prot · GW0937 · 2008-11-27 00:00:00 — Det har framförts kritik som går ut på att en del av de juridiska ombuden inte håller måttet. Därför välkomnar vi socialdemokrater det arbete som har inlett för att se till att de juridiska ombuden håller en hög kvalitet och verkligen är till stöd och hjälp för den asylsökande. Vi tycker dock att det är ytterst beklämmande att den moderatledda regeringen inte ser till att det i utgiftsområde 8 finns tillräckligt med pengar till de asylsökande att få den hjälp och det stöd som de har laglig rätt till. Nedskärningen är ganska dramatisk, och regeringen skriver dessutom i propositionen: Regeringen följer utvecklingen och återkommer vid behov vad avser anslagets budgetering. Man vet alltså om att det här kommer att kosta mer, men man använder i stället pengarna till att fokusera på återvändandet. Jag tycker att det är oansvarigt. Vi socialdemokrater väljer att öka anslaget för att människor som kommer hit och söker asyl ska få ett juridiskt ombud vilket de faktiskt har laglig rätt till. Förslaget till arbetskraftsinvandring som vi debatterade här och som ska träda i kraft var ett förslag som vi socialdemokrater inte var nöjda med. Vi ser gärna mer arbetskraftsinvandring, men då måste det vara ett förslag som innebär ordning och reda på arbetsmarknaden. Arbetsgivarna är de som bäst vet vilken kompetens de behöver, men de som har bäst kunskap om den kompetensen finns i eller utanför är Arbetsförmedlingen. De som har bäst kunskap om löner och avtal är faktiskt facket. Varför tar då den borgerliga regeringen bort den myndighetsprövning som har funnits? I stället blir det arbetsgivaren själv som tar beslutet och som ska granska avtalet. Vi socialdemokrater anser att myndighetsprövningen behövs för att det ska bli ordning och reda på arbetsmarknaden och att pengar därför förs över från till Arbetsförmedlingen. Vi ser hur oseriösa arbetsgivare utnyttjar människors utsatthet på arbetsmarknaden. Det gäller utländska säsongsarbetare, utstationerad arbetskraft och papperslösa. De arbetar hårt men får kanske inte någon lön alls efter avslutat arbete. De kanske får en betydligt mindre lön än vad de har rätt till eller arbetar under vidriga förhållanden. Vi socialdemokrater kan aldrig acceptera att detta får ske i , och vi efterlyser därför en skärpning av lagstiftningen för att komma åt dessa oseriösa arbetsgivare. Även straffen måste skärpas. Även här är dock den moderatledda regeringen passiv. Med det förslag till arbetskraftsinvandring som träder i kraft riskerar vi att de skrupelfria arbetsgivarna fortsätter att utnyttja människor och sätta konkurrensvillkoren ur spel. Ett väl fungerande flyktingmottagande förutsätter att alla kommuner tar ansvar. är det ett fåtal kommuner som tar ett väldigt stort ansvar medan andra inte tar något ansvar alls. Det är naturligt att människor söker sig till kommuner där de har släktingar, vänner eller andra landsmän. Dessvärre leder detta till att dessa kommuner med hög andel inflyttare inte klarar bostadssituationen eller att tillhandahålla jobb eller utbildning med kvalitet för barnen. Trycket är för hårt med arbetslöshet, trångboddhet och brister i skolgången som följd. Detta är inte värdigt . Flyktingmottagandet i måste utvecklas. Vi vill därför se ett flyktingmottagande där människors rätt och möjlighet till arbete blir central. De som bedöms ha asylskäl efter inledande bedömning bör få en fördjupad samhällsinformation om möjligheterna till arbete, utbildning och boende i . bör ges uppdraget att ansvara för den inledande informationen där landets alla kommuner ska ha chansen att presentera vad de kan erbjuda i form av arbete, utbildning, boende och skolor till barnen. För att utveckla denna inledande information och kontakt avsätter vi socialdemokrater till . Det behövs också en ordentlig analys av boendeformerna under såväl prövotiden som den inledande tiden efter beslut i asylärendet. Vi vill därför att lagen om eget boende, EBO, ses över. Så snart