aldrig frånsäga sig det yttersta ansvaret men ska heller inte överta det operativa arbetet från de aktörer som är bäst lämpade att hantera situationen. Alla dessa förändringar och förstärkningen av svensk krisberedskap säger nej till. Ett förslag om en krisledande myndighet förs fram från andra i denna kammare. Den skulle överta myndigheters ordinarie ansvar vid en kris. Det skulle försena krishanteringen, kräva särskilda beslut om flytt av ansvar för verksamheten och sänka kraven på myndigheternas ordinarie beredskap att kunna möta en kris. Oklarhet och senfärdighet skulle bli resultatet. Ändå är det denna väg som oppositionen säger att de vill vandra. Det är också så att oppositionen säger nej till anskaffning av och samarbete kring transportplan som ger möjlighet att transportera utrustning till civila och militära krishanteringsinsatser i andra delar av världen. Utan detta samarbete skulle hamna längst bak när tsunamier, jordbävningar inträffar eller när andra räddningsinsatser måste göras. Vi har från alliansens sida samma förhållningssätt för att stärka krishanteringsförmågan både civilt och militärt.