prot · GV09120 · 2008-06-02 00:00:00 — Vi ska beskriva vår säkerhetspolitik positivt, vad vi försöker medverka till. Jag tror inte att det går att hitta någon enstaka klatschig formulering på det sätt som vi hade förr för att göra detta. Jag vill att vi ska ha en säkerhetspolitik som medverkar till att trygga fred och stabilitet i vår del av världen. Där är vårt medlemskap i unionen också ett säkerhetspolitiskt instrument som är av tilltagande betydelse för att uppnå detta i vår del av världen i den tid som vi är satta att ha ett visst ansvar för. Det är en annan, fundamentalt annorlunda, situation än den som rådde under decennier. De terminologiska fångenskaper vi etablerade då kanske inte passar på samma sätt i dagens läge. Där vi kanske gör lite olika bedömning är när säger att det faktum att vi inte är medlem i Nato ger oss unika möjligheter till olika typer av freds- och medlingsinsatser. är det ingen tvekan om att har varit mer aktivt när det gäller freds- och medlingsinsatser till exempel i , och än vad har varit. Jag tror inte att eller någon företrädare för norsk politik någonsin har upplevt den alliansanknytning man har som ett hinder för den framgångsrika verksamhet när det gäller fred och medling som har bedrivit. Det handlar helt enkelt om trovärdigheten i engagemanget för freds- och konfliktlösning sedan kan man vara medlem i Nato, något annat eller inte medlem i något över huvud taget. Det är en lite gammal bild den går tillbaka till , förstår jag som refererar till i detta sammanhang. Jag ska inte ägna mig åt att recensera enstaka uttalanden, men jag får väl recensera mina egna uttalanden eftersom ett av mina uttalanden refereras av . Jag säger att den formulering som Försvarsberedningen enats om ligger mycket nära kärnan i ett Natomedlemskap. Så är det. När vi säger att vi inte kan stå passiva när ett annat land anfalls eller att vi förväntar oss att de ska ge oss hjälp om vi anfalls ligger vi mycket nära vad ett Natomedlemskap faktiskt innebär. Så är det. Vi är inte där, men Försvarsberedningens formulering har fört oss utomordentligt nära. Skillnaden är att är man Natomedlem är detta fördragsfäst. Men det som är fördragsfäst i Nato skiljer sig föga från det som Försvarsberedningen ensidigt har deklarerat. Vi är inte där, och jag ser inte förutsättningar för att vi ska ta det steget heller. Men skillnaden är mycket mindre än vad den var , innan Försvarsberedningen enigt formulerade sig på det sätt som den har gjort. Det är detta som har gjort att jag tycker att vi nu ska diskutera förutsättningar för svensk säkerhetspolitik på ett annat sätt. Det handlar inte om Nato eller inte Nato; det är en för fattig diskussion; den är rätt ointressant . Det handlar om väldigt mycket annat. Det var det jag med viss utförlighet försökte precisera å regeringens vägnar med interpellationssvaret. 35 (): Mitt enda syfte med interpellationen är egentligen att kräva en viss strikthet när regeringens ministrar uttalar sig om säkerhetspolitiska position. är med i en rad internationella samarbeten, men är inte med i Nato. Jag kan vara öppen för att diskutera nordiskt samarbete med och och att utveckla olika typer av varianter av gemensam säkerhet. Det här handlar inte om detta. I utrikesdeklarationen gör regeringen själv markeringen att är militärt alliansfritt. Jag säger inte att den i alla stycken beskriver helheten; det har jag aldrig hävdat. Men det kanske är viktigt att regeringen visar sin egen formulering lite respekt och inte så fort chans erbjudes börjar diskussioner om att ett Natomedlemskap är naturligt och att vi ligger mycket nära och så vidare. Varför öppna dörren för den diskussionen när det inte finns ett folkligt mandat för det och när ni själva till och med säger att det inte är aktuellt inom överskådlig tid? Men när ni rör er i den debattsfären kan man inte annat än att tolka det som att ni försöker flytta positionen till att detta ska bli slutstationen. Varför tar ni upp dessa saker ? Det går att göra