prot · GW0940 · 2008-12-02 00:00:00 — har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att få riktig kunskap om hur många jobb som egentligen försvinner samt hur många som blir arbetslösa. Vidare frågar vilka ytterligare pålagor, inte minst för småföretagen, mina krav på att arbetsgivarna ska ta ett större ansvar vid uppsägningar innebär. För att kunna säga vilka konsekvenser varslen om uppsägning får i form av till exempel arbetslöshet måste man förstå hela varselprocessen. Generellt, och på en mycket övergripande nivå, kan varselprocessen beskrivas i tre delar. I den första delen anmäler arbetsgivarna att de tänker varsla och hur många. Vanligtvis är det då inte känt vilka personer som direkt kommer att beröras, till exempel som i fallet med . Därefter, i den andra delen, inleder arbetsgivaren förhandlingar med de fackliga organisationerna. Det är i detta skede som varslet blir tydligare kopplat till individen. I den tredje delen fastställs personlistorna och de som berörs blir uppsagda. Parallellt med denna process pågår det arbete som Arbetsförmedlingen och andra aktörer kan bidra med, till exempel inom ramen för omställningsavtalen. Detta sammantaget gör att det är mycket svårt att från början säga hur många som kommer att bli arbetslösa utifrån att en arbetsgivare har varslat om uppsägning. Det är dessvärre först i efterhand som det går att säga med säkerhet hur många som faktiskt blir arbetslösa. När det gäller arbetsgivarens ansvar i samband med varsel anser jag att detta ansvar är viktigt oavsett arbetsgivarens storlek. Arbetsgivarna ska följa arbetsrättsliga lagar och gällande avtal. Det är inte fråga om att lägga pålagor på till exempel mindre företag, som menar. Arbetsgivare har ett ansvar för sin personal även då de varslar om uppsägning. Det gäller alltifrån att vara tydlig i sin information till att bidra med hjälp för att individen ska kunna hitta ett nytt arbete. 115 (): Jag vill tacka Littorin för genomgången av hur varselprocessen går till. Det kanske inte var det jag ställde frågor om utan snarare om utvecklingen i framöver. Vi kan konstatera att är på väg in i en synnerligen allvarlig jobbkris. Vi kan också konstatera att den borgerliga regeringen inte bara har visat en makalös och häpnadsväckande passivitet inför att möta den här krisen. Dessutom, och det är viktigt att slå fast, har de med sin jobbpolitik lagt grunden för att krisen riskerar att slå hårdare och bli djupare i vårt land. Jag tänker inte rabbla upp det, men vi vet ju att näringspolitiken försummats, att arbetsgivaravgiften för de små företagen och regelkrånglet har gått åt fel håll. Branschprogrammen, som hade varit så viktiga för det långsiktiga arbetet, kunde ha varit i gång . Vi ser hur Littorin har dragit ned rejält på alla de viktiga omställningsutbildningarna för dem som tvingas lämna ett jobb och behöver gå vidare, via en utbildning, till ett annat. Så lite som av de utbildningarna finns kvar numera, och det kan jämföras med . Dessutom har man i sin iver att jaga arbetslösa och sjuka försämrat allas trygghetssystem. Så vi står betydligt sämre rustade att möta sämre tider. Hur allvarlig är krisen? Ja, vi vet att har 40 000 människor varslats. En bedömning gjord av Arbetsförmedlingen säger att runt 40 000 visstidsanställningar inte har förlängts. Vi vet att bemanningsföretagen har dragit ned i massa industrier. Vi vet också att regelverket är sådant att när man säger upp färre än fem anställda behöver man inte rapportera in det som varsel. Inom byggsektorn finns det särskilda regler som gör att man kan varsla upp till 19 anställda utan att redovisa det. Och vi vet att inom byggsektorn har flera varsel om uppsägningar lagts för just 19 anställda. För att tvingas varsla ska det vara fler än 20. Jag hade hoppats på att Littorin, som delvis lagt grunden till att den här krisen blir så djup och så allvarlig för vårt land, hade sagt: Jag är beredd att ta ansvar för det. Jag är beredd att ta mitt ansvar och verkligen ta reda på hur många som