prot · GW0925 · 2008-11-11 00:00:00 — Det förstår väl vem som helst. Det här är den klassiska socialdemokratiska oppositionsretoriken som sedan aldrig någonsin i regeringsställning skulle genomföras. Det är självklart att ni aldrig kommer att lägga fram en skattesänkning av den dimensionen för pensionärerna. Det vet pensionärerna. Socialdemokraterna tycker att det är häftigt att betala skatt. Man är för höga skatter. Man är emot skattesänkningar. Det gäller förvärvsarbetande. Det gäller för dem som jobbar i tjänstesektorn. Det gäller för ungdomarna. Det gäller för hela svenska ekonomin, och det gäller naturligtvis också för pensionärerna. Vi vill sänka skatten. Vi har tagit ett första steg för att sänka skatten för pensionärerna . Vi kommer naturligtvis i den takt ekonomin tillåter och finansiering kan säkras att gå vidare med de lättnaderna. Det är självklart att vi gärna vill sänka skatten för pensionärer. Vi är en allians som är för skattesänkningar. Sedan undrar och om jobben. Den frågan har vi diskuterat , och här har vi två alternativ. Vi har utanförskaps-Socialdemokraterna som lämnade efter sig något mellan en miljon och en och en halv miljon människor i utanförskap, en totalt misslyckad sysselsättningspolitik. Vi tog över. Utanförskapet har minskat med 180 000 när man mäter det som helårsekvivalenser och i ungefär samma takt om man tittar på lite andra mått. Det råder det en bred enighet om. LO-ekonomerna har räknat fram siffror på jobbavdraget som är i precis samma härad som KI:s och Finanspolitiska rådets. , forskare vid , har gjort gällande att våra förändringar i jobbavdraget och a-kassan minskar arbetslösheten , långsiktigt i jämvikt 80 000 fler människor i jobb. Det är den sysselsättningspolitik vi står för. Vi står för full sysselsättning. Socialdemokraterna står för att det inte ska löna sig att arbeta och för att man ska återbygga bidragssamhället. Det är väl bättre att ni är ärliga och säger det till väljarna än att ni håller på att låtsas att ni skulle vara för sysselsättning eller pensionärer. Ni är för höga skatter, ni är för höga bidrag och ni tror inte på arbetslinjen. Stå för det! 125 (): är en alldeles utomordentligt usel expert på socialdemokratisk politik. Det finns inte mycket i det han säger som har någon substans eller relevans i den här debatten. Om vi säger att vi ska jobba bort skillnaden mellan pensionärernas skattenivå och de arbetandes skattenivå menar vi det. Vi vill ha ett skattesystem med samma inkomst samma skatt. Så har det varit. Det är ni som har genomfört jobbavdraget. Vi hade aldrig haft den här debatten om inte olyckan hade varit framme och ni hade vunnit valet. PRO och SPF hade aldrig haft anledning att vara upprörda över den här saken. Vi hade inte haft genomgången av 53 länder där vi är unika i det här avseendet. Ni har hittat på någon egen trollformel om att det ger fler jobb att pensionärerna skulle betala mer i skatt än andra. Du har inte kunnat redovisa vilka nya jobb som har kommit till. Du har inte kunnat tala om hur långkonjunkturen bromsas upp av det här systemet som ni har. Du har inte kunnat visa på hur det blir färre varsel. Det är bara mytbildningar och luftbubblor som du sysslar med. Det är självklart att det kommer att ta tid. Det är ärligt att säga. Det kommer att ta tid att jobba bort den skillnad som ni har ställt till med. Det kommer att tid, men det ska vi göra. Det är vårt besked. Vi tar första steget och påvisar att det är möjligt i vår budgetmotion. Men eftersom finansministern i grunden inte har en seriös inställning till det vi säger försöker han plocka ut något ur sitt sammanhang, fast han vet hur vår argumentation och strategi ser ut. Det är klart att politiken är en helhet. Vi ska återställa a-kassan, vi ska förbättra sjukförsäkringen; allt detta får vägas in och tar också sin tid. Det är mycket som ska göras för att reparera efter er vanskötsel, urgröpning av trygghetssystemen, skruvade sysselsättningspolitik och konstiga skattesystem. 