oerhört mycket utan att ständigt hamna i en diskussion om Natomedlemskap. Det är ni själva som öppnar för resonemanget. Ni skriver själva tydligt på s. 3 att är militärt alliansfritt och att utvecklingen av vår utrikespolitik fortsatt måste ske i brett nationellt samförstånd. Jag tycker att den här debatten skulle kunna lösas upp på ett ganska enkelt sätt, nämligen genom att utrikesministern läser upp de två raderna och säger att det är det som gäller. Då behöver vi inte fortsätta det här. Då vet vi att den plattformen är viktig också för regeringen. Det är egna uttalanden och tvetydiga luddigheter om Natomedlemskap som ställer till det. Mitt krav är ökad strikthet och varsamhet med orden och att man inte öppnar dörren för något som inte är genomdebatterat i det svenska samhället. Läs upp de här två raderna så är jag nöjd sedan. 36 Utrikesminister (): Jag tillhör inte dem som vaknar och citerar mig själv även om jag kan misstänkas för det . Jag tycker att det är viktigt att man är ärlig och tydlig när det gäller säkerhetspolitiken. Jag tycker att vi har en del synder i det hänseendet under gångna decennier. Jag ska ärligt säga att olika regeringar framför allt vissa inte var ärliga med vad den svenska säkerhetspolitiken i kärnan var under det decennier. Det var annorlunda i vissa hänseenden än vad som förkunnades i högtidstalen och i denna eller relevanta riksdagstalarstolar. Det har sedermera funnits en tendens att reducera säkerhetspolitiken till ett testuggande om militär alliansfrihet eller inte. är inte medlem av Nato, men jag vill inte att vi ska diskutera och definiera svensk säkerhetspolitik enbart negativt. Det är dessutom felaktigt. Svensk säkerhetspolitik är ambitiösare, fylligare, rikare och viktigare än att bara säga vad vi inte är. kan tala om sin folkliga förankring, men det finns också något som heter ledarskap. Jag tycker att både och jag har ett ansvar gentemot våra respektive väljare att tala om vad säkerhetspolitiken verkligen är. Den är bredare, fylligare, rikare och mer ambitiös än att bara se till att vi inte går med i Nato. Det är möjligt att socialdemokratin ser den säkerhetspolitiska ambitionen begränsad till det, men jag tror inte det. Vi ska vara ärliga och tydliga i redovisningen av detta. Låt mig vara mycket konkret på den punkten. tycker inte om formuleringen när jag säger att vi genom den här försvarsberedningsformuleringen är nära det som är kärnan i ett Natomedlemskap. I vilket avseende är det uttalandet felaktigt? Det innebär ju att vi förväntar oss hjälp och är beredda att ge hjälp. Då är man rätt nära det som är ett Natomedlemskap. Vi är inte där eftersom det inte är fördragsmässigt. Vi kan ha olika ärlighet gentemot allmänheten när vi redovisar vad säkerhetspolitiken faktiskt är, men jag tycker att ärlighet är en dygd också i politiken; säkerhetspolitiken ska inte vara ett undantag. 37 (): Jag ska göra livet enkelt för . Vill du att vi ska gå med i Nato, ja eller nej? Det är en bra fråga att ta ställning till. Ur ledarskapssynpunkt kanske man skulle ge ett besked om hur man ser det. Man är ju inne i gränszonen med formuleringar som öppnar vägen och ska motivera ett Natomedlemskap. Det är ju ni som skapar problemet. Jag vet hur gränslinjerna ser ut. Det är viktigt att markera. är militärt alliansfritt. Vi är inte med i Nato. Frågan är om det gäller bara som en allmän floskel i en utrikesdeklaration eller om det är en reell verklighet som ministern känner är plattformen, att det är utifrån den vi verkar och att vi har en strikthet i uttalandena som gör att vi inte går in och underminerar den formuleringen genom att återkommande prata i termer som gör att vi försöker förbereda för ett Natomedlemskap. Från vårt partis sida har vi inte öppnat för några formuleringar som med automatik leder in i ett Natomedlemskap. Vi ser att det är möjligt att samarbeta med andra länder på en rad olika sätt utan att det är den naturliga slutstationen. Därför använder vi aldrig formuleringar som att det är