riskerar att bli arbetslösa. Det hade varit reko, det hade varit hederligt. Det hade varit ett oerhört viktigt underlag i det arbete som förbereds i med att komma med någon form av insatser för att göra något åt krisen. Hur många riskerar att bli arbetslösa? Littorin säger att det är svårt att ta reda på, men han säger ingenting om att han är beredd att försöka ta reda på det. Den andra frågan rör mest arbetsgivaransvaret på det här området. Jag tycker att Littorin har kommit ganska billigt undan med all bombastisk retorik om att nu ska arbetsgivarna göra sitt. säger han att de ska nog också ta sitt ansvar, följa lagar och avtal. Ja, men det är ju klart. Följa lagar och avtal måste ju alla företag, stora som små, göra. Det är det minsta man kan kräva av dem. Men eftersom Littorin är beredd att gå längre så uppfattar jag hans svar vill jag fråga vilka andra krav han vill ställa på arbetsgivarsidan, inte minst på de små företagen, att ta ansvar för de medarbetare som de tvingas säga upp. 116 Arbetsmarknadsminister (): har naturligtvis rätt i en del. Vi har ju samma problem, om jag får kalla det så, med statistiken som socialdemokratiska regeringar har haft tidigare när det gäller att bedöma de exakta siffrorna och de exakta måtten. Precis som påpekar behöver inte företag anmäla om det är färre än fem varslade visstidsanställningar i bemanningsföretag och annat. pekar också på byggbranschen. Därvidlag hade socialdemokratiska regeringar samma problem, till exempel under jobbkrisen eller under den jobblösa tillväxten 20022006. Å andra sidan vet vi inte exakt hur många jobb som tillkommer i vare sig hög- eller lågkonjunktur. Till exempel var det under ungefär hälften av jobben som anmäldes till Arbetsförmedlingen. Andra jobb tillsattes på andra sätt, genom kontakter, annonser och så vidare. Därför är detta naturligtvis en delvis svårfångad materia. Det vi kan göra är att försöka få bilden så klar för oss som det någonsin går via Arbetsförmedlingen, via SCB:s arbetskraftsundersökningar, , olika typer av företagsbarometrar och andra liknande undersökningar som försöker fånga konjunkturbilder på olika sätt. Jag är inte beredd att lägga ytterligare pålagor på de mindre företagen när det gäller statistikredovisning av det här slaget. Det tror jag vore en dum idé. Låt mig säga något om det här arbetsgivaransvaret som jag har försökt nämna. Min poäng med det är inte att lagreglera ytterligare eller att lagfästa en massa ytterligare krav på arbetsgivarna på det sättet, men det är inte utan att det finns ett moraliskt ansvar, som jag måste kunna påpeka, framför allt hos de större företagen. När Lastvagnar, som vi har sett göra miljardvinster , nu befinner sig i ett svagare läge där man behöver varsla är det väl inte onaturligt att jag uppmanar dem att ta samma typ av ansvar som till exempel gjorde i början av det här seklet eller som gjorde i ? De tog ett större ansvar än vad lagen kräver. Det gjorde man av flera skäl. När man pratar med företrädare för både och säger de flera saker, bland annat att de själva tyckte att de hade ett större ansvar än vad lagen säger i och med att de har gjort stora vinster . De ville därmed betala tillbaka till sina anställda genom att försöka underlätta för deras övergång till annat arbete när man befinner sig i ett besvärligare läge. Jag välkomnar det. Jag tycker att det är en bra idé att man tar den typen av ansvar. Jag tycker att det är bra att man som stor företagare som har gjort många stora vinster tar ett större samhällsansvar än vad lagen kräver. Det tycker jag är en bra idé. Jag måste någonstans kunna få uttrycka den åsikten. Jag måste också kunna uppmana de företag som varslar att i den mån man har möjlighet att göra detta också göra just det. De mindre företagen har det oftast betydligt mer besvärligt med sin finansiering. De har betydligt mer besvärligt med sin likviditet. Det vet vi alla. Att man har många små företag i en ekonomi är väldigt bra för ett land. Det verkar konjunkturutjämnande. De är