prot · GW0940 · 2008-12-02 00:00:00 — Det blev de på Eldrimner också. De kände att de låg precis i linje med det som regeringen ville göra. De visste att jordbruksministern var engagerad, och det kändes bra. Men tiden gick och pengarna kom ändå inte därför att regeringen låter ta besluten. Regeringen verkar inte vara beredd att själv ta beslut i frågan och säga att det är skillnad mellan projekt som söker på årsbasis och verksamheter som vi vill ge en strategisk uppgift och roll i att göra till ett matland i . 59 (): Det gläder mig att jordbruksministern har varit på Eldrimner. Den insikten fick man inte i svaret, utan där lät det snarare tvärtom som att du bara hade gått på hörsägen. inlägg påvisar behovet av att man måste tänka om och tänka på ett annat sätt. En sådan här verksamhet som uppenbarligen jordbruksministern, och förhoppningsvis hela regeringen, tycker är viktig kan inte ges förutsättningarna att den måste vänta till november månad innan den vet om den har resurser att driva verksamheten vidare. Jordbruksministern måste gå tillbaka till sin kammare och fundera över hur man löser detta på bästa sätt för att inte viktig kunskap och viktigt arbete ska gå förlorat. Har man inte pengar att bedriva verksamheten kan viktig kompetens försvinna från Eldrimner och flytta till ett annat område. Jag har själv ganska mycket erfarenhet av detta eftersom jag har jobbat på ett företag där det mesta av verksamheten drivs med forskningspengar och så vidare i projekt. Men inte hade vi en sådan här situation. Det hade aldrig gått att driva ett företag om man hade fått veta först när året nästan var slut om man fick pengar. Då hade projektet varit nedlagt för länge sedan. Det kan jag lova. Vi behöver bättre besked och större entusiasm för att få detta att fungera. Se till att pengarna kommer på plats börjar så att man vet hur man ska kunna bedriva sin verksamhet! Vi kan inte ha en situation där man ska göra ansökningar och först veta när året är slut om man har fått pengarna eller inte. 60 Jordbruksminister (): Regeringen har satsat stort på livsmedelssektorn. Vi har gjort det därför att vi är övertygade om att vi i denna sektor kan hitta många nya verksamheter som kan sysselsätta många människor i alla delar av vårt land. För att den visionen ska bli verklighet krävs det engagerade och kunniga människor i alla delar av landet. Vad gör då regeringen för detta? Vi har bland annat sett till att det finns ett väldigt stort landsbygdsprogram, nämligen att användas bland annat för att utveckla kompetensen hos människor som ska få eller har sin utkomst från den här typen av verksamhet. För att det i sin tur ska bli verklighet fordras ju att någon plockar upp den kunskap som ibland bara finns hos individer ute i vårt samhälle. Eldrimner är ett sådant exempel. Vad är mer naturligt än att anvisa pengar från detta program till den här typen av verksamhet? Jag kan inte se att det finns något motsatsförhållande mellan att göra detta och att leva upp till den vision som regeringen har, det vill säga att få fram fler företag och fler verksamheter bland annat inom den småskaliga livsmedelsförädlingen. Hur går man då till väga? När man startar en verksamhet är det ganska naturligt att verksamheten bedrivs i projektform. Jag är rädd om skattebetalarnas pengar det hoppas jag att interpellanten och meddebattören också är. När ett projekt är slut är det ganska självklart att man gör en utvärdering för att se om det är värt att gå vidare eller inte. I det här fallet har man vid utvärderingen kommit fram till att utfallet är mycket gott. Då är det naturligt att man lyfter in verksamheten i ordinarie verksamhet som kan ge den ekonomiska bas som bland annat Eldrimner behöver för att kunna utveckla sin verksamhet framöver. Är det möjligt att ge anslag ? Ja, det är möjligt i det här fallet. Men det är inte regeringen som gör det. Jag är inte bara rädd om skattebetalarnas pengar, jag är också rädd för att inte följa lagar och förordningar. Vi har ju en konkurrensutsatt verksamhet och andra lagar och förordningar. Då måste man väga ansökningar mot varandra. Något annat sätt är inte möjligt när man ska tilldela den här typen av verksamhet medel och resurser. 