prot · GV09102 · 2008-04-24 00:00:00 — Till alla som lyssnar på den här debatten myndigheter och framför allt de frivilligorganisationer som gör en ovärderlig insats vill jag säga att jag hoppas att denna handlingsplan används av er för att förbättra er egen verksamhet och framför allt för att sätta press på kommuner och andra myndigheter att öka sina insatser så att vi kommer till rätta med det här problemet. Meddelande om inställd votering 116 TREDJE VICE TALMANNEN: Innan jag lämnar ordet till nästa talare har jag ett meddelande. Eftersom det finns anledning att misstänka att debatten kommer att dra ut och de ärenden som debatteras inte är brådskande att votera om har talmannen beslutat att ställa in dagens votering. De ledamöter som inte sitter här och tar del av detta meddelas på annat sätt. 117 (): I likhet med mina värderade allianskolleger är jag väldigt glad över att vi debatterar denna mycket viktiga handlingsplan här i riksdag. Jag är övertygad om att väldigt många människor ute i vårt samhälle också är glada för detta, för det är en sådan viktig, svår och mångfasetterad fråga. Men vi kan inte som politiker låta frågan vara och inte göra någonting bara för att den är svår. Vi måste se till att vi får dessa handlingsplaner på olika områden så att vi kan gå vidare. Därför är jag naturligtvis oerhört glad. har jag förståelse för oppositionen. Det kan kanske vara lite pinsamt att sitta här när man har haft makten alldeles i riksdag och ändå inte förmått ta ett helhetsgrepp. Då är det klart att det är oppositionens roll att gnälla på oss. Men vi har också hört många instämmanden i regeringens åsikter, och det bådar gott. Jag tror att det är särskilt viktigt att man har lyft fram olika grupper, om vi kallar dem så, som inte själva kan eller vågar tala för sig. Vi ser aldrig en demonstration här ute på 2 med misshandlade kvinnor som vill att vi ska komma ut och tala med dem. Vi ser inte heller äldre kvinnor som har blivit misshandlade demonstrera detta är personer som har det svårt. Det är också bra att vi har tagit upp homo- och bisexuella och transpersoner. Bland dem finns många människor som mår dåligt och inte vågar anmäla att de är misshandlade. Vi måste ha klart för oss att våld i alla former är oacceptabelt! Det är en viktig inställning som vi måste vara överens om, och det tror jag också att vi är. I handlingsplanen lyfter man fram kvinnojourerna, och jag vill verkligen säga att vad denna regering är tydlig med är att vi behöver ideell verksamhet. Det är ingen konkurrent till det offentliga, utan det är en naturlig del av det offentliga. Ingen ska tro något annat. låter som om alliansregeringen inte skulle gilla det här, men vi älskar ideell verksamhet! Det är också därför har fått regeringens uppdrag att arbeta med dessa frågor och bjuda in ideella organisationer som enligt har varit oerhört glada över att regeringen vill lyssna på deras information och har känt att de äntligen har fått en legitimitet. Detta är väldigt viktigt att också vi inser. De ideella organisationerna är en stor del av samhället och en förutsättning för ett gott samhälle, skulle jag vilja påstå. Vi satsar 109 miljoner , och , precis som sade. är faktiskt kvinnoorganisationerna värda ett stort tack. De har jobbat så oerhört ute i hela landet, på många sätt i motvind, mot det offentliga som kanske inte riktigt har stöttat dem. Vid fick man i uppdrag att utarbeta ett nationellt program för hälso- och sjukvården avseende omhändertagande av offer för sexualbrott. Det är ett mycket viktigt uppdrag som regeringen har gett för att omhändertagandet av dessa människor ska bli så bra som möjligt. Och eftersom man både inom och inom sjukvården har haft alldeles för dåliga evidensbaserade metoder måste vi verkligen visa att vi vill söka efter dem. Jag kan säga att jag har blivit skrämd av att dokumentationen hos är så dålig vad gäller omhändertagande av barn. Man vet knappt hur många barn man har tvångsplacerat och det ena med det andra. Det