prot · GV09114 · 2008-05-19 00:00:00 — Jag ställde interpellationen eftersom utbildningsministern så ofta i olika sammanhang har betonat behovet av mer resurser för de tidiga åren i , ett behov som jag helt delar utbildningsministerns uppfattning om. Problemet är att den bild som utbildningsministern målar upp är korrekt. Det är så att kommunerna äger denna fråga. är det så att vi saknar resurser där. Vi brukar ofta i utbildningssammanhang tänka på och lyfta fram som ett exempel. Ett intressant faktum är att nedskärningar vad jag har förstått undantog skolan från en hel del av besparingarna, någonting som inte skedde i . I stället var det andra delar av samhället som fick spara. Jag undrar över utbildningsministerns svar. Det är väldigt vackert tänkt att kommuner successivt ska omfördela resurser. är det väldigt tydligt att den borgerliga regeringen arbetar utifrån att insatserna ska ske tidigare . Inte minst finns ett förslag till ny gymnasieskola som vi antagligen snart kommer att se en proposition om. Detta är också en del av det. Det är väldigt vackert tänkt av utbildningsministern att det här ska ske successivt, men jag måste ändå fråga konkret: Hur ska kommunerna klara detta när vi får tydliga signaler om att den kommunala ekonomin försämras? De pengar som kunde ha använts från staten har gått till skattesänkningar i stället. Kommunerna hamnar i kläm. Jag vill därför fråga utbildningsministern: Hur tänker han leva upp till de förväntningar som han har skapat i om en ordentlig satsning på de tidiga åldrarna i , så att de elever som behöver stöd också ska få det stödet? 11 Utbildningsminister (): säger att kommunerna inte klarar skolan. Jag delar den grunduppfattningen. Jag tycker att man bör diskutera att återförstatliga den svenska skolan. Men det tycker inte . Då är frågan vilket alternativ är. Att eleverna ska lära sig att läsa, skriva och räkna är huvuduppgiften för skolan. Det är det som är kommunernas huvudansvar. säger att kommunerna inte klarar det. Det kanske de inte gör. Men då borde vi återförstatliga skolan snarare än att staten delvis återtar finansieringen av skolan. Grundproblemet i sammanhanget är att alldeles för mycket resurser sätts in . Elever som inte kan läsa och skriva får hjälp på gymnasiets individuella program när de i stället borde få hjälp på lågstadiet. Speciallärarna, som förr fanns på låg- och mellanstadiet, finns knappt längre. Det beror inte på besparingar. Det beror på ett ideologiskt vägval av , då man sade att vi inte skulle ha speciallärare längre, därför att elever känner sig stigmatiserade om de får speciallärare. Det finns nu färre speciallärare, och de som finns kvar finns i stor utsträckning på gymnasieskolans individuella program. Min hela idé är att det är mycket bättre att ge hjälp tidigare. Ska vi lära elever med svårigheter att läsa och skriva gör vi det mycket lättare om vi gör det på lågstadiet i stället för att invänta gymnasieskolan. Det är hela poängen. I de kommuner där medverkar i styret kommer man att jobba på det sättet att man successivt flyttar över resurser från gymnasiet till de tidiga åren. I den gymnasiereform som regeringen avser att genomföra ingår samma sak, att resurser från gymnasiets individuella program ska flyttas över till . Det är bättre att hjälpa eleverna tidigt än att invänta att de blir . Det är hela poängen med regeringens utbildningspolitik. Det är också därför vi vill ha nationella prov redan på lågstadiet. Vi vill ha en särskild läsa-skriva-räkna-garanti. Vi vill utbilda särskilda lågstadielärare som är experter på läsa-skriva-räkna. Vi återinför speciallärarutbildningen. De ska finnas på lågstadiet. Då krävs det mer resurser på lågstadiet. Min uppfattning är inte nödvändigtvis att det finns för lite resurser totalt i svenskt utbildningsväsende. Men de används fel. Enkelt uttryckt har vi för mycket stödresurser på gymnasiet och för lite i . Den logiska slutsatsen är att man ska omfördela resurser. Sedan kan det behövas ytterligare tillförsel av resurser också. Jag utesluter inte det. Men det finns redan en hel del resurser som tyvärr inte används på bästa sätt. Då bör den första frågan vara hur vi ska kunna använda de resurserna bättre i den svenska skolan. 