prot · GV09100 · 2008-04-22 00:00:00 — Skulle barnbidraget bli inkomstprövat och färre få del av våra gemensamma pengar undergräver man också viljan att betala skatt genom att man inte får någonting tillbaka. Då blir jag orolig igen. Vart är det man vill, och vart är det man drar? Gäller det som vice statsministern säger eller det som säger, som här är lite svajande när det gäller beskeden till barnfamiljer? 95 Socialminister (): Skulle jag vara lagd åt det ironiska hållet skulle jag nu säga: säger att man alltid måste föra diskussioner om hur vi når målen med vår politik och att vi måste föra de samtalen öppet. Det gör mig väldigt orolig. Är Socialdemokraterna på väg att överge den politik som vi har fört och varit överens om gemensamt när det gäller generella barnbidrag? Jag sade tidigare, och jag upprepar det: Regeringen har inga planer på att förändra barnbidraget när det gäller dess generella inriktning. Det var glasklart i det inledande svaret. Barnbidraget är utformat på ett klokt och begåvat sätt. blir besviken på att jag inte svarar på frågan, och jag tror att känner igen den om jag läser den högt. Den fråga som han har ställt är formulerad så här: Avser socialministern att lägga fram den forskning och de belägg som regeringen har för att visa på hur barnbidraget ökar orättvisorna i samhället? Jag känner inte till någon sådan forskning, . Jag har inte någon sådan forskning att presentera. Jag tycker att jag vilar på en stabil grund när jag säger att det generella barnbidraget är den bästa formen. Där tycker jag att vi vilar på en trygg vetenskaplig och empirisk grund. Jag vill inte förändra det system som vi har. Skulle jag stå här och lägga fram forskning som leder till en annan slutsats och som jag inte vet om den över huvud taget finns någonstans i något sammanhang vore det kanske inte så klokt. Jag följer den linje som jag gör. Jag tror att vi som finns här i kammaren har en gemensam bild. Det är inte så som säger här att vice statsministern har lagt fram ett förslag. Hon har fört ett resonemang med en reporter i en tidningsintervju. Varken jag eller kan veta hur orden exakt har fallit, om det är rätt återgivet och så vidare. Den politik som jag har presenterat i mitt svar är gemensam för de fyra olika partier som ingår i regeringen. Den är naturligtvis samordnad enligt alla konstens regler. Det är den gemensamma regeringspolitiken. 96 (): Tack, socialministern, för det glasklara svaret att man inte avser att införa inkomstprövade barnbidrag. Jag får försöka att tolka det positivt och säga att det är socialministern som står för den hållningen. Jag hoppas att socialministern lyckas ta den kampen i regeringen och se till att vi slipper detta. Ironi i all ära, socialministern säger att han inte känner till någon sådan forskning. Jag ställde en fråga utifrån det som jag upplevde som regeringens förslag att införa inkomstprövade barnbidrag. Vice statsministern är ju inte vilket statsråd som helst. Jag ställde naturligtvis min fråga utifrån att jag förväntade mig att socialministern skulle förklara hur ett sådant här förslag skulle se ut och när det skulle införas. Den här regeringen har gett sken av att vara en regering som bygger sina förslag på forskning. Det är någon sorts image som man har byggt upp. Att den sedan är fullständigt verklighetsfrämmande är en annan historia. Jag hade hoppats att jag skulle ha fått se den forskning som stöder vice statsministerns mycket tydliga uttalande om att den nuvarande politiken är orättvis. Det kan inte socialministern komma undan. Det finns svart på vitt att hon har uttryckt sig på det sättet. När nu socialministern ger ett annat svar och hävdar att generella bidrag är riktiga och rättvisa hade jag tänkt att socialministern, i enlighet med att regeringen anser sig ha sin politik byggd på forskning, också skulle redovisa den forskning som ligger till grund för socialministerns svar. Jag tycker inte alls att det är någon orimlig förfrågan. Jag vet att den forskningen finns. Jag har sett den, studerat den och läst den. Jag hade möjligen hoppats att socialministern också hade sett den, studerat den, läst den och kunnat redovisa den i kammaren. Då hade han skapat mer klarhet om vad som låg bakom det ställningstagande som socialministern gör. Har man sådan forskning och redovisar den kanske vice statsministern inte kommer med den här typen av utspel i fortsättningen. 