är även därför man behöver göra detta arbete, men det hade ju varit väldigt skönt om det hade varit gjort. När det gäller personer med funktionsnedsättningar tyckte jag att debatten i början var lite konstig, men den har väl ordnat till sig på något sätt. De personer med funktionshinder som jag träffar uttrycker alltid till mig: Vi vill leva likadant som alla andra. Vi vill egentligen inte åka färdtjänst. Vi vill åka tåg eller buss, men det är ju inte anpassat efter oss. Jag som är rullstolsburen kan inte gå på bussen om det är långa trappor och så vidare. Detta ger vid handen att vi nog inte i alldeles för hög grad ska peka ut dessa kvinnor som en grupp som ska ha alldeles särskilda insatser i alla lägen, utan vi ska se att alla insatser som görs för kvinnor över hela landet har naturligtvis även personer med funktionshinder nytta av. Detta hindrar inte att vi inser att personalen behöver bättre kunskap om många funktionshinder självklart. Personalen behöver bättre kunskap om både handikappet och handikappet satt i relation till om den funktionshindrade skulle bli föremål för en våldshandling. Det är klart att det också är en väldigt utsatt situation, särskilt om du är rörelsehindrad, när du inte ens kan försöka springa utan du får vara kvar där du är. Men det är en lite annan sak än att man så att säga skulle sätta alla de här personerna i en grupp. Avslutningsvis, fru talman, tycker jag att det känns gott att också påminna om den strategi som alliansregeringen har för de män som slår. De har rätt att få vård. Alla är väl överens om att alkohol och andra droger ofta är en utlösande faktor, men det finns någonting som inte är okej om man gång på gång slår kvinnor. Då ska väl de personerna också bli föremål för åtgärder. Vi ska se till att det inte händer igen. Om man tar tag i det just när någon kanske har slagit bara en gång, sätter sig ned och pratar och ger vård, kanske det aldrig händer igen. Väldigt många undersökningar på andra områden visar att om du begår brott ett stort antal gånger är det större risk att du inte kan rehabilitera dig än om du vårdas vid första övergreppet. Det är inte bara så att vi i allianspartierna i det här betänkandet vill peka ut, utan vi vill också visa på klara regler: Det är inte okej att slå kvinnor, inte att slå någon över huvud taget. vill vi ge vård, och vi vill se till att misshandeln upphör. Det är vi alla betjänta av. Med det, fru talman, vill jag tacka alla kollegerna i det sammansatta justitie- och socialutskottet för ett gott arbete. Jag ser också fram emot 2010 när det här ska utvärderas, för jag tror att det blir bra. Jag yrkar bifall till förslagen i betänkandet och avslag på reservationerna. 118 ELISEBEHT () replik: beskrev våra olika roller när vi är i opposition och när vi är i majoritet. Det stämmer ju till punkt och pricka. Så är det naturligtvis. Men att vi på den här sidan skulle tycka att det är pinsamt att det krävs åtgärder, att det behövs en handlingsplan, att vi behöver flytta fram positionerna, förbättra metoderna, se till att utbildning ges till dem som arbetar med de här svåra frågorna är en helt felaktig beskrivning. Tvärtom har vi sagt att det här är en pågående process, precis som lagstiftningen är en pågående process. Vi blir aldrig färdiga. Jag får väl påminna om att kvinnofridspropositionen firar . Däri gavs en rad uppdrag till myndigheterna rätt mycket lika det som står i handlingsplanen . Där fanns också, till skillnad mot den här planen, en rad lagändringar. Vi har en lagstiftning i som heter grov kvinnofridskränkning som har sin grund i den kunskap som vi har om hur mäns våld mot kvinnor ser ut. Där infördes också förändringar i jämställdhetslagstiftningen, och vi förbjöd köp av sexuella tjänster, som inte hela kammaren stod bakom, förvisso, men vi på min sida gjorde det. Det är kanske bra att få påminna om att det har hänt en hel del. Under de här tio åren har det inte på något sätt varit så att någon har lutat sig tillbaka och suttit och rullat tummarna. Här har gjorts ett oerhört engagerat arbete både från samhällsföreträdare och från frivilligorganisationerna. 