prot · GV09127 · 2008-06-12 00:00:00 — Det finns arbetsgivare som inte drar sig för att fråga om och när barn planeras. Många unga kvinnor har svårt att få ett arbete på grund av att de är just unga kvinnor. Att de utöver föräldraledigheten nu dessutom ska stanna hemma med hjälp av ett bidrag ökar inte deras chanser att få jobb. Utvecklingen inom många yrken går oerhört fort, och om man varit borta från arbetet i ett, två eller har man ohjälpligt kommit efter i sin kompetens. Vem anställer en som behöver utbildning för att över huvud taget kunna ta itu med sitt arbete? Vi vet också att kvinnorna tjänar mindre än männen och i större utsträckning arbetar ofrivillig deltid. Det är fortfarande kvinnorna som lämnar och hämtar barnen på dagis och stannar hemma när de är sjuka. Med dagens borgerliga arbetsmarknadspolitik får kvinnorna dessutom i högre grad leva med otrygga anställningar. Kvinnors lägre inkomster ger dem lägre sjuk- och föräldrapenning, liksom lägre a-kassa. De får på grund av detta också klara sig med lägre pension på ålderns höst. Denna situation leder till att många kvinnor är beroende av män eller av samhället för sin försörjning. I stället för att införa ett vårdnadsbidrag borde regeringen anstränga sig för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden, inte göra kvinnor ekonomiskt beroende av mäns eventuella försörjningsvilja. Om nu vårdnadsbidraget är en sådan lysande reform undrar jag varför den inte finansieras fullt ut. Varför skickas inga pengar till kommunerna för att förhindra en urholkning av förskolans resurser för de barn vilkas föräldrar inte har råd att stanna hemma och leva på ? Vad som än sägs i den borgerliga debatten kommer kommunerna att bli tvungna att prioritera mellan olika saker. Det finns bara en påse pengar för kommunerna att fördela ur, och den ska räcka till alla och till mycket. Om ett kommunalt vårdnadsbidrag införs uppstår kostnaden i någon annan verksamhet. gjorde en undersökning om hur folk ville att kommunerna skulle använda sina skattepengar svarade att det var viktigt att stärka kvaliteten i förskolan. Om förskolan skulle tvingas vara med och betala vårdnadsbidraget ville inte alls ha det i sin hemkommun. Det är naivt att tro att vårdnadsbidraget inte kommer att påverka förskolan i längden. Jag vill avsluta med att säga att vårdnadsbidraget är både omodernt och orättvist. Dessutom vill jag påstå att bidraget ger kvinnor en hård knuff in i det utanförskap som borgerligheten säger sig bekämpa så hårt. Här kan vi verkligen se hur enkelt och fort det kan gå för kvinnor att med en borgerlig politik hamna utanför arbetsmarknaden under många och långa år. Därför yrkar jag avslag på förslaget och bifall till reservationerna 1 och 2. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 9 §.) 6 § Regeringens beredning av förslag om försäljning av sex bolag och Granskningsbetänkande Föredrogs betänkande 2007/08:KU9 Regeringens beredning av förslag om försäljning av sex bolag (framst. 2007/08:RRS4) och betänkande 2007/08:KU20 Granskningsbetänkande. Inledning (allmänna synpunkter) 9 (): För kammarens ledamöter och för eventuella åhörare vill jag först klara ut att i den granskning som gjort och som redovisas i betänkandet har de tidigare statsråden och inte deltagit i granskningen av den tidigare socialdemokratiska regeringen. granskning ska inte utgöra någon politisk revision. De åsiktsskillnader som kan finnas i sak debatteras och redovisas på annat sätt. KU:s granskning ska avse om regeringen följt de regelverk som finns för hur ärenden ska handläggas, beslutas, dokumenteras och verkställas. Så här i fotbolls-EM-tider kan man göra följande lilla liknelse. Vår roll är mer fotbollsdomarens än spelares eller publikens, som ju redan från början vet hur de vill att det ska gå. Vårt uppdrag är, precis som domarens, att se till att det som sker följer reglerna, oavsett vilket lag man håller på eller vilken spelare man tycker är stjärna. Vi ska med andra ord granska alla