97 Socialminister (): Det har i regeringskretsen inte väckts något förslag i den riktning som nämns här. Regeringen står helt enig bakom det besked som jag har lämnat. Det här är en viktig del av regeringens politik gentemot barnfamiljerna. Vi tror att den är bra för samhället i stort. Därutöver har vi aviserat ett antal förändringar. En del av dem kommer att vara föremål för riksdagsbeslut . Det gäller vårdnadsbidraget för att öka valfriheten för småbarnföräldrar och jämställdhetsbonusen för att underlätta eller förbättra männens deltagande under barnens första viktiga år. När det gäller barnomsorgspeng kommer förslag , liksom när det gäller kvalitetsförstärkningar och förbättrat pedagogiskt innehåll i förskolan. Det här är andra viktiga delar av regeringens politik. När det gäller barnbidraget är svaret glasklart: Detta är regeringens linje. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2007/08:554 om åtgärder mot felaktig förskrivning av läkemedel 98 Socialminister (): har frågat mig om jag avser att ta initiativ till de regeländringar som krävs för att förskrivningsrätten ska kunna dras in för de läkare som missbrukar den. Låt mig inledningsvis säga att jag håller med om att det är viktigt att samhället kan ingripa i de fall då läkare missköter sin rätt att förskriva beroendeframkallande läkemedel. Läkare ska inte genom sitt agerande bidra till att förlänga, eller hjälpa ofta utsatta personer att upprätthålla, ett missbruk. Förutom det lidande som detta handlande kan tillfoga enskilda personer kan allmänhetens förtroende för svensk hälso- och sjukvård skadas. Om det finns sannolika skäl för misstanke om att en läkare eller tandläkare missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel kan , på begäran, dra in eller begränsa förskrivningsrätten till dess att frågan om begränsning eller indragning har prövats slutligt. Jag instämmer i att det med nuvarande ordning har visat sig vara svårt och ibland tagit för myndigheterna att sätta stopp för dessa läkares verksamhet. Regeringen har därför tagit initiativ till en patientsäkerhetsutredning som bland annat ska titta på ansvarssystemet och förutsättningarna för att begränsa eller återkalla förskrivningsrätt. I utredarens mandat ligger också att se över hur möjligheterna till interimistiskt beslut och beslut om prövotid används och utifrån granskningen lämna de förslag som man anser är lämpliga ur ett patientsäkerhetsperspektiv. Tyvärr har det inte tidigare tagits fram tillräckligt genomarbetade förslag på hur patientsäkerheten ska kunna förbättras. Jag ser därför fram emot att få ta del av förslag som väntas komma . Jag vill dock inte i detta skede föregå utredningen i dess fortsatta arbete. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 99 (): Som sagts har jag fått ta över den här interpellationsdebatten från som har fått förhinder att delta här . Jag har lovat att framföra en hälsning till socialministern och att tacka så mycket för svaret. Det är bra att socialministern delar oron och att socialministern också anser det mycket viktigt att samhället kan ingripa i de fall då läkare missköter sin rätt att förskriva beroendeframkallande läkemedel. Det är som enligt lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, LYHS, har tillsynsansvaret över hälso- och sjukvården och dess personal. Tillsynsuppdraget innefattar bland annat att granska enskilda läkare och tandläkare när det gäller överförskrivning av narkotiska läkemedel. I medierna har det uppmärksammats att det finns läkare som skriver