126 Finansminister (): Det här är en intressant debatt. Det får jag tacka och för. Det är strålande att se hur tydligt det visas upp att Socialdemokraterna inte menar allvar med att sänka skatten för pensionärer. Hade man menat allvar med det hade vi sett det den förra mandatperioden. Då hade det inte varit så att man i den stora skattesänkningen av bnp, , fem barnbidrag i skattesänkningar inte lade en krona, inte ett öre på pensionärerna. Alltihop gick till de förvärvsarbetande. står man här och antyder att man skulle vilja sänka skatten med 15 miljarder för pensionärerna. Men ni har ju pengarna! Förklara för pensionärerna varför det är så mycket viktigare att höja a-kassan än att sänka skatten för dem. Pengarna finns ju. Om ni menar allvar med dessa 15 miljarder är det bara att ta dem från den ena kolumnen och flytta dem till den andra så har ni 15 miljarder där. Men det är inte det ni vill. Ni vill ha höga skatter, höga bidrag och ni är emot arbetslinjen. Det är kärnan i den socialdemokratiska politiken. Det vet väljarna, och det är det den valrörelse vi har framför oss ska handla om. Vi är trovärdiga när vi säger att vi ska gå vidare med skattesänkningarna. Vi tycker att det är viktigt att sänka skatten, men det är inte det enda som är viktigt. Det är viktigt med välfärd, skola, bra arbetsmarknadspolitik det är viktiga saker. Men vi vill också sänka skatten, både för dem som arbetar och för dem som är pensionärer. Där är vi trovärdiga, för vi har visat att vi kan sänka skatten och hålla ordning i våra offentliga finanser på samma sätt som vi har visat att vi menar allvar när vi talar om full sysselsättning. Vi har steg för steg, kanske mer konsekvent än någon annan regering i , återupprättat den fulla sysselsättningen. Genom att det ska löna sig bättre att arbeta, bli billigare att anställa och vara fler som driver företag har vi steg för steg lagt grunden för att komma tillbaka till full sysselsättning. Detta är vad valdebatten handlar om. Det är det vi ska gå till val på. Ska vi ha full sysselsättning eller ska vi ha höga skatter och bidrag? Det är naturligtvis här vi har skiljelinjen i svensk politik. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2008/09:32 om demokratiskt inflytande och kontroll över finanskapitalet 127 Finansminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att säkerställa det demokratiska inflytandet och kontrollen över finanskapitalet. Under den senaste tidens oro på de globala finansiella marknaderna har ett flertal funktionsbrister uppmärksammats. Bland annat har genomlysningen av riskerna i vissa instrument varit för dålig och incitamentsstrukturer har bidragit till kortsiktighet och ett alltför stort risktagande. Detta ställer krav på både akuta krisåtgärder och en mer långsiktig reformering av lagstiftningen för att finansmarknaderna ska fungera bättre . För att säkerställa stabiliteten i det finansiella systemet har regeringen, med som utgångspunkt, lagt fram en stabilitetsplan för . Ett garantiprogram införs för bankernas och bostadsinstitutens medelfristiga finansiering. En stabilitetsfond upprättas för att hantera framtida solvensproblem i . Regeringen kommer att säkerställa erforderligt inflytande i den mån staten stöder utsatta kreditinstitut samt begära restriktioner för bland annat bonusar och avgångsvederlag . Regeringen har gett i uppdrag att se till att de åtgärder som vidtas för att stödja kreditinstitut också kommer hushåll och företag till del. Regeringen arbetar aktivt med åtgärder mot skatteparadis genom att söka få till stånd ett fungerande internationellt informationsutbyte. Tobinskatten har tagits upp i tidigare interpellationer. Då framfördes flera invändningar mot förslaget. En Tobinskatt skulle försämra effektiviteten i ekonomin och därmed leda till lägre långsiktig tillväxt. En omsättningsskatt leder vidare till försämrad likviditet. Skatten skulle därmed minska möjligheten att skydda sig mot risk. En Tobinskatt kräver dessutom en global överenskommelse mellan länderna i det finansiella systemet. Därmed är Tobinskattens införande i praktiken en omöjlighet. 