prot · GV09100 · 2008-04-22 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2007/08:569 Till Interpellation 2007/08:569 Regeringens satsning Vidareutbildning av lärare av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att jag vid tidigare svarstillfällen har redan inbokade engagemang och resor. Interpellation 2007/08:571 Till Interpellation 2007/08:571 Könsdiskriminerande reklam av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inplanerade åtaganden som inte går att flytta på. Integrations- och jämställdhetsdepartementet () Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2007/08:572 Till Interpellation 2007/08:572 Omfördelning av medel från gymnasiet till tidigare årskurser av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang och resor. Interpellation 2007/08:573 Till Interpellation 2007/08:573 årliga rapport och förekomst av kollektiv bestraffning i svensk skola av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang och resor. Interpellation 2007/08:575 Till Interpellation 2007/08:575 betydelse för svensk basindustri av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. () Enligt uppdrag Interpellation 2007/08:576 Till Interpellation 2007/08:576 Åtgärder för att behålla jobben i Vin & Sprit i av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. () Enligt uppdrag 3 § Svar på interpellation 2007/08:544 om regeringens arbetsformer 1 Statsminister (): har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att regeringen i större utsträckning än företräds i den offentliga debatten av mig och andra medlemmar i regeringen. Han har vidare frågat mig om jag avser att vidta åtgärder när det gäller regeringens arbetsformer så att det blir möjligt för mig att oftare delta i interpellationsdebatter och därigenom stärka viktiga demokratiska uppdrag som regeringens kontrollmakt. arbete med att granska regeringen och dess arbete är en viktig del i vårt parlamentariska styrelseskick. Därför är det för mig som statsminister självklart att från regeringens sida underlätta och möjliggöra denna granskningsprocess. En aktiv dialog mellan riksdag och regering är och förblir en viktig del i detta arbete. Mot den bakgrunden är det naturligt för mig och regeringen som helhet att delta i såväl frågestunder, återrapporteringar som interpellationsdebatter. Till detta kommer viktiga arbete och möjligheten att ställa skriftliga frågor. Som statsminister har jag även en dialog med ledamöter vid statsministerns frågestund, som regelbundet hålls i kammaren. I sammanhanget kan det vara värt att påminna om att parlamentarismen bland annat vilar på grundprincipen att regeringen svarar gemensamt för den förda politiken. Av den orsaken är det inte avgörande vilket statsråd som besvarar till exempel en interpellation. Regeringen anser att det är viktigt att debatten mellan ledamöterna i och regeringen hålls levande. Jag kan därför försäkra att regeringen fortsatt kommer att prioritera arbetet med att svara på interpellationer. Som statsminister sätter jag därtill stort värde i mitt deltagande vid statsministerns frågestund. Jag kan även försäkra att regeringen fortsatt kommer att vara mycket aktiv i den offentliga debatten i stort och ständigt kommer att eftersträva en dialog med alla människor i vårt land. Det är min förhoppning att även oppositionen vill bidra till detta för att stärka det demokratiska samtalet i . 2 (): Den interpellation som jag har ställt innehåller de två frågor som statsministern har gått igenom. Anledningen till att jag tycker att det ska bli spännande att ha den här debatten med statsministern är att man i en interpellationsdebatt har möjlighet att föra en riktig debatt. Man kan gå igenom svar och ställa motfrågor och få tillbaka svar och på det sättet komma vidare. Det är det som skiljer interpellationsdebatter från till exempel skriftliga frågor eller statsministerns frågestund där det blir en väldigt kort fråga och ett kort svar. Det är därför jag tycker att det är så viktigt att statsministern finns med i de här debatterna som förs på ett annat sätt och kan gå lite djupare. Man kan titta på de olika punkterna i svaret. Jag vill visa på den här punkten: I sammanhanget kan det vara värt att påminna om att parlamentarismen bland annat vilar på grundprincipen att regeringen svarar gemensamt för den förda politiken. Så säger statsministern i svaret. Vidare säger han att det då inte är avgörande vilket statsråd som besvarar till exempel en interpellation. Det är en sådan synpunkt som jag skulle vilja få lite närmare genomgången i den här debatten. är det så lyckligt att ännu ett statsråd har slagit sig ned här inför kommande interpellationsdebatter. Om jag till exempel hade ställt en interpellation till regeringen om lagen om