prot · GW0945 · 2008-12-09 00:00:00 — Det handlar om de praktiska bedömningarna och möjligen ett något större ansvar hos en förälder vid gemensam vårdnad. Det är möjligen intressant. Det kanske också kan vara lösningen för ett antal föräldrar i de här svåra krissituationerna. I mitt första inlägg uppehöll jag mig vid bedömningssamtal. vårdnadsutredningar används ofta som underlag vid domstolsförhandlingarna. Av den anledningen är de inte på något sätt oviktiga. Det är naturligtvis som har ansvar för kommunernas verksamhet och . Men det finns en stark koppling mellan det arbete som görs i kommunen inom och det som sedan kopplas till domstolsförhandlingar. Det har tyvärr visat sig att flera experter har uttryckt åsikten att även rättsväsendets kunskaper om barn och vårdnadstvister är ganska bristfälliga. Olika tingsrätter har olika syn på vad som är bra för barn. Många domare saknar helt enkelt den kunskap som krävs för att döma i vårdnadstvister. Det verkar som om det ofta finns ganska lite kunskap om familjen. Vårdnaden avgörs på ett förhållandevis tunt underlag. kom en lagändring som skulle förstärka riskperspektivet vid domstolsbeslut i vårdnadstvister. påpekas allvarliga brister. Ingen översikt har gjorts av hur lagen tillämpas och hur många domstolar som verkar sätta frågan om medling mellan föräldrarna före barnskyddet, vilket är i högsta grad intressant. Professorn i rättsvetenskap vid , , har granskat hovrättsdomar i vårdnadstvister . Resultatet visar på flera brister. Hon har bland annat kunnat konstatera att många domstolar är dåliga på att redovisa vilka riskbedömningar som har gjorts, vilket i sin tur gör det svårt att se om barnets bästa verkligen står i centrum. Hon konstaterar också att det verkar finnas en rädsla hos domstolarna att skriva att en förälder är olämplig som vårdnadshavare. Bland alla domar som hon har granskat finns det inte en enda sådan skrivning. Min följdfråga till ministern är därför om ni tänker vidta några åtgärder för att säkerställa kompetensen bland våra domstolar inom det här området. På vilket sätt kommer ministern att göra en uppföljning av den nya lagen, hur den tillämpas och vilka konsekvenser den får för de här utsatta barnen? 71 (m): Det är självklart att underlag är otroligt viktigt för domstolarnas beslut. Det är vi helt överens om. Det jag försökte säga tidigare var att det är förment av justitieministern att ge råd om hur de skulle kunna förbättra detta. Jag försökte i mitt första inlägg redovisa hur man arbetar för att förbättra metodutveckling och annat när det gäller riskbedömningar. Jag tror också att det finns anledning för kommunerna att fundera över de rapporter som finns om hur man använder bedömningssamtal. När det gäller domstolarna och barnperspektivet menar att det finns brister hos domstolarna. Med det antal olika ärenden som finns i en domstol är det svårt för domare att kunna allt om alla frågor. Det handlar om väldigt många ärendetyper. Det finns ett aktivt arbete i domstolarna för att öka kompetensen, inte minst när det gäller barnperspektivet. I förra årets regleringsbrev ställde vi krav på återrapportering om hur har gjort insatser för att domstolarnas kunskaper om barns utveckling och behov ska säkerställas i domstolarna. Barn ser ju på tillvaron och världen på ett lite annat sätt . Det är viktigt att man i sin bedömning i domstolarna har det perspektivet med sig. Jag har inte sett några återrapporter av det uppdraget ännu, men det finns ett sådant krav. Det ska bli väldigt intressant att se. Mitt intryck är ändå att man gör en hel del och att det är någonting som har ökat i omfattning. Ett bekymmer i sammanhanget är naturligtvis inte bara domstolarnas kompetens, utan vi har ett reellt bekymmer när det gäller att få jurister att välja familjerätt och denna typ av frågor. Humanjuridiken är inte på förstaplats bland juriststuderandes önskemål om inriktning, fördjupning och framtida anställning. Här har vi anledning att fundera över på vilket sätt som vi ska