möjligen något långsammare på att anställa när konjunkturen vänder, men de är också mer obenägna att säga upp i svåra tider. Det kan jag vittna om själv. Jag har drivit ett företag som hade som mest åtta anställda. Man känner ju varenda kotte, och man känner dem väl. Man har ungarna på samma fotbollsträning, och man umgås . Det gör att man blir väldigt mån om att göra allt man kan innan man säger upp. Det ansvaret finns inbyggt i småföretagarmodellen på ett annat sätt. Jag tycker att det är en bra idé att kunna säga till ett större företag att det är bra om de, när de på till exempel sitter i förhandlingar med Metall, funderar på att bjuda till lite och ta ett lite större ansvar än vad lagen stipulerar. 117 (): Jag tackar Littorin för svaren. Jag kan konstatera att Littorin inte är beredd att ta sitt ansvar för att verkligen ta reda på omfattningen av den jobbkris som vi går in i . Vi har inte haft så här många varsel sedan 90-talskrisen. Vi vet inte riktigt var det landar, bland annat på grund av finanskrisen som förvisso inte är den borgerliga regeringens fel. Vi står sämre rustade och har en urholkad aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi har en mycket sämre inkomstförsäkring och en regering som har försummat den viktiga näringspolitiken. Littorin säger att det regelverk som fanns tidigare består. Han vill verkligen inte göra sitt yttersta för att ta reda på hur många som verkligen drabbas. En åtgärd skulle kunna vara att avisera att man skulle se över regelverket och se om det finns några förändringar som kan göras där och om det finns några andra verktyg för att ta reda på hur man hanterar alla dessa personer som har visstidsanställningar och som dessutom inte har ett omställningsavtal att luta sig mot. Littorin kommer inte att göra någonting. Det är det första beskedet. När det gäller småföretagares ansvar för sina medarbetare vet jag att det är precis så som Littorin beskriver det. Jag har reagerat lite på den bombastiska retoriken. Det är lätt att stå här i talarstolen och prata om moraliskt ansvar, inte minst hos de stora företagen. Men när man inte kan lägga kraft bakom orden blir det bara tom retorik. Jag uppfattar att det finns andra som har försökt fly sitt ansvar. Jag vill nog påstå att retoriken att kräva ett större ansvar av de stora företagen är en del av den strategin. Det finns en häpnadsväckande passivitet och handlingsförlamning hos den borgerliga regeringen. Det första man gjorde när jobbkrisen och finanskrisen var här var att ändra retoriken. Den vanliga budgeten blev helt plötsligt ett superpaket, men sedan räckte inte det till. Då började man hänvisa till omställningsavtalen. har vi dessutom fått höra både av Littorin på omställningskonferensen och av tidigare att de gärna vill se en omställningsförsäkring i den offentliga sektorn. De kommer kanske också att se till att det finns resurser i kommuner och landsting för att sådana ska komma till stånd. Man har förstått att omställningsavtalen är viktiga i den här krisen. Jag förväntar mig handling kommande år så att sådana kommer på plats. Jag har tagit både statsministern och arbetsmarknadsministern på orden. Sedan kom retoriken att nu måste arbetsgivarna också ta sitt ansvar. Littorin påminde nästan om i sin attack mot arbetsgivarna. Till saken hör att den här regeringen har ställt krav på alla andra utom på sig själv. Det är där jag tycker att det moraliska ansvaret vilar i slutändan också. Vad är den borgerliga regeringen beredd att göra för att ta sitt ansvar för att stötta de människor som riskerar arbetslöshet? Man har faktiskt ett ansvar för att den situation som de riskerar att drabbas av kan vara mycket värre än om vi hade haft en socialdemokratisk regering vid makten. 