prot · GV09126 · 2008-06-11 00:00:00 — och andra måste släppas eller få en rättvis rättegång enligt internationellt vedertagna rättsnormer. måste leva upp till de löften som gavs när landet fick värdskapet för om yttrandefrihet och fria medier, och systemet med omskolningsläger och offentliga rättegångar måste upphöra. En bojkott av från svensk sida förespråkar jag inte, men vi måste se sambandet mellan fabriksarbetarens usla villkor och farliga arbetsmiljö med de pengar som frigörs för och Puma att satsa på marknadsföring och sponsring av idrottsmän. Idrottsmännen är en kugge i detta maskineri och har ett ansvar. De kan inte reagera under tävlingarna eftersom de då drabbas av . Men de skriver på kontrakt och har därmed ett stort ansvar utanför arenorna som de måste ta som förebilder för många idrottsvänner. I utskottets betänkande finns redogörelser för situationen i flera enskilda länder. Min tid tillåter inte en total genomgång trots att allt är viktigt. Men i en debatt om mänskliga rättigheter måste nämnas. Vi nås av rapporter om ett land i total upplösning. Human Rights Watch rapporterar om utstuderade grymheter. Du får inte mat om du inte visar ett röstkort till förmån för president . Det är ett grymt sätt att använda barn och hunger som maktmedel. Arbetslösheten är , landet har hyperinflation och medelåldern för kvinnor är . I denna situation har alla frivilligorganisationer förbjudits. Ett enigt utskott har uttalat att och EU måste stödja alla organisationer som arbetar för en förändring. Med hänsyn till de senaste rapporterna från Human Rights Watch och FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, , verkar utskottets skrivningar om att de organisationer som har goda relationer till medborgarna inger hopp för framtiden redan vara inaktuella. Världssamfundet måste agera kraftfullt. Vi vet ju vad som pågår. Det handlar alltid om politisk vilja. I en ekonomisk utveckling måste man bygga upp sociala system. Att gradera upp slumområdet i med el, vatten, avlopp och trottoarer är beräknat till en kostnad av . Alla världens slumområden skulle kunna uppgraderas på det sätt jag nämnde till en kostnad av . Det är av världens militära utgifter . Tala om politisk vilja. Här har en roll att spela som pådrivare för sådana initiativ. I sin rapport om läget för de mänskliga rättigheterna i 150 länder konstaterar Amnesty att 2007 var ett dystert år. Enligt rapporten förekommer tortyr i minst 81 länder och orättvisa och bristfälliga rättegångar i minst 54 länder. Yttrandefriheten är allvarligt begränsad i minst 77 länder. Enligt Amnesty är det största hotet mot de mänskliga rättigheterna avsaknaden av en gemensam vision och ett kollektivt ledarskap. Här är en viktig aktör i världen i EU, FN och andra organ där vi möter företrädare för många olika länder. och alla andra demokratier måste visa framsynthet, mod och engagemang, det vill säga samma mod och engagemang som fick FN att anta den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna . Då får jag passa på att hälsa utrikesministern välkommen till kammaren. Ministern hade inte kommit när jag inledde mitt anförande, men jag hoppas att ministern har hört allt jag har sagt. 89 HANS (): Välkommen, säger jag till de borgerliga företrädarna som har börjat släntra in i kammaren. mål är att ska vara ett land som står upp för alla mänskliga rättigheter, oavsett var, när och med vilka motiv de kränks och inskränks. De mänskliga rättigheterna är, som de beskrivs i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna, odelbara, är inbördes beroende och har universell giltighet. De orden upprepas ofta, men de får aldrig förminskas till ett mantra. Om man menar allvar med de orden måste de också få politiska konsekvenser. För oss vänsterpartister är de medborgerliga och politiska rättigheterna som mötesfriheten, yttrandefriheten och rätten att organisera sig förutsättningar för att världens fattiga och maktlösa ska kunna kräva sin rätt till arbete, bostad och sjukvård. På samma sätt