prot · GV0954 · 2008-01-18 00:00:00 — Undantag från den fria rörligheten måste vara motiverade, icke-diskriminerande och stå i proportion till sitt syfte. Lavalmålet visar att kan fortsätta med sin modell med mellan parterna framförhandlade kollektivavtal. Stridsåtgärder ska fortsatt vara tillåtna, men självklart måste någon form av proportionalitet finnas i åtgärderna. I den dom som utföll i Lavalmålet ansåg domstolen att åtgärderna från inte var proportionerliga eftersom löntagarna haft bra villkor som överensstämde med svenska kollektivavtal. Lönerna var till och med högre än de framförhandlade lägsta lönerna. Att i ett sådant läge sätta ett helt företag i blockad ansåg inte överensstämde med gällande rätt. Bland annat grundade de sitt beslut på att det lettiska företagets villkor inte berörde vare sig allmän ordning, säkerhet eller hälsa, vilket ska vara grunden för att ta till stridsåtgärder. är det alltså upp till Arbetsdomstolen att avgöra om den ska följa utslag, och den processen är inte färdig. Jag hoppas och tror att vi får nya samtal mellan fack och arbetsgivare om hur vi ska använda den svenska modellen i en globaliserad värld. har full tilltro till att fack och arbetsgivare kan hitta lösningar och helst utan statlig inblandning. Men om det kommer att behövas kompletterande lagstiftning ska vi naturligtvis vara öppna för det och för eventuella förbättringar. Vi hoppas som sagt att den svenska modellen blir kvar, men vi ska naturligtvis ha fri rörlighet och konkurrens inom EU. 6 (): Innan gick med i EU lovade ja-sidan att EU-medlemskapet inte skulle påverka den svenska arbetsmarknadsmodellen. Regeringen hävdade att de i medlemsförhandlingarna med hade fått garantier för att fackets rätt att vidta stridsåtgärder för att kräva kollektivavtal stod helt ohotad om vi gick med i EU. Det var med de garantierna i bakfickan som ja-sidan vann folkomröstningen. yttrande över blockaden i har visat att de här garantierna faktiskt ingenting var värda. Vad säger är att i princip har rätt att vidta stridsåtgärder men bara så länge de inte inkräktar på den fria marknaden. Det är ganska befängt med tanke på att hela idén med kollektivavtal ju är att sätta den fria marknaden ur spel när det gäller priset på arbetskraft. Företag på samma marknad ska inte konkurrera med låga löner och taskiga arbetsvillkor. Den principen måste gälla alla, svenska som utländska, som verkar på samma marknad. Annars faller hela idén, och dörren till dumpning och lönediskriminering är öppen. Att har öppnat den dörren råder det en stor enighet om bland arbetsrättsjurister och fackföreningsrörelsen ute i . I den här debatten står det klart att också , och gör den analysen och applåderar det. Själv är jag inte lika nöjd. Jag blir kanske ännu mer förvånad när jag lyssnar på vad både arbetsmarknadsministern och Socialdemokraterna säger i den här frågan. Man får nästan en flashback till sketch om sannolikhet efter kärnkraftsolyckan i . Det är som att det som har sagt om Vaxholmsfallet är så otroligt osannolikt att de egentligen inte sagt det. EU skulle ju inte inkräkta på den svenska kollektivavtalsmodellen, och därför har EU liksom inte gjort det, trots att det är just det EU har gjort. Därför har vi en debatt här som handlar om olika alternativ till hur vi ska förändra och anpassa den svenska lagstiftningen och hur svenska fack ska anpassa sina kollektivavtal för att tillfredsställa , i stället för att vi diskuterar hur vi ska kunna se till att EG-juristerna håller tassarna borta från de svenska kollektivavtalen. Det var det som lovades när vi gick med i EU, och det är det enda rimliga att kräva om vi vill försvara den svenska kollektivavtalsmodellen. Att förändra lex och utstationeringslagen kanske såvitt det går att bedöma kan tillfredsställa på kort sikt. Men för det första går det inte att genomföra de förändringarna utan att det kostar någonting för den svenska fackföreningsrörelsen och den svenska kollektivavtalsmodellen. För det andra finns det