prot · GV09119 · 2008-05-28 00:00:00 — Den ena veckan gäller det att ungdomarna är tjockare än förr, är det miserabla arbetsförhållanden och tredje gången gäller det trafiksäkerhet. Jag vore glad om skolan kunde fixa allt, men det är liksom inte riktigt så. Skolan måste få koncentrera sig på ett antal väldigt viktiga saker, och sedan ger man en allmänorientering till alla barn och ungdomar också om till exempel de saker som det står om här, men det betyder ju inte att allting fungerar smärtfritt när man har gått ut skolan för det. Det måste finnas andra mekanismer i samhället sedan som slår larm, till exempel om miserabla förhållanden på arbetsmarknaden. Just i vårt system med kollektivavtal har vi inte lagstiftade minimilöner. Jag förespråkar den svenska modellen på den punkten. Men den bygger på att det finns fackföreningar som slår larm och så vidare. Det är fullt möjligt att det finns ungdomar som har gått igenom skolan och lärt sig hur det ska vara och ändå hamnar i den typen av arbetssituation. Det hjälper liksom inte. Det är inte skolans fel att det inte fungerar. Jag är ändå för den modell som alla partier i denna riksdag har varit överens om. Skolan fungerar så här att vi från riksdag och regering skriver en läroplan om vad eleverna ska lära sig. Vi har mål för vad man ska lära sig. Hur man går till väga om man tar in aktörer utifrån och utbildar om detta eller hur man lägger upp undervisningen är en fråga lokalt för rektorer och lärare. Jag vill inte ha någon annan modell för skolan. Det är just den modellen jag tror på. Att jag skulle stå här och föreskriva att fackförbunden ska ha ett visst utrymme i skolan menar jag är en helt felaktig princip. Jag föreskriver inte heller att politiska partier eller några andra ska ha något utrymme i skolan. Det är läroplanen som styr skolan. Där ska vi skriva in det vi tycker att eleverna ska lära sig. Hur man lär ut det och i vad mån skolan blandar in andra aktörer i detta är ingenting som jag vill stå här i och uttala en bestämd uppfattning om som sedan kan åberopas i det ena och det andra sammanhanget. Det är upp till rektorer, lärare och våra skolor i att tolka läroplanen och se till att eleverna lär sig detta. Sedan vet vi att hur många punkter vi än skriver i läroplanen kommer det ändå att vara så att ett antal elever går ut och inte kommer ihåg allting hela livet rakt igenom. Det kanske till och med är så att både interpellanten och jag själv har glömt någonting av det vi lärde oss i skolan. Skolan ger ändå en allmän orientering om detta, men sedan måste resten av samhället också ta ett ansvar. Skolan kan inte lösa alla samhällsproblem. 16 (): Nej, det kan jag hålla med om: Skolan kan inte lösa alla samhällsproblem. Men skolan kan vara en viktig del av samhället och ge den information som man kan behöva ha. Det jag försöker peka på är att tanken är att när barn väl slutar skolan så ska de gå in i arbetslivet. En del kommer att gå vidare till universitet, men merparten kommer att gå vidare ut i arbetslivet. Jag vill understryka att jag ganska ofta möter även företagare som säger att problemet är att man inte har tillräcklig kunskap om hur arbetsmarknaden fungerar bland många av de elever som kommer ut på arbetsmarknaden. Man känner inte till vad det är för regler som gäller och vilka rättigheter och skyldigheter man har. Jag pratar inte bara om rättigheter, utan jag pratar också om skyldigheter. Det ser lite annorlunda ut att befinna sig i skolans värld och sedan komma ut i arbetslivet. För en del kan det vara jättetrevligt att gå ut i arbetslivet, och för en del kan det bli en väldigt speciell erfarenhet som man kommer att må dåligt av resten av sitt liv. Jag tycker att det är viktigt att skolan drar sitt strå till stacken och ser till att man får del av viktig information. Det jag vill peka på är att arbetsmarknadens parter, som kan de här frågorna, borde vara en tillgång för skolan. Om man nu pratar om att man har problem med resurser och inte tillräckligt med tid att lägga ned på andra viktiga ämnen, varför tycker man inte att det här är viktigt? Då tror jag att det finns en poäng med att lagstiftaren också har ett signalsystem som säger: Det här är en möjlighet! Se det här som en viktig och bra möjlighet att stärka elevernas möjlighet att komma ut, inte som nyfödda bebisar utan med någorlunda kunskap om frågorna. 