anställningsskydd och det inte var arbetsmarknadsministern som svarade på den utan i stället vice statsministern hade jag då fått samma svar? Jag är inte så säker på att jag hade fått det. Det är en debatt som vi också kommer att lyfta upp här i kammaren sedan om det verkligen är oviktigt vem som företräder regeringen. Jag är helt övertygad om att om jag ställer en interpellation till regeringen om lagen om anställningsskydd kommer jag att få svaret av arbetsmarknadsministern inte av vice statsministern. Det finns två skäl till det. Det är arbetsmarknadsministern som ska svara på den typen av interpellationer, och man har en djup spricka i regeringen i sakfrågan, vilket gör att det inte hade varit särskilt lustfyllt för regeringen att släppa fram vice statsministern i den frågan. Det är något som jag skulle vilja sätta fingret på. Det kan inte vara helt betydelselöst vem som besvarar interpellationer i kammaren. Det måste finnas en tanke med vem som gör det och det måste finnas interpellationer som det är rimligt att statsministern svarar på. Statsministerns trackrecord i kammaren när det gäller interpellationer visar att det av den här mandatperioden ställdes 20 interpellationer till statsministern. Statsministern svarade på två. Andra året av mandatperioden har det ställts tolv interpellationer och det här är den första som statsministern svarar på. Det ger inte intrycket att man är så entusiastisk att ge sig ut i debatten som det sägs i svaret. Det ger snarare intrycket att man vill undvika debatt och helst inte vara med. Den andra delen gäller den offentliga debatten i pressen om regeringen deltar eller inte. Det ska jag be att få återkomma till i mitt nästa inlägg och då visa på att det inte bara är oppositionen som har den här synpunkten. Pressen är också orolig för att regeringen och statsministern drar sig undan offentlig debatt och inte vill delta. 3 Statsminister (): Jag fick en liknande interpellation av som den har framställt . Jag svarade vid det tillfället och jag svarar . Därmed skiljer jag mig också från en tredje gång då vi i arkivet kan finna att en liknande fråga har framställts, nämligen av moderaten till som statsminister. Det var en interpellation som då besvarades av . Det svar som då gav får väl sägas vara urmodern till hur man ska se på statsministerns närvaro och hur han eller hon ska ta interpellationsdebatter. Det är där formuleringen kommer om att regeringen gemensamt står bakom interpellationssvar och att det därför inte är att betrakta som särdeles viktigt vilket statsråd som ger svaret respektive inte. Det faktum att det inte heller var som gav det svaret gör naturligtvis att vi måste ställa oss frågan: Är det någonting som har hänt som är kraftigt avvikande mot hur tidigare statsministrar har agerat i när det gäller interpellationssvar? Det är en rätt tydlig förändring i den ökade närvaron i interpellationsdebatter under min statsministertid jämfört med hur det var under tid som statsminister. framställdes 61 interpellationer till , och han besvarade 0. framställdes 62 interpellationer, och han besvarade 6 alla i princip som en följd av bland annat interpellationsdebatten mellan och . Det innebär att jag som statsminister har klarat av halva det beting tillryggalade under som statsminister. har alltså inte riktigt fakta på sin sida när det gäller hur det här har behandlats tidigare. Det grundar sig i just detta att det inte behöver vara ett enskilt statsråd som är avgörande för huruvida det är kvalitet i svaret eller inte. Här nämns statsministerns frågestund. Låt mig i det sammanhanget säga att det i svar också gjordes klart att statsministerns frågestund tillkom just som en utökad möjlighet att ställa frågor till statsministern. Jag minns den diskussionen jag var själv gruppledare och satt med i de diskussionerna. Det krav som Socialdemokraterna ställde var att det skulle vara mycket hög partinivå på dem som ställde frågorna till ; det skulle i princip vara partiledare. Det skulle ses som just ett underlag för att kunna få den typ av direkt kommunikation som efterfrågar. Jag har sedan jag tillträdde som statsminister varit med vid statministerns frågestund 14 gånger och besvarat 254 frågor en av dem från . Det har inte saknats möjligheter att framställa frågor eller att ta debatten med mig under dessa tillfällen, eller för övrigt under de omfattande utfrågningar som jag varit med om i inför Europeiska rådets möten och naturligtvis inför den granskning som jag är underställd i . Jag tror helt enkelt att det inte finns någon substans bakom påståendet att det inte skulle finnas möjligheter eller närvaro från min sida när det gäller arbetsformer. Det för naturligtvis över frågan till den andra delen av frågor. Där lovade att återkomma, så jag ska lyssna på vad han har att säga innan jag svarar. 