är de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna förutsättningar för att alla ska kunna delta i samhällets beslutsfattande, organisera sig och utnyttja sin yttrandefrihet. Inskränkningar i de politiska rättigheterna kan därför aldrig ursäktas med hänvisning till framsteg på de sociala områdena. På samma sätt kan vi inte heller blunda när människor förvägras utbildning, ett tak över huvudet eller mat i magen med hänvisning till att de har rösträtt eller möjlighet att uttrycka sin åsikt. I regeringens skrivelse som vi har att diskutera har de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna förpassats till pliktskyldiga bisatser för att i bästa fall betraktas som andra rangens rättigheter. Man kan inte på detta sätt plocka ut delar ur FN:s konvention eller betrakta mänskliga rättigheter som ett smörgåsbord och ändå tro att man ska hitta helhetslösningar. Med en sådan utgångspunkt är risken överhängande att politiska rättigheter som yttrandefrihet, mötesfrihet och organisationsrätt i realiteten förminskas till att vara rättigheter för världens välbeställda och mäktiga. För är det ett synsätt som vi aldrig kan ställa oss bakom. Vi anser att framöver i alla strategier som rör mänskliga rättigheter ska och måste utgå från hela FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och de medborgerliga och politiska rättigheterna såväl som de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Därför vill jag yrka bifall till reservation 1. Få ord förekommer så ofta i den utrikespolitiska debatten i som mänskliga rättigheter. Vi talar mycket, länge och ofta om mänskliga rättigheter. Man skulle kunna tro att det råder en allmän enighet om de mänskliga rättigheterna. Men vi ser också en borgerlig regering som har olika måttstockar, och ibland inga måttstockar alls, för de mänskliga rättigheterna beroende på var, av vem och med vilka motiv de kränks och inskränks. I det betänkande vi har att debattera är exemplen på dessa dubbla måttstockar många. I texten om finns inte ett kommatecken av kritik mot regimen i landet trots att landets oberoende juristkommission konstaterat att den colombianska staten var ansvarig för av de 11 292 försvinnanden och politiska mord som skedde i landet . Man säger från majoritetens sida att flerpartisystemet fungerar väl i , trots att oppositionella kan vittna om omfattande repression och trots att tusentals fackliga aktivister trakasseras. Majoriteten talar om ökad frihet i , och jag undrar hur många västsaharier som har levt av marockansk ockupation som håller med om det. Det som , och har gemensamt är inte bara att de kränker de mänskliga rättigheterna utan också att de är nära allierade med . Bakom de storslagna deklarationerna väger uppenbarligen den så kallade transatlantiska länken tyngre än omsorgen om de mänskliga rättigheterna. Inte minst märks det i det som sägs om , eller rättare sagt det som inte sägs om . För när det kommer till brott begångna av tystnar man. Trots att ockupation av drivit mer än fyra miljoner irakier på flykt, kostat kanske så många som en miljon irakier livet och varit kantad av tortyr och övergrepp mot civila, nämns över huvud taget inte i texten om . Enligt Amnesty verkar privata säkerhetsbolag och de utländska trupperna ha total immunitet att döda irakier. Men om detta säger en regering som säger sig vara en röst för fred, frihet och försoning ingenting. I betänkandet kritiserar man visserligen övergreppen i , men inte därför att de var ett brott mot mänskliga rättigheter utan därför att de skulle ha en negativ påverkan på relationerna mellan väst och den muslimska världen. Respekten för de mänskliga rättigheterna måste alltid gå före lojalitet och sympatier med en viss stat. Kompromissar man med de mänskliga rättigheterna när det kommer till ett land förlorar man trovärdigheten att kritisera andra. Dagens betänkande omfattar en lång rad frågor, och jag väljer att lyfta fram två av dem. Det förminskar inte på något sätt vikten eller betydelsen av de övriga. inleddes