prot · GW0952 · 2008-12-18 00:00:00 — genomfördes vad det svenska befälet självt kallade en anfallsoperation mot byn utanför Mazar-e-Sharif. Under svenskt befäl gick svenska, amerikanska och afghanska trupper in i byn, och en lokal ledare dödades efter en lång eldstrid. avslöjade att svenska militärrådgivare deltagit som rådgivare åt den afghanska armén vid flera direkta strider . Vid dessa strider hade ett tjugofemtal vad man kallar fiender sökts upp och dödats. Är det detta som fredsfrämjande innebär? Innebär det att delta i anfallsoperationer tillsammans med amerikansk trupp? Innebär det att delta då afghaner söks upp och dödas? Det börjar bli väldigt svårt att se skillnad mellan fredsfrämjandet och krigförandet. har vi sett en lång rad blodiga och långvariga inbördeskrig komma till ett slut. De har övergått till må vara komplicerade men ändå framgångsrika fredsprocesser. Utvecklingen i länder som , och provinsen i ger hopp om att även folk ska få uppleva fred och frihet. utgångspunkt är vår solidaritet med det afghanska folket. Vårt mål är ett demokratiskt i fred och befriat från ockupation, och att de kvarlevande byborna i ska slippa att ännu med skräck blicka mot himlen. Vägen dit kommer inte att kunna nås med vapenmakt eller bombanfall. Allt fler börjar också inse detta att det inte finns en militär lösning på många utmaningar. Behovet av en nationell försoningsprocess i har förts fram av bland andra EU:s representant i , FN:s högsta representant i landet, , och överbefälhavare i landet, . har flera försök gjorts för att inleda freds- och försoningsprocesser i . Tyvärr har västvärldens stöd till dessa samtal varit begränsat och från svensk sida obefintligt. Den har i stället tillhört den alltmer krympande skara som bara har velat se ensidiga militära lösningar. Utskottsmajoriteten har slutligen vaknat och skriver i betänkandet att de många komplexa utmaningar och problem som den afghanska regeringen och folket har att hantera ytterst måste lösas på politisk väg. Men hur ska stödja en sådan lösning på politisk väg skriver man inte ett kommatecken om. I realiteten kommer att fortsätta med en ensidig militär strategi för . har de svenska soldaterna funnits på plats i . Gång på gång har denna insats förstärkts och utökats, men har den fred man skulle främja blivit alltmer avlägsen. och omvärlden behöver nu en i grunden ny strategi för , som bygger på stöd till försöken till en bred freds- och försoningsprocess och som bygger på ökat civilt bistånd för att bekämpa fattigdom, stärka kvinnors rättigheter och öka respekten för de mänskliga rättigheterna. Vi måste inse faktum. ISAF-insatsen, där ingår, har i grunden misslyckats med sitt uppdrag. Det är dags att ta konsekvenserna av detta misslyckande och ta hem de svenska soldaterna från . Jag vill därför yrka bifall till reservation 1 och 2. I detta anförande instämde (). 164 (): Jag börjar med att konstatera att försvarsministern ej är på plats i denna som jag tycker så pass viktiga fråga. Det beklagar jag djupt. anser att det har varit riktigt att sända svensk trupp med FN-mandat till . Landet är ett av världens fattigaste länder. Det har i snart tre decennier varit drabbat av väpnade konflikter och inbördeskrig. Behovet av utländsk hjälp är enormt. Svenskt bistånd, främst i form av , har varit på plats för att bistå med hjälp till det afghanska folket. Behovet av civila hjälpinsatser kommer att kvarstå . bedömning av säkerhetsläget i är att det har försämrats avsevärt i hela landet . Situationen i kan beskrivas som att vi går ett steg framåt men två bakåt. Självfallet görs vissa framsteg vad gäller det internationella biståndet för sjukvård och skola. En majoritet av befolkningen har tillgång till grundläggande sjukvård, och antalet barn som går i skola är större än . har antalet elever ökat till cirka sex miljoner jämfört med mindre än en miljon . av dessa är flickor. Trots dessa ljusglimtar är vår bedömning att utvecklingen i är långt ifrån tillfredsställande. Framför