en person beviljas permanent uppehållstillstånd ska den enskildes personliga situation och familjeförhållanden samt utbildnings- och yrkeserfarenhet kartläggas och matchas mot vad har att erbjuda. Detta handlar om att på olika sätt skapa ett värdigt mottagande och därmed underlätta för den enskilde att finna boende och möjligheter till egen försörjning. Avslutningsvis anser vi socialdemokrater att migration i grunden är något positivt, men vi politiker måste kämpa mot dess avarter. Vi måste arbeta för att bekämpa människosmuggling, internationell brottslighet och den fruktansvärda människohandeln. Vi måste arbeta för att den gemensamma asyl- och flyktingpolitiken inom Europeiska unionen bygger på höga normer och är rättssäker och human. Vi måste arbeta för att vinsterna med migration kommer alla till del genom en rättvis fördelningspolitik och bra trygghetssystem där vi ger möjlighet för alla människor att växa. Tyvärr har vi en moderatledd regering som verkar tycka motsatsen. Vi står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 4 och 11. I detta anförande instämde och (båda s). 32 (): höll jag mitt första anförande här i kammare. Det var ingen stor händelse i sig. Lite halvt nervöst läste jag upp ett anförande som från skulle ha hållit, men hon hade blivit sjuk och kunde inte närvara. Jag hamnade låt mig säga det inom parentes i bråk med den sittande talmannen om huruvida man fick använda enskilda exempel för att beskriva generella händelser eller inte. Men jag tror inte att vi ska riskera det problemet . De här tio åren ger mig ändå vissa möjligheter att betrakta händelseutvecklingen, och dagens betänkande är ett utmärkt tillfälle att göra det. Redan då kritiserade vi den hårdnande praxis som vi såg från svenska myndigheters sida. Och den förda politiken, då av en socialdemokratisk regering stödd i migrationspolitiska frågor av , fick också den kritik. Mycket vatten har runnit under broarna , kanske man kan säga. Men det största bekymret vi ser är att det finns allt färre broar som hjälper människor in för att söka asyl i och . Visst har migrationsministern som ett rinnande vatten lärt sig att rada upp de fina formuleringarna om asylrätten, men hit till kammaren forsar ändå propositionerna fram med restriktiva åtgärder och förslag. Det är ett bekymmer att det är så mycket hårdare tag vi hör i den allmänna debatten och i de förslag som presenteras av regeringen. Vi kan konstatera att har också en del positiva förändringar trots allt skett. De har sällan varit förslag från regeringar, oberoende av strömningar från väljare och oberoende av opinionsyttringar. Tvärtom är det människors gemensamma ansträngningar för att förändra den förda politiken som har tvingat och pressat fram förbättringar. nedläggning är ett sådant exempel, för även om vi fortsatt har en kritik på ett antal punkter av hur de nya migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen fungerar, är det ett steg i rätt riktning att man numera får sin sak prövad i ett tvåpartsförfarande med större möjlighet till muntlig förhandling i domstolar än genom den rättsosäkra praxis som innebar. Vi lyckades tillsammans med under den förra mandatperioden få igenom en tillfällig asyllag som inte gav alla asyl som borde ha fått det från början, men som gav många tusen människor chansen att börja bygga en framtid här i vårt land efter att ha levt gömda i samhällets skuggtillvaro . Visst är det också bra att den nya instans- och processordningen har inneburit att vi ser att fler människor får sina asylskäl tillgodosedda än vad som var fallet i den tidigare. Procentsatserna när det gäller de som får bifall nu är högre än vad de var tidigare, trots att flyktingströmmarna inte ser så annorlunda ut . Det är trots allt ett gott betyg för den nuvarande ordningen. Vår kritik kvarstår. Vi har lämnat och kommer att fortsätta lämna förslag till förbättringar av den nya instans- och processordningen, men det är ändå ett steg framåt att vi har den på