119 () replik: Det jag sade att jag tyckte var pinsamt var att jag tycker att ni kunde ha gjort mer, tagit helhetsgreppet. Jag känner till kvinnofridspropositionen . Jag var här då också. Men jag tycker ändå att det helhetsgrepp som vi har tagit nu inte har gjorts förut. Det är inte bara vi som säger det. Det har vi fått kredit för. Det var bara så jag menade. vet vi ju vad som är oppositionens roll. Det är ju er roll att kritisera oss. Förut var det vår roll att kritisera er. Det tror jag att vi alla känner till. Lagändringarna är ju, som också talade om, redan gjorda, exempelvis att alla barn och kvinnor ska ha ett skydd i om de blivit utsatta. Vi ville inte vänta med den delen. Vi tog den först. Den kan väl inte vara mindre viktig för det. Sedan finns det en del i det här som det inte går att göra till lag. Det vet Elisebeht mycket väl. När man tar ett helhetsgrepp är det ju en del saker som är riktlinjer. Det är uppdrag. Det är att lyfta fram frågan, att föra ut den, inte minst till våra kommuner. Mycket av arbetet är det kommunala ansvaret och ingår i det kommunala självstyret som vi får försöka att samarbeta om. 120 ELISEBEHT () replik: uppehöll sig också en del vid den fråga som var uppe initialt, alltså den som rör kvinnor med funktionsnedsättning, och att vi nu skulle ha släppt den frågan därför att vi nu förstår precis vad ni menar. Nej, vi gör ju inte det. Vi förstår inte varför fokus plötsligt förändras. Handlingsplanen handlar om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. När man sedan slår upp de åtgärder som rör just den här gruppen, hur skriver regeringen då? Man skriver så här: stöd och service till personer med funktionshinder. När det gäller handikapporganisationerna som ska få några för att arbeta förebyggande, vad skriver regeringen då? Då talar man om att här ska det handla om att på ett mer systematiskt sätt uppmärksamma och förebygga våld mot kvinnor och män med funktionshinder. Detta har ju handikapporganisationerna försökt att göra er uppmärksamma på, både innan handlingsplanen trycktes och därefter. Men det har inte föranlett er att ändra er på något sätt. Där man frågar efter fokus håller ni fast vid att ni vill ha det här perspektivet just när det gäller kvinnor med funktionsnedsättning. Säg inte att vi är överens på den här punkten, för det är vi inte. Vi förstår faktiskt inte varför regeringen och allianspartierna måste särbehandla kvinnor med funktionsnedsättning på just det här sättet. Vi begriper det inte. 121 () replik: ska jag tala om för Elisebeht att där har vi i majoriteten ändrat regeringens text. Vi har lyssnat både på er och på handikapporganisationerna. Det ska sägas. På s. 42 i betänkandet och det är faktiskt det vi ska besluta om står följande. Jag har tid att läsa det: Utskottet bedömer att ett riktat statsbidrag till vissa organisationer ökar möjligheterna att uppmärksamma problematiken kring våld mot funktionshindrade kvinnor. Det kan bl.a. handla om att på ett mer systematiskt sätt uppmärksamma och förebygga våld särskilt mot kvinnor med funktionshinder samt ge stöd till dem. Där är Elisebeht önskan uppfylld. Då kan vi väl vara glada för det. 122 (): Efter en klart kvinnodominerad debatt, där nio kvinnor och en man har deltagit före mig, får jag äran att komma in som man nummer två i debatten. Vi debatterar här många angelägna åtgärder för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och våld i samkönade relationer. Jag ska i mitt anförande koncentrera mig på ett par områden som jag som man och socialdemokrat anser bör ägnas en del uppmärksamhet. Det första är behovet av kriscentrum för män. Det finns många frivilliga krafter som arbetar för att öka tryggheten för kvinnor som utsätts för våld. Kvinnojourerna gör ett ovärderligt arbete för att ge stöd till kvinnor i kris. Genom sin lokala förankring kan de lätt nå ut till