allt har varit ett misslyckande, vilket påverkar hela landet på ett negativt sätt. Vi anser därför att biståndsbehovet i är och kommer att vara mycket stort framöver. Därför blir det obegripligt att regeringen inte satsar mer resurser på den civila delen och ökar samverkan mellan just den civila och den militära delen. Man måste ändå ställa sig frågan om det internationella samfundets nuvarande strategi över huvud taget leder åt rätt håll och om det ens är möjligt att vinna kriget mot talibanerna. Finns det ens förutsättningar för att ISAF ska kunna fullfölja sitt fredsfrämjande uppdrag med tanke på politik och militära haveri? Det finns ingen militär lösning på den afghanska konflikten. Snarare borde dialog inledas med samtliga parter som är involverade i konflikten och även med grannländer som , , med flera för att stabilisera landet och garantera att landet uppnår en varaktig fred. Trots vår kritik anser att det inte är möjligt att dra tillbaka befintlig svensk trupp när det nuvarande mandatet går ut. Vi ger dock inte något oreserverat stöd för det svenska deltagandet i ISAF. Under den kommande våren, 2009, kommer det helt avgörande svaret på frågan hur den tillträdande amerikanska administrationen avser att agera i . Det finns anledning att avvakta till dess att den nya amerikanska politiken kan bedömas. I avvaktan på detta anser att den främst bör fokusera på att ge den befintliga svenska styrkan bättre utrusning och sjukvårdstransportkapacitet samt att utöka satsningen på det civila biståndet. anser dessutom att regeringens agerande vad gäller inte är logiskt och framför allt inte konsekvent. Den borgerliga regeringen vill nu skicka fler soldater till en relativt lugn del av på grund av försämrat säkerhetsläge som utvisar afghanska flyktingar från olika delar av landet till huvudstaden där säkerhetsläget är allt annat än lugnt med motiveringen att säkerhetsläget är bra. Framtiden för de flyktingar vi skickar dit är allt annat än ljus. Utvisningarna till fortsätter trots att UNDP avråder från att göra detta. Till bilden hör att i samband med upprättande av ambassaden i beslutade att den inte skulle handlägga viseringsansökningar och andra migrationsärenden på grund av säkerhetssituationen i . Detta går naturligtvis inte ihop. Svenska myndigheters tolkning av situationen i bör vara enhetlig. Om regeringen anser att säkerhetsläget i är så illa att ambassaden inte kan ta emot besökare bör detta gälla även andra svenska myndigheters bedömningar. De bör dessutom inte göra någon skillnad på om det handlar om svenska eller afghanska medborgare. ser allvarligt på Svenska Afghanistankommitténs varningar för att ISAF-styrkan i allt högre grad riskerar att sammanblandas med den amerikanska krigförande koalitionen Operation Enduring Freedom. Risken har med tiden inte minskat utan snarare ökat. Vi nås ständigt av medieuppgifter om amerikanska övergrepp och brott mot de mänskliga rättigheterna. Det är viktigt att markera ett tydligt avståndstagande mot krig mot terrorismen, som har varit mer än kontraproduktivt för de samlade ansträngningarna att skapa fred och social utveckling i regionen. Regeringen skriver i propositionen att dödades uppskattningsvis 8 000 människor i konfliktrelaterat våld i . Av dessa bedöms ca 1 500 ha varit civila. De amerikanska urskillningslösa flygbombningarna tillskrivs ca 400 av dessa dödade civila. Detta är naturligtvis inte acceptabelt, och rent kontraproduktivt för den FN-ledda insatsen. Situationen är nog ännu värre. Professor på i har satt strålkastarljuset på och Natos bombningar i . Bombningar från och Nato har pågått i stort sett . Dessa bombningar rapporteras knappast alls i svenska medier. Trenden är alarmerande. Det lågintensiva kriget håller gradvis på att anta karaktären av masslakt. Enbart och fälldes lika många bomber som , 2007, vilket i sin tur var en fördubbling . Den typ av bombningar som har skett i merparten kallas för och är en sorts taktiska bombningar som ska stödja