inga garantier för att de här anpassningarna av svensk lagstiftning förhindrar att en ny rättsprocess dras i gång nästa gång ett svenskt fackförbund utlyser en blockad mot ett utländskt företag därför att har tagit sig rätten att sätta ramarna för när och hur svenska fack får vidta stridsåtgärder. har, som arbetsrättsprofessorn uttryckte det, satt en snöboll i rullning. Men det finns vägar att förhindra att EG-juristerna i fortsättningen lägger sig i när och hur har rätt att vidta stridsåtgärder, om bara den politiska viljan finns. Det finns ett utmärkt läge för det just . Den nya EU-konstitutionen, Lissabonfördraget, som ännu inte har godkänts av , ligger på bordet. Om vägrar att godkänna fördraget faller hela förslaget. Det skulle jag personligen inte gråta över, men det skulle definitivt göra som har satsat väldigt mycket prestige på att få igenom den nya grundlagen. Det ger ett väldigt starkt förhandlingsläge. I liknande situationer har länder som , , , , med flera krävt att få sätta sig ned och förhandla med om villkor för att gå med på ett nytt fördrag, och de har också fått omfattande undantag, inklusive sådana som gäller själva kärnan i den inre marknaden. Med andra ord har just nu en utmärkt möjlighet att uppfylla ja-sidans svikna löfte från folkomröstningen genom att kräva ett juridiskt bindande undantag som slår fast att icke har att bedöma när och hur ska vidta stridsåtgärder och att svenska kollektivavtal alltid ska gälla i . Det kan man sätta upp som ett villkor för att godkänna Lissabonfördraget. Jag hoppas verkligen att regeringen kommer att göra ett försök att åtminstone förhandla sig till detta. Annars har man en hel del att förklara för löntagare, och det blir väldigt svårt i fortsättningen att tro på att man verkligen värnar den svenska kollektivavtalsmodellen. 7 (): Det blev lång näsa för i . Den svenska modellen fick inte klart godkänt av EU. Det är helt klart. EU har sagt att de också vill säga någonting om den svenska arbetsmarknaden. Vi har lex och utstationeringsdirektivet som är beslutade av EU, och därmed ska EU också kunna bestämma när svenska fackföreningar får vidta stridsåtgärder. Jämfört med generaladvokatens förslag till beslut var det en helomvändning som gjorde. I det förslaget juni verkade det bli godkänt för den svenska modellen. Det var ganska okej, tyckte de flesta i . Men gjorde helt om. EU har tydligt och klart sagt att de också bestämmer över arbetsmarknadspolitik i . Den svenska modellen kommer i andra hand. Den svenska modellen på arbetsmarknaden är näst intill unik. Kollektivavtalen, som är en hörnsten i den svenska modellen, har fungerat mycket bra i , precis som arbetsmarknadsministern sade i sitt inledningsanförande, såväl för arbetstagare som för arbetsgivare. Det är de fackliga organisationerna som förhandlar direkt med arbetsgivarna kring bland annat löner och arbetsförhållanden, och vi politiker hålls utanför så mycket som möjligt. Det tror jag är bra. I andra länder i EU ser det dock ganska annorlunda ut. Det är inte ovanligt att det finns lagar som bestämmer både minimilöner och arbetsförhållanden. Eftersom är i minoritet i denna fråga och EU har mer och mer att säga till om påverkar det givetvis också den svenska modellen på arbetsmarknaden. I det aktuella Lavalmålet, som avgjordes i , är det helt klart att EU här ger sig in på den svenska modellen. Från sida beklagar vi givetvis domslutet mycket djupt eftersom det kan komma att påverka den svenska modellen negativt och är dömt till det svenska fackets nackdel. Är det så att den svenska modellen med kollektivavtal inte passar in i EU:s övergripande krav på frihet för tjänster? Ja, så är det kanske. Det är i alla fall en rimlig tolkning. hotas fackens möjligheter att agera på lika villkor på den svenska arbetsmarknaden, vilket vi beklagar. Stridsåtgärder är en grundbult i den svenska modellen med kollektivavtal. Är jag då förvånad över domslutet? Nej, egentligen inte. Jag är egentligen inte särskilt förvånad. Det