4 (): svarade inte på interpellationer, sade i sitt svar . Jag vet inte riktigt det var inte det jag frågade om, vad som står i arkiven, utan vad jag frågade om var regeringens arbetsformer . Men det är en väldigt vanlig metod från regeringens sida att läsa ur arkiven. Jag har bland annat mött ett statsråd i en interpellationsdebatt som läste protokoll som var . Det kan väl ha ett visst historiskt intresse, men jag har svårt att se vad det har att göra med den här interpellationen. Sedan säger statsministern att jag inte har fakta på min sida när jag påstår vad som har hänt tidigare. Jag vet inte vilket påstående det är som jag har framfört i den här debatten som skulle sakna fakta bakom sig, men det skulle vara spännande att höra. Vad jag lovade att återkomma till var att det inte bara är oppositionen som har synpunkter på regeringens förhållningssätt i debatten, utan också journalisterna har reagerat. var det ett antal artiklar i olika tidningar, och där pratade man om att Tysta ministrar hotar öppenheten, som var en rubrik. Nya regeringen flyr från debatten var en annan rubrik. , när regeringen hållit på , kom det ytterligare: Varför tackar regeringen nej? Sedan var det en stor artikel i där man går igenom punkt för punkt när regeringen har backat ur debatter sent, aldrig kommit, aldrig svarat eller inte svarat upp. Det här beskriver samlade journalistkår från , svensk tv, , Ekot och journalisternas egen tidning som ett stort demokratiskt bekymmer, som ett problem. Då kan man inte bara vifta bort det så här lättvindigt. Jag tycker att det finns anledning för statsministern att ifrågasätta det här. När statsministern i sitt svar försäkrar mig att regeringen fortsatt kommer att prioritera det här arbetet blir jag lite bekymrad, eftersom man inte har gjort det. Då tolkar jag det här svaret som att man kommer att fortsätta som förut, vilket alltså inte har varit någon vidare lovvärd insats när det gäller den demokratiska debatten och öppenheten. Någonstans skulle jag ändå vilja ha ett svar där man säger att man har noterat vad som har skett, att det kanske inte har varit det bästa, och med lite ödmjukhet säger att man ska bättra sig. Det hade känts betydligt trevligare, med tanke på hur historien ser ut. Då menar jag denna regerings historia, och inga andra regeringars historia. Det kan säkert finnas anledning att debattera vad som har gjorts bra och dåligt av tidigare regeringar historiskt. Men ansvarar statsministern för sin regering och sin regerings arbetsformer, och då känns det väl mer adekvat att diskutera dem. Jag vet inte om det var på samma sätt tidigare, men statsministern har väl också någon statistik på hur många journalister som hävdade att den tidigare regeringen aldrig ställde upp på debatter, i tv-soffor eller liknande. Det kanske finns jag vet inte men vi får säkert höra någon sådan statistik i så fall. Återigen: Även om statsministerns pressekreterare har tagit fram den typen av statistik skulle jag vilja att ministern tog ansvar för sitt eget fögderi, sin egen regering och sitt eget görande och låtande och tog den här kritiken på allvar. Det tas också upp i interpellationssvaret att har ett viktigt arbete. Vad man kan fundera över när man har sett i tidningar och tv är om det finns någon allmän typ av inställning till kontrollmakten i regeringen och regeringens närstående medarbetare om att , interpellationsdebatter eller annat inte är så viktigt. Vad jag förstår vägrar ju den tidigare statssekreteraren att komma till en utfrågning i . Det är kanske ett tecken på hur man från regeringens sida ser på och har sett på den här typen av frågor under de år som har gått. 5 (): har ställt en viktig interpellation till statsministern. Själv har jag ställt två interpellationer till statsminister som båda har besvarats av andra ministrar. I svaret till anger statsministern att regeringen svarar gemensamt för den förda politiken, och av den orsaken är det inte avgörande vilket statsråd som besvarar till exempel en interpellation. Det är möjligt att det stämmer. Det finns säkert ett antal interpellationer som man egentligen inte borde ha riktat mot statsministern. Jag skrev själv en som handlade om fördelningspolitik, och statsministern valde att fördela den till . Jag tror att det var korrekt. Min senaste interpellation som jag ställde till statsminister handlade om underlaget för utnämning av ny generaldirektör till . Anledningen till att jag riktade den till statsministern, fru talman, var att han i en tv-intervju hade gett en helt annan uppgift än vad ett annat statsråd, nämligen , hade gett i en radiointervju om just den utnämningen. Därför tyckte jag att det var relevant