ut narkotiska läkemedel i otillåtet stora mängder till missbrukare. kontrollfunktion har också diskuterats. beskriver själv den omfattande beviskedja som åligger i detta sammanhang. skriver så här: utredning vid misstanke om överförskrivning är alltid omfattande och grundlig. I utredningen ingår bland annat narkotikascreening via , inhämtande av journaluppgifter, personligt sammanträffande med berörda tandläkare/läkare m.m. Beviskraven i () och andra rättsliga instanser är höga och det räcker inte med tips och rykten för att ett yrkande om återkallelse av legitimation eller förskrivningsrätt för överförskrivande läkare eller tandläkare ska kunna bifallas. måste kunna styrka att läkaren varit så vårdslös att det drabbat ett stort antal patienter. Det krävs alltså en omfattande genomgång av journaler och recept. Dessutom måste kunna styrka att förskrivningen inte varit del av en behandling av patienten som är förenlig med vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är därför också mycket viktigt att socialministern i sitt interpellationssvar instämmer i att det med nuvarande ordning visat sig vara svårt och ibland tagit alltför för myndigheten att sätta stopp för läkarnas verksamhet. Först när utredning nått upp till dessa höga krav får myndigheten yrka på återkallelse. I vissa fall har tydligen haft svårt att få in underlag för att fullfölja sin utredning. har också ibland fått begära handräckning från polis för att få tillgång till de uppgifter som har behövts för utredningen. har till regeringen lämnat flertalet förslag till åtgärder som skulle kunna underlätta arbetet för att förhindra överförskrivningar. Jag hoppas att det också är sådana åtgärder som finns med i den pågående utredning som socialministern refererar till som har jobbat och som uppenbarligen har kvar. När beräknar socialministern att vi har ett samlat förslag på åtgärder och regeländringar som krävs för att förskrivningsrätten snabbare ska kunna dras in för läkare som missbrukar den? 100 Socialminister (): Den fråga som tas upp i interpellationen är förstås synnerligen allvarlig. Det här är inget alldeles uppkommet problem utan något som har förekommit under en lång följd av år. Vi har kunnat läsa artikelserier i tidningar och vi har kunnat se beskrivningar av det här problemet som kan se lite olika ut. Som beskriver det kan det finnas starka misstankar om att en läkare använder förskrivningsrätten på ett sätt som inte är förenligt med det privilegium som läkaren har att kunna skriva ut läkemedel och sedan inte ger tillsynsmyndigheten möjlighet att gå in i journaler eller granska verksamheten över huvud taget. Det är alldeles uppenbart att det offentliga måste ha starkare muskler och tydliga regelverk för att kunna gripa in när sådana här allvarliga händelser sker. Detta handlar ju ytterst om människors väl och ve. Det finns naturligtvis också en liten ekonomisk sida av det hela. Men det viktiga är förstås att komma till rätta med problemet att människor far illa i och med att man upprätthåller ett missbruk eller kanske till och med inleder ett missbruk genom att en läkare missbrukar sin förskrivningsrätt. Därför ser jag med mycket stort allvar på de här frågorna. Det är ett av skälen till att vi , , tillsatte som har ganska vida direktiv och många olika delar att se över, allt syftande till att vi ska få en hälso- och sjukvård som värnar patientsäkerheten fullt ut. Så länge som vi har med människor att göra går det förstås inte att täppa till varje möjlighet, men vi måste ha ett skarpare regelverk än vad vi har . frågar mig när man kan tänka sig att det här blir lag. Om jag då får bli lite tentativ och tänka lite högt ser vi framför oss ett utredningsförslag som kommer och går ut på remiss. Remissvaren ska sedan sammanställas. Om vi lyckas väl, om allting går snabbt och remissinstanserna tycker att detta är utmärkt, om är beredvillig i processen och det hela går smidigt kan vi kanske se framför oss att senare kommer en lag på plats. Men det här är ytterligt tentativt. Jag ser mycket allvarligt på den här frågan och vill driva på processen så mycket som jag någonsin kan, eftersom det handlar om så allvarliga frågor som de vi här har diskuterat. 