oundvikligt eller att vi ligger mycket nära. Vi tycker inte att den debatten är relevant. Det gäller inte om man ska följa utrikesdeklarationen som ministern själv har skrivit och förmodligen kan utantill. Man kan ju fundera på vad ärlighet är. Ska vi gå med i Nato, ja eller nej? Ge ett ärligt ledarskapsbesked! Diskussionen om tidigare regeringar och hur livet var under det och vilka avvägningar man gjorde kanske kräver ett något djupare historiskt resonemang för att vi ska kunna bedöma vad som var riktiga relevanta överväganden och vad som sades och inte sades. Jag avstår från moraliserande på den punkten precis som jag brukar avstå från att moralisera över samlingsregeringen under kriget. 38 Utrikesminister (): Det är möjligt att och jag får anledning att återkomma till just den frågan vid något annat tillfälle. Jag kan hålla med om att det inte nödvändigtvis behöver vara temat för dagens debatt. Den slutsats som jag har dragit är att jag tror att svenska folket mår väl av ärlighet i säkerhetspolitiken och av öppenhet, lite mindre av testuggande och lite mer av ärlighet och tydlighet. Låt oss gärna vara tydliga med att vi har en säkerhetspolitik som är mer ambitiös än att bara säga att vi inte ska gå med i Nato. Vi säger det, men jag tycker att det är en begränsad del av vår säkerhetspolitik. Säkerhetspolitiken är vidare än så både vad gäller ansvarstagandet för territoriet, en fördjupad nordisk försvars- och säkerhetspolitisk samverkan det tror jag att vi är ense om och när det gäller att bygga ut den gemensamma europeiska säkerhetspolitiken, delvis också försvarspolitiken, i akt och mening att bygga en ny freds- och samarbetsordning i vår del av världen. I det sammanhanget har Försvarsberedningen och regeringen gjort formuleringar som har fört oss en bra bit. Vi ska vara ärliga med vad de formuleringarna innebär. De formuleringarna innebär att om ett annat medlemsland i Europeiska unionen eller ett annat nordiskt land det handlar i realiteten om , det är inte så svårt att lista ut skulle bli utsatt för en katastrof, en kris eller ett angrepp är vi beredda att agera på ett eller annat sätt. Vi kommer inte att vara passiva. Vi kommer inte att vara neutrala. Om vi skulle bli utsatta för motsvarande angrepp förväntar vi oss att de agerar på samma sätt gentemot oss. Det här var inte möjligt att säga . Det är helt oförenligt med vad vi sade . är det något som är viktigt i utformningen av säkerhetspolitiken och försvarspolitiken. Socialdemokratins säkerhetspolitik utvecklas i allmänhet med fördröjning i förhållande till världen i övrigt men jag hoppas att även ska vara beredd till en säkerhetspolitisk diskussion som sträcker sig något utöver det gammaldags testuggandets stadium. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2007/08:587 om speciallärarutbildning till kritiserade lärosäten 39 Statsrådet (): har frågat mig om jag står fast vid att det var en god idé att placera speciallärarutbildningarna utan att först inhämta bedömning och om jag även kommer att agera så att regeringen fattar beslut om placering av utbildningar utan att ta in synpunkter från expertis. De korta svaren på frågorna är ja på den första frågan och nej på den andra. I de flesta fall är det naturligt att inhämta bedömning när regeringen fattar beslut av detta slag men i detta fall var det försvarligt att inte göra det. Den återinförda speciallärarutbildningen är ett viktigt inslag i regeringens skolpolitik. Det finns ett stort behov i skolan av att ge individanpassad hjälp till elever som behöver särskilt stöd för språk-, skriv- och läsutveckling eller matematikutveckling. Varken specialpedagogutbildningen eller den ordinarie lärarutbildningen tillgodoser i tillräcklig grad det behovet. Som jag tidigare framfört i ett svar på en fråga från grundade sig regeringens bedömning på att lärosäten som har specialpedagogexamen också kan anses uppfylla kraven för speciallärarexamen eftersom examensbeskrivningarna till stor del överensstämmer. , som inte