att ställa en interpellation för att få reda på vad just statsministern hade haft för underlag i rekryteringsprocessen när man beslutade att utse till ny generaldirektör för . valde man från regeringens sida att överlämna frågan till . Jag utgår från att gjorde sitt bästa för att besvara min fråga, men jag upplevde att jag inte fick något riktigt korrekt svar. Vad hade statsministern? Hade man haft olika underlag? Det är därför som jag nu tycker att det är så viktigt att ha den här debatten om interpellationen som instrument för att ställa frågor och kunna få ta en debatt med statsministern när det är relevant, fru talman. Jag upplevde det. Därför tycker jag att det är viktigt att vi diskuterar hur man ska hantera interpellationsinstrumentet men också diskuterar vikten av att inte bara hänvisa till gårdagen. Därför tycker jag att det är intressant att höra om statsministern har några synpunkter generellt sett om det är fel att ställa interpellationer till honom. Vi är flera som har riktat interpellationer till statsministern, fru talman, och då vore det viktigt att få ett svar: Nej, själva interpellationerna ska i huvudsak riktas till de andra statsråden, och jag besvarar frågor vid frågestunden. Det, fru talman, skulle jag vilja ha svar på med anledning av den här interpellationen. 6 (): Jag kan ha viss förståelse för att statsministern överlåter interpellationer som gäller enskilda sakärenden till ansvarigt statsråd att svara på. Men det har ett demokratiskt värde om statsministern emellanåt besvarar interpellationer som gäller den allmänna inriktningen av regeringens politik. Statsministern är den person som är ytterst ansvarig och också den som i medborgarnas ögon symboliserar regeringspolitiken. Därför är det rimligt att statsministern i ökad utsträckning visar närvaro i kammaren även i samband med interpellationsdebatter. Sådant som fördelningspolitik, där den stora delen av resurserna i regeringens lagda budgetar har gått till de mest välbeställda i vårt land, är sådant som det är av intresse att höra statsministerns åsikt om. Arbetslinjen, som enligt regeringens egna prognoser knäcks och vänds i ökad arbetslöshet, är en annan fråga av strategisk art. Hur ser statsministern på det livslånga lärandet som en konkurrensfaktor för svenskt näringsliv i relation till nedskärningarna inom vuxenutbildningen? Hur ser statsministern på kraven på ett svenskt Natomedlemskap långsiktigt? Det här är viktiga principiella frågor om den svenska linjen. Det skulle vara intressant om ledamöterna ibland kunde få ha en sådan inriktningsdiskussion med statsministern. Det finns alltså många frågor av nationell och generellt övergripande natur som statsministern från tid till annan borde kunna ta sig att debattera med ledamöterna. Kammarens frågestunder ger snabba och korthuggna svar och är inte av den informativa karaktär som en interpellationsdebatt i kammaren kan vara. Men jag säger också att frågestunderna är bra. Det här var något som tog initiativ till när han var talman, med medverkande av , som var statsminister . Det tycker jag att man ska hålla räkning för. Interpellationsdebatterna har dock ett annat djup i sammanhanget. Kammardebatterna tv-sänds också ofta, och om statsministern närvarar ökar det naturligtvis tittarvärdet och stärker det demokratiska samtalet, för att använda statsministerns egna ord. Sedan vill jag ta upp detta om diskussionen om företrädaren. kan det nog om jag får våga mig på ett gott råd i sammanhanget vara en dålig måttstock. För min del försökte jag inte efterlikna min företrädare när jag var kommunstyrelseordförande i . Han försökte inte efterlikna sin. Man ska vara sig själv, hitta sina egna arbetsformer, och man ska inte leva i skuggan av någon annans verk. Därför är jag lite förvånad över statsministerns sätt att argumentera när det gäller interpellationsdebatter. Vi gör alla våra val här i livet. Om statsministern inte tycker att det har ett värde att åtminstone ibland ta interpellationsdebatter i vissa principiellt viktiga frågor är det ett ställningstagande. Tre debatter, som man har nämnt här, är liksom inget att vara imponerad av. På den här punkten, när det gäller interpellationsdebatter, väljer statsministern bort folkvalda ledamöter. Man kan då diskutera på så kallad hög partinivå. Alla ledamöter som sitter i den här församlingen är valda på exakt samma mandat, och våra röster har exakt samma värde när vi trycker på knappar. Det är en rätt bra ingång när man bedömer hur man ska svara på frågor. Jag skulle vilja fråga statsministern: I vilka ärenden är statsministern beredd att medverka i interpellationsdebatter? 