säkerställa att det finns ordentlig juridisk kompetens i dessa ofta väldigt svåra fall, där det krävs både särskilda kunskaper och en förmåga att arbeta på ett bra sätt vid väldigt komplexa bedömningar. Jag är lite bekymrad över att det är så svårt att rekrytera duktiga jurister till detta område, och framför allt att vi inte får den mängd som kanske skulle behövas. Det har vi naturligtvis anledning att fundera över framgent. Inom finns det, som sagt, en medvetenhet och ett konkret uppdrag att faktiskt redovisa på vilket sätt man arbetar för att i domstolarna förbättra kompetensen när det gäller barnperspektivet. Det är viktigt. Sedan får vi i riksdag och regering se till att vi också tar oss an de lagstiftningsfrågor som kan finnas. Med det nya regelverk som vi har efter senaste beslut om gemensam vårdnad tror jag att det kan bli en förändring. Det handlar väl inte om att domstolarna i första hand är rädda. Men vi ska vara klara över att det för mer eller mindre skulle vara gemensam vårdnad till varje pris. har successivt tydliggjort att det inte ska vara gemensam vårdnad till varje pris. Det är alltså en vändning i den politiska inriktningen, eller i varje fall en nyansering. Denna nyansering hade domstolarna inte från början. Och det är klart att det tar lite tid innan sådant implementeras i praktiken. 72 (): All förändring tar naturligtvis tid, och det är inte helt lätt med demokrati, även om det är det bästa instrument som vi har att tillgå. Man kan blicka utanför gränser. Detta är naturligtvis inte bara ett svenskt problem. Det är inte bara i som föräldrar separerar, och det är inte bara i som föräldrar inte kan göra upp om vem som ska ha vårdnaden om barnen. I andra länder har domstolarna tagit hjälp av sakkunskap. I till exempel finns det obligatoriska tester som bara får utföras av utbildade psykologer. Det tycker jag är ett strålande exempel på hur man inom domstolarna på ett kanske ännu tydligare sätt skulle använda sig av professionell sakkunskap inom detta område. Det är självklart så att en jurist inte kan vara expert på alla delar. Men genom att kanske få en ökad öppenhet, en större rutin och möjligen lite andra arbetssätt tror jag att man skulle kunna lösa en del av dessa frågor. Detta är ett väldigt viktigt område. För de barn som berörs av detta handlar det om att man tar till vara deras intressen så att också de ska få en trygg plattform i ett kaos som förhoppningsvis bara är tillfälligt för att de sedan ska kunna gå vidare som trygga människor i livet. 73 (m): Det är vida perspektiv, och det är alldeles riktigt att familjerna numera rör sig över gränserna och att det blir alltmer komplext. När det gäller frågan om vad jag avser att göra för att säkerställa att bedömningar om barnets bästa görs inför beslut om vårdnad, boende och umgänge är det i det internationella perspektivet på det sättet att man oftast är hänvisad till de regler som gäller i respektive land. Sedan har vi som underlättar internationellt samarbete för att hantera frågor. Vi har också inom ramen för Europeiska unionen arbetat med en konvention för hur vi ska hantera frågor som rör bortförda barn och hur myndigheter och länder emellan ska hantera det på ett anständigt sätt. Det är viktigt eftersom det händer att föräldrar försöker att ta med sig barn. Det senaste, som jag tror är oerhört centralt, handlar inte heller just om beslutet om vårdnad, boende och umgänge. Men i sådana beslut, oavsett land, är det oftast så att en förälder ändå är skyldig att betala underhåll för sitt barn eftersom föräldrarna oftast har ett gemensamt ansvar för det ekonomiska när det gäller barnen. Där har vi väldigt kommit överens om regler för att underlätta indrivning och överföring av just underhåll för barn. Det är en nog så viktig fråga eftersom detta med pengar också är något som gör att föräldrar kan bli väldigt osams och att barnen får sitta emellan. På olika sätt försöker vi också på det internationella området försäkra oss om att barnets bästa sätts i centrum. Där kan vi inte alltid ifrågasätta beslut och har säkert inte skäl att göra det heller. I godkänner vi ju varandras beslut. Men vi kan underlätta för föräldrar och barn så att det kan fungera på ett anständigt och bra sätt för barnen också efter en separation. Där tycker jag faktiskt att det händer mer och mer, och det finns ett ökande intresse och en insikt om att det är viktigt, åtminstone i . Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2008/09:168 om rättssäkerhet i försäkringskassemål 74 (m): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta mot bakgrund av de stora skillnader som uppvisats när det gäller länsrätternas domar i försäkringsärenden. har till uppgift att handlägga och fatta beslut i olika socialförsäkringsärenden. Det gäller bland annat ärenden om sjukpenning. beslut kan överklagas till länsrätten. Det är då länsrättens uppgift att överpröva myndighetens beslut och att rätta till eventuella felaktigheter. Länsrättens avgörande kan i sin tur överklagas till kammarrätten. Om en kammarrätt finner att en länsrätts dom är felaktig ska prövningstillstånd meddelas och avgörandet ändras. Någon begränsning av rätten att överklaga finns inte. Som beskriver är skillnaderna mellan vissa länsrätter stora när det gäller ändringsfrekvens av beslut. Det är svårt att närmare klarlägga vad dessa skillnader beror på. En granskning av ändringsfrekvensen i kammarrätterna ger dock inte stöd för antagandet att skillnaderna skulle bero på att kvaliteten i dömandet skulle vara lägre i vissa domstolar. Granskningen visar nämligen att ändringsfrekvensen i kammarrätternas domar är likartad över hela landet. 75 (): Jag tackar för svaret, justitieministern. Hela försäkringssystemet har stramats åt. Många människor upplever sig vara hårt granskade och ifrågasatta av . Behandlande läkares intyg underkänns, och försäkringsläkarna gör nya bedömningar, utan att ha träffat den person som är berörd. Detta leder ofta till en känsla av att beslut har fattats på orättvisa och felaktiga grunder. Detta i sin tur leder till att många beslut överklagas till länsrätterna. har det visat sig att en stor andel av beslut ändras när de tas upp i länsrätten. Men det skiljer sig starkt åt i olika delar av landet. I ändras av överklagade beslut i länsrätten. I är det , i är det , i är det , i är det , i är det , i är det , och i är det . Det är märkligt att det är så omotiverat stora skillnader, säger chefen för processjuridiska enheten på i . Att vissa länsrätter ligger högt beror kanske på att har en tuffare inställning där, säger en rådman i länsrätten i . Detta ger en bild av att beslut skiljer sig åt i olika delar av landet. Men det är också en likartad bild när det gäller länsrätterna. Från rättssäkerhetssynpunkt känns det allvarligt om bostadsorten ska vara beroende av dels vilken behandling som man får av , dels hur ett eventuellt överklagande kommer att hanteras. I praktiken är länsrätterna sista instans i sådana här ärenden. Därför är länsrätternas agerande oerhört viktigt. Det krävs att de har en god och fungerande kompetens. För att få prövningstillstånd i kammarrätten krävs det speciella skäl, såsom att det är av vikt för rättstillämpningen, att det finns anledning att ändra ett domslut eller att så kallade synnerliga skäl föreligger. Det är mycket ovanligt att prövningstillstånd ges i kammarrätten. När ministern i dessa ärenden hänvisar till kammarrättsdomar ges ingen hel bild av sanningen bakom problematiken. Den stora skillnaden när det gäller ändringsfrekvensen har enligt min uppfattning att göra med kompetensfrågor. Försäkringsärendena är i regel omfattande och svåra. Det krävs en speciell insikt och ett speciellt kunnande för att upprätthålla kvaliteten både inom och i domsluten. Det finns särskild anledning att fundera över rättssäkerheten i såväl som länsrätternas beslut. Det hänger bland annat ihop med den ökande ärendemängden och antalet avslag inom försäkringssystemet som i sin tur hänger ihop med de direktiv