prot · GV09123 · 2008-06-05 00:00:00 — Du står för en syn som säger att genom att sätta fler människor i större bidragsberoende kan man få en utveckling som du tror är bra. Jag tror inte på att det i grunden fungerar. Vi ska vara ödmjuka i en del. Varken den förra regeringen eller den här regeringen har nått ända fram. Det är också något som poängteras i bland annat finansplanen. Det måste till ett ökat fokus för att hitta en mer jämställd fördelning. Men en mer jämställd fördelning får man inte genom att man sätter fler människor i bidragsberoende. Man får det genom att fler människor kommer att få en egen försörjning. Det finns många delar, som jag nämnde i mitt anförande. Det handlar om barnomsorg och andra delar i den politiska sfären. Låt mig bara nämna barnomsorgen. Om man har fler möjligheter och större verktygslåda gäller det givetvis för alla människor. Även om man är ensamstående mamma eller pappa kan man givetvis använda exempelvis ett vårdnadsbidrag om en kommun har valt att införa det för att kunna hitta möjligheter. Det är självklart. Jag vänder mig också lite grann emot att ni ser ganska enögt på detta. Alla möjligheter och en större verktygslåda för föräldrar är inte något som ni ser positivt på. Det må vara att du refererar till en organisation som delar din uppfattning. Men frågar man föräldrar, oavsett om de är ensamstående eller bor ihop, är bilden väldigt tydlig. Föräldrar vill ha flera alternativ. De vill ha fler verktyg för att kunna kombinera sitt livspussel till det bästa för både familj och barn. I grunden skiljer vi oss åt ganska kraftigt här. Det kanske handlar om att vi har olika syn på både individ och människor. 128 () replik: Vi har olika syn när det gäller solidaritet, fördelning och små klyftor i ett samhälle. Jag tycker till exempel inte att en ensamstående förälder som har en ganska hög grad av psykisk ohälsa men kanske fixar att vara förälder men kanske inte ett heltidsjobb ska leva i ekonomisk utsatthet för det. Jag betalar gärna skatt för att det barnet och den mamman ska kunna ha en hyfsad levnadsnivå. Där tror jag att vi skiljer oss åt. Det kommer alltid att finnas människor som av väldigt goda skäl inte kommer att kunna ta heltidsjobbet med en bra lön, fixa sin livssituation och sina barn. Där tror jag i så fall att det finns en väldigt stor skillnad i människosyn och synen på solidaritet mellan oss. Vi vill inte att människor ska leva på bidrag för att det är bra. Men vi är beredda att fördela så att ingen ska få leva i en tuff och taskig situation och att inga barn ska behöva växa upp så. Vi vill satsa på rätten till heltid så att inte arbetsgivaren utnyttjar kvinnor på deltidsjobb och tillfälliga anställningar. Vi vill minska möjligheterna till det. Då kan man själv välja om man vill jobba deltid. Varför inte skriva in det och ålägga kommunerna att ha barnomsorg på obekväm arbetstid? Man kanske inte vill ha vårdnadsbidraget i verktygslådan och betala någon privatperson med det för att se efter barnet. Man kanske vill ha sitt barn i förskolan med en pedagogisk plan och livslångt lärande. Jag fick inget svar på min fråga. Anser att de reformer som är gjorda gynnar ensamstående föräldrar? Om du inte anser det vad ämnar ni göra för att förbättra för de ensamstående föräldrarna? 129 () replik: Jag är tacksam att ni väljer att ta upp exempelvis sjukvården och de långvariga sjukskrivningarna som har varit ett stort problem. Det var en ganska omfattande debatt här under gårdagen där det var starkt fokus på att människor inte ska bli fångar i ett system. Oavsett om man är sjukskriven och oavsett om man har ett funktionshinder ska det finnas samma möjligheter och goda möjligheter att ha ett fritt och öppet liv. säger att vi som politiker borde säga att rätt till heltid är en politisk devis som vi borde föra fram hårdare. Det är intressant. Om man ser på de deltidsjobb som förekommer är de nämligen vanligast i politiskt styrda organisationer. Det beror givetvis på att vi har haft en