kvinnor på plats. Det är en självklarhet att de också i fortsättningen ska ha ett rejält stöd av samhället. Men för att arbetet med att bekämpa mäns våld mot kvinnor ska bli framgångsrikt och bestående är det nödvändigt att också engagera de män som misshandlar. I sammanhanget vill jag lyfta upp mansjourernas mycket viktiga verksamhet i detta arbete. Det är viktigt att arbeta förebyggande. Män som känner att de av någon anledning håller på att tappa kontrollen över sitt beteende ska kunna vända sig någonstans för att samtala om sig och sin situation för att bland annat förebygga sin våldsanvändning. Som socialdemokrat anser jag att det behövs mötesplatser för män i hela landet som vill söka sig bort från ett destruktivt och aggressivt beteende. Det finns organisationer som arbetar med detta, till exempel Män för jämställdhet och olika kriscentrum och professionella centrum för män. Regeringen bör därför ta initiativ till en utökad programverksamhet för våldsamma män även utanför kriminalvården. En annan viktig punkt är att öka samverkan mellan kommunerna och kriminalvården. Kriminalvården har behandlingsprogram för bland andra män som dömts för sexualbrott och för våld i nära relationer. Problemet är att den som efter avtjänat straff vill fortsätta en inte avslutad behandling inte får göra det. Det beror på att Kriminalvårdens uppdrag inte omfattar tiden efter att påföljden är verkställd. Gruppen icke dömda män har heller inte möjlighet att på frivillig grund delta i Kriminalvårdens behandlingsprogram. Det är uppenbart att här behövs det en bättre samverkan. Regeringen bör ge i uppdrag till Kriminalvården och de kommuner som så önskar att samverka kring programverksamhet för icke dömda män och för män som verkställt sin påföljd men inte avslutat behandlingen. Ett fyrkantigt regelverk får inte hindra en nödvändig utveckling. En annan punkt gäller länsövergripande behovs- och åtgärdsanalyser. I utredningen med titeln ansvar för sina insatser stöd till våldsutsatta kvinnor framhålls vikten av en kommunövergripande samordning i arbetet för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Det är bland annat viktigt för att få ett effektivt resursutnyttjande. Regeringen föreslår att länsstyrelserna ges i uppdrag att ta initiativ till att stödja samordningen i länet. Det är bra, men uppdrag bör utvidgas till att också omfatta ett ansvar för länsövergripande behovs- och åtgärdsanalyser. Analyserna kan användas i arbetet med att stödja utvecklingen för lokal samverkan för kvinnofrid i kommuner. Detta bör finnas med i handlingsplanen. Som socialdemokrat är jag bekymrad över att bara hälften av landstingen har en formellt antagen policy eller handlingsplan om våld mot kvinnor. Även många kommuner saknar formellt antagna handlingsplaner eller har inte uppdaterade planer. Kommuner och landsting måste öka medvetenheten hos kommuninvånarna om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Det är ett samhällsproblem med rötter i rådande könsmaktsordning. Det behövs informationsmaterial och stödinsatser. Metoder för att nå ut till särskilt utsatta kvinnor och grupper måste utvecklas. Regeringen bör ta initiativ till överläggningar med kommuner och landsting för att få en förbättring till stånd när det gäller handlingsplaner inom området. är, som det sägs i regeringens skrivelse, på många sätt ett föregångsland när det gäller jämställdhet. En central del är att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Det råder stor enighet om att vi måste göra mer för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Det är bra att regeringens skrivelse med förslag till åtgärder har kommit. Men politiken bör kunna vara ännu bättre, mer offensiv och ännu mer tydlig. Jag har här gett några exempel på områden där jag tycker att politiken bör skärpas och förtydligas. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till reservationerna 43 och 45. I detta anförande instämde Elisebeht (). 