61 (): Som jag inledningsvis sade är det väl ingen som ifrågasätter ministerns engagemang. Jag tycker att det är bra att man satsar stort på livsmedelssektorn och att man ser en utvecklingspotential där. Vi vet alla här i salen att det finns engagerade kunniga människor. Jag som kommer från vet att vi har ett gediget kunnande i småskalig livsmedelsförädling. Eldrimner är inne på sitt . Ministern säger att vi hade ett projekt, att det avslutades och utvärderades. Allt gjordes i helt fel ordning. Man avslutade projektet innan utvärderingen var klar. Vi vet att utvärderingen gav jättefina betyg. säger ministern att det är möjligt att ge bidrag . Det är bara det vi begär. Om man ger ett centrum som Eldrimner nationell status, tycker jag att det borde finnas en vilja från regeringen och ministern att se att vi här har en seriös verksamhet som är utvärderad och borde finansieras på längre bas än bara . Vi vet att den resurs, kompetens och kraft som måste läggas ned på att skriva en ny projektansökan då är det ju i projektform om och om igen är något som vi inte vill se. Det var just därför vi satte nationell status. Vi ville se ett långsiktigt arbete. Det var det som var så viktigt. Därför var det så glädjande att utvärderingen visade att det var väl använda pengar. Jag hoppas verkligen att man vid mötet den 4 då man träffar Eldrimner på departementet kan ge ett positivt besked om att den nationella status de nu ska få tillbaka ger en mer långsiktig finansiering. 62 Jordbruksminister (): Tack för den här interpellationen. Det har framgått av debatten och jag kan bekräfta att jag är engagerad när det gäller den här typen av frågor om mat. Jag tycker dessutom att mat är gott. Regeringen har sett en möjlighet att utveckla olika delar av vårt land med hjälp av maten och med hjälp av den kultur, tradition och kunskap som finns i olika delar av landet. Den kunskap, tradition och kultur som handlar om mat är ofta regional. Vi är därför angelägna om att den typ av verksamheter som vi diskuterar i samband med interpellationen växer upp i alla delar av landet. Eldrimner kan vara ett föredöme. Regeringen kan inte tilldela alla typer av projekt som uppstår i olika delar av landet speciella pengar eller utnämna dem till något speciellt. Vi måste ha den ordinarie beslutsgången för detta, och det är att hantera alla ansökningar lika. Det gör man också i de statliga verken. Hur mycket pengar handlar det om? lägger vi på att utveckla den småskaliga slakten. Vi lägger 30 miljoner extra på kompetensutveckling i landsbygdsprogrammet som redan innehåller . Vi har till vår livsmedelsstrategi. Jag tycker att det tyder på att vi har ett engagemang och intresse för seriösa verksamheter i olika delar av vårt land. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2008/09:148 om hantering av avsiktsförklaring och avtal om finansiering 63 Statsrådet (): har frågat mig om hur jag och regeringen kommer att hantera denna avsiktsförklaring och avtalet om finansiering så att staten fullföljer sina åtaganden inom avtalad tid. Bakgrunden till interpellationen är det framförhandlade avtalet om medfinansiering av med som Mälardals- och Östergötlandsregionerna är beredda att bidra med. En särskild uppföljningsgrupp för avtalet har bildats av och dessa regioner. Jag vill först säga att det är glädjande att regionerna är beredda att bidra finansiellt till genomförandet av . Jag instämmer i att genom är en förutsättning för fungerande tågtrafik och därmed för tillväxt och utveckling, inte bara för och , utan för hela landet. är också en förutsättning för att framöver ytterligare utveckla tågtrafiken. Behovet av framhålls av regeringen inte minst i proposition 2008/09:35 Framtidens resor och transporter infrastruktur för hållbar tillväxt i vilken avsätts för