alltför rigid styrning av många av de verksamheter som delvis är beslutade om härifrån, delvis av andra politiker. Därför tycker jag att det är bra att vi nu har ett skattesystem som gör det lönsammare att arbeta och som gör att marginaleffekterna blir mindre kännbara. Människor ska kunna gå ut och klara sin försörjning på en lön. Jag tror också att vi kommer att se en utveckling som stärker hela samhället. Jag tror även att den politik som vi har fört just för att få fler människor i arbete kommer att ge mycket tillbaka. De satsningar som görs på många håll i landstingen för att korta ned vårdköer liksom detta att vi får en bättre rehabiliteringskedja kommer att hjälpa många människor. 130 (): Jag skulle vilja ställa en fråga till om det som jag tog upp i mitt inledningsanförande om och införlivandet av denna i svensk lag. Regeringen har gett ett antal uppdrag och så vidare när det gäller att stärka detta, förstår jag. undrar jag en sak. Om man verkligen vill stärka det här vore det då inte lämpligare och bättre att rakt ut säga att nu gör vi så här? Man borde säga: Då tar vi steget fullt ut! Då skapar vi samma rätt som man har gjort i och . Vi införlivar hela med svensk lagstiftning för att göra det tydligt och överklagbart. Då skulle man få juridisk status på ett annat sätt än när vi gör det här vid sidan om med olika uppdrag, utredningar och så vidare. Detta ger inte individen den rättssäkerhet som det skulle kunna innebära om vi införlivade hela konventionen med svensk lagstiftning. Jag upplever att det blir ett snirklande och tricksande fram och tillbaka i stället för att man går rakt på. Jag är ute efter att vi ska ge våra barn den status jag tycker de förtjänar i ett samhälle som det svenska. Man borde kunna ta den diskussionen fullt ut. 131 () replik: Jag tror på intet sätt att intentioner egentligen skiljer sig från mina och alliansregeringens när det gäller detta. Jag tycker att regeringen är tydlig när man pratar om ; den ska tillämpas på alla områden där barn är berörda. Jag tror inte att det finns någon större rågång där. Frågan är givetvis också av en mer juridisk art. Ska vi införliva detta som en barnbalk eller en barnlag i den svenska lagstiftningen? Där är jag i alla fall just för tillfället tveksam. Vi har en ganska omfattande lagstiftning som vi måste titta på innan vi fattar ett sådant beslut. När vi står och diskuterar detta tror jag att det viktigaste är frågan om hur vi kan nå effektiva insatser för att ska få ett genomslag på alla nivåer kommuner och landsting, statliga verk och så vidare. Jag tycker att mycket av det som är ute efter är tillgodosett. Vi stärker rättsväsendet när det gäller kompetensen för barn. Vi stärker myndigheter på alla nivåer. Vi stärker kommuner i deras kompetens. På många sätt tror jag också att när detta kommer att landa kommer vi att vara nära, det vill säga att vi i princip har ratificerat en barnkonvention. Jag tror inte heller alltid att det bästa sättet att ta steg framåt är att göra det genom att skriva in detta i lag. Det behövs mycket mer än så. Många av de här frågorna handlar inte i direkt mening om att barn ska hamna i domstolar och där kunna kräva sin rätt. Det handlar om vilka attityder samhället ska visa. Det handlar också om att vi som vuxna kan vara så pass mogna att vi kan vara barn nära. Jag delar din uppfattning och din syn på att de här frågorna är viktiga. Men jag tror inte i sak att lagstiftning är det bästa sättet att nå dit vi egentligen vill, såsom du kanske menar. 