statsråd efter samma måttstock, inte efter vilken partibok de har. Jag var ledamot i även under förra mandatperioden, och jag måste säga att det nu är en väsentlig skillnad i utskottets förmåga att samla breda majoriteter med kritiska synpunkter på den sittande regeringen. Förra årets granskning var första tillfället efter regeringsskiftet. Jag tänkte då att det kanske berodde på att den tidigare oppositionen var ovan vid att ta ansvar som majoritetsföreträdare. Tyvärr kan jag konstatera att det är likadant . Under förra mandatperioden, före regeringsskiftet , enades utskottet om kritiska synpunkter mot regeringen när det var sakligt befogat. En särskilt uppmärksammad granskning var den om regeringens handläggning av tsunamikatastrofen, där ett enigt utskott stod bakom bedömningen. Men präglas inställningen från majoritetsföreträdare av att se ministrar som hemvändande stjärnor som inte kan kritiseras. När KU samlar breda majoriteter kring sina uttalanden får de tyngd oavsett om vi funnit något att anmärka på eller inte. Då blir KU:s betänkande också en vägledning för framtiden. Den tolkning som KU gör av de ibland knapphändiga skrivningarna i grundlagen utvecklas då till en praxis. Men en praxis kan inte bygga på statsrådets partitillhörighet. För KU:s långsiktiga trovärdighet är det förödande när de partipolitiska hänsynen tar över, vilket jag tycker att majoriteten inte kunnat frigöra sig från i den här granskningen. Det är lätt att kritisera en regering av motsatt politisk färg. Det ter sig kanske möjligen nästan naturligt. Men det verkliga provet för en ledamot i infinner sig när det är statsråd från den egna regeringen som prövas. Då gäller det att inte vika ned sig, utan ta det konstitutionella ansvaret och kritisera när det behövs utifrån saklig grund och tidigare praxis. Enligt min mening har tyvärr utskottets majoritet i denna granskning inte levt upp till den. Då blir det inte bra. Då förlorar vårt demokratiska system delar av en viktig funktion, nämligen kontrollmakten. Den som följt granskningar kan notera en förändring i så måtto att ordet kritik i princip inte används i betänkandet. Det har varit ett medvetet val av utskottet, som inte minst kollegerna från de borgerliga partierna har drivit. Som jag nämnde var jag även ledamot i förra mandatperioden. Jag kan inte erinra mig att den dåvarande oppositionen, det vill säga den nuvarande majoriteten, då var särskilt angelägen om att begränsa användandet av begreppet kritik. För utskottets legitimitet tycker jag att det även här är viktigt att åsikter inte ändras på grund av ändrade majoritetsförhållanden. Vi socialdemokrater har uppfattningen att användandet av ordet kritik inte har något egenvärde. Tvärtom kan det vara mer upplysande att i beskrivande text redovisa utskottets bedömningar och eventuella invändningar. Det blir emellertid ett problem om den beskrivande texten används för att försöka göra utskottets ställningstaganden otydliga. Låt mig ta en granskning som ett exempel. När det gäller ärendet om socialminister styrning av är det så att ordet kritik inte används i utskottets ställningstagande. Av utredningen i ärendet framkommer att vi på frågan vad avsåg med att han klargjort för vilka förväntningar och mål som regeringen har på fått svar från som säger att med detta avsågs kommittédirektiven till och att i sin egenskap av monopolföretag ska notera och beakta dessa mål. Detta kan inte uppfattas på annat sätt än styrande för agerande. Utskottet skriver i sitt ställningstagande: Att regeringen skulle styra statliga bolag genom kommittédirektiv kan inte anses förenligt med aktiebolagslagens regler om ägarstyrning. Jag utgår från att detta innebär att utskottet tar avstånd från hur regeringen och styrt det statliga bolaget . Men om det nu inte skulle vara på det sättet? Jag kan inte göra annat än att överlåta till var och en som lyssnar här i kammaren eller möjligen på tv eller läser betänkandet att själv ta ställning: Går det att uppfatta