prot · GW0932 · 2008-11-20 00:00:00 — Det finns i parlamentet i ett särskilt utskott som arbetar med att försöka klargöra detta, och utskottet väntas rapportera till regeringen i slutet av . Därefter kommer premiärminister att på presentera en del av dessa slutsatser, som förhoppningsvis kan peka på vägen framåt för . Jag är personligen en mycket varm anhängare av vårt EU-medlemskap, men jag har respekt för att det finns ledamöter i denna riksdag och runt om i landet som inte tyckte att skulle bli medlem i EU, och fortfarande kanske inte tycker det. Däremot är det svårt att förstå dem som menar att vi ska avvisa Lissabonfördraget för att visa missnöje med EU som helhet eller vissa delar inom EU. Om man väljer att rösta nej till förslaget i utrikesutskottets betänkande och regeringens proposition handlar det inte om att EU ska avvecklas eller att vi ska gå ur på något sätt. Den som väljer att rösta nej röstar i stället ja till ; det är det som gäller och det som skulle fortsätta att gälla. Det leder till att som EU-medlem får sämre möjligheter att fatta beslut i för oss viktiga frågor. Det bidrar till att vi går miste om inflytande; vi mister två ledamöter i jämfört med , och riskerar vi att förlora vår kommissionär. är det land som skulle förlora mest inflytande i förhållande till sin storlek. får heller inte samma möjlighet att delta i beslutsarbetet på det sätt som Lissabonfördraget anger, och medborgarna går miste om viktiga möjligheter till insyn. Sammantaget finns det ett brett stöd för Lissabonfördraget runt om i unionen. 24 länder har godkänt det parlamentariskt. Processen går vidare i övriga länder. Det finns, som jag framhållit, goda skäl för detta breda stöd. Med Lissabonfördraget står vi bättre rustade för att möta globaliseringens utmaningar och bekämpa gränsöverskridande brottslighet och klimatförändringar. EU blir en starkare utrikespolitisk aktör till stöd för fred, säkerhet och mänskliga rättigheter. Med Lissabonfördraget blir EU effektivare i sitt beslutsfattande utan att den grundläggande balansen mellan aktörerna inom unionen förändras. Fördraget ger en god grund för utvidgning av unionen. Öppenheten förstärks och medborgare sätts i centrum på ett sätt som man har sett i något fördrag inom EU. Sammantaget innebär detta viktiga steg framåt för det europeiska samarbetet i en riktning som överensstämmer med svenska intressen. Därför hoppas jag, herr talman, att riksdagsledamöterna kommer att rösta ja till Lissabonfördraget. 124 () replik: Jag kan väl inleda ungefär som jag gjorde till . Huvudprinciperna i Lissabonfördraget har vi en samsyn på. Det är bättre än det gamla fördraget. Det ger bättre möjligheter. Det är modernare och passar naturligtvis bättre till hur EU ser ut. Jag vill till säga det jag sade också tidigare: Jag tror att man gör ett klassiskt fel när man rundar det problem som irriterar en stor del av svenska folket. Jag kan hänvisa till vad som hände på . Man behöver inte göra det krångligare än vad det är och undersöka varför folk är skeptiska till det här. På har man känt en stor oro, inte minst inom byggbranschen, där det har skett lönedumpning därför att människor har kommit från andra länder och gjort samma jobb till betydligt lägre löner och på så sätt konkurrerat ut inhemsk arbetskraft. Det finns en jättestor oro på . Man är positiv till EU, men man vill inte ha den här utvecklingen. Det är precis den diskussionen som förs också i . Det är därför jag är så envis och tjatar om detta. Det är oerhört viktigt att regeringen ger en klar signal om vad man vill göra åt detta. Det blir gärna ett högtflygande fågelperspektiv på hela det här. Man kan vara ganska överens om att man ska samarbeta mellan länder. Det är svårt att motsätta sig det. Men det som är jordnära och ligger nära människor är också viktigt. Hur tänker man reda ut detta, så att inte EU framstår som ett hot mot den enskilde individen? Man behöver inte gå längre än till sig själv. Om man kunde fylla denna kammare med riksdagsledamöter