132 () replik: Det verkar inte som om vi har samma uppfattning. Jag menar att det är viktigt att ta det här steget, framför allt eftersom vi går in i ett mer och mer individualiserat samhälle. Barn har de rättigheter som en full implementering av i svensk lagstiftning skulle ge. Det är detta som är problemet. Vi ger direktiv, vi låter myndigheter utreda och så vidare. Det finns en viss tradition i av att snirkla runt, och jag tror att det är viktigt att man tar steget fullt ut. Jag vill lägga till en helt annan fråga. Jag uppmärksammade tidigare att var inne på ekonomi och så vidare. Jag kunde inte låta bli att då associera till en annan bit med klart barnperspektiv, nämligen hur barn möter arbetsmarknaden . Det är intressant att alliansregeringen avskaffade statsbidraget för sommarjobb. Det är någonting som har lett till att många kommuner har dragit in detta. Man kan tycka mycket om det, men i barnperspektiv leder det till att många kommuner, till exempel borgerligt styrda , har dragit in alla sommarjobb. I andra kommuner tar man ett samhällsansvar. Det här är viktigt om man menar allvar med att få barnen helt och fullt in i samhället. Vad anser om att många barn på detta sätt, genom indraget statsbidrag till sommarjobb, har berövats möjligheten till den första kontakten med arbetsliv och vuxenliv? 133 () replik: Att lämna ett bidrag till kommuner är inte alltid samma sak som att ta ansvar för vad kommunerna gör. Jag vet själv att man i min hemkommun har resonerat delvis som gör. Där säger man att i och med att statsbidragen har uteblivit ger man inga sommarjobb till ungdomar. kan vi konstatera att den kommunala ekonomin har stärkts i en omfattning som inte många kommunalråd har fått uppleva. Frågan är vem som ska ta ansvaret för detta. Jag menar att man såväl på som i givetvis borde genomföra detta om man har den ambitionen. Jag tycker också att det är viktigt att regeringen har infört att barn som bor i familjer med underhållsstöd inte ska behöva låta sommarinkomster dras av från dessa underhållsstöd. Det tycker jag visar tydligt att vi har en regering som har starkt fokus på ungdomars och barns villkor. Som jag berättade tidigare var detta något som störde mig mycket när jag jobbade i kommunen . Men det var ingenting som den tidigare regeringen tog ställning till. Jag tror att vi i grunden delar synen på att det var en klok åtgärd från regeringen att göra så här. Till syvende och sist tror jag att det är viktigt att ungdomar har en nära kontakt med arbetsmarknaden. Därför är det också viktigt att den jobbpolitik som har genomförts nu kommer att få fortsätta. Den kommer också att få större genomslag . Jag vet själv genom erfarenhet av vänner som under delar av livet har varit arbetslösa att det inte är den bästa tillvaron. Därför blir det givetvis inte den bästa tillvaron för barnen heller. Den uppfattningen tror jag att vi delar. Men jag tror inte ökade bidrag till kommunerna är lösningen på alla problem. 134 (): Vi har att ta ställning till betänkandet Barnpolitiken och dess inriktning. Det är bra, mycket bra, för åtminstone under har barnens behov tappat rejält fotfäste i vårt samhälle. Rapporterna har duggat tätt om barns tillkortakommanden. Rapporterna beskriver hur barn mår allt sämre, i första hand psykiskt, med ökade självmord, självskador och destruktivt leverne. Vuxna, som barnen ska känna trygghet och säkerhet hos, har i flera fall begått grova övergrepp på barn. Även barnens fysiska hälsa har visat på en försämring. Barnfetma finns som ett begrepp. Många barn rör sig för lite, äter fel mat, ser på tv för mycket, sitter för länge framför datorn, är för lite i skolan och så vidare. De här problemen är ingenting som har uppkommit . De här problemen är någonting som har samlats , under de år då Socialdemokraterna med stödpartierna haft makten. Det man kan se är att de vuxna på ett eller annat sätt har abdikerat och lämnat barnen till sig själva. Att regeringen nu arbetat stegvis med att förbättra tillgängligheten inom psykiatrin och införa en förstärkt vårdnadsgaranti inom BUP är ett välkommet steg i rätt riktning, även om vi ska försöka kämpa för att barn inte ens ska behöva gå dit. Att även oppositionen nu visar att de har uppmärksammat hur många barn far illa kan jag tycka är bra, med alla de vittnesmål som föregående talare från oppositionen har visat på. De har även förslag på åtgärder, och det är också bra. Det kan kännas lite uttjatat, men jag måste ändå undra: Hur kommer