118 (): Jag tänkte börja där slutade, det vill säga hur regeringen egentligen bara ändrar sin retorik. Jag har stått i den här kammaren och haft debatter om den aktiva arbetsmarknadspolitiken med Littorin vid ett flertal tillfällen. Jag har haft synpunkter på att man nedrustade den ganska kraftigt. Man var som lägst nere på 4 500 platser. Jag hade bland annat synpunkter utifrån en utvärdering som gjordes av IFAU där man sade att allting under 10 000 är ett problem eftersom man då inte kan garantera kvaliteten. Då sade ministern väldigt tydligt till mig att vi hade ett bra läge i landet, att man skulle vara rädd så att man inte låser in åtgärder, att det tuffade på och det här behovet inte fanns. Ministern sade att vi måste anpassa antalet åtgärder efter arbetsmarknadsläget. Även om jag då kunde ha synpunkter på att man gick ned alldeles för långt utifrån kvalitetsaspekten kunde jag ändå ha respekt för att man sade att man skulle anpassa antalet åtgärder och vilka typer av åtgärder man har efter det arbetsmarknadsläge som råder. Därför blir jag väldigt bekymrad över den situation som vi har med fantastiskt många varsel. Fackföreningsrörelsen och har samstämmigt gått ut och sagt att nu behövs det aktiva åtgärder. Vi behöver få besked från regeringen om vad vi ska göra. Kommuner och Landsting signalerar att man behöver ha besked . senast sade Calmfors, som annars brukar vara en förespråkare för regeringens politik, att nu är vi ett läge där det behövs någonting annat. Läget är exceptionellt. Det har inte varit så här illa sedan 90-talskrisen. Och fortfarande står Littorin i talarstolen och talar och argumenterar som om läget vore gott. Det var en fantastisk uppvisning du gjorde i att prata ganska mycket utan att egentligen på något sätt beröra frågan. Vad tänker regeringen göra? Det kan väl vara en bra egenskap som minister, men jag tycker att du är svaret skyldig. Det här berör människor oerhört mycket ute i vårt land. Om det var så att du faktiskt menar allvar med det du stod och sade exempelvis till mig och många andra när vi hade debatter tidigare om att de justeringar som görs nu görs utifrån det arbetsmarknadsläge som råder, borde man i konsekvensens namn nu göra någonting annat. Vad är det då för någonting annat som man vill göra? Vilka åtgärder är det som kommer? Jag hakade upp mig lite grann på att ministern hänvisade till arbetsgivarnas ansvar, och så räknade han upp allt det som är arbetsgivarnas ansvar under normala omständigheter. Omställningsavtalen har vi under normala omständigheter, de moraliska aspekterna ligger på arbetsgivarna under normala omständigheter och så vidare, och allt det är nog gott. Men om man vill använda det som ett argument i de exceptionella tider vi har just nu måste det rimligen betyda att ministern vill att de ska göra något mer än det som de har gjort tidigare. De ska ta det ansvar som ni till stora delar nu inte tar. Då kommer jag osökt att tänka på andra sammanhang då vi har stått här och ministern har pratat om trösklar och hur viktigt det är att man sänker trösklarna för framför allt små och medelstora företag när det gäller att rekrytera. Min fråga blir då givetvis: På vilket sätt tror ministern att det kommer att underlätta för företagen att rekrytera om man nu dessutom får beskedet att man har ett ökat ansvar för att se till att om företaget går på pumpen ska man se till att de anställda får jobb någon annanstans. Man ska alltså ansvara för deras utbildning, kompetensutveckling och så vidare för att komma till nytt arbete. Det känns inte rimligt. 119 Arbetsmarknadsminister (): Jag lovar att det beträffande den första frågan finns det många som följer och analyserar läget. Vi gör det naturligtvis från sida liksom , , , , Arbetsförmedlingen, bankerna, branschorganisationerna och parterna på arbetsmarknaden. Vi försöker naturligtvis att sammanställa och väga samman allt detta så att vi kan ha ett gott prognosläge. Problemet nu är naturligtvis att prognosläget förändras nästan till följd av finanskrisens härjningar. Det är naturligtvis oerhört olyckligt, och vår första prioritet måste naturligtvis vara att få ordning och reda på de finansiella marknaderna så att framför allt de mindre företagen återigen kan få de krediter de behöver för att till exempel kunna