17 Utbildningsminister (): Interpellanten talar om lagstiftarens signalsystem. Det är just det jag försökte resonera om i mitt förra inlägg. Vi måste akta oss lite här. Först säger vi att vi ska ha målstyrning i skolan, det vill säga vi sätter upp mål, och sedan får man ute i skolväsendet avgöra hur man ska nå de målen. När det så är sagt ska vi gå in och ge hundratals direktiv om hur allting ska göras, och det är det som interpellanten är ute efter: Jag ska tala om för skolorna att man borde plocka in facket i skolorna. Jag tänker inte göra det. Jag tänker inte tala om att man ska plocka in företagare. Jag tänker inte tala om att man ska plocka in partier. Jag tänker inte tala om för skolorna vilka man ska plocka in i skolan. Hela idén med den målstyrda skolan är att vi i läroplanen sätter upp mål för vad eleverna ska lära sig, och sedan avgör man lokalt hur man bedriver undervisningen, om man plockar in aktörer utifrån eller inte. Jag är helt övertygad om att rektorer och lärare är kompetenta att göra detta. Jag är väl medveten om att vartenda särintresse i tycker att just de borde få ännu mer utrymme i skolan. får jag påstötningar från alla möjliga aktörer om allt möjligt. Senast var det något om privatekonomi och hur alla ska placera sina pensionspengar. Branschorganisationerna inom finansbranschen tycker att de borde få komma in i skolan och berätta och sådant. Om man sade ja till allt detta och gav de signalerna utåt skulle vi kunna lägga ned all ordinarie undervisning. Det är väldigt viktigt att hålla på detta för mig som utbildningsminister. Jag inser att de som är besjälade av just den här frågeställningen och just det här intresset som interpellanten tar upp inte är nöjda med mitt svar. Det fattar jag också. Det är inte de andra som kommer till mig heller. De är aldrig nöjda med det, för alla vill komma in i skolan och berätta om sin viktiga verksamhet. Men vårt sätt att styra skolan i är inte sådant. Vi har en läroplan, och det är rektorer och lärare som avgör vilka man bjuder in och inte. Jag som utbildningsminister eller vi som lagstiftare bör inte föreskriva att man ska plocka in den och den i skolan. Det är föremål för lokala beslut, och det är den ordning som hela har varit överens om. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2007/08:748 om rätt till teckenspråkstolkning vid studier på komvux 18 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att döva, hörselskadade och döva med synskador ska få en likvärdig rätt till studier på komvux. Hon har vidare frågat mig om jag kommer att verka för att staten övertar ansvaret för tolkservice vid studier på komvux. En av regeringens utgångspunkter är att resurserna inom vuxenutbildningen ska riktas till dem som har ett stort behov av sådan utbildning. finns en rättighet för vuxna att få en utbildning som motsvarar och den obligatoriska särskolan. En annan utgångspunkt för regeringens politik är att kommunernas självbestämmande ska respekteras. Det är kommunerna som själva bäst kan avgöra behovet av utbildning och utifrån det besluta om vilken vuxenutbildning, komvux, som ska erbjudas. Detta skapar förutsättningar för att utbildningarna möter såväl den enskildes behov som det lokala behovet av arbetskraft. som det riktade statsbidraget för utbildning av vuxna avvecklades fördes till det generella bidraget till kommunerna. Många kommuner har valt att anpassa finansieringen så att en fortsatt hög volym kan behållas. Staten lämnar också statsbidrag vid vissa studier för personer med funktionsnedsättning. Bidraget får lämnas till studerande som deltar i