det sig att ni inte har reagerat förut på ett starkare sätt när ni har haft makten? Alla de här orden var hade ni dem då? sade här i talarstolen att socialdemokratin alltid har stått och alltid kommer att stå för de sociala reformer som kommer att göras. Var var och hennes ord då? Att många barn far illa är inget nytt, om man bara hade tagit sig tid att lyssna. Jag har lyssnat på de här barnen , och jag har sett en gradvis försämring. De barn som jag hade på behandlingshem kunde jag identifiera rätt lätt, och jag förstod att de hade det dåligt och mådde dåligt. Men när jag in arbetade med våra barn och insåg att de också mådde dåligt tyckte jag att det var ett stort bekymmer. Det är de som ska bli nästa generations föräldrar. Regeringen gör klokt i att som en viktig lösning börja med att stärka föräldrarnas roll. Alla förstår att det inte är en nyckel utan en gigantisk nyckelknippa vi behöver för att lösa det här. Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnens utveckling, som ska ge dem en god och trygg omvårdnad och uppfostra dem till trygga och hyggliga människor. Därefter kommer kommuner och landsting, som också har ett särskilt ansvar när det gäller barns rätt till en god och trygg uppväxtmiljö. Kommunerna har ett stort ansvar, bland annat på vilket allvar de tar barns bästa då de till exempel planerar barnomsorg. Det är en viktig roll att ta på sig att överta ansvaret för ett barn, en annan människas barn. Föräldrarna hoppas förstås att kommunen gör sitt yttersta för barnen som de vistats i förskolan. Hur det ser ut i kommunerna vad gäller föräldrastöd under barnets uppväxt skiljer sig väsentligt åt kommunerna emellan, och föräldrastödets kvalitet och omfattning beror i stor utsträckning på barnets ålder och var i man bor. Regeringen är medveten om detta och avser att tillsätta en särskild utredare som ska ta fram ett förslag till en nationell strategi för en långsiktig kvalitetshöjande kompetensuppbyggnad och utveckling av samhällets erbjudande om stöd och hjälp till föräldrar i deras föräldraskap. Det är jättebra, som det är förfärligt att det har gått så långt att man till och med måste ha en så här stor strategi för att föräldrar ska kunna ta hand om sina egna barn. Regeringen kommer att uppdra åt att pröva och värdera olika tillvägagångssätt att utbilda utbildare inom relevanta kommunala yrkesgrupper och i olika evidensbaserade föräldrastödsmetoder. Det är också jättebra. Regeringen kommer att bevilja ekonomiskt stöd till i arbetet med att skapa en interaktiv webbplats för att ge råd och stöd till föräldrar. Webbplatsen kan ge stöd även till professionella som arbetar med barn samt skapa en plattform för dialog mellan vuxna, föräldrar och experter. Regeringen kommer dessutom att ge i uppdrag att ta fram lämplig och anpassad information om barns rättigheter för föräldrar och blivande föräldrar. Att man till exempel inte kan skaka sitt barn, att det är farligt, är en viktig del. Ett viktigt uppdrag här är att ge tillbaka föräldrarna möjligheten att lita på sin förmåga, att det är de som känner sitt barn och att det är de som i de allra flesta fall är de som är bäst på att veta vad deras barn behöver. Tar man ifrån barnen föräldrarna har de inte så mycket kvar. Vad som gäller barn och livet i övrigt är att allt hänger ihop. Det börjar och slutar ungefär på samma sätt. Det hänger ihop som en lång, tjock kedja. Om man tar öglorna en och en och lägger ut dem blir det som utspridda öar absolut ingen enhet. Det räcker inte bara med att vissa med särskild utbildning kan och förstår barns utveckling. Det är någonting som alla i samhället borde kunna. Okunskap kan just vara en orsak till att kortare köer till förskolan blir viktigare än kvaliteten i förskolan, att aktiva barn får en diagnos i stället för att man ger barnet förståelse. Vi i är glada över att utvärderingen av barnahusen visade sig så övervägande positiv att vi har beslutat att försöksverksamheten kan övergå till att bli en permanent verksamhet. Att