infrastrukturåtgärder i hela landet . I infrastrukturpropositionen framhåller regeringen att väl fungerande infrastruktur och kommunikationer är en angelägenhet för såväl stat som kommuner, landsting, företag och resenärer. Regeringen ser därför positivt på ett ökat gemensamt ansvarstagande för åtgärder inom transportinfrastrukturen bland annat i form av medfinansiering. Förbättrade möjligheter till medfinansiering förändrar inte den grundläggande ansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala aktörer för samhällets infrastruktur. Jag vill därmed också framhålla att medfinansiering är en frivillig uppgift för företag, kommuner och landsting som de fattar beslut om själva. Regeringens avsikt är att statens åtaganden i avtalet om medfinansiering av ska uppfyllas genom flera olika beslut. Ett av besluten för att fullfölja avtalet som fattats av regeringen är infrastrukturpropositionen, i vilken också inriktningen för kommande beslut anges. För att möjliggöra och underlätta medfinansiering, till exempel av , föreslår regeringen i propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. (prop. 2008/09:21) utökade befogenheter från för kommuner och landsting att lämna bidrag till byggande av vägar och järnvägar, även om projektet ligger utanför det egna området. Beträffande statens infrastrukturåtaganden i avtalet om medfinansiering av , framhåller regeringen i infrastrukturpropositionen att dessa åtgärder, som bland annat gäller projekt på , kommer att pekas ut för genomförande i uppdrag till inför den kommande åtgärdsplaneringen. Infrastrukturåtgärderna på kort sikt i avtalet är också en del av de pågående kraftsamlingsåtgärderna i järnvägssystemet i som bland annat genomför för att få bättre kapacitet, framkomlighet och punktlighet. Dessa kraftsamlingsåtgärder, tillsammans med övriga satsningar som kommer att ske genom regeringens infrastrukturproposition, är viktiga för att förbättra järnvägssystemet i . 64 (): Jag börjar med att tacka ministern för svaret. byggande har debatterats i denna kammare. Men beslut är nu fattat, och banan ska förhoppningsvis träda 2017. är, för den som inte känner till det, en tvåspårig järnväg med två nya stationer i en tunnel mellan pendeltågsstationen Södra och . Spårkapaciteten genom kommer att fördubblas när tas i bruk, och punktligheten kommer också förhoppningsvis att förbättras. samsas all tågtrafik genom på två spår. Det är pendeltåg, regionaltåg och godståg. När öppnas kommer pendeltågen att köra på de nya spåren under jord, och övriga tåg kommer att köra på nuvarande spår via . beräknas kosta totalt runt 17 miljarder. utsåg regeringen en förhandlingsman, , som fick i uppdrag att hitta medfinansiärer till byggande. En avsiktsförklaring togs fram där kommuner och landsting i och i sade att de kunde tänka sig en medfinansiering på sammanlagt . Men de tänker inte betala med mindre än att staten åtar sig att förstärka övrig infrastruktur i de berörda regionerna. I avsiktsförklaringen står det att staten så snabbt som möjligt ska bygga två nya spår på sträckan BarkarbyKallhäll och att spåren ska finnas på plats . Staten ska också bygga två spår på hela sträckan TomtebodaBarkarby. Kapaciteten på Ostkustbanan ska förbättras genom att dubbelspår byggs genom för att man ska kunna utnyttja den utökade tågtrafiken då öppnas. Det står också att kapaciteten på ska förbättras. Kortsiktigt har staten enligt avsiktsförklaringen åtagit sig att förbättra punktligheten i , bland annat genom att bygga mötesstationer och förbigångsspår. undrar jag om statens åtaganden kommer att infrias. När det gäller punktligheten vet vi att det finns mycket kvar att göra. Vad gäller de övriga åtagandena finns det uppenbarligen inget svar att få . Ministern påstår att inriktningen går att hitta i infrastrukturpropositionen. Jag kan då inte hitta ett ord om det. Däremot går det att läsa desto mer om medfinansiering, som tycks ha blivit regeringens nya mantra. Ministern talar om frivillighet. Men någon sådan är det då