101 (): Då är vi överens om problematiken och att det är en fråga som är oerhört viktig. får man hoppa in och ta över andras frågor och får då själv lära sig en hel del. Jag visste ju inte att det inte finns någon skyldighet att rapportera när man misstänker överförskrivning. Det är också en fråga som jag hoppas att man kommer tillbaka till. Jag har full respekt för att socialministern inte kan stå här och lova vad som komma skall när utredningen inte har fått jobba färdigt ännu, men kanske bör man skriva in någon form av anmälningsskyldighet. Det får bli ett medskick från den här debatten. Innan jag kom in i var jag verksam som diakon inom , och en stor del av min arbetsinsats var att framför allt jobba bland Visbys missbrukare. Jag var mycket väl medveten om att det här var en verksamhet som förekom och att missbrukare lätt fick kontakt med, jag ska inte säga alla läkare, för det är väldigt viktigt i de här sammanhangen att betona att det oftast är ett fåtal det handlar om. Men det är nog så illa det. Det förekom förskrivning av läkemedel som man naturligtvis brukade själv men som man också valde att sälja vidare. På det sättet fick man också lite ekonomi för att finansiera sitt eget missbruk. Jag trodde då i min yrkesutövning att det här var en fråga som var mycket lätt att hantera och att det skulle gå snabbt. Men jag har förstått att det kan ta väldigt innan man ens kan komma dithän att man kan föreslå, som skriver, att legitimationen eller förskrivningsrätten av läkemedel ska dras in. Uppenbarligen är tidsperspektivet ganska viktigt i det här sammanhanget. Jag begär heller inte att man ska gå på vaga grunder som rykten, som jag läste upp i citatet, och tips. Det här måste naturligtvis grundas på fakta. Man kommer självfallet att få acceptera att en del av de saker som tar tid säkert kommer att ligga kvar. Men jag hoppas att utredningen ändå på något sätt kan komma fram till att man kan minimera tiden något och kanske hoppa över något led. Det kan till viss del bli lite väl byråkratiskt i de här sammanhangen. Men, som sagt var, läkare med förskrivningsrätt är också människor och de ska inte drabbas av rykten och tips. Jag tror att det är en liten del av läkare och tandläkare som ägnar sig åt den här typen av verksamhet. Men det är som sagt nog illa det. Än en gång vill jag tacka för svaret. Jag ser också fram emot utredningen. Socialministern har ju fått några medskick som han kan ta med sig i det fortsatta arbetet beroende också på vad utredningen kommer att presentera. 102 Socialminister (): Vi har inför den här debatten förhört oss med myndigheterna. Vi vet att har velat larma om den här frågan och har också föreslagit att själv skulle kunna få dra in förskrivningsrätt temporärt. Det ligger förstås inom ramen för vad utredaren kan komma att föreslå. Det har jag ingen aning om. Men han kan naturligtvis tänkas komma att föreslå en sådan sak. pekar vid kontakt på att kanske alltför sällan använder sig av den möjlighet som nuvarande lagstiftning ger, att yrka på interimistisk återkallelse om man finner att situationen är så allvarlig att man, även om vi inte har ett riktigt färdigt underlag, borde kunna dra in rätten interimistiskt från en läkare som har förskrivningsrätt. Man menar att om använde den möjligheten fler gånger skulle det gå med förtur så att det går lite snabbare. Det är viktigt, precis som är inne på, att det här sker på ett rättssäkert sätt. Det är den svåra avvägningen. Hur klarar man å ena sidan rättssäkerheten och å andra sidan säkerheten för missbrukande personer som den här läkaren förskriver de här preparaten till? Det är en väldigt svår balansgång som vi vill att utredaren funderar över riktigt ordentligt. Det kan också, som