plats. Under de här tio åren har ministrar kommit och gått, men den huvudsakliga inriktningen på politiken har dessvärre bestått. Vi har fått se en utveckling där många här i kammaren har gått ifrån att diskutera värnandet av asylrätten till att nödtorftigt nämna asylrätten och sedan gå in på andra åtgärder och förslag. Det är en tragisk utveckling. Allianser har under dessa år fallit. hade jag tillsammans med reservationer från sida om barns rättigheter i asylprocessen. Tillsammans med kristdemokrater var det lätt att kräva att det skulle införas en rättssäkrare ordning och att skulle läggas ned. Tillsammans med centerpartister krävde vi och en generell och allmän amnesti när vi gick över från den gamla ordningen till den nya. De här allianserna har upplösts. Det enda som har hänt är väl egentligen att vi har en ny regering. Och de tidigare allierade i , har tystnat i den kritik som vi tidigare gemensamt riktade mot den förda politiken. Det är synd. Vi skulle behöva återuppväcka det tvärpolitiska värnandet av asylrätten. I dagens betänkande föreslår vi en rad insatser som på ett betydande sätt skulle göra livet bättre för många människor här i vårt land. Vi avsätter pengar och föreslår en allmän amnesti, en regularisering av de människor som kan visa att de varaktigt har befunnit sig i och inte har begått några grova brott. På det sättet skulle dessa få chansen att börja bygga en framtid i . Vi avsätter pengar till förbättrad sjukvård både för asylsökande, vilket vi tycks vara ensamma om i det här betänkandet i alla fall, och för papperslösa. Vi vet att papperslösa och gömda lever i en verklighet som få av oss andra skulle klara av. Att inte kunna få ut lön när man har arbetat är vad många papperslösa får uppleva. Att inte kunna sända sina barn till skolan därför att barnen är förvägrade rätten till utbildning är vardagsmat för den som är papperslös, liksom att inte få möjlighet till vård när man drabbas av en olycka eller en sjukdom därför att man inte har pengar att betala med eller är rädd för att sjukhuset ringer till polisen för avvisning. Allt detta är exempel på att människor mitt ibland oss förvägras de mest grundläggande mänskliga rättigheter utan att regeringen lyfter ett finger. Jodå, jag har hört talas om utredningarna och överläggningarna inom departementet, och jag har hört talas om dem ganska länge . vill vi att man skrider till handling och visar att rättigheter till skolgång, till vård och till möjligheter på arbetsmarknaden inte bara är medborgares rättigheter utan faktiskt mänskliga rättigheter. Vi föreslår också höjd dagersättning och förbättrade bostadsbidrag för den som lever i i väntan på asyl. Det är ett problem att så många människor lever under mycket fattiga villkor. Borttagandet av bidraget för eget boende har inte på något sätt inneburit det som regeringen trodde eller åtminstone påstod att det skulle innebära, att färre skulle leva i eget boende. Tvärtom har det gjort redan fattiga människor ännu fattigare. En höjd dagersättning för asylsökande borde ha genomförts för länge sedan. Den som tror att vi bara öser ut mer pengar har fel. Vi gör också nedskärningar. Vi vill minska anslaget till återvändandebidraget, som vi kan kalla avvisningsmutorna, som asylsökande som har fått avslag ska ges därför att de ska pressas att återvända hem. Det som man i praktiken ställer människor inför är: Om du tvingas tillbaka får du inga pengar, men om du går med på att vi tvingar dig tillbaka får du lite pengar med dig. Vilket väljer du? Vi skär också ned anslaget till utvisningar och avvisningar, helt enkelt därför att vi anser att man inte till så höga kostnader som ska avvisa människor från vårt land. Det kostar mer nu än vad det gjorde att genomföra avvisningar och utvisningar. Skälen är oklara, om det inte är just att man nu avvisar människor som är sjukare och som har ännu svårare att acceptera avvisningar än vad fallet var . Ett av de mest flagranta exemplen på avvisningar har vi väl kunnat se och