rakt inte fråga om. Vill man som kommun ha en väg eller en järnväg anlagd får man vackert vara med och betala. Kommuner och landsting kommer i det moderatstyrda att tvingas välja mellan vård och väg eller skola och spår. Staten smiter från sitt ansvar. Menar att medfinansiering som princip är lika självklar nu som den var när landets ekonomi såg helt annorlunda ut? Vad händer om till exempel nu gör bedömningen att man vill satsa de 278 miljonerna på sjukvård och högre sjuksköterskelöner i stället för på ? Vad gör staten då? Vad gör då? Avsiktsförklaringen togs fram när ekonomin gick på högvarv. Men regeringen har dröjt med att lämna besked om de åtaganden som staten har tagit på sig. Vi får vänta och se vad som kommer med i åtgärdsplanen , säger . Då kanske ekonomin har förvärrats ytterligare för staten, kommunerna och landstingen. Vad händer då? Kan ministern helt enkelt låta bli att verkställa de statliga åtaganden som de facto är villkoret för att kommuner och landsting ska vara med och finansiera ? 65 (): Den interpellation som vi debatterar nu och nästa interpellation går i varandra. Jag kommer förmodligen att svepa över båda interpellationerna. Jag delar statsrådets uppfattning att det är glädjande att man kommuner, regioner och staten i kunnat göra en gemensam satsning på . Detta är inte, som säger, den nuvarande regeringens nya mantra i fråga om hur man ska finansiera infrastruktursatsningar. Detta sätt att arbeta har funnits redan tidigare. I hemlän använde man detta när man fördjupade Mälarleden. Man använde det när man investerade i . Jag satt själv med i intressenters styrelse i samband med att den här satsningen gjordes. Det är alltså ingenting nytt. Det är bra att denna kraftsamling på görs. Det är tveklöst så att detta är ett intresse såväl nationellt som regionalt för att klara trafiken. Det är också bra att statsrådet säger att det är ett avtal. Det är ändå så att avtal ska hållas. Så var det inte på den gamla regeringens tid när Miab i det här fallet skrev avtal med staten. Tyvärr fullföljde staten inte avtalet fullt ut. Jag delar uppfattning att det är problem när det blir förseningar i tågtrafiken. Situationen för dem som pendlar från , och till och har att passa är naturligtvis ohållbar om tågen inte kommer och det är ständiga problem. är detta också en del av hela problematiken. Om vi hade haft en aning om den enorma ökning av tågtrafiken som skedde hade man naturligtvis byggt dubbelspår redan från början. Vi vet hur tidskrävande det är att få fram ett nytt spår vad gäller detaljplaner och liknande. Vi vet också hur det tar att få fram nytt vagnmaterial som ska trafikera spåren. skriver i sin interpellation att det har varit problem med den regionala trafiken och att den inte har förbättrats tvärtom. När man följer statistiken som förs av SJ och även TiM, Trafik i , kan man konstatera att det var en rätt bra träffsäkerhet i tågtiderna . Efter september har det varit problem. Det har varit problem med kraftöverföringar och en hel del andra saker. Sådant kan naturligtvis ske. Men detta måste man åtgärda. Det är där som kraftsamlingen mellan , SL och SJ kommer in. Man har sagt att man ska fullfölja 44 åtgärdspunkter. av har gått. Vi vet att det kommer att vara problem med kraftförsörjningen. Spårsystemet i är överutnyttjat. Det måste man göra någonting åt. kan vi konstatera att det arbete som ligger framför oss med ombyggnader, utbyggnader, kraftförsörjning och så vidare kommer att innebära ytterligare störningar i tågtrafiken, vilket givetvis inte är bra. Trots allt är vår förhoppning att den här satsningen är en framtidssatsning och att därmed ännu mer förenas med den gemensamma arbetsmarknadsregion som vi tveklöst är. 66 Statsrådet (): Lite grann skulle jag vilja gå tillbaka till den översyn av som regeringen valde att göra. I samband därmed blev det en stark reaktion från en storregion långt utanför själva inklusive och . Mycket tydligt markerades vikten av byggandet av , till gagn för en stor . Det