om åtstramningar som varit. Av ministerns svar att döma drar jag slutsatsen att hon inte anser att det finns några större problem i sammanhanget. Jag vill fråga om det är en riktig tolkning från min sida. 76 (m): Jag vill börja med att svara på fråga om jag inte tycker att det som här tagits upp är ett problem. Ja, jag tycker att det är ett jättestort problem att medborgare uppfattar att besluten blir olika i olika delar av landet. Som medborgare vill vi naturligtvis att reglerna ska tillämpas lika över hela landet. Då måste man analysera vad som är skälen till de utfall som interpellanten så noga beskrivit. I ärlighetens namn ska jag väl säga att jag inte har gjort någon forskningsstudie, men jag har i ärlighetens namn försökt titta på vad som kan vara skälen. Vill man närmare titta på orsakerna måste man göra en granskning av alla enskilda domar. Det har vi naturligtvis inte hunnit göra. Det kan, som jag sagt i mitt svar, finnas flera orsaker. Det kan vara så att det finns regionala skillnader i beslutsfattande. Det påverkar de olika länsrätternas ändringsfrekvens. Om skälet skulle vara att länsrätterna tillämpar reglerna olika borde det finnas skillnader i kammarrätternas ändringsfrekvens när det gäller länsrättsdomar. Några sådana skillnader har vi inte kunnat hitta. Det kan också finnas skillnader när det gäller hur domstolen hanterar kompletteringar i mål till exempel om läkarintyg inges så det finns ett antal saker att fundera över. Det är självklart viktigt att försöka göra detta. håller dessutom som bäst på med en stor omorganisation av sin omprövnings- och processföringsverksamhet. Syftet är att få en mer enhetlig rättstillämpning. Det är väl för tidigt att nu bedöma eventuella effekter av den omorganisationen. Men jag tycker kanske att man också ska ha klart för sig att av samtliga beslut är det få beslut som överklagas och som därefter ändras av domstol. Det handlar om ungefär av alla ärenden. Naturligtvis är det så att det när man ska döma i den här typen av ärenden krävs specialkunskaper. Alla ärendetyper är ju speciella. i världen hade vi särskilda försäkringsdomstolar. De avskaffades av det skälet att noterade att de hade stora problem med att fungera väl. Det var långa handläggningstider och svårt att rekrytera jurister till det här. Man fick det inte att fungera på rätt sätt. Jag har inte, om jag ska vara riktigt ärlig, haft skäl att ifrågasätta det beslutet. Däremot har vi naturligtvis skäl att fundera över länsrättsorganisationen framöver, vilket också gjorts i flera utredningar. Vi arbetar nu med resultatet av remissutfall och annat. Det är nämligen viktigt att hålla detta med specialisering och kompetens på en bra nivå och då någorlunda jämnt över landet ja, inte någorlunda; nivån ska vara jämn över landet. Det kräver en del förändringar. Det är synpunkter som vi har fått ursprungligen från länsrätterna själva. Men det är inte alldeles enkelt att hitta en bra lösning på alla frågor av det enkla skälet att inte lätt indelas i fyrkanter, utan det är liksom lite styckevis och delt. Det där är alltså lite knöligt. Min ambition är att det ska finnas tillräcklig kompetens i domstolarna för att hantera frågorna när dessa kommer till domstol. Utifrån den gjorda granskningen har jag inte kunnat hitta underlag som tyder på att det brister i domstolsbesluten och att det skulle vara skälet till olikheterna. Men det finns anledning att även fortsättningsvis fundera över detta. Jag delar uppfattningen att medborgarna måste veta att regler tillämpas på ett enhetligt sätt. Det är väl bra då att förändras och har för avsikt att förändra sin organisation för att också bidra till en sådan utveckling. 