128 (): Jag börjar med att tacka finansministern för svaret. Bakgrunden till min interpellation är naturligtvis den internationella finanskrisen som sådan vars konsekvenser nu sprider sig runt jorden i form av fördjupad lågkonjunktur, varsel och uppsägningar och helt nya bedömningar av situationen på arbetsmarknaden. bedömer att arbetslösheten i kommer att öka med ca 100 000 personer . Jag noterade i min interpellation att i finanskrisens inledning sagt till TT att det är rå girighet som ligger bakom den internationella finanskrisen. I mitt utkast till dagens interpellation använde jag just ordet girighet. Jag tänkte fråga finansministern vilka initiativ han tänker ta för att stävja det giriga finanskapitalet, men jag avråddes från detta av vårt kammarkansli. Det var en väl stark eller provocerande formulering. Därav den fråga läste upp. Men eftersom både finansministern och jag har funderingar på det här med girigheten vill jag inledningsvis uppehålla mig lite vid detta. Man kan se girighet som ett överdrivet begär, att samla ägodelar förenat med vinningslystnad och snikenhet. Det stämmer ganska bra in på högavlönade bankdirektörer som ovanpå sina otroliga löner, motsvarande kanske finansministerns årslön eller 50 gånger en kvalificerad yrkesarbetares lön, också har kunnat plocka ut höga bonusar från en finanssektor där vinstnivån nu legat högt över vinstnivån inom industri och handel. Min första fråga till finansministern är: Hur ser finansministern på girigheten? Är det i finanskrisens fall exempel på personliga tillkortakommanden hos bankdirektörer och andra ledande befattningshavare eller är det också inbyggt som grundelement i dagens spekulativa, globala kapitalism? säger i sitt svar att ett flertal funktionsbrister har uppmärksammats hos finansmarknaden, till exempel dålig genomlysning av riskerna med vissa instrument och att incitamenten, exempelvis bonusarna, har bidragit till kortsiktighet och ett alltför stort risktagande. Han hänvisar naturligt nog till stabilitetspaketet. Även jag och ställer oss bakom dessa kortsiktiga och nödvändiga åtgärder, men vi menar att det krävs en ordentlig samhällelig diskussion om hur vi kan undvika att hamna här igen. Därför föreslog vi att det ska tillsättas en finanskommission som ska ta fram förslag på hur vi kan utforma en ny finanssektor där de inneboende riskerna åtminstone är färre än en kommission med deltagande från politiska partier, akademisk forskning och arbetsmarknadens parter. Det finns många frågor som söker svar. Hur hantera girigheten? Hur kan vi hitta sätt att ge bankerna bättre incitament? Vilka internationella förslag bör driva? Hur ska vi agera när det gäller reformering av Bretton Woods-institutionerna? Vore det inte på sin plats, , mot bakgrund av finanskrisen och den internationella debatt som har påbörjats att skapa ett forum som kan leda en sådan framtidsinriktad debatt i ? Varför avvisa förslaget om en finanskommission? 129 Finansminister (): Vi har arbetat nära nog i tvåskift i för att hantera finanskrisen . Det är klart att man efter den här perioden känner en betydande trötthet över vad dessa marknader har för effekter. Det vore väl en sak om det här inträffade, som man sade, en gång per generation, alltså vart trettionde eller . Men så är inte vår historia. Vi hade denna kris i . Den gick vidare över in i 1993. small det till, som ni säkert alla minns, med de amerikanska räntehöjderna som ledde till en kedjereaktion genom världen där drabbades mycket påtagligt. hade vi Mexikokrisen, 1997 Asienkrisen, 1998 Rysslandskrisen, 2001 IT-kraschen och sitter vi nu i detta. Det är alldeles uppenbart att de finansiella marknaderna inte fungerar på ett sätt som man kan vara nöjd med. Man kan naturligtvis diskutera vad de här konvulsionerna beror på. Jag har tagit mig friheten att tro att en bidragande orsak är girighet. När jag betraktar dem som har påverkats av