prot · GV09117 · 2008-05-22 00:00:00 — På ett liknande, inte samma, sätt måste nu integrationspolitiken bli antirasistisk. I stället för att bara säga att det är synd och jobbigt att så många bor så trångt i vissa förorter måste man fundera över vad det är för strukturer som gör att människor med invandrarbakgrund så ofta hamnar just i vissa förorter. Man måste kanske också ta nästa steg och inte bara ifrågasätta varför det bor sju personer i en enrumslägenhet i eller eller någon annanstans utan också ifrågasätta varför en enda person kan bo ensam i en sjurumslägenhet vid . Då har vi en politik som inte vill förbättra bara lite på marginalen utan som ifrågasätter maktens privilegier. Då har vi en politik som inte bara är för integration utan också börjar bli antirasistisk. Det är inte alls så långtgående förslag som aktiva åtgärder handlar om, men de är ändå betydelsefulla. sade tidigare att det inte tas bort några aktiva åtgärder i och med den här propositionen. Det är alldeles riktigt. Det är inte så som på jämställdhetspolitikens område där man uppenbarligen tar bort lönekartläggning och systematiskt arbete för jämställdhet på arbetsplatserna, i alla fall. Det är ganska få exempel i betänkandet på att man uttryckligen försämrar möjligheterna. Det är inte det frågan gäller. Frågan gäller snarare hur vi ska kunna gå framåt. Hur ska vi kunna ytterligare förbättra de aktiva åtgärderna för att bryta inte minst den etniska diskrimineringen? Det finns en rad förslag: att se över hur rekryteringsprocesserna ser ut, avidentifierade ansökningshandlingar, att se över varför man inte har mångfaldsplaner, planer för etnisk mångfald på arbetsplatserna. Varför är det inte en självklarhet på fler arbetsplatser än vad det är? Det är de här förslagen som vi presenterar men som ändå det verkar inte som att alliansen är beredd att göra särskilt mycket åt saken kommer att avslås av en bred majoritet i denna kammare. Jag är ledsen att inte är kvar i salen, men jag måste ändå ha rätten att kommentera hennes anförande. I ett replikskifte med använde hon den ganska kända tekniken att säga: Du har visst inte läst propositionen. Då blir man lite förvånad, därför att strax anklagade hon för att vilja ha en positiv särbehandling grundad på etnicitet på samma sätt som för kön. Det föreligger ju inget sådant förslag. Jag är övertygad om, för att inte använda samma härskarteknik som Sabuni gjorde, att integrations- och jämställdhetsministern har läst vår reservation. Då gör det mig förvånad att hon inte där så tydligt kan se att vi faktiskt inte föreslår någon liknande etnisk positiv särbehandling. Vad vi däremot föreslår är att man aktivt ska få rekrytera människor med utländsk bakgrund till arbeten där det är en underrepresentation. Det skulle kunna vara lagligt, tillåtet och till och med välkommet att, som till exempel har gjort tidigare, annonsera i tunnelbanor och på bussar runt om i landet och säga: Vi ser gärna sökande med utländsk bakgrund. När den här lagen klubbas igenom finns det risk för att det blir diskriminering. Är ni företrädare för alliansen medvetna om det? Kommittén, de som lade grunden för det arbete som ni nu säger att ni vill genomföra, var medvetna om det och föreslog därför vissa positiva åtgärder. Man skulle ha en möjlighet att göra avsteg från diskrimineringsförbudet för att göra just aktiva rekryteringsinsatser. förhindrar ni dem, nu försvårar ni dem. tar ni bort de möjligheterna och kan stå där med ansvaret för att många människor som kanske skulle vilja söka utbildningar eller arbeten aldrig får bli uppsökta genom aktiva åtgärder. Jag tror att jag, för att inte förlänga debatten ytterligare, nöjer mig med de här kommentarerna. Men jag tror att man kan sammanfatta det här betänkandet med att det finns några positiva saker och rätt mycket som faktiskt riskerar att försvåra arbetet framöver. Ett steg framåt, två steg tillbaka, heter en bok som någon skrev . Kanske är en ännu mer passande rubrik på det här betänkandet: Arbete mot diskriminering, var god dröj. I detta anförande instämde (). 