markoperationer dödar mycket mer än de gammaldags så kallade bombmattorna som man lade ut. av krigets civila dödsoffer i orsakas av dessa så kallade . Det går inte att vinna afghanernas själ och hjärta om man för ett krig mot dem. Det måste därför bli ett slut på flygbombningar av . OEF:s samverkan med ett antal kända krigsherrar inom den norra alliansen gör att OEF är starkt ifrågasatt även bland afghanerna. En av förutsättningarna när en gång godkände FN-insatsen var att det var separata organisationer och ledningar för ISAF och OEF-styrkan. Det framgår uttryckligen av FN-resolutionen och antogs här i . har Nato tagit över befälet för ISAF. Svenska soldater bär Natos emblem på sina uniformer. av soldaterna i ISAF är Natos, och den största kontingenten är amerikaner. Man kan allvarligt ifrågasätta om det finns någon skillnad mellan dessa organisationer. Regeringen planerar nu att utöka det civila biståndet till till 2011. beräknas den militära insatsen kosta . Att satsa så mycket mer pengar på militära insatser än på utvecklingssamarbete är inte rimligt. En ökning av svensk militär kommer inte att hjälpa. Det har erfarenhet visat. Alla säger, som jag har sagt tidigare, att man inte kan vinna afghanernas hjärta genom krig. Trots detta fortsätter samma politik år ut och år in. De militära kostnaderna är ungefär 14 gånger högre än de civila. Kriget mot terrorismen har fått befolkningen att vända sig emot alla utlänningar, inklusive militärerna. Det allvarliga är att ISAF mer och mer dras in i krig mot terrorismen. Låt mig nu gå över till helikopterdiskussionen. Majoriteten i utskottet vill understryka betydelsen av att den svenska insatsen i sin helhet har tillgång till kvalificerade sjukvårdsresurser och konstaterar att Försvarsmakten har redovisat att förbandets tillgång till sjukvårdsresurser är tillfredsställande. Den svenska styrkan ska förstärkas med en särskild helikopterenhet med sjukvårdsförmåga, Medevac. Men hur blir det egentligen med Medevac eller det flygande akutsjukhuset, som jag hellre skulle vilja kalla det? Regeringens utlovade Medevac kommer att bli kraftigt försenad. Den helikopterutredning som regeringen lovade , och som skulle lämna ett delbetänkande , tillsatte regeringen på sitt sammanträde . Hur är det möjligt att regeringen inte har tillsatt en utredare om Försvarsmaktens helikopterresurser förrän ? Det är en viktig fråga som ytterst handlar om soldaternas säkerhet. Genom detta sjabbel kommer till att försenas väsentligt. är en mycket avancerad helikopter. Jag ifrågasätter starkt om verkligen behöver det så kallade flygande sjukhuset i . Som vanligt ska vi försöka spela i den första divisionen. Det gäller allt från Nordic Battlegroup till helikoptrar. Det våra soldater behöver i första hand om något skulle hända är en helikopter som kan hämta flera soldater och snabbt föra dem till ett mer avancerat sjukhus någon annanstans. Vad jag har förstått tar den som vi pratar om endast en patient åt gången på grund av att det är så avancerad utrustning i helikoptern. Problemet är att vi endast kommer att skicka ned en om . Vi behöver kanske två eller tre helikoptrar. kommer inte att kunna utnyttjas dygnet runt. Den måste ju tas in på service efter ett visst antal timmar i luften. Det innebär att vi även framöver kommer att vara beroende av hjälp utifrån om något allvarligt skulle hända. delar tre krav. Det krävs en rejäl social och ekonomisk satsning i . Vi kräver politiska påtryckningar och att den svenska truppen ska agera fritt utanför OEF. I förra årets motion om skrev vi att summan för militära insatser bör ligga i paritet med den summa som anslås för utvecklingssamarbete. Vi står fast vid den uppfattningen. Det är i och för sig bra att regeringen ökar ambitionen när det gäller det civila biståndet, men det är alldeles för lite om det ska göra någon märkbar skillnad mot . Trots ökningen kommer den militära insatsen att kosta dubbelt så mycket som regeringen är beredd att satsa på det civila biståndet. En