nämner, vara så när det gäller läkare att det dels är ett eget missbruk som leder fram till det här, dels kan det handla om ekonomisk . Det kan också i något enstaka fall röra sig om att en läkare är utsatt för direkta hot av en eller flera personer som gör att han eller hon inte vågar annat än att förskriva läkemedel. Då bör man verkligen tänka igenom vad vi kan göra för att garantera säkerheten för de här personerna så att de gör det som läkaretiken kräver och inte går kriminella personer till mötes genom förskrivning. Ytterligare en sak som jag tänkte att jag kunde nämna ligger i utredningens direktiv är att vi också ber utredaren att se över förutsättningarna för att införa en anmälningsskyldighet för apotekspersonal som hanterar läkemedel. Om de uppmärksammar att läkare eller tandläkare förskriver beroendeframkallande medel i en orimligt stor mängd kan de anmäla detta så att man kan titta närmare på om det är orimliga mängder som skrivs ut och se det som en varningssignal som kan leda till att man kan åtgärda ett sådant här problem som tyvärr förekommer. På många åtminstone medelstora orter är det så att pratar man med poliser och kriminella får man ofta besked om vilka läkare man skulle kunna vända sig till. Det är en förfärlig utveckling som vi måste göra vårt yttersta för att bryta. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2007/08:483 om utredningen med anledning av Lavalmålet 103 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka initiativ jag ämnar ta för att säkerställa att lönedumpning kan förhindras på svensk arbetsmarknad och att den svenska modellen i grunden inte förändras. har också frågat mig om jag kan garantera att den utredning som ska utreda konsekvenserna av Lavaldomen kan slutföras innan Arbetsdomstolen utfärdar slutgiltig dom i /Vaxholmsmålet. När det gäller frågan om lönedumpning är ju som bekant en av de viktigaste beståndsdelarna i den svenska modellen att vi inte har någon lagreglerad minimilön eller allmängiltigförklarade kollektivavtal. Modellen vilar i stor utsträckning på att det är arbetsmarknadens parter som genom förhandlingar sätter lönerna. Vi vill att detta viktiga inslag i modellen i så stor utsträckning som möjligt ska kunna behållas även i så många situationer som möjligt. Med den utgångspunkten finns det inte så mycket jag genom exempelvis lagstiftning kan göra för att motverka lönedumpning i de situationer som träffas av Lavaldomen, annat än att avvakta den just tillsatta utredningens bedömningar och förslag till åtgärder. Det är dock viktigt att komma ihåg att i enligt vår bedömning inte underkänner den svenska modellen när det gäller krav på minimilön för arbetstagare som utstationeras hit. Problemet i målet var att det aktuella kollektivavtalet var oförutsebart och svårtolkat och förutsatte förhandlingar innan det gick att fastställa vilken lönenivå den lettiska arbetsgivaren skulle behöva tillämpa. Hade konstruktionen rörande lön sett annorlunda ut hade en stridsåtgärd för att få till stånd en minimilön enligt avtalet kanske klarat domstolens granskning. Det är alltså, när det gäller frågan om lön, arbetsmarknadens parter som behöver se över sina avtal för att se till att dessa uppfyller de krav konstaterar finns när det gäller transparens och förutsebarhet. I fråga om eventuella lagstiftningsåtgärder för att komma till rätta med konsekvenserna av Lavaldomen får vi dock ge oss till tåls och avvakta utredningens förslag till sådana åtgärder, som då också kommer att ta hänsyn till hur parterna arbetat med sina kollektivavtal. Jag har sagt att jag är övertygad om att Lavaldomen på intet sätt innebär slutet för den svenska modellen på arbetsmarknaden. Domen rör situationen att en arbetsgivare från en annan medlemsstat utstationerar arbetstagare till och frågan vilka krav på löner och andra villkor som kan ställas i en sådan situation. Jag, liksom arbetsmarknadens parter, är övertygad om att vi kan reda ut konsekvenserna av domen