en fördrivning av det palestinska folket, en fördrivning som fortfarande pågår. På de ockuperade områdena pågår en kamp om kvadratmeter, en kamp som palestinierna alltför ofta går förlorande ur. Medan vi står här i denna kammare och debatterar ser vi hur palestinska hem, palestinska jordbruk och jordbruksmarker ersätts med israeliska bosättningar. är ännu av kamp för överlevnad för befolkningen på , en kamp som för blir allt svårare i takt med att den israeliska isoleringens grepp hårdnar och bristen på bränsle, mat och mediciner blir alltmer akut. Raketbeskjutning mot civila och självmordsbombare kan aldrig ursäktas, men på samma sätt kan de heller aldrig ursäkta att man kollektivt bestraffar ett helt folk och inte ursäkta att man inskränker rätten till mat, sjukvård och ett värdigt liv. Det samhällssystem som byggt upp på de ockuperade områdena grundar sig på tanken att alla människor inte är lika mycket värda, att dina rättigheter, möjligheter och skyldigheter inte styrs av att du är människa, utan av din etnicitet. I betalar den palestinska befolkningen i genomsnitt mer i skatt än israeler trots att palestinierna har lägre genomsnittsinkomst, men trots det får palestinierna sämre samhällsservice. På , huvudvägen på , har palestinier inte fått färdas det är en väg reserverad för israeler. som de israeliska bosättningarna expanderar är det i praktiken omöjligt för palestinier att få bygglov, och skulle de trots allt bygga sig ett tak över huvudet, ta till vara sin grundläggande mänskliga rättighet att ha ett hem, rivs det huset snabbt av bulldozrar. Det samhällssystem som har byggt upp på de ockuperade områdena påminner i alltför stor utsträckning om det rasistiska apartheidsystemet i . Att säga att alla människor är lika mycket värda förpliktar; då kan man aldrig acceptera den ockupation som bygger på att det palestinska folket i bästa fall betraktas som andra klassens medborgare. Ett som har ambition att vara en konsekvent röst för fred och mänskliga rättigheter måste också vara en konsekvent röst för ett fritt och demokratiskt . Men i stället firar borgerlighetens företrädare ockupationsmakten med cocktailar och dans. Det håller inte, och jag vill därför yrka bifall till reservation 40. Det sägs ibland att tiden läker alla sår. Låt oss konstatera att det inte är sant. Övergrepp, kränkningar och folkmord skapar trauman och sår som inte tiden kan läka. Utan att offren får upprättelse och får sitt lidande bekräftat riskerar trauman att fortleva genom generationer. mördade den dåvarande osmanska ledningen kanske så många som 2,5 miljoner armenier, assyrier/syrianer, kaldéer, pontier med flera. Syftet var uppenbart och medvetet: att utrota dessa folk, utplåna deras kultur och skapa ett etniskt homogent . Den dåvarande svenske ambassadören i skrev hem till i en rapport att ungturkarna vilja begagna tillfället, då av olika skäl ingen effektiv påtryckning utifrån behöver befaras, för att en gång för alla göra slut på den armeniska frågan. Sättet härför är enkelt och består i den armeniska nationens utrotande. Så skrev den svenske ambassadören 1915. Det är en rapport som uppenbarligen ingen i majoriteten ännu har läst, för fortfarande vägrar den att erkänna folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer, pontier med flera. Frågan om folkmordet är inte bara en fråga om historia. För de drabbade och deras barn, barnbarn och barnbarnsbarn, varav tiotusentals bor här i , är folkmordet fortfarande ett levande trauma och ett öppet sår. Frågan om folkmordet är också centralt och intimt förknippad med det vi ser och dess många problem; trakasserierna mot de etniska och religiösa minoriteterna, det exkluderande politiska systemet som utestänger dessa grupper från möjligheten att påverka och den mörka turkiska statens långa skugga. Ett erkännande är en förutsättning för att de efterlevande ska få upprättelse och för att ska kunna bli en verklig demokrati. Vi politiker ska inte skriva historia, men det är vår plikt som