utbildning vid folkhögskola, studiecirklar, komvux eller vuxenutbildning för utvecklingsstörda, särvux. En av de grundläggande principerna i svensk handikappolitik är den så kallade ansvars- och finansieringsprincipen. Den innebär att varje sektor i samhället ska utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare, inklusive personer med funktionsnedsättning. Kostnaderna och de nödvändiga anpassningsåtgärderna ska finansieras inom den ordinarie verksamheten. Varje utbildningsanordnare, till exempel kommuner och folkhögskolor, bör därför tillhandahålla det tolkstöd som behövs. Ansvars- och finansieringsprincipen kan innebära att tillgången till utbildning och vissa stödinsatser kan variera beroende på var i landet man är bosatt. är respekten för kommunernas självbestämmande en viktig utgångspunkt för regeringens politik. Jag är inte beredd att frångå ansvars- och finansieringsprincipen. Jag avser heller inte att verka för att staten ska överta ansvaret för tolkservicen vid studier inom komvux. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 19 (): Först vill jag tacka ministern för svaret. Svaret på den ena frågan är väldigt tydligt. Ministern tänker inte verka för att staten ska överta ansvaret för tolkservicen vid studier inom den kommunala vuxenutbildningen, utan det är kommunernas ansvar. Det är upp till dem. Den andra frågan är vilka åtgärder skolministern vill vidta för att döva, hörselskadade och döva med synskador ska få en likvärdig rätt till studier på komvux. Där fick jag inget svar. Det är bra att den kommunala vuxenutbildningen kan anpassas efter lokala behov. Kommunerna ser väldigt olika ut. Små kommuner har andra behov och behöver samarbeta. Den storstad jag kommer från, , kan behöva en annan inriktning. Men frågan här handlar om huruvida möjligheterna till vuxenutbildning ska vara olika på grund av funktionsnedsättning. Det är en lite annan fråga. Jag vill därför berätta om . Jag tror att ministern också har hört talas om honom. Det är en teckenspråkig döv kille i som hade en dröm: att utbilda sig till trädgårdsmästare. Men han hade inte behörighet och inte tillräckligt bra betyg, så han satte i gång att läsa upp sina betyg. Det gick bra. Han sökte den kommunala vuxenutbildningen till trädgårdsmästare och kom in. Men när man på utbildningen upptäckte att han var döv och skulle behöva stöd via teckentolkning avvisades han från utbildningen. För den här killen har det här naturligtvis blivit en jättejobbig sak. Det är inte bara att hans dröm gick i kras, utan också att han så väldigt tydligt fick reda på att även om han anstränger sig, skaffar sig behörighet och själv ser till att han kan komma in på en utbildning får han inte gå den, för han är döv och behöver en stödinsats som man inte är beredd att betala för. är tyvärr inte den enda hörselskadade, döva eller dövblinda kille, tjej, kvinna eller man som har råkat ut för detta. Det här händer på olika ställen i landet. Tyvärr blir det så att många som är döva och hörselskadade och verkligen skulle behöva de insatser som den kommunala vuxenutbildningen kan bidra med avstår från att ens försöka söka eftersom de hör hur andra i deras situation har blivit avvisade från utbildningar de har kommit in på. Resultatet blir att möjligheterna till jobb och utbildning och valmöjligheterna för en grupp människor vilken som grupp har lägre utbildningsnivå och svårare att få jobb smalnar av i stället för att öka på det sätt som den kommunala vuxenutbildningen kan bidra till. Vi vet att allt detta hör ihop. Har man bättre utbildning är det lättare att få jobb, och man har fler valmöjligheter. Resultatet tror jag i väldigt hög grad blir en personlig kränkning. Man får reda på att man har behörigheten och kunskaperna, men ändå inte får gå utbildningen för att man är döv. Jag vill därför fråga ministern: ministern att det är ett problem att människor med behov av teckentolk i flera fall stängs ute från den kommunala vuxenutbildningen? Vad vill ministern i så fall göra åt detta? 