har varit uppvaktningar med syftet att regeringen skulle fatta det slutgiltiga beslutet om . Då blev det en naturlig diskussion och även en relation till kommuner och regioner om en medfinansiering. Naturligtvis har jag med mig det som här indirekt lyfter fram, nämligen vikten av att staten håller sina avtal. känner också till det avtal som den socialdemokratiska regeringen genomförde vad gäller Miab. Det avtalet förskräcker. Det var naturligtvis precis det som diskuterades under de samtal som hade med anledning av att det gällde att hitta en finansiering och en medfinansiering. Jag är oerhört noga med att stärka statens roll som en trovärdig part. Det är avgörande för alla, för annars kommer vi aldrig att skapa ömsesidiga överenskommelser om prioriteringar beträffande vägjärnväg, prioriteringar för att skapa arbetsmarknadsregioner som fungerar och så vidare. Därför har vi en gemensam genomförandegrupp som just har att skapa förutsättningar för ett genomförande av avtalet i syfte att möta den kritik och den frustration som finns på många ställen därför att man inte har en tilltro till staten som aktiv part. Som jag sagt kommer genomförandet av avtalet att ske i olika omgångar i svaret till sade jag det med början i det som fastställs i och med infrastrukturpropositionen och de ekonomiska ramarna där. Dessutom handlar det om tydliga direktiv och uppdrag till att inför den kommande åtgärdsplaneringen peka ut de projekt som ingår i avtalet. 67 (): Jag måste säga att jag inte är speciellt mycket klokare nu efter att ha lyssnat på utläggningar eller, för den delen, på utläggningar. Jag tycker att det svajar betänkligt i svaret. försöker nämna lite grann om historiken och det som föranledde uppdraget till . Det är väl gott nog. Men sedan när det gäller att verkligen sätta ned foten och bestämt säga att staten kommer att infria givna löften tycker jag inte att du, , har svarat. Du hänvisar till nästa års åtgärdsplanering. Men vet vi hur ekonomin då kommer att se ut? Vi vet att de ekonomiska förutsättningarna radikalt har försämrats , för att inte tala om och jämföra med hur det var när detta med medfinansiering började aktualiseras. Då hade kommuner och landsting helt andra förutsättningar för att gå in och bejaka till denna satsning, under förutsättning att staten infriade de löften om övrig infrastruktur som jag i mitt första inlägg nämnde. Bland annat gäller det då de två nya spår på sträckan BarkarbyKallhäll som skulle tas 2015. Jag har inte fått något svar från om huruvida det löftet kommer att hinna infrias. Staten skulle ju också bygga ytterligare två spår på hela sträckan TomtebodaBarkarby och dubbelspår genom . Kommer det här att bli verklighet? Jag har inte fått något svar om det. Riktigt oroande är det som i sitt svar mest uppehåller sig vid, nämligen den kommunala medfinansieringen som ju ministern höjer till skyarna som någonting helt fantastiskt. Jag undrar om man nu är lika entusiastisk i kommuner och landsting runt om i och i inför den medfinansiering som man bejakade. har kommuner och landsting fullt upp med skolan, vården och omsorgen. Dessutom ska de finansiera statliga infrastrukturåtaganden. Det är inte lätt när skatteintäkterna minskar. Vad händer, , om det beträffande de 2 miljarderna i medfinansiering går i stå? Hur juridiskt bindande är egentligen den här avsiktsförklaringen? Har ministern möjligtvis något ess att trolla fram ur rockärmen? Vad händer om det nu skulle bli så att kommuner och landsting gör bedömningen att de på frivillighetens basis inte vill betala vare sig för eller för annan infrastruktur? 