politiker att förhålla oss till historiska faktum. kräver därför att erkänner folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer, pontier med flera. Jag vill därför yrka bifall till reservation 29. Det betänkande vi har att debattera rör en lång rad frågor. I 39 reservationer visar vi hur en utrikespolitik skulle kunna se ut där man sätter de mänskliga rättigheterna högst upp på dagordningen, inte bara i ord utan också i handling. Vi lyfter fram den av väst bortglömda etiopiska diktaturen och dess övergrepp mot både sin egen och befolkning, rätten att organisera sig fackligt i världen och de omfattande inskränkningarna i demokratin i . lyfter också fram den världsomspännande diskrimineringen av kvinnor, rätt till frihet och ockupation av . Våra reservationer rör en lång rad centrala frågor som var och en hade förtjänat en egen debatt. Det är bara att beklaga att utskottsmajoriteten valt att behandla de här så viktiga frågorna i samma betänkande och därigenom omöjliggjort för oss att ha en rimlig behandling och en rimlig diskussion på dessa områden. Men jag garanterar att vi från sida återkommer på dessa områden. är och kommer att vara en ständig blåslampa på varje svensk regering som har dubbla måttstockar för mänskliga rättigheter. Så länge som en svensk regering väljer att blunda för eller förminska allvaret i något brott mot någon av de mänskliga rättigheterna i något land kommer att vara där och vara berett att kritisera. Det är bara att konstatera att vi vänsterpartister har ett hästjobb framför oss. 90 (): Regeringens skrivelse om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik innehåller en hel del som det går att instämma i även om jag tycker att den skulle vara mycket vassare och inte bara beskriva problemen utan att tala om hur man tänker agera annat än i mycket svepande ordalag. Enligt skrivelsen är och ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna. Regeringen höjer ambitionerna och lovar att agera både bilateralt och multilateralt för att de mänskliga rättigheterna ska implementeras och efterlevas fullt ut i världens länder. Till världens länder hör också . Därför skrev i sin följdmotion till skrivelsen att vi också bör sopa rent framför egen dörr och se till att vi själva lever upp till alla de konventioner vi undertecknar. Så här skriver regeringen i sin skrivelse: De mänskliga rättigheterna är universella och odelbara. De gäller för alla människor utan åtskillnad, oavsett land, kultur eller specifik situation. Ingen regering kan därför hävda särskilda förhållanden som tradition, kultur eller religion som skäl för att kränka de mänskliga rättigheterna. Regeringen säger också att begreppet mänskliga rättigheter riskerar att urholkas när stater försöker relativisera dess innebörd och hävda undantag av diverse slag. Ändå har med hänvisning till den reglerade invandringen begått åtskilliga brott mot de mänskliga rättigheterna då människor utvisats i strid med tortyrkonventionen och då barn utvisats i strid med . Inget land har blivit fällt så som för brott mot tortyrkonventionen. Det inger inte förtroende att klaga på bristande respekt för de mänskliga rättigheterna i ett land och skicka tillbaka människor som sökt skydd i från samma land utan någon som helst säkerhet när det gäller att personen i fråga inte kommer att drabbas av tortyr eller annan förnedrande behandling. I skrivelsen tas ett antal länder upp som exempel på länder där situationen för de mänskliga rättigheterna har försämrats. Det är länder som vi ändå skickar tillbaka flyktingar till. I , , med flera ställen i världen begås storskaliga övergrepp där människor tvingas på flykt, våldtas och dödas. I synnerhet kvinnor och barn drabbas. Det är text som jag har tagit direkt från skrivelsen. Det sexuella våldet och diskrimineringen av kvinnor i är oacceptabelt, enligt skrivelsen. Ändå utvisar vi människor dit. I och begås svåra övergrepp. I Ogaden sker tvångsförflyttningar, godtyckliga frihetsberövanden och utomrättsliga avrättningar. Ändå