grundförutsättning för fred är en återuppbyggnad av landet och ett stärkande av civilsamhället samt att sociala, ekonomiska och medmänskliga åtgärder vidtas. Därför är bistånd huvudingrediensen vid skapandet av fred. Det är åsikt att denna obalans mellan insatserna inte är rimlig. Det är därför viktigt att vi kan skapa en bättre balans genom att ge mer resurser till det civila biståndet. Regeringen bör återkomma till med en tydlig målformulering där det specificeras vilka mål som ska uppnås för att den svenska styrkans arbete i ska anses vara utfört. Utan en tydlig målbild är det svårt att se hur effektiv styrkan är. Det är också av vikt att vi preciserar vilken tidsram insatsen har. Det räcker inte med det som regeringen skriver i sin proposition. Vad som krävs är att regeringen tar ett helhetsgrepp över både den militära och den civila sidan av insatsen i . Det är helt i enlighet med den strategi för internationella insatser som har antagit. Någon strategi för ett snabbt tillbakadragande, om en förlängning av detta mandat inte skulle få gehör i eller om situationen i av någon anledning blir så allvarlig att vi inte kan vara kvar i landet, har regeringen inte presenterat. anser att det är en uppenbar brist i hanteringen av detta ärende och anser att en exit strategy för att kunna dra tillbaka befintlig trupp under ordnade former ska utarbetas. Det är viktigt att regeringen sätter upp tydliga mål och en tidsplan för ett eventuellt återdragande av militära insatser i för att inte hamna i en liknande situation när det är dags att besluta om en eventuell framtida förlängning. För att vinna tid yrkar jag bifall till reservation 1, men jag står naturligtvis bakom alla våra yrkanden. 165 (): Det finns ett starkt stöd i för ett fortsatt och förstärkt deltagande i ISAF, den internationella säkerhetsstyrkan i . Jag tror att det är viktigt för dem som är verksamma i den styrkan att känna detta stöd i det svenska parlamentet. Jag tycker också att det finns anledning att rikta ett tack till de soldater och civila som gör sina insatser i ett farligt och krävande uppdrag. Det är inte lätt att vara verksam i ett främmande land långt borta under farliga omständigheter. Nästan 80 personer i den svenska militära utlandsstyrkan har dött under hela den tid som vi har haft sådant, och det är . Två av dem är officerare som har dött i . Risken är stor. Även om de fyra svenska provinserna är de minst oroliga i är risken likväl mycket stor när man är verksam där. Därför är det ett viktigt beslut som har att fatta. Det är ett stort ansvar att fatta den här typen av beslut, att skicka svenska män och kvinnor till en sådan här insats. Det finns anledning att känna oro över situationen i . , som har att ansvara för internationell fred och säkerhet, konstaterar att situationen i är ett hot mot internationell fred och säkerhet. Det är grunden för FN:s agerande när det gäller . uppmanar sina medlemsländer att stärka ISAF, och det är det nu gör. Vi ger vårt bidrag till detta. En av orsakerna bakom detta är för övrigt att man vill minska de civila förlusterna. En större andel soldater på marken kan göra att man inte behöver förlita sig på flyganfall. Man uppmanar även ISAF att stödja uppbyggnaden av de afghanska säkerhetsstrukturerna, armén och polisen. Det är också en av orsakerna till att vi ökar vår styrka. Vi vill kunna hjälpa till mer för att utbilda den afghanska armén. Afghanerna själva måste ju ta ansvar för sitt eget land, och därför gäller det att hjälpa till med detta. En tredje punkt som tar upp är vikten av samverkan på många olika sätt, dels inom det internationella samfundet med det stöd vi ger, dels mellan det internationella samfundet och med dess befolkning och regering, och dels naturligtvis mellan den civila och den militära delen. Att upprättar en ambassad i är en viktig del i att förstärka möjligheter och på plats kunna ha den här typen av samverkan, men framför allt också att ha en närmare kontakt med inte bara den afghanska