har examensrätt för specialpedagogexamen, har inom ramen för sin lärarutbildning en tydlig profil som anknyter till speciallärarutbildningen. Specialpedagogutbildningen utvärderades av 2006, och ingen examensrätt har dragits in. I den utvärdering av lärarutbildningen som offentliggjorde riktades kritik mot bland annat . har i samband med att examensbeskrivningen för utbildningen reviderats i samtal med lärosätena gått igenom förutsättningarna för speciallärarutbildning. Samtal har även ägt rum med . Under detta samtal har det framkommit att har tagit till sig av kritiken och avser att göra förändringar i sin lärarutbildning. Jag delar den underliggande tanken i interpellation att är den myndighet som har huvudansvaret för att garantera kvaliteten i högskoleutbildningar. Jag kan nämna att regeringen avser att ge i uppdrag att utvärdera speciallärarutbildningen när studenterna som börjar utbildningen har fullgjort utbildningen. 40 (): Jag skrev den här interpellationen eftersom jag blev ganska förvånad över regeringens slarviga hantering av frågan om att inrätta den nya speciallärarutbildningen. Jag har också förstått att jag inte är ensam om att vara förvånad över att regeringen valde att göra på det här sättet. Bakgrunden är att regeringen beslutade att återinföra speciallärarutbildningen och tog beslut om att ge nio lärosäten rätten att bedriva utbildningen från och med . Men regeringen hoppade över att låta och deras expertbedömning komma med synpunkter innan man fattade beslut om vilka lärosäten som skulle få utbildningen. Detta är ganska unikt. Då klargjorde universitetskansler att han var kritisk till regeringen på den här punkten. Han ogillade att man inte inhämtar en kvalitetsbedömning från myndigheten innan beslut fattas om lokalisering. berättade vidare att detta var första gången som en ny sådan här examen har utlokaliserats utan prövning. Man kan fundera över vilka starka skäl som kan ha funnits till varför regeringen gjorde som den gjorde. I ministerns svar säger han att detta är en viktig del av regeringens skolpolitik. Ja men nya utbildningar är väldigt ofta en del av den sittande regeringens politik, och man har en ordning med expertutlåtande just för att politiken inte ska in och styra i högskolornas verksamhet. Man ska i stället låta komma med ett expertutlåtande för att se vilka utbildningar som de facto är bäst. framhöll vidare att detta var extra märkligt just nu eftersom vi haft en så gedigen kunskap om sektorn som . framhöll också att det inte självklart är så att de lärosäten som bedriver specialpedagogutbildning per automatik är bäst lämpade eller har fullständig kompetens för att bedriva en speciallärarutbildning. Det är ju två olika utbildningar. De berättade också att de har samma erfarenheter när det gäller processen kring den nya civilekonomutbildningen alldeles där några av lärosätena inte hade den kompetens inom till exempel redovisningskunskap som den nya utbildningen krävde. Jag vill därför ställa följdfrågan: På vilket sätt arbetade regeringen med kvalitetsprövningen innan man fattade sina beslut? Vilken rutin använde man för att bedöma vilka lärosäten som skulle få den här utbildningen? har sin rutin för hur det här arbetet ska skötas. Jag ställde tidigare en skriftlig fråga och blev lite förvånad över svaret. Därför följer jag upp detta . Den gången svarade ministern skriftligt att det var bråttom att komma i gång med den här utbildningen. Jag vill fråga ministern: Hur extra hade det tagit för att göra en expertgranskning av utbildningarna? Hur hade det förskjutit processen? rev man i stället upp en princip som har gällt i högskolevärlden. Det korta svaret är ja på den första frågan och nej på den andra, säger ministern. Det är ett väldigt märkligt svar. När det gäller den första frågan hoppades jag att ministern skulle säga att detta var fel och att man gjort detta för slarvigt, precis som en del andra frågor som regeringen slarvat igenom. När ministern sedan svarar nej på den andra frågan blir det helt obegripligt. Vad är det som säger att regeringen inte har en angelägen utbildning som man vill starta och som det är bråttom med? Det brukar nämligen vara så i politiken; man vill genomföra sin politik. Man har lanserat en helt ny princip här. Jag tycker, fru talman, att det är allvarligt att ministern inte verkar inse att han genom sitt agerande har skadat tilltron till det kvalitetsvärderingsarbete som gör av landets högskoleutbildningar. 