genom åtgärder på nationell nivå, genom ändringar i lagstiftningen och genom en anpassning av kollektivavtalen för dessa situationer. Utredningen angående Lavalmålet kommer att arbeta med utgångspunkten att den svenska modellen i så stor utsträckning som möjligt ska kunna tillämpas även i fall av utstationering av arbetstagare till , som EG-rätten fullt ut respekteras. I den mån åtgärder behöver vidtas för att åstadkomma detta kommer jag att verka för att så sker. När det slutligen gäller frågan om jag kan garantera att utredningen presenterar sitt betänkande innan Arbetsdomstolen meddelar dom i målet kan jag naturligtvis inte lämna en sådan garanti. Framför allt beror detta på att det inte med säkerhet går att säga när Arbetsdomstolens dom kommer. Som jag har uppfattat det pågår skriftväxling mellan parterna i målet, och huvudförhandling kommer troligen att hållas . Dom i målet kommer, såvitt jag har uppfattat det, att meddelas tidigast framåt jul. Det är enligt min mening av största vikt att utredningen ges tillräcklig tid för att kunna göra en tillräckligt bra rättslig analys av Lavaldomen och dess konsekvenser samt leverera så väl genomarbetade förslag som möjligt. Den tid utredningen enligt de kommande direktiven kommer att ha på sig är satt efter samråd med såväl den särskilda utredaren som arbetsmarknadens parter med utgångspunkten att resultat ska uppnås så snabbt som möjligt som resultatet blir så bra som möjligt. 104 (): Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Jag har inte förväntat mig att det skulle vara bot mot lönedumpning att arbetsmarknadsministern skulle lagstifta. Det hoppas jag verkligen inte. Jag har utgått från att vi är överens om att vi inte ska ha statlig lönepolitik, utan när det gäller regler på arbetsmarknaden är det kollektivavtalen som ligger till grund. Jag har uppfattat att vi är överens om det och förutsätter att vi är det även . Däremot är problemet, som vi har diskuterat tidigare, att en del av det som vi har ansett gälla på svenskt område när det gäller kollektivavtal i viss mån skjuts i sank genom den här Lavaldomen. Det är inte riktigt bara så enkelt som att kollektivavtalet kanske var otydligt på den här punkten, och hur domstolen skulle ha dömt om det hade varit tydligare, som arbetsmarknadsministern till viss del här spekulerar i, vet vi inte. Det får vi ju inte svar på. Däremot fick vi svar för någon vecka sedan i en dom som kanske inte direkt är likadan, den så kallade Rüffertdomen. Den ger ju ändå ett slags inriktning. Den går i samma riktning som Lavaldomen. Man tycker i det tyska fallet att en tjeckisk arbetare kan arbeta till halva lönen jämfört med tyska arbetare och att det är helt i sin ordning enligt den EU-lagstiftning som finns. Det måste man säga är ett typiskt fall av lönedumpning. Det andra problemet för svensk del är naturligtvis detta med minimilön. Det är ju inte tillfredsställande med den princip som vi har haft. Är annan arbetskraft i och jobbar, kommer man från annat land och jobbar i , har vi ju utgått från att man ska ha lika mycket betalt som den svenska arbetskraften. Det är klart, hamnar man på detta med minimilön har man ju ett läge där annan arbetskraft arbetar för mindre. Det tycker jag är en viktig del i den här domen, som bör ut om man ska ha den svenska modellen och se till att den fortsätter att verka. Jag är lite orolig. Arbetsmarknadsministern säger att han jobbar för det här. Jag får signaler och har naturligtvis kontakter om vad som händer på EU-nivå. Signalerna kommer om att arbetsmarknadsministern är passiv nere i EU när det gäller det här. Andra ministrar från andra länder yttrar sig och uttrycker sin oro. Den svenske arbetsmarknadsministern är tyst på mötena, sägs det. Det vore jättebra om arbetsmarknadsministern kunde dementera det och säga att det är ett aktivt handlande. Här gäller det att verkligen trycka fram den svenska hållningen nere i och peka på att vi inte accepterar det som har gjort.