detta, AIG, Bear Sterns eller , ser jag att det är företag som har haft en intern kultur där kortsiktig lönsamhet har varit det enda riktmärket. Det har inte funnits några starka ägare. Det har inte funnits någon långsiktighet utan det har funnits en girighet som har präglats av att skaffa sig själv så mycket pengar som möjligt på kort sikt. Det har funnits en ansvarslöshet. Man har inte haft ägare och man har lekt med andra människors kapital. Jag tyckte dock när jag läste yttrande över i går att det kom i en ny dimension, därför att det där inte är fråga om girighet och ansvarslöshet. Girighet och ansvarslöshet är att man tar för stora risker med andra människors pengar. Man tar de här riskerna och förlorar pengarna. Här är det fråga om någonting värre, vad som måste bedömas som ren omdömeslöshet. Man har gjort grova övertramp när det gäller regler. Man har gjort mycket avancerade transaktioner för att dölja de här övertrampen. Det är klart att det gör att det inte bara i utan i varenda huvudstad i växer fram en trötthet över att vi ska behöva hantera detta ständigt pågående fallissemang i olika verksamheter. Det vi har försökt göra är att skapa en relativt tuff ordning för de här bankerna. I en mening kan man säga att det möjligtvis skulle kunna beskrivas som en Tobinskatt som vi har lagt på bankernas inlåning för att därmed skapa en fondering som gör att vi kan hantera bankkriser utan att det ska drabba skattebetalarna. Jag vet att det är mycket komplicerat, och vi har inte nått fram. Men det är naturligtvis så att man allra helst skulle vilja lägga de här pengarna utanför det finansiella sparandet, utanför statens budget, så att vi kunde vara säkra på att bankerna fick hantera sina egna kriser med sitt eget kapital så att vi slapp känna en oro för att barnomsorg, skola och skattehöjningar skulle bli resultatet av de här kriserna. tror jag att vi måste försöka hitta en sådan ordning. Vi måste ha en ordning där vi utkräver ansvar av dem som tar risker, begår omdömeslösheter på basis av ren girighet eller vad det nu kan vara för motiv som ligger bakom. Den ordningen tycker jag att vi börjar få på plats i . I sin allra tydligaste form blev det så att vi tvingades ta över i går. Jag tror att vi också måste hitta en gemensam ordning för bonusar och ersättningssystem. Jag har i många debatter här framhållit att jag tror att ekonomiska drivkrafter spelar roll för människor. Jag tror att om man belönar människor på ett extremt sätt för att ta risker med andra människors pengar kommer de att ta extrema risker. Det är alldeles uppenbart i de här företagen att personer har kunnat tjäna fruktansvärt stora belopp på att ta risker med andra människors pengar. Här måste vi globalt hitta en ordning. Vi ska naturligtvis ha goda löner och bra villkor i banksektorn, men vi måste hitta en ordning som ger en större stabilitet . 130 (): Jag tolkar finansministerns svar som ett halvt medgivande av att vi har en girighet inte bara hos enskilda personer utan den är inbyggd i dagens internationella finanssystem. Det tycker jag är en god insikt och talar för mer av offentliga ingripanden och offentligt ägande också inom dessa system, som jag ser det. Däremot svarade inte finansministern på min fråga om vårt förslag om en finanskommission. Det är väldigt stora frågor. Vi behöver en bred debatt. Även om jag förstår att finansministern har jobbat i tvåskift för att lösa de kortsiktiga frågorna gäller det också att lyfta blicken på och få ut den här frågan brett i samhället. Carnegieaffären är det senaste resultatet av finanskrisen här i . har som rubrik: Staten räddare i nöden. I är det en stor bild av med rubriken: nye bankdirektör. Bland andra liknande rubriker tror jag att det var någon om socialisering med en bild på . De här skyhöga bonusarna har också tidigare betalats ut till de anställda på . De sticker naturligtvis i ögonen på vanliga människor som ska försörja sig på vanliga löner och betala vanliga hyror. Tyvärr är det väl så att den