skrivningarna på annat sätt än som ett avståndstagande? Jag ska kommentera ytterligare en granskning, nämligen den om vice statsminister och näringsminister felaktiga uppgifter om den utredare av trygghetssystem för företagare som regeringen sparkade. Ett enigt utskott har slagit fast näringsministerns ansvar i detta ärende, och det är bra. Men när jag kontaktade den sparkade utredaren för att informera om utskottets ställningstagande, som jag misstänkte att han skulle tycka att det var positivt att få höra, fick jag till min häpnad veta att han personligen inte har fått någon ursäkt för de felaktiga uppgifter som spreds om honom, trots att han redan dagen efter den här pinsamma presskonferensen skickade ett brev till pressekreterare. I det här brevet påtalade han de felaktiga påståenden om hans person som lämnat och begärde en ursäkt från . Han har inte hört någonting. Det ankommer inte på utskottet att granska det här. Men jag kan inte låta bli att ta tillfället i akt att uttrycka min uppfattning. Det här är ett uttryck för maktens arrogans och brist på ödmjukhet. Man kan inte ens bemöda sig om att ta kontakt med den som helt oskyldig förtalats och ge en ursäkt. Jag vill avsluta med några ytterligare reflexioner. Enligt min uppfattning går det inte att undvika att ställa sig frågan vilken attityd som finns till kontrollmakten och till från regeringens sida. Vilken syn, vilken attityd och vilken respekt finns? När man hör statsministern dels anse att förra statssekreteraren gör rätt i att vägra att komma till utskottet för att svara på frågor, dels anse att KU:s utfrågningar är spektakel som man tydligen ska hålla sig ifrån går det inte att låta bli att ställa sig frågorna: Var finns respekten? Vilken attityd finns? Det går naturligtvis inte att bortse från att den granskning som sker i en politisk miljö har ett visst mått av politiska ställningstaganden. En majoritetsregering får i det här sammanhanget ett extra stort ansvar för att hålla tillbaka en partipolitisering av KU:s ställningstaganden. Som jag nämnde inledningsvis tycker jag att den nuvarande majoriteten inte förmått leva upp till det här ansvaret i några politiskt känsliga frågor. Jag är fullständigt övertygad om att en minoritetsregering alldeles oberoende av politisk färg aldrig hade klarat sig undan kritik i ärendet om beredningen av försäljningen av sex statliga bolag. blev uppenbarligen det politiska priset för högt, så resultatet blev en helt majoritetsskrivning. Förlorare blir och i förlängningen hela genom devalveringen av viktigaste kontrollorgan, men också i sak, då det agerande som förevarit nu sannolikt kommer att få godkänt av en riksdagsmajoritet. Jag avslutar med att säga att jag självfallet står bakom de socialdemokratiska reservationerna. I vilka delar vi yrkar bifall kommer att framgå av den debatt som följer. 10 PER (): är jag inte riktigt säker på hur jag ska göra i och med att jag har två ärenden , men jag vill till att börja med för säkerhets skull yrka på godkännande av utskottets anmälan i båda ärendena. Jag hade tänkt börja med en lång summering av det hela. Det skulle kunna gå till så här: Det här är den andra av fyra vårgranskningar under den här mandatperioden. Vi granskar, och vi visar på brister som kan rättas till. Vi hade 42 ärenden, några har blivit bordlagda. Vi har ungefär lika många reservationer som KU brukar ha. Om man tittar på reservationer tycker jag att det mer handlar om politisk bedömning i reservationstexterna än en stringent konstitutionell bedömning. Vi har tre sorters ärenden som vi ska debattera . Det är de som är konstitutionellt spännande. Det är till exempel ärendet om och . Det handlar om utrikesministerns förankring här i av det som sedan blev en Kosovostrategi. Hur gick den till? Vad innebär ett non-paper? Innebär ett non-paper olika saker för olika personer? Det andra konstitutionellt mycket intressanta ärendet handlar om offentlighetsprincipen och att den inte kan avtalas bort till exempel