20 Utbildningsminister (): Jag tackar för interpellationen. Jag får väl tacka interpellanten via . Det exempel som nämner kände jag i och för sig inte till, men när jag hör det berättas blir jag naturligtvis både tagen och upprörd. Så ska det inte gå till. Vad gör man då åt det? Återigen: Den kommunala vuxenutbildningen i och det svenska utbildningsväsendet är just kommunala. Vi har ett antal lagar och regler om likabehandling, allas rättigheter och så vidare, men är det kommunerna som avgör detta. Jag är beredd att diskutera en mycket tuffare tydlig statlig styrning av hela det svenska utbildningsväsendet, men det vill till exempel parti inte diskutera; det ska vara mycket kommunalt självstyre. Då hamnar man naturligtvis i situationer där kommuner fattar beslut som några här inte tycker är bra. Men kommunerna har möjlighet och rätt att fatta beslut. Det här mycket konkreta exemplet kan jag inte detaljerna om, så jag kan inte kommentera det. Men den ansvars- och finansieringsprincip vi har och som , inklusive parti, har varit överens om innebär att det är kommunerna som har ansvaret. Vi har lagar och regler i som innebär att också den som har ett funktionshinder ska ha samma rättigheter som andra. Utöver de lagar som redan finns pågår arbete med en ny diskrimineringslagstiftning, där också denna typ av frågor hanteras, för att kunna ge enskilda individer större rättigheter. Jag är helt övertygad om att personer som behandlas på det sätt som beskrev känner sig kränkta. Jag blir upprörd när jag hör berättelsen. Det vi kan göra om vi ska ha en vuxenutbildning också i fortsättningen är att för det första ha tydliga lagar som ger rättigheter åt individer; när man känner sig kränkt eller illa behandlad ska man kunna överklaga den typen av beslut. Det är innebörden i en diskrimineringslagstiftning till exempel. Det andra vi kan göra är att ha en vass statlig skolinspektion som går in och granskar när det anmäls missförhållanden. När det gäller den sidan bygger regeringen nu upp en ny statlig skolinspektion som kommer att bli betydligt vassare, skarpare och tuffare i sin granskning. Den kör i gång nu . Det problem som tas upp i interpellationen är vi överens om. Det fungerar inte tillräckligt bra . är det så att i och med att verksamheten är och har bestämt att den ska vara finns det gränser för hur mycket vi ska bestämma om och lägga oss i. Det kommer att finnas skillnader mellan olika kommuner. Men jag håller med om att skillnader inte ska finnas för den individ som har en funktionsnedsättning jämfört med den som inte har det. Ambitionsnivån i övrigt kan variera mellan olika kommuner. Det ligger i det kommunala självstyret. Vi får i det kommande skollagsarbetet titta på hur långt vi ska gå, men på många håll fungerar det inte bra . Det är en avvägning mellan statlig styrning och kommunalt självstyre. 21 (): Det är bra att skolministern säger att det inte får vara så här. Man bör i varje fall fundera på hur man ska komma åt det. Jag tyckte inte att det framgick i svaret på interpellationen. Jag gick själv i tillgänglighetsmarschen i . Problemet med diskrimineringslagstiftningen som kommer är att bristande tillgänglighet inte är en diskrimineringsgrund i den. Det är därför som handikapprörelsen varit så kritisk till förslaget till diskrimineringslagstiftning. Det är oerhört viktigt att man verkligen håller de löften man har ställt ut och snabbast möjligt tar tag i frågan och utreder den. Från sida motionerade vi när det gällde diskrimineringslagstiftningen att bristande tillgänglighet skulle vara en diskrimineringsgrund. hade då kunnat säga: Jag är diskriminerad. Jag får på grund av min dövhet inte gå utbildningen till trädgårdsmästare. Det kan han inte göra med den nya diskrimineringslagstiftningen som förslaget nu föreligger. Det är också väldigt viktigt att titta på en annan sak. Där har skolministern och utbildningsministern blivit uppvaktade av alla