barnahus finns på flera ställen i landet kan ge ringar på vattnet. Kunskapen om och kring barn som misstänks vara utsatta för misshandel och sexuella övergrepp kan på ett enklare sätt spridas till flera instanser. Att regeringen nu tar tag i sexuell exploatering av barn och arbetar för att kraftigt motverka alla dessa olika former både nationellt och internationellt är förstås oerhört viktigt. Även rörande dessa frågor kan man undra varför den förra regeringen väntade med det. Barn som blir övergivna eller kränkta på det här sättet bär med sig det, som vi alla förstår, långt in . De är kanske de barn som är mest övergivna av alla. Alla krafttag som tas av regeringen men också på andra nivåer för att hjälpa barn som far illa är mycket viktiga för barnen men också för samhället i stort. Att satsa på forskning och samla in kunskap är betydelsefullt för att komma rejält fram och runt dessa frågor. Jag kan också berätta att jag har anlitat , just för att höra vad det har gjorts för forskning på små barn. Jag började med förskolan, och kom tillbaka för det fanns ingenting att ta på. Till slut, när jag hade minimerat frågan, fanns det forskning som visade att barn som var på dagis tidigt kanske blev mer sociala. Men på kunde inte säga om grupperna var för stora. Vi förstår att det här har löpt utan att vi över huvud taget har tagit reda på vad vi har utsatt våra barn för. Vad gäller barns medievanor, som tas upp här, i fråga om våld och porr är det klart att samhället och skolan och alla har ett stort ansvar. Men återigen är det föräldrarna som har huvudansvaret, och det är det som vi måste föra tillbaka, alltså att de faktiskt måste förstå att det är deras barn. Det går inte att lägga detta ansvar någon annanstans. Det har diskuterats mycket här att man ska bekämpa barnfattigdomen. Det tycker självklart är bra. Det pekas på klyftan mellan rika och fattiga barn och att det är dåligt för barnen. Jag är mycket benägen att hålla med om det. Det är självklart. Jag vill också ställa en fråga till oppositionen. Är ni benägna att hålla med om att det finns en klyfta som faktiskt har skapats mellan de barn som får det som de behöver intellektuellt, socialt och emotionellt i sin utveckling kontra de barn som faktiskt inte får det? Den klyftan är inte lätt att få bort bara genom att ge bidrag i kronor och ören. Det är kom. Jag är väldigt tacksam om vi kan införliva den i våra verksamheter. Men vi ska också vara väldigt medvetna om att det finns flera detaljer i som är svagare än vad vår svenska lag är. Dessutom skulle det väl vara en riktigt stor skam om inte vi i skulle kunna vara klara över att vi faktiskt skulle kunna ta hand om barnen med den lag som vi har utan att behöva skaffa nya lagar för barnens skull. Detta tycker jag är så självklart och har varit det . Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna. 135 () replik: Jag vill börja där slutade. Jag vill fråga : Har ni ändrat ståndpunkt /06 då , och reserverade sig för ståndpunkten att man ska inkorporera i svensk lag? Då såg tydligen inte några problem med det. Jag kan säga att det inte är så att man inte får vara bättre. Det får man. Så var inte rädd för det. har tagit upp denna fråga väldigt tydligt. bedömer att barns ställning stärks juridiskt i och med detta, att tas på ännu större allvar och att ännu större tyngd läggs på att människor som har med barn att göra i olika sammanhang måste lära sig att sätta sig in i hur man ska ta hänsyn till barns bästa och ta vara på barns synpunkter. Jag skulle därför vilja veta om har ändrat åsikt. I så fall tycker jag att det är synd. Barnfattigdomen har tagit upp . Vi gjorde en rapport före valet och pekade på de klyftor som fanns. Det är en sak som bekymrar mig . Vi har inte haft så här bra ekonomi och dag. kommer signaler om att vi kan få en lågkonjunktur. har regeringen fryst bidragen till landstingen och kommunerna. börjar det komma signaler i landstingen om besparingar. Men har visat att när vi har haft det så här bra har barnfattigdomen bland barn till ensamstående föräldrar med regeringens politik ökat från till . Och detta är när faktiskt har en väldigt god ekonomi, och när man har haft råd att sänka skatterna med 75 miljarder. Det är det som jag vill fråga om. Jag vill gärna höra om har några förslag för att förbättra för ensamstående föräldrar. 