41 Statsrådet (): För att det här ska bli någorlunda begripligt för dem som följer diskussionen måste vi sätta in det lite i sitt sammanhang. Det låter väldigt bra att engagerar sig för kvalitet i speciallärarutbildning, men det reser två frågor. Är över huvud taget för att vi inrättar en speciallärarutbildning? Detta har varit en stridsfråga , där Socialdemokraterna har motsatt sig detta och sagt att det inte behövs något återinförande av speciallärarutbildningen. Om det här får tolkas som en ändring på den punkten är det i sig ett mycket välkommet besked. Den andra frågan detta reser är om Socialdemokraterna anser att bedömningar i kvalitetsfrågor alltid bör tas för gott. Det var nämligen så att den gamla regeringen visserligen frågade om råd men sedan inte följde råden. Så det här är ett nyvaknat engagemang för som kvalitetsbedömare som jag, vilket framgår av mina båda svar, välkomnar eftersom jag naturligtvis delar uppfattningen att ska spela en central roll när det gäller att garantera kvaliteten i högre utbildning. Då uppstår frågan: Varför tillfrågades inte i detta fall? Här gör vi något olika bedömningar, för vi anser för vår del att specialpedagogutbildningen till sin utformning ligger så nära speciallärarutbildningen att kvalitetsbedömningen kan vara densamma. De som fått specialpedagogutbildning bör alltså även kunna klara speciallärarutbildningen. Men och då kommer vi till den lilla poäng har så har vi som var ett undantag. fick utbildningen utan att ha specialpedagogutbildning, och har de fått kritik av . Det kan man tycka är en stor poäng i fråga. All right, visst, det hade naturligtvis varit bäst om inte hade fått kritik. När man å andra sidan går in på detta i detalj står det ganska klart att kritiken inte särskilt mycket berör den planerade speciallärarutbildningen man ska ju komma ihåg att speciallärarutbildningen i ännu inte har startat. Jag ser alltså med tillförsikt fram emot möjligheter att bedriva den här utbildningen med hög kvalitet. De har också framhållit att de naturligtvis tar till sig den kritik de fått. Jag har alltså lite svårt att få grepp om den här frågan. Jag delar naturligtvis utgångspunkt, och jag är glad för att han har den utgångspunkten, för traditionellt har det varit de omvända förtecknen i utbildningsdebatten. Att nu försvarar kvalitet och även synes försvara speciallärarutbildningen är mycket, mycket bra. Det är den ståndpunkt jag brukar ha haft i våra diskussioner , men där socialdemokratiska företrädare har haft andra utgångspunkter. Jag tror därför inte vi skiljer oss så mycket åt när det gäller själva utgångspunkten. startar speciallärarutbildningen brett , och jag är övertygad om att den kommer att genomföras med god kvalitet på de nio orterna. 42 (): Jag kan börja med att säga att jag också är övertygad om att flera av de här utbildningarna som kommer att bedrivas på universitet och högskolor runt om i kommer att hålla hög kvalitet. Det är inte det debatten handlar om. Jag tror att kommer att kunna bedriva en bra speciallärarutbildning. Det som är frågan för dagen är varför regeringen valde att frångå en princip och en praxis som har gällt i och som innebär att innan beslut fattas om vilka lärosäten som ska få en utbildning först ska inhämta expertutlåtanden. De är ju ett underlag för regeringen när den ska fatta sina beslut. Det är så vi har haft det i . väljer högskoleministern att göra en helt annan variant. Man måste fråga sig vad som var bakgrunden till detta. Då ställer jag en fråga om vilken process- och