girighetskultur och omdömeslöshetskultur som finns hos inte är någonting som bara finns hos dem utan nog tyvärr finns brett utbrett inom finanssektorn. Det kanske är förklarligt med de höga vinster som denna sektor har kunnat ta ut, som det har jag sagt tidigare är väsentligt högre än inom industri och handel. Det kanske inte är rimligt. Det är egentligen ett klassiskt exempel på att de som sitter där uppe berikar sig. Det måste bli ett stopp för det. Kanske är det för , som för övrigt behöver förstärkas för att klara sitt uppdrag, att ordna studiecirklar i samhälleligt ansvar för dem som verkar inom finanssektorn. Finanssektorn är ju en del av vårt samhälles gemensamma infrastruktur och måste stå under strikt demokratisk övervakning. Staten kan visa föredöme genom eget ägande inom sektorn. Jag skulle vilja höra lite mer, om kunde utveckla vilka initiativ han tänker ta för att få till en förändring av denna kultur inom finanssektorn. Sedan vill jag lyfta blicken något till det internationella också. Vi har ju toppmöte i nu till helgen. EU har ställt sig bakom vissa principer om att inga finansinstitut, marknadssegment eller någon jurisdiktion ska undgå proportionerlig adekvat reglering. Det systemet ska vara grundat på principer om ansvar och insyn. Det är väldigt allmänt formulerade principer som man kan ställa sig bakom här, men jag tror att regeringen har bromsat de här skrivningarna lite grann. De var skarpare från början. Det är väldigt viktigt att komma till rätta med de skatteparadis som finns runt jorden. Jag vet också att regeringen arbetar på det. Jag vill också ta upp de olika instrumenten. Om jag går till marknaden på i kan jag välja till exempel billiga kantareller av okänt ursprung eller dyra från . I den valsituationen fungerar den marknadsekonomiska liknelsen väl. Men hur är det med dessa instrument, dessa hedgefonder, dessa derivat? Anser ministern att den marknadsekonomiska modellen är tillämpbar på derivat och hedgefonder? Bör inte det internationella samfundet överväga att rensa ut dessa ur denna flora? 131 Finansminister (): och jag har en grundläggande principiell skillnad i våra synsätt. Jag anser att man ska plocka sina kantareller själv, inte köpa dem. Jag försökte få ihop detta i det förra inlägget. Tyvärr blev det kanske för mycket engagemang i början. Men jag tycker att vi lever i en värld där girigheten spelar en sådan roll att vi vart och har mycket omfattande problem i hela samhällsekonomin. Problemet är inte att lönerna i den här sektorn är höga. Där har och jag olika syn. Jag tycker inte att det generellt sett är ett problem att man i vissa sektorer har höga löner. Problemet är att de här lönerna bidrar till att skapa en samhällsinstabilitet. Man belönar ett risktagande som vartannat, vart tredje eller leder till bekymmer och svårigheter som inte banksektorn i första hand bär utan som samhällsekonomin i olika länder bär. I kostade bankkrisen av bnp. I kostar den av bnp. går från att ha en skulsättning på noll kronor till av bnp. Varje islänning skulle behöva betala mer i skatt för att betala för banker som man inte längre äger. Det är naturligtvis det som är systemproblemet, som är ett globalt problem. Jag tror inte att det är så enkelt att det hjälper med offentligt ägande. Nordbanken var en del av vår förra kris. Det är alldeles uppenbart att en av våra AP-fonder har funnit det skäligt att gå in som mycket stor ägare i och i Northern . Däremot tror jag, om jag får skoja med i denna allvarliga fråga, att socialismen kan spela en viktig roll som vakthund över kapitalismen. Det enda som de här människorna förstår och blir bekymrade över är om vi hotar att ta över företagen, om vi hotar att tvångsinlösa dem om de låter det egna kapitalet gå i botten. Det är därför den ordning vi har är byggd med den grundbulten. Det är för att det i slutändan är det enda som är tillräckligt skarpt för att de i goda tider ska känna att de inte tar de risker som startar dessa systemkriser. Jag kan naturligtvis