12 (): Hur resurserna används kan man säkert diskutera. Min uppfattning är att kommunerna klarar skolan och att man vet bättre ute på fältet vilka resurser som behövs i skolan och var än i eller på . Jag måste passa på att påpeka att när utbildningsministern pratar om att förstatliga skolan står han helt ensam i regeringen. Han har vad jag har förstått inget som helst stöd av resterande allianspartier. får bilda regering ensamt om man vill genomföra detta. När det gäller tidigare hjälp är vi helt överens. När det gäller att man ska göra ett bättre jobb är vi också överens. Men är det så att i det nya förslag till gymnasieskola som det har kommit en utredning om finns det individuella programmet kvar i form av ett individuellt alternativ. Det lär inte kosta så mycket mindre än det nuvarande. Hur ska det gå att klara av att ge de tidiga åldrarna i de resurser som behövs? Jag kan hålla med om väldigt mycket av det som utbildningsministern säger. Men det är inte konsekvent. Det ska göras mer och man ska upptäcka mer jättebra! Men man ska också göra något åt problemen. Och för att göra något åt problemen behöver man mer resurser i de tidiga åldrarna i skolan i kommunerna. Skolan får varken mer pengar eller något annat om man förstatligar den. Den får mer pengar om det anslås mer pengar. Eftersom kommunerna själva hade en negativ utveckling under förra mandatperioden såg vi samarbetspartier till att den socialdemokratiska regeringen skickade mer pengar till kommunerna. Det har den nuvarande borgerliga regeringen slutat med. Signalerna från kommunvärlden är klara och tydliga. Man är bekymrad över den ekonomiska utvecklingen, inte bara på grund av konjunkturnedgången utan även på grund av att det kommer klara signaler från den borgerliga regeringen om att man inte ska förvänta sig höjda bidrag. Jag undrar när utbildningsministern kommer att leva upp till sina förslag och finansiera sina drömmar om ökade satsningar på de tidiga åldrarna. 13 Utbildningsminister (): Det där var väl ändå en rätt stor bluff. sade att den förra regeringen satsade mer på skolan än vad den här regeringen gör. Vi gör en lågstadiesatsning. Den kallas läsa-skriva-räkna-satsningen. Det kommer att ges ½ miljard när den är uppskruvad till sin fulla planerade nivå. är det något lägre, men en ½ miljard i statsbidrag till kommunerna kommer att ges. Det är naturligtvis en del av svaret på det frågade om. Det behövs mer pengar på lågstadiet. Jag vill inte överbetona det. Jag menar att den stora resursen redan finns i kommunerna, men används på gymnasiets IV-program. Det är där den stora resursbulken finns. En stor del bör flyttas över till de tidiga åren i . Men vi skjuter till en ½ miljard . Det gjorde inte den förra regeringen, och gjorde det inte när ni hade ansvaret. Den här regeringen satsar därutöver 1 miljard på lärarfortbildning, den största lärarfortbildningssatsningen . Läsa-skriva-räkna-insatser är prioriterade för lågstadielärare. Dessutom har den här regeringen återinfört speciallärarutbildningen i , något som den förra regeringen avskaffade för rätt länge sedan och som Socialdemokraterna ihop med inte införde. Ni röstade emot varje gång vi föreslog att den skulle införas. införs speciallärarutbildningen på nytt. Speciallärarna ska finnas på låg- och mellanstadiet, i första hand på lågstadiet, för de elever som har svårigheter med basfärdigheter. Den här regeringen gör massor av saker när det gäller att förstärka läsa-skriva-räkna-insatser i lågstadiet. Den förra regeringen rullade bara tummarna. Jag har inte hört några förslag från mer än att ni vill att ska befrias från nationella prov i årskurs 3. Det är det enda förslag jag har hört från när det gäller satsningar på lågstadiet. säger att man vet bättre i kommunerna hur man ska satsa, och därför är det bra att kommunerna får bestämma. Jag håller inte riktigt med om det. Men om du tycker att man vet bättre i kommunerna, , varför tycker du då att jag som utbildningsminister ska föreskriva för kommunerna hur de ska lägga sina pengar? Det är någonting som inte går ihop här. Du kan inte å ena sidan säga att kommunerna vet bättre än utbildningsministern och ändå kräva av mig att jag ska föreskriva för kommunerna hur de ska göra. Det går inte ihop, . 