diskutera. Abderazzak avvisades till , trots att regeringen hade kännedom om att det fanns en tortyrrisk vid avvisning. Den frågan kommer att prövas av efter anmälan av och Socialdemokraterna. Jag ser fram emot att vi ska kunna få klarhet i om detta är den borgerliga regeringens motsvarighet till fallet med de avvisade egyptierna. Det är också på andra punkter en allvarlig utveckling som vi ser. I det här betänkandet ändrar man nu målen och själva grunden för migrationspolitiken. De tidigare och nuvarande målen för asylpolitiken är att värna asylrätten i och internationellt, upprätthålla en reglerad invandring, införa ökade möjligheter till arbetskraftsinvandring samt öka harmoniseringen av asyl- och migrationspolitiken i EU. Detta vill nu samtliga partier med undantag av ändra till följande: säkerställa en långsiktigt hållbar migrationspolitik som inom ramen för den reglerade invandringen värnar asylrätten, underlättar rörlighet över gränser, främjar en behovsstyrd arbetskraftsinvandring, tillvaratar och beaktar migrationens utvecklingseffekter samt fördjupar det europeiska och internationella samarbetet. Två betydande skillnader kan identifieras. Den ena är att asylrätten underkastas den reglerade invandringen. Det är ett smått häpnadsväckande agerande från den sittande regeringens sida. Betyder det att det finns en gräns för hur vi kan tillgodose en enskilds asylrätt innan den reglerade invandringen sätter gränser? blir svaret skyldig tills han avger det. Och varför är det inte längre angeläget att värna asylrätten internationellt? Det enda vi numera ska göra är att fördjupa det europeiska och internationella samarbetet. För att åstadkomma vad då? De exempel på internationellt samarbete, inte minst inom EU, som vi ser avskräcker. Där handlar det snarare om att begränsa människors möjligheter att söka asyl än att värna asylrätten. Jag vill i detta sammanhang också yrka bifall till reservation 1 under punkt 1 om avslag på de nya målen för migrationspolitiken. Det är nu alltså och jag kan se tre oroväckande utvecklingstendenser inom svensk migrations- och asylpolitik. Den första är det accelererande uppbyggandet av Fästning och harmoniseringen inom EU av migrations- och asylpolitiken. Byggstenarna har lagts på plats . Det är transportörsansvar, Dublinförordningen och Frontexsamarbete. ska detta slutligen sammanföras i en gemensam harmoniserad asylpolitik som innebär att EU kommer att få möjlighet att fatta beslut om vilken migrationspolitik ska föra, även om inte vill föra den. Det är konsekvensen av en harmoniserad politik. Den andra är att arbetskraftsinvandring i praktiken ersätter stora delar av den flyktinginvandring vi har sett. Några hundra eller möjligen ett par tusen ska få chansen genom vidarebosättning, men i praktiken stänger man effektivt de lagliga vägarna att söka inom EU och öppnar i stället möjligheten för arbetskraftsinvandring. Kortfattat: Är du lönsam är du välkommen. Är du på flykt gör du rätt i att söka dig till ett flyktingläger och hoppas på turen. Den tredje oroväckande utvecklingstendensen är det sluttande plan som regeringen just nu befinner sig på när det gäller människosyn och politiska insatser. För lite kom program Land för hoppfulla. Där talade man ungefär samma språk som Ny demokrati gjorde . Det möttes av ett ganska kraftfullt motstånd, inte minst från ganska många borgerliga debattörer. är det betydligt mjukare tonfall som hörs när föreslår nog så långtgående åtgärder för att komma till rätta med och få bukt på alla invandrare som kommer hit för att, tycks det i värld, leva på vår välfärd. De ska lära sig att hålla tyst och att passa in. De ska skriva under ett kontrakt för att få komma hit, åtminstone för att få vara här annat än på nåder. Vi reser, herr talman, mot detta ett konstruktivt motstånd. Vi vill i stället öppna lagliga vägar in i och EU för att söka asyl. Asylviseringar är ett sådant exempel. Vi vill riva ned hindren och murarna för asylsökande genom att avskaffa