hörselorganisationerna. Jag fick Dövas Riksförbunds verksamhetsberättelse. Det var en vacker färgbild på alla ordförandena för hörselorganisationerna och ministern. Ett av de fyra viktiga kraven är just att få möjlighet för teckenspråkiga människor som är döva och hörselskadade att gå den kommunala vuxenutbildningen. Det är extra viktigt eftersom vi vet att arbetslösheten är högre, utbildningsnivån är lägre och valmöjligheterna till jobb som man kan försörja sig på är färre. Det är extra viktigt att människor inte stängs ute från de möjligheter som den kommunala vuxenutbildningen har. Men det finns också en annan oro som man har lyft fram. Man är även utestängd från privata vuxenutbildningsanordningar. Det är en sektor som tenderar att växa. Just nu ligger på is. Men det finns en stor oro för att olika privata alternativ ska få ännu mindre krav på sig att se till att människor med funktionsnedsättningar ska kunna gå de utbildningarna. Den sektorn växer, och oron finns att man ska stängas ute ännu mer än . Det är också oerhört viktigt att vi har en vuxenutbildning med tillräckliga resurser. Jag tycker att utbildningsministern i svaret glömde säga att man också tog bort 600 miljoner till vuxenutbildningen när man lade in pengarna i påsen. Vi kunde höra på nyheterna att av kommunerna har minskat sina platser till vuxenutbildningen. Jag tror inte att det ökar möjligheterna för människor med funktionsnedsättningar, döva och hörselskadade, att till exempel få hjälp med stödinsatser och teckentolk med en vuxenutbildning med mindre pengar. Jag vill fråga ministern hur han ser på de privata utbildningsanordnarna, kanske fler fristående alternativ och risken för att det ännu mer utestänger människor med behov av teckentolkning och behov av olika stödinsatser. 22 Utbildningsminister (): Det var flera frågor som ställde i sitt inlägg. En handlade om anslagen till den allmänna vuxenutbildningen och att av kommunerna har minskat antalet platser . Märk väl att den stora minskningen av vuxenutbildningsplatser skedde under den förra regeringen med stöd av . Det var en mycket kraftig neddragning av antalet vuxenutbildningsplatser i . Den neddragning som vi nu har gjort är en bråkdel av den som då gjordes. Vi måste alltid ha en omfattande vuxenutbildning av hög kvalitet i . Det exakta antalet platser år måste variera med konjunkturen. Det är så. Det har det alltid gjort oavsett regering i , och så gör det nu också. När många människor får jobb och försörjer sig själva minskar söktrycket på komvux. dimensionerar sig själv efter hur många barn som föds. Vuxenutbildningen dimensioneras delvis efter arbetsmarknadsläget. Den måste variera. När vi hade hög arbetslöshet byggdes vuxenutbildningen ut kraftigt. när vi har låg arbetslöshet minskar man vuxenutbildningen. Jag tycker att det är en helt rimlig princip. Så har tidigare regeringar med stöd av också agerat. Jag hör att kritiserar den neddragning som sker. Jag hörde aldrig att ni kritiserade den neddragning som ni själva gjorde . Jag menar att det är en fullt rimlig princip. Om arbetsmarknadsläget svänger måste vuxenutbildningen återigen förmodligen byggas ut. Så är det. I stället för att bara gå arbetslös är det bättre att man går en utbildning. Men när människor får ett jobb är det bättre att de jobbar och försörjer sig än att tvingas in på komvux. När det gäller diskrimineringslagstiftningen är det helt korrekt att i det förslag som har lagts fram och som kommer att besluta om ingår inte funktionsnedsättning. Det innebär inte att det inte kommer att göra det , som vet. Det innebär bara att frågan var man sätter gränsen inte är tillräckligt beredd och utredd. Det är så man ska problematisera det hela. I byggdes en byggnad för gravt hörselskadade elever om för att anpassas till denna grupp. Det är väl 2030 elever. Kostnaden var 50100 miljoner. Inga kommuner oavsett vilka partier som styr kommer att kunna bygga om 6 000 skolor i till samma standard. Det är inte möjligt. Att hävda