expandera. Bombastisk retorik ja, det är möjligt att det är så att tycker att den är bombastisk. Men den funkar ju! Då är det väl okej. Lastvagnar är, tycker jag, ett typexempel på detta. Jag tror nämligen att det är så som ett svar på sista inlägg här att stora företag faktiskt vill vara goda samhällsmedborgare. Man vill alltså agera på ett ansvarsfullt sätt. till exempel halverade sin personalstyrka när vi hade en socialdemokratisk regering, så det handlar inte om att vi backar från vårt ansvar, utan det handlar om att de företag som är stora arbetsgivare och som efter många goda skördeår tvingas varsla tar just ett sådant lite större ansvar än vad lagen kräver, precis som gjorde under den socialdemokratiska regeringen 20002001, då man halverade sin personalstyrka i . Jag tycker att det är bra. Min anledning till att använda denna bombastiska retorik var att kunna hjälpa framför allt facken på till exempel att få lite tryck i sina förhandlingar så att företagen skulle ställa upp på att göra precis det som andra goda företag har gjort tidigare under andra regeringar. Jag tycker det är en bra idé. Om jag inte hade krävt att företagen skulle ta sitt ansvar utan sagt att det är alla andras ansvar men inte de stora företagens ansvar tycker jag faktiskt att hade haft större fog för sin kritik. säger att vi ändrar retoriken. Där vill jag nog faktiskt inte riktigt hålla med. Jag tycker nog att vi gör precis just det som vi sade i debatten om IFAU:s rapport och utredning . Man pratar om kontracyklisk dimensionering av de arbetsmarknadspolitiska insatserna, med andra ord precis det sade, det vill säga att anpassa åtgärderna efter det arbetsmarknadspolitiska läget. har vi mer än dubbelt så många platser, helårsplatser, i Arbetsförmedlingens regi utöver garantierna än vi hade . Ja, det kan naturligtvis inte uteslutas att det blir mer. Givet utvecklingen skulle man ju nästan kunna tro att det blir så. Vi får väl återkomma framigenom med mer konkreta diskussioner om detta. I övrigt är ett av svaren på frågan att vi nu har vad konstaterar är EU:s mest expansiva budget med 32 miljarder där ungefär hälften går till skattelättnader för små och medelstora hushåll och inkomsttagare och den andra hälften går till exempelvis investeringar i forskning och utveckling, infrastruktur, utbildning och annat. Syftet med det är naturligtvis att försöka se till dels att hushållens konsumtionskraft höjs något i de här dåliga tiderna, dels naturligtvis att se till att göra det man bör göra i lågkonjunkturer, nämligen se till att just investera i infrastruktur, utbildning samt forskning och utveckling, både för att kunna hantera en del av nedgångsproblematiken och för att bädda för en kommande högkonjunktur, som vi naturligtvis alla hoppas kommer . Är det tillräckligt? Jag inser att Socialdemokraterna tycker att det borde vara mer. Och det ska inte uteslutas att det blir mer, kan jag säga. Det jag konstaterar är att det som rekommenderar länderna, det uppfyller vi. 120 (): har Littorin men också sagt att den största orättvisan är den som finns mellan dem som har ett arbete och dem som inte har det. Det vi ser framöver är att orättvisan kommer att öka och växa. Dessutom har vi en jobbpolitik som inte fungerar, så nu när den börjar bita, som sade, ser vi att arbetslösheten börjar öka. Och jag vill hävda att man lagt grunden i sin jobbpolitik för sociala och ekonomiska tragedier framöver. Det har ju hela strategin gått ut på: att jaga människor tillbaka till arbete. är kraven på alla andra uttömda. Det är jättebra att eller till exempel, där jag besökte , tar sitt ansvar. Att de större företagen tar sitt ansvar är oerhört positivt. Småföretagen kan inte göra det i samma utsträckning men gör det så mycket de kan. Littorin är inte beredd att öka pålagorna på dem. Det är väl ett besked om något, så att inte folk går och tror att Littorin skulle ställa högre krav på företag än vad lagen och avtalen säger. väntar vi på den moderatledda regeringens ansvarstagande. Man är