136 () replik: Nej, har inte ändrat sig när det gäller . Men jag läser inte detta som om vi inte ska använda i alla verksamheter och på alla plan, utan jag läser klart och tydligt att det är regeringens ambition. Men om man stiftar lagar kan det till och med bli sämre. Jag vet att faktiskt var med i en skola och hörde hur det var för barn i religiösa skolor. De vädjade väldigt mycket om att vi skulle behålla den svenska lagen när det gäller detta. Om man införlivar skulle det inte gynna dessa barn när det gäller att de skulle behöva vara i dessa skolor. Det var ett exempel. har blivit som ett mantra. Jag tycker att man måste veta vad man har bakom orden. Det är så mycket som vi måste ta tag i och rätta till. Jag tror inte att riktigt alla vet hur dåligt dagens ungdomar och unga vuxna egentligen mår. Det kan också visa genom att man frågar hur många unga som äter mediciner. Jag tycker att det är tragiskt att det finns barn som är fattiga. Eftersom jag har fem barn som har gått i skolan vet jag hur det är. Vi har tricksat för att hjälpa de fattiga barnen. Vi har haft klasskassor. Och de flesta skolor och kommuner gör också det mesta för dessa barn. Jag ska vara kortfattad. Det som är absolut viktigast för mig är inte fattigdom som har med pengar och ören att göra. Det viktigaste är att barnen har sina föräldrar, att föräldrarna prioriterar sina barn, att föräldrarna ger sina barn tid och att föräldrarna inser vikten av den korta tid som de verkligen behöver engagera sig så mycket. Sedan har de en ocean av tid då de kan förverkliga sig själva. 137 () replik: Nej, det allra viktigaste för barn är kärlek, och det kan både rika och fattiga föräldrar ge. Men jag skulle ändå vilja veta om anser att man behöver göra något för att förbättra för de ensamstående föräldrarna eller inte. Jag fick inget svar på det. Sedan konstaterar jag att måste ha ändrat ståndpunkt eftersom talar mot att inkorporera som lag. reserverade man sig för detta. Så hon måste ha ändrat ståndpunkt. Jag har inte varit i någon religiös skola. måste därför ha blandat ihop mig med någon. Jag skulle vilja ställa en annan fråga. Något som inte tas upp och som är viktigt för oss är att vi talar om alla barn i . Vi talar alltså även om papperslösa och gömda barn. Det tas inte upp i skrivelsen. När det gäller psykisk ohälsa, risk för våld och föräldrastöd är det nog inte några barn som skulle behöva så stora insatser som de papperslösa och gömda barnen. De lever i osäkerhet. De är rädda för att polisen ska upptäcka dem eller deras föräldrar och att de kanske ska bli skickade till sitt hemland där de kanske har väldigt taskiga förhållanden eller har upplevt traumatiska förhållanden. De bor dåligt, och de har dålig ekonomi. Föräldrarna mår också ofta ganska dåligt. Dessutom har de inte rätt till hälso- och sjukvård. Det har antagits en lagstiftning som gäller de asylsökande. Man tog inte med papperslösa och gömda. I stort sett hela har ställt sig upp och sagt att den medicinska etiken gör att man vägrar att göra skillnad på människor. Det är inte en asylfråga för oss, det är en etisk och medicinsk fråga. Jag skulle vilja veta om kommer att jobba vidare för att papperslösa och gömda barn ska få rätt till sjukvård utan att behöva betala den själva. De behöver verkligen det. Det finns två partier i regeringen, och , som har uttalat sig för detta. 138 () replik: Jag ska först gå tillbaka till detta med religiösa skolor. Jag vet inte om och jag har varit på så många ställen tillsammans. Men det var alltså ett möte som vi hade där människor med olika religioner bad oss att se till att religiösa fundamentalistiska skolor inte existerar.