Dublinförordningen och transportörsansvaret. Vi vill ge möjlighet för människor att välja i vilket land de själva önskar söka asyl. Vi säger ja till arbetskraftsinvandring men med vettiga villkor, under värdiga förhållanden och med ordning och reda på arbetsmarknaden. Vi avvisar fullkomligt det förslag som den borgerliga regeringen och gemensamt har lagt fram om att arbetsgivaren ska kunna bestämma vem som ska komma hit och i praktiken på vilka villkor denne ska arbeta här. Vi kommer att fortsätta vår kamp mot rasism och främlingsfientlighet. Det handlar om de öppet rasistiska partier som vi alla här i kammaren i ord och förhoppningsvis också i handling är motståndare till men också den vindkantring som sker i debatten när etablerade politiska partier, numera i första hand , övertar samma problemformuleringar och människosyn som de främlingsfientliga har som grogrund för sin politik. har gått, men detta är inget bokslut. Tvärtom kommer fortsatt arbete behövas framöver för att vrida politiken i en annan riktning för att i grunden förändra svensk asyl- och migrationspolitik. Arbetet går vidare hela vägen fram till den dag då de vackra ord som vi ofta får höra om värnandet av asylrätten och att varje person ska behandlas med värdighet och få sina verkliga skäl att stanna bedömda inte bara är vackra ord utan också motsvaras av verklighet. 33 (): Det är betryggande att veta att och är överens i de allra flesta frågor när det gäller migrationspolitiken. Det är bara beträffande arbetskraftsinvandringen vi har skilda uppfattningar. I övrigt brukar vi vara överens. Jag kan redan nu tala om för och övriga här i kammaren att vi också kommer att stå bakom reservation 1 när det kommer till omröstning. är det budgetdebatt. Budgeten är dock redan antagen. Våra egna budgetförslag som vi har skrivit på dessa områden kan vi inte rösta för så länge de är budgetpåverkande. Vi kan inte rösta för att vi ska minska anslaget för utresor eller att vi ska anslå pengar till en regularisering som vi har med i vårt budgetförslag. Men man lär så länge man lever. har vi garderat med några icke budgetpåverkande förslag i samma riktning. De tar mer upp principerna än pengarna. Därför kan vi reservera oss till förmån för dem. tas från biståndsbudgeten till flyktingmottagande. Hela budget ligger på ungefär samma summa. Det är några miljoner mer men bara några ynka miljoner mer. Det är pengar som skulle ha räckt till att hjälpa många människor om de använts som bistånd, bland annat för att förebygga ofrivilliga migrationsströmmar. Som jag har tagit upp här i kammaren lämnar de allra flesta sina hem för att de måste, inte för att de vill. kan inte acceptera att så stora belopp tas från biståndet för att betala kostnader för flyktingmottagande här i . Beloppet är mer än en tredjedel av hela det här utgiftsområdets budget. I budgetförslag anvisar vi medel för att genomföra en regularisering för dem som fick ett avvisningsbeslut enligt den tidigare utlänningslagen och som fortfarande befinner sig här, om de inte har begått grova brott och hjälpligt kan visa sin identitet. Jag lyssnade på tidigare och ser att vi har samma uppfattning. Vi anser att regulariseringen också ska gälla andra papperslösa som befinner sig i . Vi avvisar de ytterligare 40 miljoner som regeringen ger för att arbeta med återvändande. Vi mer än halverar kostnaderna för utresor; vi drar 130 miljoner. Vi menar att det system som vi har är alltför fyrkantigt och omänskligt och att det utgår mer från principer än vad som är humant eller ens samhällsekonomiskt. anslår regeringen 204 miljoner för återresor. blev det drygt 70 miljoner kvar. Prognosen är att det ska bli ca 15 miljoner kvar. Regeringen har ökat andelen utvisningar och genom regleringsbrevet uppdragit åt att prioritera återvändandet. I betänkandetexten kan vi läsa att enligt regeringen har antalet personer som återvänder till hemlandet efter ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut ökat, men inte nått de