123 () replik: tar upp kraven på ökade insatser ute på myndigheterna. Jag förstår att han gör det, därför att den utvärdering av kvinnofridsarbetet som gjordes 2004 visade ju att det fanns mycket övrigt att önska. Då hade till exempel inte en enda myndighet på central nivå tagit fram handlingsplaner eller motsvarande policydokument. Man kan också konstatera att det finns brister ute hos länsstyrelserna. Vad det säger är hur svårt det här är. Det är just därför som regeringen har tagit initiativ till handlingsplanen, så att man får det hela samlat och verkligen kan sätta fokus på det. Även om ni ville väl saknades fokus i väldigt stor utsträckning. Därför är det bra att du poängterar de här bitarna . 124 () replik: Jag har ingen annan uppfattning än i hennes inlägg. Jag pekade på de brister som har funnits ute bland myndigheter. Vi tycker att det är oerhört viktigt att man trycker på väldigt hårt i den här frågan. Där har vi alla ett uppdrag. Många av oss är ju inte bara riksdagspolitiker utan också kommunpolitiker och verksamma i vårt uppdrag jag ska inte säga i styrelser, för numera handlar allting om insynsråd inom olika myndigheter och instanser för statens räkning. Vi har alla ett ansvar att nu förverkliga handlingsplanen som vi har att besluta om, uppenbarligen inte utan först efter den plenifria veckan. Men det hindrar inte att vi för den skull tar med oss de viktiga bitarna i handlingsplanen och ser till att myndigheter, län och kommuner tar till sig och jobbar starkt för att verkställa dem. 125 () replik: Vi verkar vara tämligen överens om vikten av handlingsplanen. 126 (): Jag vill börja med att säga att det är glädjande att handlingsplanen har kommit. Det finns mycket som är bra i den. Det som man kan reagera över är det som från det så kallade masriket tog upp. Han tycker att oppositionen inte har någon fantasi att opponera, att vi är idéfattiga. Det tycker inte jag. Vi har 56 reservationer och ungefär lika många förslag till åtgärder. Och det kanske är bra att det inte är mer elände än det som beskrivs, tycker jag. När jag läser handlingsplanen reagerar jag på att man fokuserar på det som redan skett, alltså på själva handlingen. Jag skulle ha velat se större fokus på det förebyggande arbetet. Man pratar mycket om när brottet redan har skett. Men hade man haft könsmaktsordningen i botten tror jag att man hade fått med det förebyggande arbetet på ett helt annat sätt när det gäller utbildning i alla personalkategorier och när det gäller barnen och vidare uppfostran. Jag tror säkert att ni vet vad jag menar. Hade man haft med denna struktur hade planen kunnat bli ännu bättre, och det kan väl ingen i kammaren ha något emot. Genom att synliggöra kan man förbättra statistiken. går det inte att se i polisens eller Brås statistik om en kvinna blivit misshandlad av en närstående man eller någon annan person förutom i de fall som handlar om kvinnofridskränkning där det alltid är en närstående man som begått brottet. Misshandelsbrotten kodas bland annat så här: Misshandel inomhus mot kvinna eller äldre, bekant med offret. Misshandel utomhus mot kvinna eller äldre, bekant med offret. Det säger inget om könet på den misstänkte eller om relationen mellan offer och förövare än att de är bekanta. Det kan alltså vara en syster, kompis, mamma eller granne som har misshandlat kvinnan. Vi menar att man kan förbättra statistiken. Det tror jag inte heller att någon har något emot eftersom vi ska ta upp det som vi tycker fattas. Besöksförbud har utretts . Vi anser att man i samband med besöksförbud också ska ha möjlighet att säkerställa kvinnans säkerhet med fotboja. När vi var i majoritet fick vi mycket skäll för att vi utredde och att det inte gick tillräckligt fort. Här kan jag påpeka att det inte gick så fort för er heller. Vad gäller nyheter fokuseras det relativt mycket på utbildning inom polisväsendet. Åklagarväsendet har gjort stora satsningar när det gäller utbildning på detta område. Det finns mycket mer man skulle kunna göra. Det gäller också när det