som till halva priset gjorde ett lika bra jobb är det klart att vi skulle bli bekymrade. Det är samma sak på ministernivå. Det är precis det människor känner. Då måste regeringen agera kraftfullt. Men jag har inte sett det. Ministern bemötte inte på en enda punkt de frågor jag ställde tidigare. Det är visserligen länge sedan, men jag tror att ministern tecknade ned dem. Vad gör regeringen egentligen för att lugna människor? Det skulle jag vilja höra. 125 Statsrådet () replik: Jag hade på känn att skulle återkomma med de här frågorna. Vi har också haft möjlighet att diskutera dem tidigare i interpellationsdebatter och så vidare. Vi är överens om det grundfaktum att Lissabonfördraget inte på något sätt hotar den svenska modellen. Tvärtom stärker det arbetstagarnas rättigheter på många områden. Rättighetsstadgan blir bindande. Man skriver in rätten till nationell praxis och rätten till konflikträtt. Det finns en social klausul som man hänvisar till; ett av målen är hög sysselsättning och kampen mot social utslagning. Lavaldomen slår väldigt tydligt fast att det inte är så att man inte har rätt att ingå kollektivavtal. Det handlar om just det här specifika fallet. Vi menar att den diskussionen bör hållas isär från detta. Det innebär inte att diskussionen om den svenska modellen och inte är viktig. Den är oerhört viktig. Regeringen deltar i denna. Som vet pågår en utredning som vi väntar på. kommer den att komma med sitt betänkande. Det ska vi tillsammans diskutera och se hur vi ska använda beroende på vad utredningen kommer fram till. Det pågår absolut en diskussion i om de här frågorna, både i nationella parlament och runt omkring i flera länder och på EU-nivå. Både jag och arbetsmarknadsminister har deltagit i diverse seminarier och diskussioner med andra medlemsländer och kommissionen kring de här frågorna. Kommissionen har tillsatt en expertkommitté som ska titta på tillämpningen av utstationeringsdirektivet. Man har också inlett en arbetsgrupp som man ska ge ekonomiska resurser, sekretariatsresurser, där arbetsmarknadens parter ska finnas med och diskutera den här typen av frågor. Där kommer naturligtvis , som är ordförande i , att vara delaktig. Det händer väldigt mycket på Europanivå. Det är en oerhört viktig diskussion. Vi står väldigt tydligt fast vid att Lissabonfördraget inte på något sätt hotar den svenska modellen. Vi står upp för den svenska modellen i många olika sammanhang, men den har ingenting att göra med Lissabonfördraget. 126 () replik: Detta kan jag också instämma i. Jag bedömer inte heller att Lissabonfördraget hotar den svenska modellen. Men det finns problem för den svenska modellen med gällande regler i de fördrag som finns. Man kan heller inte vara fullständigt tillfredsställd med det som finns i Lissabonfördraget och tycka att detta skulle undanröja de framtida problemen. Det är där man måste fortsätta att jobba och klarlägga det här som har varit. Att det har hänt någonting, så att nu också kommissionen är med, beror mycket på att har pressat fram det här i arbetsmarknadsutskott, där man har fått fram den här delen. Det är klart att jag blir bedrövad när jag hör att det finns svenska parlamentariker vilkas moderparti säger att man står upp för den svenska modellen och att svenska kollektivavtal ska gälla åtminstone har arbetsmarknadsministern själv sagt detta i kammaren som själva säger något annat. Jag hör ju vad säger där nere. Hon tycker att det är ganska okej att man konkurrerar med lönerna. Det är de fria rörligheterna som ska gälla, och då kan det bli på det här sättet. Då blir jag bekymrad. Då vill jag också se vad regeringen egentligen gör för det här. Är det läpparnas bekännelse? Vad gör man i sak? Så här långt kan jag inte säga att jag kan känna mig tryggare, att man har kommit någonstans med regeringens arbete nere i EU. Det är inte konstigt att man är oroad över det här. Det är sant att utredning kommer. Det blir nästa kamp. Vad ska göras? Vad är regeringen beredd att göra med