77 (): Jag har i min hand en tidningsartikel med rubriken dömer olika i överklagade ärenden. Vidare står det: Det är stora skillnader mellan hur länsrätterna runt om i landet dömer överklagade ärenden som rör beslut fattade av . Det visar statistik som har tagit fram. Det är märkligt att det är så omotiverat stora skillnader, säger , chef för processjuridiska enheten på i . Det jag tycker är särskilt intressant här är att det är en tjänsteman i som just sysslar med detta som så pass starkt och entydigt pekar på problemet. Jag tycker också att det är bra att ministern visar en öppen attityd i frågan att man funderar över länsrättsorganisationen. Hon markerar att det här är ett problem. Just när det gäller kompetensfrågorna ska man ändå ha klart för sig att det har skett en hel del förändringar i samhället. är det en mycket hårdare hållning inom än det var exempelvis . Det i sin tur skapar situationer där människor känner sig orättvist behandlade och också ofta är missnöjda med beslut. Det leder till en helt annan ärendemängd i de här sammanhangen. Samhället har alltså förändrats. I länsrätterna har man nu att ta ställning till många ärenden som man kanske inte riktigt har varit förberedd på. Det finns, menar jag, ett starkt behov av en djupgående insikt och av en rutin beträffande de här komplicerade försäkringsärendena. Man måste ha klart för sig att detta är komplicerat, att det inte är enkelt. Då är det också viktigt att långsiktigt upprätthålla förtroendet och respekten för domstolens förmåga att fatta rimliga och rättvisa beslut. Detta är alltså intimt förknippat med kompetens, fackkunskap och rutin. Jag vill också markera att det beträffande kammarrätten inte är alldeles enkelt att få prövningstillstånd. Det ska gärna vara så att man kan bedöma att ärendet på något sätt är prejudicerande för att det ska bli ett prövningstillstånd. Det är alltså sällsynt att ärenden går till kammarrätten. I vårt grannland finns det ett system med försäkringsdomstolar som hanterar sådant som arbetspension, folkpension, arbetslöshetsförmåner, vårdbidrag för pensionstagare, lönegaranti, bostadsbidrag, handikappbidrag med mera och den typen av frågor detta just för att garantera rättssäkerhet, likvärdighet och kompetens i samband med besluten. Jag satt inte i eller var i en beslutande position när försäkringsdomstolarna avskaffades. Men jag har vänner och kamrater som suttit med i den typen av instanser. har de gjort bedömningen att fokuseringen och exaktheten i ärendebedömningarna och den totala kompetensen har påverkats av processen. Jag säger inte att det här ska återinföras med omedelbar verkan. Jag har i alla fall här i väckt en motion om detta som man senare ska ta ställning till. Att något måste göras åt själva kompetensen när det gäller socialförsäkringsrätten i svenskt domstolsväsen är i alla fall min övertygelse efter det att jag har sett utfallet i rätt så många praktiska fall och efter det att jag har följt de här ärendena. Just det förhållande som även ministern själv pekar på, att man upplever sig felaktigt behandlad och att risken finns att det blir förtroendeglapp, gör också att man funderar på att något måste göras. Därför är min fråga: Är ministern beredd att studera det finska exemplet, och är ministern beredd att vidta åtgärder för att stärka kompetensen på just socialförsäkringsrättens område inom ramen för det rättssystem vi har? 78 (m): På den sista frågan, om ministern är beredd att studera det finska exemplet, kan jag svara ja eftersom jag inte kan särskilt mycket om det. Jag får nog läsa på det. Låt mig gå tillbaka det vi har diskuterat. Det är inte så märkligt att en tjänsteman inom också oroligt pekar på skillnaderna i bedömningen och på att det skiljer mellan olika utfall. Men det behöver inte betyda att felet ligger i domstolarna. Vi är överens, interpellanten och jag, om att de här skillnaderna är besvärliga. Vad jag försökte tydliggöra är att när vi har granskat hur domstolarna har arbetat i de här målen har vi inte kunnat finna något underlag eller något som tyder på att lagen tillämpas olika, i alla fall inte när det gäller läns- och kammarrätt. När det gäller prövningstillstånd ska felaktiga avgöranden av myndigheter och länsrätter rättas av kammarrätt. Systemet med prövningstillstånd ändrar inte den ordningen. Om en kammarrätt