var bara en tidsfråga innan löftet från folkomröstningen skulle förvanskas även på denna punkt. Det är bara naiva EU-kramare som tror att EU inte påverkar svensk modell och politik. Svenska EU-kramare tror bara att det är vi som påverkar andra EU-länder till att bli bättre. Men här är det så att EU har en majoritet med en annan uppfattning i många av dessa frågor. låter jag kanske väldigt uppgiven och deppig över beslut. Ja, jag är deppig över det. Men jag tror därmed inte att det är kört. Jag tror att det finns möjligheter att förändra den implementering av såväl lex som utstationeringsdirektiv som vi har gjort i så att vi i princip kan fortsätta med den svenska modellen. Jag tror det. Men jag vill också tillägga att jag tror att det bara är en tidsfråga innan nästa stöt från kommer, men den dagen den sorgen. Jag tror inte att den svenska modellen skjuts i sank och håller på att falla ihop. Läser man domen lite noggrannare inser man nämligen att det i första hand är vi själva som måste lösa frågan i . Precis efter beslut ställde vi från kravet till arbetsmarknadsministern: Ni måste kalla till samråd med arbetsmarknadens parter och gå igenom båda lagstiftningarna för att se på hur vi kan förändra dem. Det har arbetsmarknadsministern sagt att han ska göra, och det tackar jag för även om jag ser att kanske är lite väl långt in , men bättre sent än aldrig. uppfattning delas uppenbarligen också av LO-ledningen i deras debattartikel i . LO-ledningen, och , skriver bland annat om att det är just en översyn av utstationeringsdirektivet och lex som måste till och att det är vi i som måste agera och bestämma. Den åsikten delar vi i . Det är alltså ett krav från att regeringen måste säkra fackens möjligheter att agera på lika villkor på arbetsmarknaden. Oavsett om företaget kommer från ett annat land eller om det är ett svenskt företag måste samma regler gälla. Det är A och O i den svenska modellen. Vi kan inte acceptera social dumpning. Vi kan inte acceptera att det blir olika regler för olika företag. finns det mycket vi kan göra själva, något som tyvärr arbetsmarknadsministern och regeringen också har försummat. Vi ser till exempel neddragningar på , som skulle behöva mycket mer resurser för att kunna vara en hjälp för företag, för att få bättre förhållanden i svenska företag och också i utländska företag. Jag hoppas och tror att vi kan lösa detta på något sätt, men det krävs då också agerande från . 8 Arbetsmarknadsminister (): Den svenska modellen hotas alltså inte. Det är okej med stridsåtgärder, och den svenska kollektivavtalsmodellen är okej. Det centrala problemet i hela den här diskussionen har ju varit att det inte har gått att avgöra vilket utfall avtalen har för den enskilde. Alltså har man svårt att avgöra om det har varit rimligt att tränga undan ett utländskt kollektivavtal eller inte. Därför ligger ett tungt ansvar på parterna, precis som och skriver i dagens tidning, att se över de olika avtalen och hur man formulerar dem för att nå ökad tydlighet och ökad transparens. kommenterar i sitt inlägg vad jag hade sagt om utstationeringslagen. Naturligtvis ska utstationeringslagen också ingå i den översyn som vi kommer att göra och som vi just nu också gör. Referaten av de första kommentarerna från LO, , kunde man tolka som att LO ville att den hårda kärnan i utstationeringsdirektivet inte alls skulle gälla för utstationerad arbetskraft i . Det hade naturligtvis varit helt orimligt. En lettisk arbetare i måste ju omfattas av samma svenska diskrimineringslagstiftning som svensk arbetskraft i . Men, som sagt: Man ska inte gå på tidningsreferat, utan man ska höra från hästens mun vad som avses. Därför ser jag fram emot de diskussioner som vi nu kommer att inleda inte , , utan . Det tror jag är väldigt viktigt. sade vidare att jag blinkar åt vänster när det gäller den svenska modellen. Nja, det där håller jag inte riktigt med om. Det första förslaget till kollektivavtalslag lades fram av , högerledaren. Och det var en