regeringen utan även parlamentet och över huvud taget de afghanska myndigheterna i största allmänhet. förstärker också biståndet högst avsevärt, både biståndet till i dess helhet och det särskilda bistånd som ska gå till de fyra provinser där är särskilt aktivt. Det är en viktig del i detta. Det här var FN:s säkerhetsråds rekommendationer i dess resolution till och till andra medlemsstater. Jag tror att det är viktigt för , som alltid, att noggrant lyssna på och ta till sig vad FN säger i den här typen av frågor. Bakom det här ligger ju insikten att det inte räcker med militär säkerhet. Det är en viktig komponent, men den kan inte ensam åstadkomma utveckling i , utan det är en kombination av säkerhet, utveckling och det man kallar god samhällsstyrning, det vill säga att afghanerna successivt måste bygga upp sitt eget samhälle och sin egen förmåga att hantera sitt samhälle. Det går inte att se det enbart som en säkerhetsfråga, även om säkerheten är nödvändig för att möjliggöra utveckling. Det är svårt att åstadkomma utveckling om man inte har säkerhet. Vi har inte bara från utan, tror jag, från alla bidragande länder sagt att vi vill ha starkare grepp från FN. Vi har krävt att FN skulle få en mer övergripande uppgift i . Och sker detta. FN har äntligen tillsatt en särskild representant, , en . Det är för övrigt en ställföreträdande chef som är svensk, Bo , som uppträtt inför det sammansatta utskottet i frågan. Det här är bra, för det markerar just vikten av att hålla ihop det internationella samfundets olika delar det finns militära komponenter, och det finns civila komponenter av olika slag och dessutom av att systematiskt stärka afghanernas möjligheter att själva ta ansvar för sitt eget land. Det gör de ju också delvis. Det sker framsteg på detta område. Säkerheten i är nu ett afghanskt ansvar och inte ett ansvar för ISAF. När man är på gatorna i ser man alltså inga ISAF-soldater men väl afghanska soldater. är ett oerhört sargat land, som många har varit inne på. Det är ett av världens absolut fattigaste länder. Man har krig bakom sig, kanske till och med lite mer. Det var sovjetisk ockupation, det var inbördeskrig, och sedan kom talibanerna. Det var även inbördeskrig faktiskt, även om det var en av de mest totalitära regimer vi har sett som gjorde anspråk på att reglera samhällslivet, och för övrigt inte bara samhällslivet utan även privatlivet, i minsta detalj. Dessutom var landet en bas för aggression mot andra länder. Det är en svår uppgift nu att stärka de afghanska möjligheterna att bygga upp landet. Det är ett fattigt land som har upplevt av krig som sagt ett av världens mest sargade länder. Det är dessutom så att landet inte har någon tradition av centralstyre. Det går en stor, mäktig bergskedja tvärs över landet, och många bor i isolerade bergsdalar. Det gör att det är en mycket svår uppgift att bygga en centralmakt i ett land som har en svag tradition beträffande detta, och det kommer att ta . för vi en debatt i riksdag som vi för i nästan alla parlament i de länder som ger bidrag till ISAF: Gör vi rätt? Är det ett klokt sätt som vi bedriver verksamheten på? Det är väldigt stora debatter och utredningar i andra länder. Jag kommer ihåg att i , som är det land som har haft de största förlusterna med flest döda i proportion till sin insats i , har man haft en lång och uppslitande debatt. Gör vi rätt? Är vi på rätt väg? Man kan säga att alla de parlament som har diskuterat det här trots allt har kommit till insikten att det är viktigt nu att inte överge . Vi har ju erfarenhet av detta. tågade de sovjetiska trupperna ut ur . Då var det en medveten politik den hängde ihop med slutet av att väst inte skulle engagera sig i . var ett undantag från detta, och de är värda all heder, för de var nästan ensamma från väst i . Tankespåret var att vi skulle hålla oss borta. Hade det nu varit en ockupation av skulle den inte ersättas av västliga styrkor eller av västligt engagemang. Det hade för övrigt också att göra med och