helt inmålad i ett hörn. Till och med en samlad ekonomkår kräver nu insatser. Och de kommer. blir det komplicerat. Ska man backa från sin jobbpolitik som inte fungerar? Ska man börja investera i människors konsumtion? Eller ska man fortsätta sänka skatten, mer till dem som har det bäst, med de breda skattesänkningar som inte har lett till stora effekter beträffande jobben? Det ska bli spännande att följa. Men det är klart att det kommer mer. Vi har ju tillsammans med övriga pressat den borgerliga regeringen att skifta fot, och det är välkommet att man till slut kommer att göra det. 121 (): Vi får fortfarande inga svar av Littorin och den borgerliga regeringen. Jag vill kommentera lite grann av det du sade. Det handlade om att vara goda förebilder, och det var de stora företagen som Littorin och även gav exempel på. Det är ju bra. Självklart är det bra att de finns och vill göra det. Jag tycker också att det är okej att arbetsmarknadsministern säger att han vill gå ut och kräva att arbetsgivarna tar sitt ansvar och gör allt vad de kan, kanske lite extra i sådana här tider. Det är väl okej om ministern vill säga det. Men ducka inte för det egna ansvaret! Det är ju det kritiken handlar om. Man är mer än villig att tala om vad man tycker att andra ska göra, men det kommer absolut ingenting från den som sitter med det yttersta ansvaret, och det är oerhört bekymmersamt. Det ministern levererar som svar, den moderatledda regeringens svar så här långt, är att de har lagt fram en superbudget, den mest expansiva i hela . Sedan lägger arbetsmarknadsministern själv till att hälften av den består av skattesänkningar. Tystnaden är talande. Jag tror inte att det hjälper de människor som är varslade eller blir av med jobben speciellt mycket. Tvärtom är det väl så att man försvagar statens möjligheter att faktiskt kunna göra någonting om den här krisen skulle bli riktigt jobbig. Jag skulle avslutningsvis vilja kommentera någonting som ministern visserligen inte sade nu men som brukar komma upp vid ett flertal andra tillfällen. Man säger nämligen att det bara är fråga om varsel och att de inte brukar falla ut i mer än kanske hälften av alla fallen samt att vi får vänta och se vad som händer. Vi hade i utskottet en sittning med , som det hänvisats till . De bekräftar den bilden under normala förhållanden. De är dock oerhört bekymrade över att vi redan nu kan se att situationen kommer att vara en helt annan framöver. Jag kan bara hoppas att även ministern ser det men väljer att retoriskt inte bemöta det. 122 Arbetsmarknadsminister (): citerade mig, tror jag, när han sade att den största orättvisan är mellan dem som har ett arbete och de som inte har ett arbete. Kanske var det som sade det. ((): Det var .) Det är oerhört klokt sagt, skulle jag vilja säga. För en gångs skull håller jag med , i högsta grad. Jag tror verkligen att det är så. Det är otroligt sorgligt att så många riskerar att förlora jobbet till följd av den finanskris vi ser runt om i världen och vars följder nu får effekter på svensk arbetsmarknad. Därför är det oerhört viktigt att vi på olika sätt fortsätter att föra en politik för arbete, och där vill jag ge några tydliga besked. Vi säger nej till Socialdemokraternas skattechock, indraget konsumtionsutrymme för hushållen med 70 miljarder, och nej till att göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar till exempel. I stället säger vi ja till 32 miljarder, EU:s mest expansiva finanspolitik och EU:s mest expansiva budget. Vi säger ja till skattesänkningar för hushållen, för ökat konsumtionsutrymme för vanliga löntagare. Vi säger ja till investeringar i forskning och utveckling, utbildning, infrastruktur och annat. Vi säger också ja till att göra precis det som jag tror att egentligen alla regeringar, alldeles oavsett färg, har gjort, det vill säga att anpassa volymerna i olika typer av åtgärder efter det konjunkturläge som råder. Behöver det göras mer? Ja, det gör det säkert. Jag bara konstaterar att som går ändras prognosläget.