nivåer som krävs för att asylprocessen ska vara i balans. Antalet personer som återvänder bör därför öka. Detta trots att många av dem som skickas tillbaka sedan kan återvända hit eftersom de till exempel har hunnit bilda familj här i landet. Andra kan återvända eftersom de har ett arbete och löfte om fortsatt arbete. En del utvisar vi direkt till fängelse och tortyr i strid med internationell rätt. Det händer att svenska medborgare tvingas leva gömda i eftersom de har gift sig med en person från ett annat land och inte delar och domstolarnas bedömning att mannen eller frun i fråga inte har skyddsbehov. För den som fritt kan resa till sitt hemland tar det förstås att få uppehållstillstånd om man reser hem än att vänta in en eventuell framtida lagändring. Det är förmodligen den väg de flesta av dem i så fall väljer. För dem som inte kan eller vågar åka hem återstår bara att gömma sig tillsammans med hela familjen och hoppas på att inte bli upptäckt. Många hamnar vid upptäckt på förvaren, . Att få asylprocessen i balans är tydligen viktigare än att tänka logiskt och på vad som dessutom är ekonomiskt. Enligt betänkandet är snittkostnaden för en utresa . Då räknas alla resor, även de frivilliga om jag inte har missuppfattat saken. De frivilliga resorna är naturligtvis mycket billigare. Ofrivilliga resor kan kosta . Om resultatet sedan är att personen i fråga inte släpps in i det land han kommer ifrån och det görs många utvisningsförsök kan notan lika gärna i slutänden hamna på ½ miljon eller mer. Det borde finnas en gräns för hur många försök som får ske. Många tvingas sitta på förvaren runt om i landet. Enligt egen statistik var kostnaden per person och dygn . Det genomsnittliga antalet inregistrerade var totalt 173 personer. Det innebär att vi håller 173 personer frihetsberövade utan att de har begått något som helst brott. Det innebär en kostnad per person och år på . Om det räknas gånger 173 är vi uppe i ca bara för förvaren. Jag tror inte att skattebetalarna här i landet är beredda att betala för att hålla hederliga människor i fängsligt förvar och för att polisen ska prioritera jakten på gömda flyktingar och migranter som till exempel inbrott och stölder nedprioriteras om de visste om hur det faktiskt förhåller sig. Det handlar om att människor hämtas av polis på sina arbetsplatser, tvingas tillbringa månader upp till på förvar, skickas i väg för dyra pengar bara för att sedan ändå ha rätt att återvända hit. Det är inte bara slöseri med skattemedel. Det är absurt både för den som skickas tillbaka och för dem som betalar notan, det vill säga skattebetalarna. De invändningar vi brukar höra från vissa kretsar mot invandringen är att den kostar. Visst kostar det att hålla människor fängslade helt i onödan. Det är mycket billigare att ge dem uppehållstillstånd och låta dem fortsätta att bidra till samhällsekonomin som . När man sedan tänker på att det dessutom är de allra fattigaste i världen som betalar kalaset genom minskat bistånd känns det särskilt illa. bekostar hellre uppehållstillstånd för den här gruppen än fortsätter att betala för att slänga ut dem. Vi betalar hellre bistånd för att minska den ofrivilliga migrationen än betalar för att ha människor i förvar. Regeringen vill inte genomföra en regularisering, har ministern sagt . Gör då något annat. Skapa en legal möjlighet att söka uppehållstillstånd för anhöriga och för människor som redan vistats här länge utan att först lämna landet. Det går inte att hänvisa till någon annan ambassad än hemlandets. Många har inte pass och kan inte ta sig utanför vårt lands gränser. De kommer inte in i något annat land. De kommer kanske inte in i eller . Dessutom vill inte de ambassaderna alltid ta emot. Det har de tyvärr stöd för i utlänningsförordningen en artikel som tillkom enligt en fråga som jag har ställt till . Jag yrkar bifall till reservation 10 som också innehåller alla barns rätt till skola och att regeringen på EU-nivå inte ska motsätta sig regulariseringar.