vid rekryteringar av personal. Det var också ett mycket viktigt ärende vi hade som handlar om hur man ska handha en felaktig uppgift på en hemsida. Man ska inte ta bort felaktigheten men däremot göra en tydlig rättelse som visar att det blev fel. Detta är konstitutionellt spännanden ärenden. Sedan har KU också en politisk dimension. Vi har till exempel den ganska för oss kända frågan om presstödet. Vi har försäljningar av statliga bolag, sändningstillstånd för digital-tv och den så kallade Vaxholmstvisten. Det är frågor som har haft en politisk dimension i den här kammaren . har en mycket viktig roll. Det är vi som är kontrollorganet för att se till att statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning blir så bra som möjligt. Det är inte någonting vi har åtagit oss själva. Det står i grundlagen att vi ska göra den granskningen enligt 12 kap. 1 § regeringsformen. Utgångspunkten för oss i alliansen är att KU har en central roll i granskningen och att vi ska se till att det finns regler och rutiner som följs. Det är en normprövning som är till för att vi ska utveckla regeringsarbetet. Vi får lite grann rollen av den gode revisorn som går in på ett företag eller en myndighet och tittar på hur arbetet går till normalt och som sedan gör ett antal påpekanden. Det gör revisorn inte för att hänga ut enskilda medarbetare på företaget utan för att visa på hur man med andra rutiner kan se till att få ett bättre och effektivare arbete på företaget. På precis samma sätt ser jag vårt jobb i . Precis som föregående talare sade har vi lite av en extra chans i och med att vi befinner oss halvvägs inne i en mandatperiod efter ett regeringsskifte. Vi har chansen att väga av ärenden från både den gamla socialdemokratiska regeringen och den nuvarande alliansregeringen. Jag tycker att vi har gjort en noggrann och god avvägning. De skillnader som finns och som kommer till uttryck i oppositionens reservationer kan mer hänföras till den politiska dimensionen i KU:s arbete än att det finns en tydlig skillnad i tolkningen av någon av våra grundlagar. Det finns ett antal ärenden där vi är helt överens. Det finns ganska många sådana. Några av dessa ärenden är lite extra viktiga. Det gäller de ärenden jag redan har varit inne på. Det handlar om vikten av att se till att rätta saker som blir fel på regeringens hemsidor och att det sker snabbt. En annan sak är att vi har varit tydliga och klara med distinktionen mellan vad ett parti ska betala och vad ska betala i form av utskick av politiskt material. Det är partierna som ska betala. Vi har också än en gång diskuterat vissa hedersuppdrag och uppdrag och huruvida man måste frånsäga sig precis alla uppdrag man har för att kunna bli statsråd. Vi har enigt kommit fram till att det handlar om att göra en bedömning från fall till fall. Jag frågade den förre finansministern och idrottsministern hur han gjorde med den idrottsförening där han var mycket aktiv. Han gjorde en mycket klok bedömning. Han sade: Så länge jag inte var idrottsminister satt jag kvar och hade mitt uppdrag. Men den dagen jag blev idrottsminister kändes det inte rätt att vara kvar och vara aktiv i styrelsen i en idrottsförening. Det var ett klokt beslut som visar på att man kan ha en del uppdrag ute i det civila samhället trots att man är en minister. När jag satt och tittade på det 822 sidor långa sandfärgade betänkandet vi har funderade jag lite grann. Finns det några ärenden där vi hade kunnat komma längre och som vi har nytta av nu när vi går över på det vi kallar höstgranskningen där vi ägnar oss mer åt det administrativa? Ärendet som handlar om och hur man ska förankra saker och ting i vår kära riksdag är väl värt att fundera vidare på. Vi har fått förändringar i riksdagsordningen. Finns det någonting i dessa förändringar som inte blev riktigt så som vi hade avsett? Här tror jag att vi har ett viktigt jobb att göra även när det drar ihop sig till höst och svampsäsong. 