förslag? Kommer de att räcka för att täcka upp det här? Debatten om hur detta ska hanteras får vi se fram emot . Men det är väldigt viktigt att jobba på EU-nivå med frågan och säga det här. Vår rapport visar, som jag har sagt tidigare, att det är väldigt tyst från regeringen där nere. Man säger ingenting och lyfter inte fram dessa frågor enligt de rapporter vi får. Jag har inte blivit överbevisad av det som ministern här säger, om att man jobbar starkt med frågan. Vi har inte sett några framsteg eller resultat av det i . Jag tycker att det är viktigt att klarlägga det. Vi säger ja till Lissabonfördraget, men det måste bli ett effektivare arbete med att klara ut det som oroar människor i . 127 Statsrådet () replik: Jag tror att kanske aldrig hade blivit nöjd, vad vi än hade gjort i regeringen i frågan. Det är sant att vi väntar väldigt mycket på utredning, precis som man i många andra länder väntar på detta. Det står också i rapport, som man röstade om i , att man vill avvakta de nationella slutsatserna innan man föreslår mer dramatiska åtgärder på Europanivå. Det var det man enades om i den rapport som man röstade om i parlamentet för någon vecka sedan. Det är det vi gör. I , , och så vidare diskuterar man detta för att se vad det kommer fram till. Kommissionen har lovat att med utgångspunkt i slutsatserna av de här diskussionerna fortsätta att se hur det ska tolkas på Europanivå och om det behöver göras någon förändring. I de samtal, möten och konferenser som har skett har varit med. Vi är aktiva. Vi står upp för den svenska modellen och försvarar den. Men vi menar till exempel inte att vi ska öppna nu för en omförhandling av utstationeringsdirektivet, vilket jag vet att en del socialdemokrater har varit inne på. Vi vet och det tror jag att också känner till väl efter sina kontakter i att det finns många olika sätt att se på det här i EU. Om man börjar öppna för detta utan att veta exakt vad man vill och inte har ordentligt på fötterna genom nationella utredningar och så vidare riskerar man att det blir en kraftfull försämring. Det finns många länder som tycker att utstationeringsdirektivet är alldeles för hårt reglerat och vill luckra upp det på olika sätt. Jag är inte säker på att det skulle ligga i svenskt intresse om vi alltför förhastat skulle kasta oss efter detta. Låt oss avvakta vad kommer fram till. Låt oss delta i de debatter som finns och lyssna in vad som händer runt omkring i . Tids nog får vi alldeles säkert möjlighet att i den här kammaren och på andra plan diskutera slutsatserna och hur vi ska gå vidare när utredning kommer. 128 HANS () replik: Vi är många i den här kammaren som under debatten har pratat om oron på den svenska arbetsmarknaden. Det är en väldigt konkret oro som många måste ha mött vid besök på arbetsplatser eller vid samtal med fackliga företrädare. Det är en oro som är berättigad efter Lavaldomen. Ett sådant exempel kunde vi läsa om i går i som jag misstänker att även statsrådet läser. Där kunde man läsa att i beräknar att det bara i finns mellan 1 500 och 2 000 utländska byggnadsarbetare. Det är självfallet positivt att de finns i vår region och hjälper oss att bygga bostäder och annat som det finns ett stort behov av, men det har också kommit fram flera fall där lettiska, polska och thailändska byggnadsarbetare i framför allt har arbetat under villkor och med lönenivåer som legat under kollektivavtalen. Man kan själv föreställa sig vad konsekvenserna skulle bli för löner och för arbetsvillkor för alla byggnadsarbetare i om man skulle acceptera att 2 000 utländska byggnadsarbetare på skulle kunna arbeta med villkor och lönenivåer som ligger långt under kollektivavtalsnivåerna. Vad blir då svaret från den borgerliga regeringen på den oro som finns på arbetsmarknaden? Jo, att stadgan blir juridiskt bindande. Jag har en väldigt konkret fråga till EU-minister : Vad innebär det att stadgan blir juridiskt bindande i det väldigt konkreta arbete som pågår runt om på svenska arbetsplatser, där svenska fackföreningar bedriver ett dagligt arbete för värdiga löner och drägliga arbetsförhållanden? På vilket sätt kommer stadgan konkret att underlätta det fackliga arbetet i ? Vi vet också att det i ligger flera Lavalliknande fall som väntar på domslut. Om vi ratificerar Lissabonfördraget, inför stadgan och gör den juridiskt bindande, kommer det att innebära att framtida Lavaldomar kommer att få ett annat utfall än den tidigare? 