14 (): Kommunerna vet bättre när det gäller detaljer. Kommunerna vet bättre vilka elever som är i behov av extra stöd, och kommunerna vet bättre vilka skolor som är i behov av detta. Det vet de bättre än , utbildningsministern och . Det är inte konstigt. De finns ju närmare verkligheten. Den förra regeringen satsade inte specifikt på skolan. Men man ökade statsbidraget till kommunerna. Man tillförde mer pengar så till den milda grad att Kommuner och Landsting förbättrade sin ekonomi och kunde göra satsningar. Man kunde till och med inte ens klaga från Kommuner och Landsting längre under slutet av förra mandatperioden, vilket man annars alltid brukade göra. Den här regeringen gör inte så. Ni har många intressanta förslag. Det är en hel del förslag som också vi i säger ja till om skolinspektion, Lärarlyftet, fortbildning och så vidare. Men ni finansierar inte denna absoluta förbättring av resurserna på lågstadiet som vi skulle behöva. Det är där som utbildningsministern fortfarande inte svarar på min fråga om när dessa satsningar kommer som man har föreskrivit. Jag kommer gärna att särgranska om folkpartistyrda kommuner verkligen för över resurser från gymnasiet till de tidigare klasserna. Här i verkar man inte göra det eftersom grundskolorna brottas ned nedskärningar. När kommer dessa satsningar på kommunerna från utbildningsministern? 15 Utbildningsminister (): Svensk utbildningspolitik har under egentligen tre fyra årtionden varit väldigt fokuserad på gymnasiets och högstadiet problem. Man har försökt att lösa det med olika insatser på högstadiet och gymnasiet, till exempel med inrättandet av det individuella programmet. Jag menar att vi bör tänka om. Gymnasiets och högstadiets problem skapas i stor utsträckning av brister tidigare i skolan. Det finns elever som går ut lågstadiet utan att kunna läsa och skriva. De har mycket små chanser att ta igen det hur mycket resurser vi än pumpar in på gymnasiets IV-program. Förklaringen till det är att en elev som inte har lärt sig läsa ofta har tappat intresset för skolan. Det hjälper inte hur mycket speciallärare vi har på gymnasiet. Den eleven kommer inte att återfå motivationen och intresset. Det är hela grundproblemet med den politik som har förts. Man har gått in och reparerat alldeles . Det är bättre att se till att eleverna får lära sig detta från början. Det är själv grundtanken med regeringens politik. Precis som alla andra stora förändringar som vi genomför i skolväsendet förutsätter det att huvudmännen till skolan, kommuner och friskolor, är följsamma mot de beslut om läroplansförändringar och annat som vi fattar i denna kammare. Om vi säger att vi ska sätta in stödet på lågstadiet men kommunerna fortsätter att satsa på gymnasiet understryker det bara hur korkat det är med det dubbla huvudmannaskap vi har för den svenska skolan. Jag förutsätter att kommunerna kommer att göra detta. Det finns ingen kommun som medvetet vill att fler elever än nödvändigt ska misslyckas i skolan. Men tyvärr blir det följden. Sätter man in hjälpen för sent blir det många elever som misslyckas. Det är vad som har hänt . Därutöver går staten in med ½ miljard i läsa-skriva-räkna-satsning. Jag kommer att mycket noggrant följa hur frågan om resurser och stödinsatser i skolan utvecklas i verkligheten. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2007/08:573 om årliga rapport och förekomst av kollektiv bestraffning i svensk skola 16 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa att kollektiv bestraffning inte förekommer i svensk skola framöver. Som säger är det en grundprincip i den svenska rättsordningen att man endast står till svars för sina egna handlingar och att kollektiv bestraffning inte är tillåtet. Verksamheten i skolan ska utformas i enlighet med grundläggande demokratiska värderingar. Det är ytterst skolhuvudmännens ansvar att så också sker. Enligt skolans värdegrund ska eleverna ha rätt till bästa möjliga förutsättningar för att få en så bra skolgång som möjligt. För detta krävs en gynnsam studiemiljö som är präglad av trygghet och studiero. Tyvärr vet vi att det finns problem på detta område i den svenska skolan. Rektorer och lärare måste få tydligare möjligheter att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa trygghet och studiero i skolan. Enligt min uppfattning är det rimligt att till exempel en datasal eller ett skolbibliotek ska kunna stängas för att reda ut en akut situation, till exempel då lokalerna blivit utsatta för skadegörelse. Detta får dock aldrig ske i bestraffningssyfte och får inte heller inskränka elevernas rätt till utbildning. Kollektiv bestraffning är och kommer att förbli förbjudet inom skolan, liksom i samhället i övrigt. är det som är tillsynsmyndighet på skolområdet och som ska granska att skolorna följer de lagar och regler som gäller för skolans verksamhet. inrättas den nya myndigheten som kommer att ansvara för inspektionen av det svenska skolväsendet. I arbetet med det förslag till ny skollag som kommer att presenteras bereds förslag bland annat om stärkta möjligheter för rektorer och lärare att vidta åtgärder för att säkerställa tryggheten och studieron i skolan samt om utökade sanktionsmöjligheter mot skolhuvudmän som inte följer de lagar och regler som gäller för skolans verksamhet. Inrättandet av den nya myndigheten kommer att innebära en kraftigt förstärkt satsning på tillsyn och kvalitetsgranskning av den svenska skolan. 17 (): Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det är bra att vi är eniga som problembeskrivningen. Jag kan i stort sett hålla med om allting som sades i svaret. Det var väldigt allmän hållet och väldigt tydligt. svarar han inte riktigt på min fråga. Min fråga var vad man kan göra för att tydliggöra att kollektiv bestraffning inte får ske och kanske också definiera detta. Jag tycker att utbildningsministern i sitt svar ganska tydligt beskriver problematiken. Han tar upp att man ska kunna stänga olika lokaler som utsatts för skadegörelse eller reda ut en pedagogiskt svår situation. Eftersom jag själv har arbetat som lärare vet jag att det är absolut nödvändigt. Man måste kunna ta till sådana åtgärder när det behövs. Det är också väldigt tydligt att man måste klargöra skillnaden mellan dessa situationer och där en undervisningssal, ett klassrum eller en datasal stängs av som en form av kollektiv bestraffning. Det är inte så enkelt som det kanske låter. Det är den enskilda läraren som oftast i den akuta situationen avgör detta. Det är väldigt viktigt att det tydliggörs att man inte kan byta det ena mot det andra. Det är inte tillåtet med kollektiv bestraffning. Det är inte tillåtet att skicka ut alla eleverna ur klassrummet som grupp i straffsyfte men däremot kanske för att reda ut en situation. Min interpellation syftar till att tydliggöra det. Vad tänker utbildningsministern göra för att tydliggöra denna skillnad? Jag tror att det finns många lärare ute i våra skolor och även många elever som skulle tydligare behöva veta hur man gör gränsdragningen och var skiljelinjen går mellan en kollektiv bestraffning och ett sätt att hantera en akut situation. Det är klart att lärarna måste ha den pedagogiska friheten att kunna leda klassen, att kunna reda ut akuta krissituationer och skapa ordning och reda. Därför ställer jag återigen min fråga: Vad tänker utbildningsministern göra för att tydliggöra detta, för att komma åt problemet med kollektiv bestraffning i våra skolor? 