11 (): KU:s uppgift är bland annat att granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning, som tidigare talare har varit inne på. Det granskningsbetänkande vi nu har att diskutera är resultatet av den granskning som KU har gjort . Men även KU granskas. har de anmälningar som lämnats till KU kritiserats hårt inte minst i medierna. Kritiken har gått ut på att anmälningarna ofta har varit mer partipolitiska utspel än frågeställningar utifrån en konstitutionell grund. Anmälan har fått sin notis och möjligen sina i Rapport, och därmed har man kanske uppnått syftet med anmälan. Kritik har också riktats mot KU:s öppna utfrågningar som enligt kritikerna mer kommit att handla om att knipa politiska poäng än att bidra till att ge ytterligare underlag för granskningen. Majoritetsföreträdarna har anklagats för att ställa snälla och ledande frågor medan oppositionen fått kritik för att ha nyttjat tillfället till sakpolitiska angrepp och ifrågasättande av omständigheter som KU inte är satta att granska. I båda dessa avseenden, när det gäller både anmälningarna och de öppna utfrågningarna, har kritiken till viss del sitt berättigande. När det gäller anmälningarna ser jag dock inga förutsättningar för att begränsa riksdagsledamöternas rätt att anmäla statsråd för granskning till KU. Tvärtom är riksdagsledamöternas anmälningar en förutsättning för KU:s granskning och i förlängningen en utveckling av regeringens och arbete. Däremot finns det anledning för självkritik hos oss som riksdagsledamöter för att bättre värdera den konstitutionella grunden för den eventuella anmälan och hos medierna för att mindre okritiskt referera anmälningar utan saklig grund. Saklig grund är självfallet den konstitutionella relevansen. När det gäller de öppna utfrågningarna tycker jag att det har blivit en klar förbättring även om jag med facit i hand efter vårens granskning kan ifrågasätta det antal statsråd från såväl tidigare som nuvarande regering som var kallade till utfrågningarna. Jag tycker att vårens granskning i allmänhet och detta granskningsbetänkande i stort sett klarat att hålla rågången till partipolitiken. När det gäller det konstitutionella övervägandet är detta i huvudsak ett enigt betänkande. De skiljelinjer som finns ser jag framför allt som uttryck för skilda uppfattningar i sakpolitiska avseenden. Denna samstämmighet är självfallet bra och innebär att betänkandet på ett positivt sätt kan bidra till att utveckla regeringens arbete och säkra statsrådens agerande och ansvar inom ramen för grundlagarna. Jag hörde här av inledning att han har en annan uppfattning om det. Det kan vara intressant att få en diskussion om vad den konstitutionella grunden är för de skillnader som finns i reservationerna. Jag upplever det mer som ett uttryck för oppositionens vilja att i sakpolitiska avseenden fjärma sig från den sittande regeringen. Några favoriter i repris blev det även . Presstödet, engagemang i organisationer och frågan om valrörelsens betydelse för beredningen av regeringsärenden behandlades ingående även granskning. Den förnyade granskningen har inte föranlett någon förändrad bedömning från KU:s sida. Men det är ställningstaganden som även har föranlett reservationer och följaktligen kommer att diskuteras i särskild ordning . Därför ska jag inte kommentera ställningstagandena med mer än att säga att som KU enigt påpekade kan inte uttalanden i en valrörelse betraktas som en del av den beredningsprocess för regeringens ställningstagande som regeringsformen ställer krav på. Däremot har självfallet uttalanden och utfästelser i valrörelser en viktig betydelse som information om den politik olika partier och regeringsalternativ tänker föra efter valet. Något annat är ju otänkbart. En anledning till att detta har kommit att diskuteras i KU i två betänkanden i rad måste ses i ljuset av att vi är ovana att ha en regering som förverkligar sina vallöften i den snabba takt som sker. Jag vill också i min inledning kommentera några delar av granskningsbetänkandet som inte