129 Statsrådet () replik: Som vet står det i Lissabonfördraget att man garanterar rätten att sluta kollektivavtal. Det står också att konfliktåtgärder på arbetsmarknaden är tillåtna. Där finns även en mängd andra rättigheter som stärker arbetstagarnas rättigheter i den formella och juridiska betydelsen. Det är också detta LO lyfter fram i sin remiss till Lissabonfördraget. Jag kan naturligtvis inte garantera, och det kan ingen göra, hur framtida domslut ska se ut. Lavaldomen, som jag vet att har läst mycket noga och som även jag har läst mycket noga, slår ju fast att man har rätt att teckna kollektivavtal. Man har också rätt att ingå olika aktioner, men i just det här specifika fallet var det inte motiverat eller proportionerligt. Det var det domstolen hade att pröva. I just det här specifika fallet, där hade kollektivavtal, var det inte rätt att vidta den typ av blockad som man gjorde, men det betyder inte att det är förbjudet med kollektivavtal eller fackliga åtgärder i övrigt. Varje sådant här fall som kommer att lämnas in till domstolen kommer att prövas individuellt, och jag tycker att det ger en trygghet att man gör det även . Som sagt: Regeringen står upp för den svenska modellen och kollektivavtalen, och de ges också en juridisk ställning i Lissabonfördraget och i stadgan för de grundläggande rättigheterna. Jag vill alltså återigen vända mig mot den koppling gör, det vill säga att Lissabonfördraget på något sätt skulle hota kollektivavtalen. Det gör det inte. Låt oss lugnt och sansat ta den diskussionen i samband med utredningen och vad som kommer fram i övriga länder, för det pågår en diskussion, precis som säger, runt omkring i om de här frågorna. Det finns en oro, men låt oss ta den oron för vad den är och inte koppla ihop den med en massa andra saker, till exempel Lissabonfördraget, som faktiskt inte har med saken att göra. 130 HANS () replik: Det var inte så att jag ställde någon komplicerad kuggfråga från talarstolen, utan jag frågade: Vad får det för praktiska konsekvenser för det dagliga fackliga arbetet runt om i att stadgan blir juridiskt bindande? Statsrådet pratade i , men jag fick inte direkt något svar. Andra är mer pratsamma i den här frågan. , EU-kommissionären, säger bland annat: Att stadgan blir juridiskt bindande påverkar inte den praxis som finns när det gäller den fria rörligheten bland annat för arbete. I går kunde vi också läsa i Kommunalarbetaren hur EG-domaren säger: När man gör stadgan juridiskt bindande gör det ingen skillnad i praktiken, eftersom stadgan beaktas. I den Lavaldom som vi nu sitter med här i som skapar en sådan stor oro hade man redan beaktat den stadga som man nu lyfter fram som lösningen på problemen. Det gör att vi är tillbaka på ruta ett. Vi är tillbaka med Lavaldomen, där man slår fast utifrån EG-rätten att stridsåtgärder inte är tillåtna för att kräva kollektivavtal av utländsk arbetskraft som finns på den svenska arbetsmarknaden och att den fria rörligheten för löntagarna är överställd löntagarnas rättigheter. Vi har fått höra att den här frågan inte hänger ihop med den fråga vi behandlar , nämligen Lissabonfrågan. Men på två sätt gör den det. Den juridiska grunden för Lavaldomen är ju EG-fördragets artikel 49, och den artikeln lyfts oförändrad rakt in i Lissabonfördraget det fördrag vi ska behandla . Just för att vi står här och ska ratificera ett fördrag har vi möjlighet att begära undantag. Den möjligheten har vi . Den möjligheten har vi inte och inte om . Det finns ingen ångervecka på det här området. Därför skulle det vara önskvärt med ett juridiskt bindande undantag för den svenska kollektivavtalsmodellen just för att stilla den oro som finns, just för att bemöta det stora hot mot den svenska modellen som kommit i och med Lavaldomen. 