borgerlig regering som lade fram propositionen på bord om kollektivavtalslag 1928. Då ordnade Socialdemokraterna en lång politisk strejk i strid mot förslaget om kollektivavtalslag. Det har hänt en del på svensk arbetsmarknad . Varför lade en borgerlig regering fram förslaget om en kollektivavtalslag? Jo, det var för att man ville ha ordning och reda, lugn och ro, arbetsfred och förutsägbarhet alltså allt det som jag tror att både och jag i grunden bejakar. Den svenska modellen känner ingen politisk färg. Den ska inte heller känna någon politisk färg, och det är därför som jag tycker att det är så lätt att försvara den. Här är det, tycker jag, uppenbart av dagens debatt att regeringen och Socialdemokraterna står ganska nära varandra i de grundläggande delarna. Den stora skiljelinjen går i stället mellan oss och , som ryggmärgsmässigt kräver utträde ur EU, som gjorde , eller, som gör , kräver att vi inte ska acceptera det nya fördraget. Min fråga till är därmed enkel: Är det hela oppositionens åsikt? Eller är det inte så att i denna för svensk arbetsmarknad och svensk ekonomi så centrala fråga står oppositionen på vänsterkanten totalt splittrad precis som vanligt. Lite klarhet i den frågan vore bra. 9 (): Jag skulle vilja börja med att tacka för det besked som gav när det gäller utstationeringslagen, att du också kan tänka dig att ta in den. var det inte så att jag läste någon artikel, utan jag hörde det, om inte från hästens mun så åtminstone från Littorins mun på presskonferensen. Då skulle man inte titta på det. Det var det jag utgick ifrån. Men det är ju bra om Littorin har ändrat sig nu och även kan väga in den frågan tillsammans med parterna. Det välkomnar jag, och det tycker jag är bra. Det ligger helt i linje med vad jag sade. bör, liksom naturligtvis utstationeringslagen, ingå i fråga om hur man ser på den här saken. Sedan kan jag också vara väldigt tydlig på den här punkten. Att inte jag går till angrepp mot EU i den här frågan beror helt enkelt på att jag tycker att regeringen har ett ansvar. Jag vill inte att regeringen ska komma undan i den här frågan. Littorin har ett ansvar. Vi gör bedömningen att vi, inom de ramar som EU har slagit fast, kan hävda den svenska modellen. Vi kan hävda de svenska kollektivavtalen. Att rusa i väg och kräva undantag är ungefär som att slå av tv:n när det kommer en dålig nyhet. Man vill inte höra den. Jag är helt övertygad om att svensk fackföreningsrörelse blir stärkt, och att de svenska löntagarna blir stärkta, om vi ser till att hantera det här i och hävda de svenska kollektivavtalen inom ramen för EU. Då kommer vi att stärkas i stället för att begära ett undantag där vi ställer oss vid sidan av. Det är inte bara vi i som har intressen i den här lagen. Vi ska inte tro att vi är ensamma. Den här diskussionen finns i andra länder också. Därför ser jag också fram emot ett fruktbart samarbete mellan fackföreningar i , där man har likartade frågor när det gäller det här och kan hävda detta. Därför är jag tydlig på den här punkten. Jag vill att vi ser till att vi klarar det här. Jag kräver, med styrka, att arbetsmarknadsministern tar sitt ansvar, gör allt han kan och lever upp till det som han faktiskt har sagt i regeringen: att det är den svenska modellen som gäller. Du pekar på någon opposition som tycker något. Jag skulle vilja säga att jag blir ganska oroad när jag hör dina allianskamrater i regeringen. Alla slår vakt om den svenska modellen, men det är ungefär som domaren sade i den där populära tv-serien : men. Så kommer man till slutpunkten, och då säger man från sida att det är bra med konkurrens på tjänstesektorsområdet. I klartext handlar ju det om att det är bra att det kommer hit tjänsteföretag som pressar ned lönerna så att även de svenska löntagarna får lägre löner. Det är ju i princip det som säger när jag lyssnar på henne. Sedan slår man sig för bröstet allt man kan och värnar den svenska modellen. Men det är ju precis detta det gäller. Man blinkar till vänster men