121 (): Vi behandlar betänkandet Ett starkt skydd mot diskriminering men även motioner från allmänna motionstiden som berör jämställdhet, som dessvärre har kommit lite i skymundan här . För min del tänker jag uppehålla mig lite vid motioner och förslag vad gäller jämställd samhällsservice, det vill säga att män och kvinnor får samma bemötande och får lika mycket resurser i den offentliga verksamheten, och även problematiken med den könsuppdelade arbetsmarknaden. vill ha ett samhälle där människor gör fria val, val som inte är könsbundna och styrs av de föreställningar och förväntningar som finns på män och kvinnor, flickor och pojkar, det vill säga inte den sortens valfrihet som regeringen talar om, för riktig valfrihet kräver att förutsättningarna är lika för båda könen. Vi är alla socialiserade i ett könsmönster, och våra val är till stor del bundna till våra könsroller. Varje försök att bryta detta är förenat med svårigheter och hinder, därav vår könssegregerade arbetsmarknad och till viss del även andra val i livet. Det finns inget påtagligt synligt motstånd i samhället vad gäller jämställdhet. Det är få som vågar säga något annat än att man vill ha ett jämställt samhälle där män och kvinnor behandlas lika och har samma möjligheter. Men det finns ett starkt osynligt motstånd, eftersom det handlar om makt och om ett förändringsarbete som innebär en omfördelning av resurserna. Detta arbete är naturligtvis svårt, därför att det berör oss alla och våra tusenåriga värderingar och föreställningar om kön. Det är som säger: Vi vet inte hur ett jämställt samhälle ser ut, för vi har aldrig haft det. Vad kan man göra för att komma åt detta osynliga motstånd? har lagt fram motioner och förslag som bygger på att det krävs ett grundläggande omställningsarbete för att vi ska få förändringar på det strukturella planet, för även om makten har skiftat har denna struktur av manlig maktdominans i grunden inte förändrats. Vi behöver både göra särskilda jämställdhetssatsningar och ha ett genusperspektiv i den ordinarie verksamheten. Det är bara att beklaga att jämställdhetsministern inte lyckats komma med förslag till särskilda satsningar för de 400 miljoner som regeringen har budgeterat för jämställdhetsarbetet och som man stolt har pratat om. Hitintills har enligt uppgifter bara 148 miljoner använts. Det har gjorts olika tidsbegränsade förändringsarbeten med jämställdhetsintegrering. Värdefulla erfarenheter har på så vis vunnits. Men arbetet har inte gett några långsiktiga förändringar. En viktig orsak är naturligtvis att man bedrivit arbetet i projektform och inte i den ordinarie verksamheten. Jämställdhetsintegrering är den strategi vi ska jobba med, men den är dessvärre svår att tillämpa utan metodkunskap. Det var utifrån den insikten som den förra regeringen tillsatte en utredning, . anser, liksom utredningen, att regeringen borde finansiera en stödstruktur för att arbetet på alla nivåer centralt, regionalt och lokalt ska få ett stöd. Denna verksamhet ska omfatta uppföljning, samordning, stöd, bidragsgivning, kunskapsutveckling och information samt omvärldsanalys, om vi i får som vi vill. Satsningen borde således vara betydligt större och mer långsiktig än det förslag som regeringen har lagt fram med som kommuner och regioner kan söka via Kommuner och Landsting. Ett jämställt förslag innebär att samtliga länsstyrelser bör få i uppdrag att i samverkan med viktiga aktörer ta fram en regional strategi och en handlingsplan för hur stödinsatserna för jämställdhetsintegreringen ska organiseras och genomföras. Förslaget innebär vidare