68 (): Jag får uppenbarligen upprepa vad jag sade i mitt inledande inlägg. Vad gäller medfinansieringen, , är det faktiskt så att det här skedde i och , då under en socialdemokratisk regering och med socialdemokratisk regim i och socialdemokratisk regim också i de kommuner som spåren gick genom. Samtliga de kommunerna och samtliga de politikerna var alltså s-märkta. Därför förstår jag inte varför man i det här skedet ska kritisera någonting som man redan tidigare satt i sjön. I stället ser jag det som en direkt nedvärdering av de kommunala företrädarna. De har ju själva ställt upp och accepterat avtalet. Inför den diskussion som vi haft med departementet har det i varit en enorm kraftsamling mellan kommunala företrädare och regionföreträdare. Det är inte så att man i hemkommunen har hävdat att man vill ha en vägsnutt byggd i eller i Sala, utan kommuner och landsting i har med en röst talat med departementet och sagt: Vi vill göra satsningen på . Vi ställer upp på en medfinansiering. Ställtiden för tågsatsningar när det gäller spår och vagnmateriel är enormt lång. Ofta handlar det om ett tioårsperspektiv. ser vi regeringens insatser under i regeringsställning. Man har genomfört ett kraftsamlingsprogram med 44 punkter på schemat som ska genomföras . Vi har tagit ett enormt stort steg, så tala om handlingskraft och jämför med hur det var , ! Det är enorm skillnad. 69 Statsrådet (): är det lite svårt att följa argumentering. Först handlade det om att slå mot att jag inte svarat på den fråga som ställts. Fastän jag tydligt har svarat på fråga frångår hon detta med statens roll och går över till att argumentera om att de andra avtalsparterna inte har möjlighet att fullfölja sina avtal på grund av den ekonomiska situationen. Inte desto mindre tänker jag återkomma till det som var frågan eftersom jag kanske inte riktigt tror att har i uppgift att här tala om att kommuner, regioner och landsting som valt att gå in i avtalet inte har förmåga att fullfölja det. Jag har svarat på fråga. Huvuddelen av statens infrastrukturåtaganden i avtalet om medfinansiering av ingår i planeringsramen på . Det är den ram som regeringen föreslår i infrastrukturpropositionen. Jag sade också i mitt första svar till att vi i direktiven till om åtgärdsplaneringen kommer att precisera hur de konkreta åtgärderna i avtalet ska genomföras. Den tredje delen i det ansvar som direkt rör infrastrukturinvesteringar handlar om Kraftsamling . Medel finns redan anslagna . För att detta ska fungera i ett avtalsförhållande har vi en genomförandegrupp som har tillsatts på initiativ just för att vi tillsammans ska genomföra det avtal som förhandlade fram i dialogen i . Det är oerhört viktigt att vi arbetar tillsammans nära varandra så att vi känner tilltro till och förstår hur de olika måtten och stegen i avtalet ska genomföras. 70 (): Jag vill säga till , infrastrukturminister, att vi alla har ett ansvar för kommuners och landstings ekonomier. Det gäller i synnerhet nu och särskilt när kommuner och landsting ska behöva betala för statens infrastrukturåtaganden. må ursäkta, men jag känner ett stort ansvar för att föra kommuners och landstings talan. Jag talar om vad som händer om kommuner och landsting gör en helt annan ekonomisk bedömning än den som gjordes innan man gick in i avsiktsförklaringen. Ekonomin för landsting, kommuner och staten såg annorlunda ut då. Det kan vi inte bortse från, och det tror jag inte heller kan blunda inför. Jag ställer mig fortfarande frågan om kommunerna kommer att vara lika entusiastiska till att medfinansiera . Vi kan hoppas att Genomförandegruppen är något slags garanti. Vi får verkligen hoppas att det går vägen, men jag är inte så säker på det. Jag måste faktiskt få uttrycka det. Infrastrukturministern talar om att åtagandena ska inrymmas i 417 miljarder. Det är den ram som regeringen lägger fram och som snart ska besluta om. Men jag vet att krasst räknar med att få in ytterligare drygt 30 miljarder genom just medfinansieringen. Det här är, fru infrastrukturminister, en sanning med viss modifikation. Det tycker jag att vi ska klargöra även här. Ni räknar med att få in 417 miljarder och ytterligare 30 miljarder i intäkter. Jag är orolig å kommuners, landstings och resenärers vägnar. Vi får vänta och se vad åtgärdsplanen ger vid handen. Det ska bli mycket spännande. Vad jag förstår sitter inte med något ess i rockärmen. 71 Statsrådet ():