131 Statsrådet () replik: Jag ska försöka vara väldigt tydlig. Den fria rörligheten är ett av de viktigaste fundamenten i hela EU-samarbetet. Självklart ändras inte det med Lissabonfördraget. Det står fast, och det ska vi vara glada över. Jag tycker att det är otroligt positivt. Att man i praxis redan har hänvisat till stadgan är en sak, men att den verkligen blir juridiskt bindande gör att alla parter i ett mål kan hänvisa till den juridiskt bindande texten när det blir en konflikt, när man hamnar i domstolen eller när kommissionen ifrågasätter. Det ger en extra tyngd. I den juridiskt bindande texten står det att kollektivavtal är en del av den europeiska modellen och också att man garanterar kollektivavtal, strejkrätten och andra fackliga rättigheter men inte överallt när som helst. Bara för att man är fackligt engagerad kan man inte bete sig precis hur som helst, var som helst. Vi har regler för detta även i . Det finns proportionalitet även här. Detta kommer att prövas av domstolen även , men fundamenten konflikträtt, arbetstagarnas rättigheter och kollektivavtal försvaras och har en juridisk styrka i detta. Därför kan man inte begära undantag för detta. De är garanterade som princip, men varje enskild fråga kommer att behöva behandlas om den hamnar i domstol. 132 () replik: Jag tror att vi alla här i kammaren inser och håller med om att så som det ser ut hotar den svenska kollektivavtalsmodellen. Vaxholmsdomen, Rüffertdomen och har allihop kommit under . Detta hot minskas inte genom att man antar Lissabonfördraget. Därom kan det råda en viss oenighet i kammaren, men det verkar vara den juridiskt korrekta ståndpunkten. Det vill är bland annat att man ska ta detta tillfälle till vara och försöka få till stånd en omförhandling som ger oss ett undantag som kan rädda den svenska modellen om det skulle visa sig vara absolut nödvändigt. Just nu sitter vi med trumf på hand i och med att vi inte har godtagit Lissabonfördraget. Vi kan fortfarande begära ett undantag. Regeringen vill inte begära detta undantag. I stället vill man saka bort vår trumf i förhoppningen om att vi ska ses som goda européer, i förhoppningen om att de andra spelarna ska vara snälla mot oss. Det funkar inte i kortspel, och det funkar inte heller i EU. Vi måste ta till vara alla chanser att rädda den svenska modellen, och jag förstår fortfarande inte varför regeringen har velat skynda på det här beslutet innan , som säger om det ska vara nödvändigt, är färdig. Varför är det så bråttom? 133 Statsrådet () replik: Bråttom tycker jag inte att det har varit, . Jag försökte redogöra för det i mitt anförande, och flera andra ledamöter har pratat om det: Detta har varit föremål för en mycket långsam och grundlig behandling. Detta gäller både det konstitutionella fördraget och Lissabonfördraget. Det har varit två remissbehandlingar och två lagrådsprövningar. Vi är det näst sista landet att behandla det, så det är inte så att vi hetsar. Jag vet att hade velat ha på sig för att diskutera de här mycket komplicerade frågorna. Men för att försöka få klarhet så snabbt som möjligt pressar man tidtabellen, och han kommer att presentera detta. Det undantag som och även tidigare talare har varit inne på finns ju inte i sinnevärlden. Vad ska man begära undantag från? Vi begär undantag för allt som rör den svenska modellen. Det kan man ju inte göra. Vi är medlemmar i en europeisk union med ett gemensamt regelverk som vi har accepterat. Vad är den svenska modellen? Vi kan nog enas om några gemensamma grunddrag som både och jag står upp för, men hur ska man definiera dem? EU:s lagar och traktat bygger på att man är extremt precis för att de ska kunna förstås i 27 eller flera länder. När det inte går tolkas de i domstolen. Vi skulle hamna i domstol där också. Vi kan inte begära ett sådant luddigt undantag. Det finns liksom inte på kartan. Det är bara politisk kosmetika att begära en sådan sak. Det handlar inte om att vi är rädda för de andra länderna. Vi tar gärna strid när så behövs. Men det här är det inte realistiskt att ta strid om. Det är alldeles för fluffigt. Utöver det vill jag bara upprepa det jag har sagt hundratals gånger i den här debatten: Vi uppfattar inte att den svenska modellen är hotad. 