finner att en länsrättsdom är felaktig ska prövningstillstånd meddelas och avgörandet rättas. Kammarrättens roll är därför i första hand att vara en garant för korrekta länsrättsavgöranden. Till det kommer ett visst ansvar för rättsbildningen. Det tycker jag är rimligt. Felaktiga beslut måste kunna rättas till, och så ska det fungera. Finns det något exempel på att man har arbetat annorlunda vill jag väldigt gärna veta det. Jag är av samma uppfattning som interpellanten att det är viktigt att människor känner förtroende för beslutsordningen både hos och i domstolarna. Det vi har anledning att fundera över är naturligtvis var problematiken sitter och rätta till det. Interpellanten sade att det har varit hårdare tillämpning . Ja, en del av förändringarna beror på att man vill återgå till det som är regelverkets syfte. Man gjorde ganska vida bedömningar av vad som var tillåtet och inte, och det kanske drog i väg lite grann. I den meningen kan det uppfattas som att det är svårare att få bidrag och annat än tidigare, men det sker i enlighet med reglerna. Det är nog det. Men det viktiga är som sagt att vi kan följa reglerna och att människor känner att oberoende av var i landet man befinner sig är det samma ordning som gäller. Där tror jag att det finns en hel del att rätta till eftersom det har varit väldigt olika bedömningar på olika håll. Vi ska naturligtvis inom domstolsorganisationen försöka försäkra oss om kompetens. Jag menar att det också görs. Jag vill plocka med länsrättsorganisationen i detta därför att det naturligtvis krävs en kunskap i de här frågorna, för att kunna hamna på rätt beslut, men också en insikt om att tillämpningen bör följa reglerna och inte vara olika i olika delar av landet. Vi kommer nog att få anledning att följa detta framöver. Men vi ska vara försiktiga med att säga att felet sitter i domstolsorganisationen, för jag har inte funnit underlag för det i det arbete jag gjort inför den här interpellationsdebatten. 79 (): Jag vill peka på länsrätterna som var utgångspunkten för den här debatten. Man beslutar där är det ett rätt stort antal fall där det skiljer sig mellan olika delar av landet om att ändra beslut. Det kan bero på att de har tolkat regelverket åt det alltför hårda hållet och stramat åt det alltför mycket. Det kan vara orsaken till den här typen av beslut. När ministern beskriver att det handlar om att man följer regelverket vill jag säga att det också kan handla om att man är hårdare än regelverket och att det bygger på att man övertolkar de centrala direktiven. Från den politiska sidan uttrycker man sig ibland lite väl hårt om hur försäkringsärendena ska hanteras. I förvaltningslagen framgår det att man ska kunna få prövningstillstånd om det finns anledning till att få ändrat domslut. Det står i förvaltningslagen § 34 a. Det måste finnas en koppling till att det är prejudicerande och att man kan se att det är en uppenbar felaktighet. Det är inte helt enkelt. Jag vill upprepa att det inte är särskilt vanligt att man får prövningstillstånd i kammarrätten. Det här kan ministern analysera i sitt fortsatta arbete och ta med i bilden. En annan sak som skulle kunna vara bra att driva i ett sådant här ärende för att föra det vidare är att kontakta jurister och människor som jobbar med socialförsäkringsrätt och hanterar den typen av ärenden, kanske advokater som ibland företräder klienter med sådana här problem. Det skulle kunna vara ett sätt att skaffa sig ökad kunskap för att kunna gå vidare på ett bättre sätt. Slutligen: Är ministern beredd att vidta åtgärder för att förstärka kompetensen på socialförsäkringsrättens område? Den frågan fick jag inget svar på. 80 (m): Först vill jag säga att det kanske inte är så fruktbart att och jag spekulerar om orsakerna till skillnaderna i länsrättsdomar i försäkringsärenden. Vi är överens om att det finns ett bekymmer och att vi bör försöka få reda på vad som är orsaken. Det tror jag är centralt. Jag håller inte med om hur man kan få prövningstillstånd.