18 Utbildningsminister (): Jag menar att reglerna är glasklara. Det får inte förekomma kollektiv bestraffning punkt slut. Det finns inga gränsfall i det sammanhanget. Det är inte tillåtet. I den mån en lärare stänger en datasal när saker har slagits sönder och annat är det inte fråga om en kollektiv bestraffning. Då är det ett självklart sätt att, precis som beskriver, i en viss situation skydda utrustning och annat. Jag menar att de lagar och regler på området som finns är så klara de kan bli. Däremot är det, om statens skolmyndigheter finner anledning att ge tillämpningsföreskrifter, fullt möjligt för dem att göra det. Det är den ordningen vi har. Någon kan ju också överklaga något beslut som är taget, och så prövas det i domstol. Då får en domstol pröva lagen, hur den är i detaljer. Men det är ju inte möjligt att i lagtext föreskriva varje situation som kan inträffa. Och som utbildningsminister har jag inget mandat i lagstiftningen i att gå in och tolka lagen. Den lag som har stiftat tolkas av självständiga myndigheter och domstolar i . Frågan som måste ställa sig är: Ska lagen förändras? Jag menar att den inte ska det. Den är tydlig. När det sedan gäller alla de tusentals situationer som kan uppstå är det inte regeringens eller sak att gå in och försöka tolka lagen. Det har vi självständiga myndigheter och domstolar som ska göra. Det är den formella ordningen. Jag menar dock att överdriver problembeskrivningen. Jag tror säkert att det förekommer kollektiv bestraffning. Det är ett problem. Men problemet är inte att lagarna är otydliga. Problemet är att det finns de som bryter mot lagarna. Men jag har inte fått några rapporter om att detta skulle vara ett stort tolkningsproblem som leder till mängder av kollektiva bestraffningar som inte borde få förekomma. 19 (): Jag vill påpeka för utbildningsministern att jag inte har pratat om att ändra lagar. Den fråga jag har ställt har jag ställt med anledning av att har publicerat sin årsrapport, där det är väldigt tydligt att det förekommer en hel del kollektiva bestraffningar. Detta är olagligt. Det är utbildningsministern och jag helt överens om. Vi kan också vara överens om att lagarna som vi har i är tillfyllest. Jag har i alla fall inte tagit upp frågan om att skapa nya lagar. Jag tar däremot upp tillämpningen av lagarna ute på fältet, i skolorna. Här tror jag att det skulle behövas förklarande riktlinjer. En fråga som jag ofta möter när jag är ute på skolor är just: Vad är det egentligen som gäller? Vilket lagrum har vi som lärare att göra ditt och datt? I praktiken kan det ibland vara ganska svårt att avgöra i vilken mån man till exempel kan tömma klassrummet för att reda ut en situation. Att tömma klassrummet som ett straff är inte acceptabelt. Vi är överens i sakfrågan. Frågan är hur man förmedlar de gränsdragningar som kan ske och som verkar ske ute i skolorna till lärarna, så att de vet vad de ska göra. Vad jag efterlyser är riktlinjer från till exempel det blir väl i så fall kring gränsdragningen för lärarna i de här frågorna. Jag tror att det skulle hjälpa att reda ut den här situationen, för vi har ett faktiskt problem. Vi har problemet att visar på att det förekommer kollektiv bestraffning i . Det kan vi inte blunda för. Vi kan inte bara säga: Ja, men det är bra. Vi har lagarna. Det förekommer visserligen en del brott mot lagarna, men det behöver inte göras någonting. Jag menar att det behöver göras någonting. Jag menar inte att lagarna behöver ändras, men riktlinjer och liknande som tydliggör gränsdragningen behöver skapas. Det borde utbildningsministern kunna se till att tar fram. 20 Utbildningsminister (): I den här rapporten påstår i och för sig inte att det pågår kollektiv bestraffning, utan det är ett antal elever som själva uppfattar att de har utsatts för kollektiv bestraffning. När det gäller en del av de exempel som anges måste det ändå anses som ytterst tveksamt om det verkligen är kollektiv bestraffning. Att man tillfälligt stänger en datasal när det har blivit för stökigt och oordning är inte en bestraffning. Det