134 () replik: Regeringen säger alltså att man uppfattar att den svenska modellen inte är hotad. Jag kan bara säga att det finns väldigt många fackföreningar i det här landet som uppfattar att den är hotad. uppfattar att den är hotad. LO har sagt att man inte borde ta det här beslutet innan är klar. Men regeringen säger: Nej, det finns inget hot. Jag har fullt förtroende för att om regeringen säger åt juristerna på att utforma ett bra förhandlingsmandat, att utforma ett bra, detaljerat förslag som stärker våra möjligheter att rädda den svenska modellen så att vi får behålla principen att alla som jobbar i inom samma arbetsområde ska ha samma lön oberoende av vilket land man kommer ifrån, kan de göra det. Jag tror att regeringen kan utforma ett bra, seriöst förslag. Det behöver inte vara fluffigt. Lite kompetens finns det väl ändå på . Ni kan göra ett bättre jobb. En sista sak, det kanske är en något akademisk fråga, men jag kan inte underlåta att nämna att jag hörde när ministern sade att är utformat för ett EU på 15 medlemmar. Jag är en sådan människa som har ett gott minne, så jag minns när Amsterdamfördraget antogs. Det föreslogs 1997. Då sade man att det var det som skulle möjliggöra den stora utvidgningen. När antogs och trädde i kraft sade man att det var det som skulle möjliggöra den stora utvidgningen. Man skrev in nya regler för hur röstning ska gå till. Jag utgår från att ministern sade fel när hon uttalade detta. 135 Statsrådet () replik: Jag har också hört kraven om tidtabeller och krav från bland annat LO. Men LO kräver ju inte att vi inte ratificerar Lissabonfördraget. De skulle önska att det fanns klarhet i de här frågorna, men de säger också att Lissabonfördraget innebär en förstärkning av löntagarnas rättigheter, och man anser att bör tillträda Lissabonfördraget, vilket jag hoppas att vi också kommer att göra. är inte anpassat till så många länder som vi har . Det är korrekt att det finns institutionella regler som reglerar hur 27 länder kan fatta beslut, så som det är . När vi inte har 27 länder blir det väldigt knepigt. Det används också av flera länder runt om för att säga: Har vi är det stopp med utvidgningen. Det blir juridiskt mycket komplicerat att ta in flera länder. Jag tror att och jag faktiskt kan vara överens om att det är önskvärt att flera länder kan få tillträde till Europeiska unionen efter konditionalitet, prövning och eventuella folkomröstningar, hur de nu vill ha det. Därför är det komplicerat. var inte bra när det antogs, men man har också märkt det här är ju en jättelång process, att det inte var lämpat för att fatta beslut i en sådan stor union. Det är ingen akademisk fråga. Det är en realpolitisk dagsaktuell fråga. Det är svårt att fatta beslut med 27 och flera inkommande länder med det vi har . Det kommer att visa sig att det blir allt svårare, inte minst i de frågor där vi vill kunna fatta beslut, på det rättsliga området, inom utrikespolitiken, när vi ges bättre verktyg. 136 (): Det verkar ofta vara en ändlös diskussion om EU:s arbetsformer, men har vi chansen att ta ett avgörande steg mot att avsluta de diskussionerna, precis som pekade på i sitt tidigare anförande i debatten. Jag kom in i för lite . Under hela min tid i har vi behandlat och debatterat olika förslag till att utveckla EU:s arbetsformer. Men den diskussionen började naturligtvis inte när jag kom in i utan hade redan då pågått . har EU fokuserat på sina arbetsformer och sina interna förhållanden i stället för att på allvar ta sig an de verkliga utmaningarna. Hur ska jobb och välstånd skapas i och världen ?