kommer att diskuteras under de kommande debattavsnitten. Det jag vill lyfta fram är några ställningstaganden som jag utgår från leder till en utveckling av regeringens arbete. Jag tycker också att de visar att ett enigt KU kan bidra till att utveckla regeringens arbete. Det första är granskningen av regeringsbeslutet om ett regleringsbrev för som visar att det beslutet inte karakteriseras av den förutsägbarhet och likabehandling som förutsätts i regeringsformen. Det var något som drabbade en rad institutioner inom kulturområdet. Det var också något som regeringen själv rättade till genom ett nytt regleringsbrev. Det är viktigt att lyfta fram att när regeringen beslutar om budgetpropositionen och regleringsbrev måste den ta ställning till allt som är känt och som kan påverka anslagen i budgeten. Den andra frågan har både och varit inne på. Den handlar om en annan granskning där en regeringsföreträdare var snabb att rätta en uppgift. Det var näringsministerns beklagande av de felaktiga uppgifterna som uppgavs vid en presskonferens. Detta är ett ärende som är en påminnelse om den nya mediemiljö vi lever i. En videoinspelning och det som har sagts har egentligen evigt liv. Det lever kvar, i detta fall på regeringens hemsida, med den felaktiga uppgiften. Därför är det viktigt att framhålla att det var och är rätt att låta inspelningen av presskonferensen med den felaktiga uppgiften ligga kvar. Men en skriftlig rättelse borde ha tillfogats tidigare än vad som blev fallet. Några anmälningar handlar om statsråd och deras uttalanden som ifrågasätts som varande ministerstyre. Inte i något fall har KU kommit till den slutsatsen, även om vi framhåller att det är viktigt att iaktta försiktighet. Det är också viktigt att framhålla statsråds rätt, för att inte säga skyldighet, att delta i den allmänna debatten självfallet med den försiktighet som krävs för att det inte ska uppfattas som direktiv till någon myndighet. Det är även viktigt att framhålla att har självständiga myndigheter där det måste förutsättas att ledningen är väl förtrogen med den politiska styrningens möjligheter och begränsningar. Ledningen måste också ha den integritet som krävs för att styra myndigheten. Med detta yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan. 12 (): I det betänkande som vi har att debattera finns två ärenden som jag inledningsvis vill uppmärksamma. Båda gäller före detta socialdemokratiska statsråd och handlar om hur den offentliga makten utövas eller, rättare sagt, hur den inte borde utövas. Det första ärende jag vill ta upp gäller och ansvar som integrationsministrar för felaktiga utbetalningar av den ersättning som kommunerna får för mottagning av flyktingar. Fallet kretsar, herr talman, kring en viktig punkt, nämligen om lagen ska följas till av våra myndigheter eller om vi ska nöja oss med mindre än så. Frågorna kring detta är principiellt viktiga: Får en myndighet medvetet tillåta att offentliga medel betalas ut i strid mot gällande författning utan att kräva tillbaka dessa medel? Får de ansvariga ministrarna acceptera att våra skattemedel år ut och år in används på ett sätt som uppenbarligen strider mot de lagar och förordningar som gäller i vårt land? Somliga vill svara ja på dessa frågor. Så petiga får vi inte vara, verkar de vilja argumentera. Men jag är övertygad om att de som argumenterar på detta vis undergräver själva rättsstatens grunder som kräver att makten utövas enligt lagarna till . Och inte bara det vi accepterar ju inte att medborgarna följer lagarna till säg . Så funkar det inte. Om en myndighet får kännedom om att en privatperson på ett felaktigt sätt har fått tillgång till våra skattemedel är det självklart att dessa pengar ska krävas tillbaka givetvis till . Allt annat skulle vara högst uppseendeväckande. Men det verkar finnas de som vill ha en moral för myndigheterna och en annan för vanliga medborgare. Jag säger detta eftersom granskningen av före detta statsråden och gäller just en sådan dubbelmoral.