7 (): Tack för att vi får ha den här diskussionen. Det var väldigt bra att statsministern ville komma till en interpellationsdebatt med . Till en debatt med mig ville han inte komma när jag ställde frågor om hur regeringen sköter sitt arbete med jämställdhetsfrågor. Då valde statsministern att lämna över frågan. Jag hade gärna debatterat detta med statsministern eftersom det ändå är han som är regeringsbildare, och det är han som har valt att inte ha hälften kvinnor i regeringen, utan det är viktigare med hälften moderater. Det andra skälet till att jag just med statsministern ville diskutera genusperspektivet i regeringen var att det var fler kvinnliga ministrar som fick avgå för att de inte hade betalt tv-licens eller fuskat med skatten när det gällde barnflickor, medan det fanns manliga ministrar som hade begått samma typ av skattefusk och samma typer av misstag men som inte behövde avgå. Det hade varit intressant att få diskutera detta, och det skulle vara roligt att få höra de kommentarerna . Det fanns också ett tredje skäl till den interpellation som jag framställde, och det gällde just den kontrollmakt som interpellationerna är en del av. Den sorgliga historien med den tidigare statssekreteraren blev aktuell just för denna kontrollmakt vid statsministerns frågestund, som för övrigt infördes av den förre talmannen . Genom denna kontrollmakt uppdagades det att statsministern inte hade förtroende för sin tidigare statssekreterare. Alltså är det viktigt att delta i och använda sig av kontrollmakten, och då är interpellationerna ytterligare en sådan. Det är trist att statsministern har valt att inte delta. Statsministern hänvisar till sin företrädare. Det är väl jättebra att är en förebild för , men man måste inte alltid göra som företrädaren. Om ställer frågor om hur den nuvarande regeringen sköter sig är det inte så att han saknar fakta om hur den förra regeringen skötte sig. Om ser upp till så mycket må det väl vara hänt. Men kritiserade för att han inte deltog i interpellationsdebatter. Då kan han sedan inte gärna säga: Ja, men min företrädare gjorde det ju inte, och därför behöver inte heller jag göra det. Enligt mitt sätt att se det deltar man i de interpellationer som man anser vara viktiga. Jag är besviken på statsministern som inte har velat diskutera jämställdhetsfrågor här med mig i kammaren tidigare. har vi alla möjligheter. kan statsministern få svara på varför det är så viktigt med hälften moderater i regeringen och inte med hälften kvinnor, varför det är hårdare press på de kvinnliga ministrarna så att de avgår när de har begått skattefusk med barnflickor och inte betalat tv-licens, medan manliga inte behöver göra det och varför statsministern negligerar de här frågestunderna. Jag vill ändå påminna om att det var vid ett sådant tillfälle som han fick retirera när det gällde den statssekreterare som han inte hade förtroende för. 8 Statsminister (): Det mest anmärkningsvärda vi har hört här är väl egentligen att berömmer . Det är väldigt ovanligt att man hör socialdemokrater göra det . Men det kanske säger något om . Hela upplägget från fyra socialdemokrater i rad är alltså att vi nu ska glömma det som har varit, att det har funnits socialdemokratiska regeringar i det här landet som har behandlat på ett visst sätt. Vi har varit med om detta förut. Socialdemokrater som förlorar makten upptäcker att finns. Helt plötsligt blir det viktigt att börja diskutera arbetsformer. Det är som om ingen av oss har något minne, som att vi inte har suttit i den här kammaren, i gruppledarsamtal med era ledande företrädare, år ut och år in och hävdat värdet av att försöka visa ett intresse eller försöka utveckla arbetsformer. De svar jag ger läser jag högt ur de svar som har gett på precis samma frågor då själv inte har velat ta debatten. Det är inte att leva i efterträdarens skugga. Det är att göra annorlunda. Jag är här där inte var i precis samma diskussion. Jag har klarat av halva det beting som tillryggalade som statsminister. Ni har inget underlag i argumenten, och det är kanske trots allt det viktigaste. Det är klart att det spelar roll vad som har hänt tidigare. I vilket sammanhang anser vi inte att det skulle spela roll hur vi har förhållit oss till detta genom historien? Det är väl självklart att vi med tanke på att har fått 123 interpellationer och valt att avstå från att svara på 117 har en fantastisk lista med sätt att resonera. Som högst ansvarig för socialdemokratin ansåg att 117 ämnen inte var tillräckligt mycket värda för att han skulle vara här i och debattera dem. Skulle det inte ha någon relevans? Vi talar inte tillbaka i historien. Det handlar i princip om det som skedde för bara två . Jag respekterar att ni upptäcker när ni inte har makten, men ni måste föra konsekventa resonemang som också har bäring på hur ni i så fall beter er i majoritet.