svänger till höger så fort man får handlingskraft. Där har du, , en ordentlig uppgift att se till att det är ordning också mellan regeringspartierna så att alla tycker lika mycket om kollektivavtal som du själv står här och säger. Det ansvaret har du framför dig när du säger så här. Jag skulle vilja peka på en annan punkt. Vi har aldrig någonsin sett det här som att vi ska fjärma oss från andra länder, att vi ska isolera oss. Vi ska ha ett samarbete med andra länder, och vi ska utvidga det. Det är väl bara den som är satt i exil som kunde tänka sig att vi tror att världen blir mindre globaliserad och att genom slutenhet skulle kunna värna en framtid. Så är det naturligtvis inte. Det vi kräver är att när man jobbar i och är i ska man ha lika villkor. Om man så kommer från , eller ska det vara lika villkor när man gör ett jobb på ett bygge, ett sjukhus eller en annan arbetsplats i . Det ska vara lika villkor. Det är inte med löner och villkor man ska konkurrera, utan det är med kompetens, kraft och andra delar. Löntagare ska inte utsättas för detta. Det är oerhört viktigt. Som sagt: Jag bedömer att om man sätter klutarna till och om arbetsmarknadsministern gör sitt jobb kommer vi också att kunna hävda den svenska modellen väl tillsammans med parterna på arbetsmarknaden. 10 (): Jag pratade inledningsvis om att för inte så länge sedan var järnridån ett faktum. Den delade i två där människors möjligheter i vardagen var som . Det fanns de som hade personlig frihet, demokrati, ekonomisk frihet, trygghet, mat för dagen, rättssäkerhet och drömmar eller framtidstro. Och på andra sidan järnridån fanns de som inte hade någonting. Jag är så glad över att den där ridån har fallit och att öst är på väg att få personlig frihet, demokrati och ekonomisk frihet även om det inte går över . Och sedan kommer upp i talarstolen, och då är frågan: Jaha, ville hon att vi skulle ha gått åt andra hållet när järnridån föll, att vi alla skulle ha haft det lika dåligt? Det är ju det hon säger: Stäng gränsen! Låt inte någon komma hit! Det är mycket intressant att fundera över vart vi skulle ta vägen då. är oroad över att vi välkomnar konkurrens. Det som är lite intressant i den här diskussionen är ju att det handlar om var saker tillverkas inte att de tillverkas. Om jag tittar på och ser hans slips skulle jag kunna tänka mig att den troligtvis inte nu tar jag i och för sig en väldig risk här är sydd med svenska kollektivavtal. Kylskåpet hemma i köket är troligtvis heller inte tillverkat med svenska kollektivavtal. Alltså: När det gäller varor kläder, bilar, telefoner, dammsugare, livsmedel och slipsar, ja, det mesta vi har på oss är de tillverkade med andra kollektivavtal. Det vi har sagt är inte att det ska vara något vilda västern och att det inte ska finnas regler, men det måste finnas någon form av möjlighet att ändå ha en rörlighet över gränserna. Det är därför som det här är viktigt. Den svenska modellen har en fortsatt framtid i allra högsta grad. Det man säger i domstolen är att man måste kunna försvara den hårda kärnan i arbetstagares rättigheter, det vill säga lön, arbetstid, semester och arbetsmiljö. Men det som gällde i det här fallet var att man krävde , inte bara delar av det. Det är viktigt att vi har med oss det, för jag tror att om vi inte ser att vi måste ha både rimliga regler för andra som kommer hit och rimliga regler i andra länder när vi tar oss ut blir det protektionism och stängda gränser. Och det som är det absolut allra viktigaste för utvecklingen är att vi tillsammans hittar de här reglerna som vi måste ha för att kunna göra livet till ett gott liv för alla i hela EU. 11 HANS (): Jag vill börja med att återigen säga att dom i Vaxholmsmålet innebär att grunden för den svenska modellen ligger fast. Det är viktigt att ha med sig det. Lavaldomen innebär att lex måste förändras så att utländska företag får en tydligare vägledning om vilka avtalade löner som gäller i . Det här arbetet börjar , och regeringen kommer att göra detta