kvalitetssäkring som regeringen har använt för att välja ut just de här lärosätena. Jag delar uppfattningen att det kan ligga nära till hands att de som bedriver specialpedagogutbildning kommer att ha försteg när det gäller att bedriva den här utbildningen också. Men regeringen har själv frångått den principen med . Jag tror att det kommer att finnas andra universitet som åtminstone ville tävla om kvaliteten i den nya utbildningen. Det säger regeringen nej till genom en helt ny princip som ska gälla från och med . Då förstår jag att reagerar och undrar vad det är som händer. Vilken kompetens och vilken process har regeringen använt, eftersom har sin process i dessa frågor? Man får ett uppdrag att utreda frågorna. Sedan uppmanar man högskolorna att söka examensrätten. Därefter utser man expertgruppen, en sakkunniggrupp, som bedömer ansökningarna utifrån de kvalitetskriterier som grundar sig på högskolelagen och högskoleförordningen. Sedan genomförs som regel också platsbesök där man för samtal med representanter för högskoleledningen, lärare och studenter. lämnar man ett sakkunnigt utlåtande till regeringen. Det är det här regeringen har valt att hoppa över, därför att man gör en liten egen bedömning. Då måste man ställa sig frågan: Varför denna nya princip? Det var bråttom, skriver högskoleministern i sitt första svar till mig. Men hur bråttom var det? Hur hade det tagit att göra det här på rätt sätt, att kvalitetssäkra utbildningarna i förhand, inte i efterhand? Här säger man att efter att studenterna har gått ut ska vi kolla via om det var en bra utbildning. Det är inte så vi brukar göra i . Först kontrollerar man kvaliteten, sedan bedriver man utbildning och därefter kontrollerar man kvaliteten en gång till. Det är så vi brukar göra. Men det är möjligt att det finns ett bra svar, att det här skulle ta väldigt långt tid. När får frågan bedömer man, eftersom man har så mycket kunskap i den här frågan, att man skulle kunna göra detta . Var värt att kasta ut en princip som gällt , att granskar kvaliteten och låter högskolorna ta ställning till nya utbildningar innan regeringen fattar sitt beslut? Det är en fråga som högskoleministern måste svara på. Jag får fortfarande inget svar på frågan om vilken process regeringen har tillämpat för att garantera kvaliteten i de här utbildningarna. Jag tycker att det här är en viktig principfråga, för det handlar ju om balansen mellan regering och högskola. Vi har haft denna praxis därför att det inte ska uppfattas som att regeringen styr för mycket av enskilda utbildningar. Däremot har politiken en självklar roll när det handlar om att starta nya utbildningar som man tycker är relevanta och som ligger i linje med skolpolitiken. Politiken har en självklar roll i att driva fram nya universitet och högskolor, om man tycker det, som vi har runt om i . Högskoleministern försökte lite indirekt kritisera att vi på något sätt drev fram en utveckling med nya, starka högskolor och universitet runt om i . Det är ingenting vi skäms över. Men vi har gjort det utifrån kvalitetsutvärderingar och offentliga satsningar som har lett fram till en situation där politiken också får ta ansvar för de beslut som fattas. Här väljer man att avstå från expertutlåtanden, vilket är ett ganska märkligt förfarande. Jag vill ställa en sista fråga i det här inlägget: Vad är det som säger att regeringen inte tänker göra det här igen, eftersom man tycker att det var bra i det här fallet? 43 Statsrådet (): Jag noterar att inte svarar på frågan: Är det rätt att över huvud taget starta en speciallärarutbildning i ? Ett besked från Socialdemokraterna på den punkten skulle vara ganska intressant. Det faktum att den socialdemokratiska regeringen beviljade universitetsstatus, om jag minns rätt, mot en rekommendation från glider han också förbi och framställer det som motstånd mot att fler orter i ska få högskolor och universitetsutbildning. Det är väl två frågor som kan återkomma till. De är mycket relevanta i detta sammanhang.