förstå att det finns en koppling med skatteparadis och global stabilitet. belyser är att ett land med 300 000 invånare måste ha ett banksystem som står i rimlig proportion till det. Det finns ett antal länder med banksystem. Jag tror att det är 400 eller 500 banker som har sitt huvudkontor i en enda byggnad på . har ingenting inträffat där, men det är alldeles uppenbart att det finns ett antal skatteparadis som skulle kunna ställa till en oerhörd global instabilitet därför att det inte finns en proportion mellan deras förmåga att sköta ett finansiellt system och den finans- och skattesektor de har. Vi ska göra något gemensamt. har givit uppdraget att arbeta fram gemensamma regelverk om bonusar och ersättningar. Det ska ske i samråd med IMF. Detta ska sedan inkorporeras i en del av det regelverk som finns för hur bankerna ska sköta sin verksamhet. Det handlar inte primärt om att sänka lönerna för bankdirektörerna, utan det handlar primärt om att skapa någon typ av koppling mellan långsiktig lönsamhet, långsiktig stabilitet och den ersättning man får. Jag vill korrigera på en punkt, nämligen vad hade för ståndpunkt och synpunkt inför . Fransmännen hade två positioner. nämner den ena, nämligen den som inte var den problematiska. Det vill jag understryka. Det mer problematiska var att man ville undergräva hårdheten i de kapitaltäckningskrav vi har och de redovisningsregler vi har. Det skulle bli ökade möjligheter att omvandla kapital från sin handelsbok till sitt eget kapital, och det skulle bli ökade möjligheter att variera kapitaltäckningskraven. Det hade inte varit bra för den finansiella stabiliteten. 132 (): Finansministern har fortfarande inte utvecklat sitt svar på frågan varför ni inte stöder vårt förslag på en finanskommission som skulle kunna jobba långsiktigt med frågorna och lyfta upp dem till debatt i . Sedan var det frågan om det statliga ägandet inom finanssektorn, banker och så vidare. Visst har det varit problem tidigare med statliga banker, men jag tror att i den situation som har uppstått att ett utvecklat statligt ägande skulle ha en betydelsefull roll för att bland annat visa att bankväsendet kan drivas med lägre vinster. Vinsterna inom företag skulle gå till dem som lånar, företagare och låntagare, och inte till aktieägarna i så stor utsträckning. Det skulle också bli fråga om att pressa andra banker. Jag vill avslutningsvis tacka finansministern för debatten. Jag tror inte att det är den sista. Frågan hur vi kan öka det demokratiska inflytandet och kontrollen över finanskapitalet måste hållas levande. Finansministern sade , och har även sagt tidigare, att han ser socialismen som kapitalismens vakthund. En bättre liknelse, inte minst mot bakgrund av Carnegieaffären, är att socialismen kan vara kapitalismens befriare. 133 Finansminister (): Jag ska försöka tydliggöra mitt svar på frågeställning. Min uppfattning är att vi i första hand på det internationella planet via det arbete som Ekofin har initierat inom detta forum för finansiell stabilitet och IMF ska försöka få fram ett ramverk för ersättningar och bonusar inom hela det globala finansiella systemet. Jag tror att det finns en betydande fördel om vi hanterar denna fråga globalt. Det skulle vara mycket svårt att hitta ett alldeles eget svenskt regelverk i detta. Det måste vi kanske göra som en del av det globala. Även om svenska banker sköter sig som scouter kan vi inte komma undan att vi lever i en värld där denna globala instabilitet återkommer med en periodicitet, en vana och en frekvens som man bara kan känna trötthet och upprördhet över. Vi ska inte förenkla diskussionen och säga att det skulle vara större risk för felaktigheter i Nordea eftersom de delvis ägs av staten. Det tror jag inte på. Det finns risker med både statliga och privata verksamheter. Men vi ska vara medvetna om att det ligger i den mänskliga naturen att drabbas av hybris, Ikarostanken att vi ska flyga till himlen, att alla priser går upp och att man tar större och större risker.