kanske mer med storpolitiken också. Vad som hände var en djup tragedi, ett oerhört grymt inbördeskrig. Huvuddelen av förstördes faktiskt under inbördeskriget, inte under den sovjetiska ockupationen. Sedan kom då talibanerna till makten, i alla fall i stora delar av landet, och då blev det också en tragedi med förödande verkan på samhällslivet. Flickor kördes bort från skolorna. Kvinnor kunde inte få sjukvård därför att de enbart kunde få sjukvård av kvinnliga läkare, och eftersom det inte fanns några kvinnliga läkare blev det alltså ingen sjukvård för kvinnor. Det blev ett oerhört grymt resultat av det talibanska övertagandet av makten. Dessutom blev som vi vet en bas för aggression utanför landets gränser. Man kan alltså säga att det i de olika parlamenten nog ändå finns en bred enighet om att det nu gäller att hålla i och inte överge . Hur ska vi då göra? Hur ska man bygga utvecklingen? Jag var i parlamentet i och träffade parlamentariker, för övrigt ganska många kvinnor. En fjärdedel av ledamöterna i parlamentet är kvinnor, vilket också är ett framsteg. Det sker en kvotering för att man ska ha en ordentlig kvinnorepresentation, vilket naturligtvis är alldeles unikt i landets historia. Där är det många som vill ha olika former av politisk dialog. Man säger att det finns de talibaner som är goda patrioter som egentligen vill bygga det egna landet. Man ska dessutom komma ihåg att många har mycket starka band sedan motståndet mot den sovjetiska ockupationen. De känner varandra väl, för de svetsades samman . Det kan nog vara så att vi kan se en möjlig öppning till en politisk dialog. Men denna politiska dialog är svår, för den har ju vissa villkor. Ska vi då ha en politisk dialog med krafter som kommer att säga att man inte ska ha några kvinnor i parlamentet, att flickor inte ska gå i skolan och att kvinnor inte ska få sjukvård? Ska vi ha en dialog med krafter som inte är intresserade av vare sig mänskliga rättigheter eller demokrati? Det är den stora svårigheten som finns för att skapa en dialog med . Vilka krafter kan man samtala med, och vilka krafter ligger så långt borta från ett anständigt liv att det i praktiken blir omöjligt? Det är de utmaningar som inte vi i väst ska svara på. Det måste naturligtvis afghanerna själva göra, inte minst deras parlamentariker och andra. Därför är det så viktigt att det nu hålls val i och året därpå det är inbokat val då och att vi nu genom de stödinsatser vi gör för bistånd och säkerhet kan se till att en kanske möjlig politisk utveckling kan ta fart i . Insikten ökar ju om detta. Det viktiga här och är dock att vi inte överger , att vi inte packar ihop och drar hem. Det gjordes 1989. Det ska vi inte göra om. 166 HANS () replik: Först vill jag säga att jag och är alldeles eniga på en punkt. Det här är kanske ett av de viktigaste besluten som vi kan fatta i , nämligen att skicka ut unga svenska män och kvinnor till ett annat land i en internationell insats. Därför vill jag fråga : Varför är inte försvarsministern här ? Varför har inte försvarsministern deltagit under hela den här processen, när det är en så viktig fråga som vi behandlar? ISAF har varit på plats i . Gång på gång har insatsen byggts ut och förstärkts. diskuterade den här kammaren ISAF-insatsen. Retoriken var ungefär likadan då. Säkerhetsläget har försämrats. Vi måste skicka fler soldater för att stötta upp. när vi står här igen kan vi konstatera att det är samma retorik. Säkerhetsläget har ytterligare försämrats. Vi behöver skicka ytterligare soldater. Alla de förhoppningar som fanns har på många sätt grusats. Utvecklingen har inte varit positiv på det sätt som man då hoppades på från utskottsmajoriteten. Den fred som man skulle främja har blivit alltmer avlägsen. Våldet eskalerar, och de civila dödsoffren, både på grund av talibanernas och motståndsrörelsens attacker och på grund av OEF:s bombanfall, har ökat på flera plan. Vi ser en tydlig ökning av antalet mord på civila biståndsarbetare, vilket är djupt tragiskt.