är ett skydd för dyrbar utrustning i skolan. Den elev som inte bråkade och förstörde utrustningen tycker naturligtvis att det här var orättvist, men det är då en nödvändig ordningsföreskrift för att skydda utrustningen i skolan, till exempel. Jag utesluter inte att det förekommer kollektiva bestraffningar i svensk skola. Det kan mycket väl vara så. Det är oacceptabelt. Lagarna räcker till. Det är bara att anmäla detta. Det är bara att överklaga, att anmäla och gå till domstol med det om det förekommer. Jag inser inte riktigt vad det är tycker att regeringen ska göra. Den är glasklar. Detta är inte tillåtet. Jag menar att de flesta följer denna lag. Om det är någon som inte följer den ska det anmälas. Om det finns lagar följer de flesta lagarna. Det gäller väl alla lagar. Men sedan finns det några som bryter mot dem. Men det är ju inte lagen som då behöver ändras. Då måste naturligtvis de som bryter mot lagen tillrättaföras. Då har vi ett rättsväsende för det. Det är inte en fråga för regeringen att gå in och agera i. Inte heller, menar jag, bör regeringen eller någon myndighet gå in och ge tillämpningsföreskrifter om vad som ska vara tillåtet eller inte när det gäller kollektiv bestraffning. Kollektiv bestraffning ska inte vara tillåtet. Åtgärder som vidtas av andra skäl, skydd av utrustning och så vidare, är naturligtvis fullt legitima. Jag tycker att krånglar till det här alldeles i onödan. Regelverket är så klart det kan bli. Sedan inträffar det alltid tolkningssituationer, situationer där man måste tolka lagen. För det har vi både domstolar och myndigheter. Jag uppfattar inte att det finns ett behov av att regering och riksdag går in och ingriper ytterligare i dessa frågor. 21 (): konstaterar att det finns en hel del av detta. Det var 190 kontaktklasser runt om i landet och ca 1 060 elever som tillfrågades. Ungefär hälften av dem angav att de under sin skoltid hade utsatts för någon form av kollektiv bestraffning. De nämnde kvarsittning, indragen rast, indragna förmåner, att pengar togs ur klasskassan, kollektiv utskällning och att diverse salar och kaféer stängts av. Jag efterlyser, för att tydliggöra det , ingen lagändring. Däremot tar jag denna rapport på allvar. Jag tar på allvar att det sker ett brott mot förbudet mot kollektiv bestraffning ute i våra skolor. Jag utgår inte ens från att detta är medvetet. Jag utgår snarare det stämmer ganska väl med min erfarenhet från att det i skolorna finns både lärare och elever som kan misstolka begreppet kollektiv bestraffning. Det kan finnas elever som utan skäl anser sig utsatta för kollektiv bestraffning. Det kan också finnas lärare som i en situation inte exakt vet var gränsen går mellan att åtgärda en orossituation i en klass eller en pedagogisk situation eller någonting annat och att utfärda en kollektiv bestraffning. Därför menar jag att utbildningsministern borde ta initiativ till att det görs riktlinjer i fråga om hur dessa lagar ska tolkas. Det och inget annat är mitt förslag. Det ska varken eller regeringen göra, utan det ska i så fall göra, men de har inte gjort det . Därför saknas det här. Jag tror att det vore ett stöd för lärare och för att göra den svenska skolan bättre. 22 Utbildningsminister (): Jag uppfattar att inte vill ändra lagen, men är ändå inte nöjd med lagens detaljeringsgrad. Därför vill han att myndigheterna ska gå in och tala om hur lagen ska tolkas. Men det är inte riktigt så det fungerar i . Man kan anmäla situationer som har uppstått där man tycker att någon har överträtt lagen. Det är det sätt man ska använda. Då prövas det. Då prövas det till exempel av domstolar. Man kan också anmäla en situation till utbildningsinspektionen på . Så går de in och granskar och prövar det. Det är så det går till. Några allmänna tillämpningsföreskrifter för hur lagar ska tolkas tror jag inte ens att är berett att utfärda. Om man anser sig utsatt för kollektiv bestraffning är mitt råd att anmäla detta. Så prövas det. Det är så vår rättsordning fungerar.