att alla skolor alltid ska ha högsta möjliga nivå för att kunna ta emot alla elever med alla typer av funktionsnedsättningar kommer inte att vara möjligt. Det kommer inget parti att kunna lova och leverera. Kostnaden blir fullständigt ohanterlig när enbart 20 elever med hörselskador kostar 50 miljoner. Däremot måste vi komma längre än . Där är och jag överens. Därför kommer vi att titta på hur vi i den nya skollagen ska kunna skruva upp ambitionerna för elever med funktionshinder så att också de får rätt och möjlighet att välja mellan fler skolor än dem som är anpassade efter deras behov. Det finns en kostnad med detta att bygga om som naturligtvis landar hos kommuner och sist staten. är det ganska dyra investeringar som måste göras. Jag menar att detta ska gälla lika också för fristående utbildningsanordnare. Samma krav i lagstiftningen ska gälla för enskilda skolor antingen de är kommunala eller fristående. Det ska inte vara någon skillnad. Det exempel som nämnde om en elev som inte fick utbildning uppfattade jag så att det handlade om en utbildningsanordnare. Det vore felaktigt att skapa bilden att det är just privata utbildningsanordnare som är de som slarvar och att de kommunala sköter sig. Jag tror att det är relativt jämnt spritt med både goda och dåliga exempel. Lagstiftningen ska vara likadan när det gäller offentliga och enskilda utbildningsanordnare. Det är min utgångspunkt. 23 (): Den stora satsningen som innebar har inte legat kvar . Jag kan konstatera att vi nu i vårt budgetförslag tycker att det ska vara 600 miljoner mer till vuxenutbildningen eftersom det behövs. Vi kan titta på exemplet med . Hade han valt en högskoleutbildning hade han fått rätt till teckentolkning, kunnat gå en högskoleutbildning på tre och ett halvt, , kommit ut och sökt arbete utifrån den. valde han en utbildning till trädgårdsmästare, eftersom det var vad han ville ha. Den utbildningen ligger inte i högskolan. Den låg i den kommunala vuxenutbildningen. Det händer också i den kommunala vuxenutbildningen. Det finns inga avsatta statliga pengar och inga regler som säger att han har rätt till teckentolkning. Det är ett bekymmer om man vill att vuxenutbildningen ska bidra till att människor också ska kunna gå yrkesinriktade utbildningar som ger jobb. Vi säger inte att kommunerna och den kommunala utbildningen alltid fixar detta. Då hade det varit ett mindre problem än vad det är . Många kommuner har också avvisat människor som behöver teckentolkning. Oron finns när det gäller de fristående utbildningarna. I skrivningar som har funnits i den utredning som lades fram sägs till exempel att de inte ska behöva ha ansvaret att ta emot elever om det innebär organisatoriska och ekonomiska problem. Det skulle innebära ännu mindre möjligheter än . Jag vill till slut fråga ministern: Hur vill utbildningsministern garantera att teckenspråkiga döva och hörselskadade när de har behörighet och betyg ska ha samma tillgång till utbildning som hörande? 24 Utbildningsminister (): Det är väl det som diskussionen har handlat om, och det är det som jag har redovisat. Jag vill göra en viktig komplettering när det gäller de enskilda, privata och fristående utbildningsanordnarna eftersom jag tror att tolkade mig på fel sätt. Jag menar att det ska vara samma rätt och samma skyldighet för fristående utbildningsanordnare att ta emot elever med olika funktionshinder som de kommunala har. Det betyder inte att varje enskild skola alltid är skyldig att ta emot en elev oavsett funktionshinder. Det är nämligen inte heller en skola skyldig att göra. Som jag sade kostade det mellan 50 och 100 miljoner att investera så att 20 gravt hörselskadade elever skulle kunna gå där. Det kommer aldrig någonsin i alla fall inte att vara möjligt för varje enskild skola i , oavsett om den är eller fristående, att renovera till en standard att man alltid kan ta emot enskilda elever oavsett funktionshinder. Jag uppfattar inte att något parti i har föreslagit detta.