i dialog med arbetsmarknadens parter, såsom har sagt. Den ståndpunkt har varit att svenska kollektivavtal ska gälla, och den svenska modellens grunder håller även med hänsyn tagen till Lavaldomen. Detta har också bekräftats av . I det aktuella fallet står som sagt de två grundläggande rättigheterna mot varandra: konflikträtten och rätten till fri rörlighet för tjänster inom EU. har vägt dessa rättigheter så att en viss inskränkning av konflikträtten görs i förhållande till vad som varit praxis i , framför allt på grund av förutsägbarheten när det gäller lönevillkor som brustit för det gästande företaget. Jag vill därför också säga att det här inte kräver statlig reglering, men det kräver att arbetsmarknadens parter tar ett tydligt ansvar för att skriva ned och informera om grundvillkoren inom sina avtalsområden. Det är inte som ska lagstifta om minimilöner. Löner är en avtalsfråga mellan arbetsmarknadens parter och inte något som politiska partier och politiker ska bjuda över eller under varandra om i valrörelser. Det här är viktigt, tycker jag. Vad krävs då nu? Ja, så här säger TCO:s ordförande : Att ändringar måste ske i den svenska lagstiftningen framstår som klart. Det är därför viktigt att den tillsammans med arbetsmarknadens parter sätter sig ner och analyserar den uppkomna situationen och gör de ändringar som är nödvändiga. Precis detta ska nu göras. säger också: Lite självkritik är nog också på sin plats. Vid sidan av de brister i lagstiftningen som EG-domen indikerar är det enligt min mening rimligt att det svenska kollektivavtalssystemet görs mer transparent och förutsägbart för utländska tjänsteföretag som vill gästa vårt land tillfälligt. Enigheten mellan arbetarrörelsen och de politiska partierna är i stort sett väldigt stor. Jag vill också säga att en viktig iakttagelse i sammanhanget är att EU genom domen tagit ett steg framåt när det gäller fastslåendet av den fackliga stridsåtgärden som en grundläggande rättighet. vill jag hålla med om att det är glädjande att domen i Vaxholmsmålet tydligt slår fast principen om den fria rörligheten, för det blir enklare för små och medelstora företag att röra sig på den stora inre marknaden. Det blir därmed också lättare för svenska företag att få verka på den stora inre marknaden. Konkurrensen ökar, och det är sannolikt bra för både svenska företags möjligheter att verka och marknaden men också för oss konsumenter. Men därmed anser jag inte att en fri rörlighet ska innebära sämre villkor för löntagare. Det är därför vi är så måna om att ha de här kollektivavtalen och ha bra avtal som tryggar och säkrar arbetstagarnas grundläggande trygghet. Det ska gälla både för svenska arbetstagare och för utländska arbetstagare. Min slutsats är därför att de samtal som ska inledas mellan parterna i partssamrådet och regeringen för att möjliggöra ett mer transparent kollektivavtalssystem är det som kan lösa den uppkomna situationen. Jag är också övertygad om att man kommer att nå framgång. 12 (): Vi tycks alla vara överens om att den svenska modellen ska värnas och att lagstiftning inte ska vara huvudmodellen utan att parterna via förhandlingar sluter avtal om arbetstagarnas villkor. Skulle den här modellen överges skulle staten börja lagstifta om att löntagarna skulle få en rad nya tilläggsförsäkringar pensionsavtal och andra skydd att själva betala eller betala genom högre skatter. Det finns dock få modeller som aldrig kommer att behöva modifieras eller anpassas till förändringar i omvärlden. Självklart kommer den ökade globaliseringen och rörligheten över gränserna att ställa nya krav, och avtal kan komma att behöva ta hänsyn till dessa nya förutsättningar. Lavalmålet kan kanske innebära att avtal som saknar lägsta lön kan komma att behöva införa det. Och , som har individuella löner, hur ska de hantera situationen ? Det är något som vi behöver diskutera. Det är något som fack och arbetsgivare själva får fatta beslut om jag har fullt förtroende för att de klarar den uppgiften.