utvisar vi människor dit. Situationen för västsaharier i har inte förbättrats. Ändå utvisar vi människor dit. I har man inte uppvisat några stora förbättringar i det praktiska livet när det gäller respekten för minoriteters rättigheter. Trots det utvisar vi kurder, turkar och andra grupper till . I och går utvecklingen i negativ riktning. Ändå utvisar vi människor dit. I och sker en försämring, men vi utvisar människor dit. är ett av världens farligaste länder för journalister. I pågår det ett krig. Tortyr, utomrättsliga avrättningar och godtyckliga frihetsberövanden är exempel som tas upp i skrivelsen när det gäller . Kvinnors rättigheter har försvagats. Ändå utvisar vi människor till . I och ökar antalet avrättningar, men vi utvisar människor dit. I försämras läget för de mänskliga rättigheterna, och de befinner sig i både en intern och en extern väpnad konflikt. Ändå utvisar vi människor dit, även barn. När det gäller , som får mycket skarp kritik från FN:s högkommissarie för de mänskliga rättigheterna, kallar regeringen det inte för kränkningar utan en intern väpnad konflikt med en svår humanitär situation som följd. anser inte att Farcgerillan och paramilitärer kan göra sig skyldiga till brott mot de mänskliga rättigheterna utan att det bara är stater som kan begå sådana brott. Juridiskt sett är det väl så, men faktum är att en stor del av kränkningarna fortfarande begås av polis och militär. tar emot kvotflyktingar från , men vi skickar tillbaka spontanflyktingar. I är det krig, och det råder en kultur av straffrihet för personer med ekonomiskt och politiskt inflytande. Utifrån regerings resonemang om vad som är brott mot de mänskliga rättigheterna menas då att det är den afghanska regeringens uppgift att skydda afghaner. Men talibanerna begick grova brott mot de mänskliga rättigheterna då de hade makten i landet. Enligt regeringens tolkning är då samma gärningar nu i stället kriminella handlingar, även om talibanerna har kontroll över en stor del av territorium. Det blir märkligt med en ordning när en grupp, beroende på om den råkar inneha regeringsmakten för tillfället, i det ena fallet begår MR-kränkningar och i det andra terrorhandlingar. Talibaner begår brott mot de mänskliga rättigheterna, och staten har inte kapacitet och styrka att skydda afghanerna. Trots den uppenbara bristen på skydd skickar vi människor tillbaka till . Jag anser att regeringen måste ha en konsekvent syn på tillståndet i världen. Det går inte att å ena sidan påstå att det går att återvända till ett land och att å andra sidan beskriva att det begås svåra brott mot de mänskliga rättigheterna i landet i fråga. Jag yrkar därför bifall till reservation 7. Regeringen säger också i skrivelsen att det är legitimt att reagera, och här i uttalar vi oss gärna om brott mot de mänskliga rättigheterna runt om i världen. Vi har en grupp för mänskliga rättigheter och skriver vädjandebrev till olika regeringar för att de ska upphäva dödsstraff, frige samvetsfångar etcetera, ibland med riktigt gott resultat. Både regeringen och vi ledamöter reagerar på det som händer runt om i världen och påtalar de brister vi ser. Vi utövar påtryckningar och tar alla möjligheter vi får att faktiskt försöka påverka regeringar att respektera de mänskliga rättigheterna. Det är självklart för oss. Det är däremot inte lika självklart när något annat land kritiserar oss för bristande respekt för de mänskliga rättigheterna. uttalade sig till exempel en kuban i om och sade något i stil med att vi bara accepterar dem som är av vikingablod i vårt land. Det utlöste snarare en diplomatisk kris än en reflexion. , som sagt något som kubanen reagerade mot, såg ut som ett levande frågetecken. Jag, som såg och lyssnade på inlägget på spanska och som förstod vad han sade, kopplade det direkt till vår svenska flyktingpolitik. För en mycket rimlig tolkning är att kubanen faktiskt vet hur vi behandlar asylsökande som fått avslag på sina ansökningar och att vi blivit fällda för detta vid så många