handlar om bemötande till exempel. När man bemöter en våldsutsatt kvinna eller ett barn är det noga hur man bemöter kvinnan eller barnet som polis eller åklagare. Det kan ha betydelse. Jag kan få reda på mycket mer med ett bra bemötande. Det finns en kategori i rättsväsendet som vi inte har några krav på alls egentligen. Det är vår domarkår. Vi har sett rader av fall när det gäller sexualbrott och våldtäktsfall där man frågar kvinnan vilken klädsel hon hade och hur full hon var etcetera. Det tror jag aldrig att man skulle fråga en man om. Vi vill ha en utbildning där könsmaktsordningen ligger i botten. Vi tycker också att det är ganska häpnadsväckande att domarkåren inte har obligatoriska vidareutbildningar, utan det är bara att välja och vraka efter intresse vad man vill och inte vill gå på. När det gäller dessa frågor behövs det faktiskt ett obligatorium, för man kan döma objektivt om man har bra kunskaper. Det är en nyhet. Vad gäller generalangreppet från tycker jag att det är häpnadsväckande att säga att inget har gjorts förut. Det har gjorts många saker . Jag tycker att man kan lägga av med sådant, för vi vill nog mycket i både majoriteten och oppositionen när det gäller detta. Men en stor miss är att man inte har haft könsmaktsordningen med sig hela vägen. Hade man haft det hade propositionen varit mycket bättre. I detta anförande instämde Elisebeht (). 127 () replik: Jag har inte sagt att inget gjorts. Men helhetsgreppet har man inte tagit i regeringen, och det tyckte jag var en miss. Alla har gjort något. Anledningen till att jag begärde ordet var att sade: Det är så dags att ge folk behandling och utbildning när övergreppet har skett. Man måste göra det förebyggande. Hur har tänkt sig det? Ska alla män vid en viss ålder gå en utbildning? Vad vi i alliansen säger är att vi vill ha värderingar i skolan hela vägen, från förskolan och uppåt. Det ska vara tydliga värderingar. Det är en viktig förebyggande insats. Men vad är det mer tänker på för att förebygga att män slår kvinnor? När det gäller fotboja pågår en utredning. Vi får vänta och se vad den säger. 128 () replik: Jag kan bara beklaga, men du sade faktiskt så, . Jag hörde det ganska väl. Du tyckte att det var synd att ingenting hade gjorts. Jag uppfattade det så. Nog om det. Alla män ska gå utbildning. Det får de gärna göra. Detta är något som vi alla behöver. Jag kan inte förstå att det bara är män som behöver utbildningen. Det är tänket, ! Det är strukturen i hur vi tänker. Könsmaktsordningen ser vi tydligt . Kvinnor står lägre än män. Vi ser det i politiken, i näringslivet, överallt. Vi måste börja tänka. Det kommer att smitta av sig på kommande generationer. Det är viktigt att se frågan. Det är fråga om en könsmaktsordning. Så enkelt är det. När det gäller fotbojan: ser ni hur det är att hålla på att utreda. Det tar tid. Det är bra att ni har lärt er, att ni fick ta det ansvaret. I denna replik instämde (). 129 () replik: Oavsett hur det uppfattades menade jag att man inte har tagit helhetsgreppet. Jag ber om ursäkt för om jag sade fel. Hela planen utgår från FN:s principer. Så långt jag förstår har man där skrivit att man vet att det är ojämlikhet att män står över kvinnor. Det finns ingen i regeringen det vågar jag stå för som inte ser hur det är i samhället . Det är väl inte utan vidare som regeringen också skriver mäns våld mot kvinnor. Det är ju en tydlig signal om att man har insikt om detta. Det sker också en annan form av våld, men detta är specifikt. Det känns som att och jag kan vara överens om att det är bra. 130 () replik: Det är ju bra att tycker att det här är bra. Den utgår från FN:s principer. Själva handlingen finns naturligtvis också med, men FN har också med frågan om könsmaktsordning. Där ingår tänket och strukturen innan den här handlingen över huvud taget uppstår. Det ska finnas kunskap. Det ska sitta i ryggraden. Då tror jag att vi förmildrar omständigheterna när det gäller könsmaktsordningen. Du säger själv att man ser det här.