tillfällen. Vi har också fått kritik för att vi inte ger alla människor vård här i landet. Så även ryktet om oss sprider sig naturligtvis. Jag har två miljöpartikolleger, , som kommer att tala om olika frågor. kommer att tala om folkmordet på armenierna. skulle tala om . Jag vet att kanske har problem med att komma hit, så jag får väl säga några ord om det i alla fall. Jag gör som så att jag reserverar mig till förmån för reservation 41 om , och så hoppas jag att kommer ändå. Jag kommer i stället att ta upp andra motioner och länder. En av de här motionerna har behandlats med förenklad motionshantering. Det innebär att vi inte kan rösta för den . Det handlar om och kemiske försök till etnisk rensning av kurderna. Vi har tidigare här i kammaren diskuterat om vi ska kalla det som sker i för folkmord eller ej. Personligen ser jag inga problem med att kalla saker vid deras rätta namn men har förstått att regeringen av diplomatiska skäl i det fallet ansåg att det inte var läge att kasta en sådan definition av situationen i halsen på . Det kunde försvåra diplomatin, med andra ord. Men frågan är om vi inte är alltför svenskt försiktiga. Visst ska vi vara diplomatiska, men konventionstexten är inte otydlig. När det gäller Anfalkampanjen mot kurderna är situationen en annan än när det gäller . Det är inte ett pågående folkmord, även om tragedin fortlever hos den kurdiska befolkningen. Vi såg bland annat i går en film om de kurdiska kvinnor som överlevt den här massakern. Det är alltså inte ett pågående folkmord där diplomatin har en möjlighet att påverka utfallet. Det är också så att domstolen i har erkänt att det var folkmord. Kemiske är dömd för just folkmord av en irakisk domstol. Varför ska vi vara försiktigare än det egna landets domstolar? menar att Anfalkampanjen var folkmord och att det därför bör erkännas som sådant även utanför gränser. Vad talar däremot? Det skulle jag vilja att utrikesministern svarar på. Den här frågan kommer också att diskuteras vidare. Jag vet att en vänsterpartist kommer att gå upp och prata om just den här frågan, så jag övergår i stället till . är ett land som ligger varje spanjor varmt om hjärtat, inte minst eftersom väldigt många gjorde sin militärtjänstgöring som fallskärmshoppare eller annat i den sista kolonin. Särskilt de men också befolkningen på har ett speciellt förhållande till sina mycket nära grannar och tidigare landsmän. Det är mycket långt till men bara till . Banden är starka trots att väldigt har gått. Formellt sett är fortfarande en spansk koloni och fanns med på FN:s avkoloniseringsprogram. var inte riktigt med på de noterna, men när han blev sjuk och sedan dog passade en av generalerna på att göra sig av med den där sandhögen som inte var något att ha. Kanske var den formella anledningen någon helt annan, men så uppfattades situationen bland kanarierna, har jag förstått. De tycker knappast att det har blivit bättre för och folk under marockanskt styre i förhållande till om det hade fortsatt att vara spanskt. Men innan överlämnade styret av till och utan att tillfråga västsaharierna om hur de ville ha det, i enlighet med FN:s anvisningar, hade FN redan konstaterat att det fanns en överväldigande enighet bland saharierna i området för oberoende och mot integration med något angränsande land. har det gått FN:s avkoloniseringsprogram, och är fortfarande en koloni, sista. Den utlovade folkomröstningen har inte kommit till stånd. Västsaharierna är fortfarande för oberoende. Polisario har fortfarande västsahariernas stöd. Diskussioner pågår, vi ska inte störa dem, är det svar vi brukar få när vi tar upp frågan om . har dock varit tydligt mot . Vi var också det land som starkast tog strid i EU mot fiskeriavtalet med om västsahariskt vatten. har erkänts av ett åttiotal stater, de flesta afrikanska, men inte av någon EU-stat. Och FN har förklarat som den enda representanten för det västsahariska folket. Vad hindrar oss från att erkänna ? Vad hindrar EU att göra detsamma? är väl det enkla svaret.