att vissa länsstyrelser borde ges i uppdrag att bygga upp regionala stödstrukturer för att stödja offentliga aktörers arbete. Då är förstås inte så mycket att komma med. Flera kommuner som jag har besökt vittnar om de svårigheter och de hinder som finns för detta arbete. Några kommuner har inte för avsikt att söka medel från Kommuner och Landsting, därför att de anser att intresset är svagt i organisationen. Det krävs ett långsiktigt och ihärdigt arbete. I betänkandet skriver allianspartiernas utskottsmajoritet att Jämstöds förslag bereds i . Detta är en nyhet för mig, då jag uppfattat av ministern att hennes svar på utredningens förslag var just de 100 miljonerna. Men låt mig få uttrycka en stark önskan, nämligen att regeringen tar till sig utredningens förslag och snabbt inrättar de stödfunktioner som behövs för ett framgångsrikt arbete. Svensk arbetsmarknad är inte jämställd. Lönerna, chefstillsättningarna, hel- och deltiderna, de tidsbegränsade anställningarna, uttagen ur föräldraförsäkringen är inte jämnt fördelade. Generellt gäller att kvinnor är förlorarna. Regeringen, som säger sig prioritera jämställdhet, har enligt min mening fortfarande inte presenterat något förslag om hur man ska komma till rätta med den diskriminering som råder på arbetsmarknaden. Speciellt gäller det lönerna, att kvinnor fortfarande får mindre betalt för samma arbete. Ett stort problem på arbetsmarknaden som är svårt att förändra är könssegregeringen. Den könsuppdelade arbetsmarknaden är det största jämställdhetsproblemet i svenskt samhälle, då den också får bäring på så många olika områden. När hela branscher domineras av ett kön blir det svårt att hävda att det inte är jämställt. När en hel bransch är lågavlönad och dessutom domineras av visstidsanställda på deltid av samma kön är det också svårt att i det enskilda fallet peka på ojämställda förhållanden. Det är först när vi börjar värdera och jämföra branscher som vi ser mönster av strukturella samhälleliga jämställdhetsproblem vad gäller villkoren på arbetsmarknaden. Därför är det oerhört viktigt att börja motivera pojkar, flickor, kvinnor och män att söka sig över könsgränserna vad gäller yrkesval och arbete. Utskottsmajoriteten skriver i betänkandet att man måste jobba med genuspedagoger i förskolan. Det är bra. Men har man inte fler insatser att komma med har man inte riktigt förstått svårigheten med problematiken. Förskolorna och skolorna måste arbeta mer medvetet och fokuserat med genusperspektivet så som man till exempel gör i . Alla skolor måste arbete mer aktivt och systematiskt. Det krävs också andra politiska åtgärder på lokal och central nivå. Det behövs även större nationella satsningar för att åstadkomma förändringar. Vi behöver också jobba som man till exempel gör på Arbetsförmedlingen i där man arbetar aktivt med företagen för att skapa miljöer som är könsneutrala och välkomnande för båda könen. Samma arbetsförmedling ordnar också till exempel bilmekanikerutbildningar bara för kvinnor, just för att det är svårt för kvinnor att gå i samma klass som män på mansdominerade utbildningar. Genusmedvetenheten måste genomsyra all utbildning och arbetsförmedling. , fru talman, fortsätter alliansens företrädare envetet att hävda att jämställdhetsproblematiken i första hand löses på individnivå. De så kallade jämställdhetsreformer som regeringen gjort, med jämställdhetsbonus och hushållsnära tjänster, kommer sammantaget inte att nämnvärt förändra för kvinnor som grupp utan för ett fåtal kvinnor. Vi kommer inte att se några varaktiga förändringar för kvinnor som grupp. Det är ingen slump att det ser ut som det gör, tvärtom. Skillnaderna mellan könen skapas av ett mönster som reproduceras av lagar, institutioner, värderingar, föreställningar, förväntningar och förebilder som får betydelse när man ser på sig själv, gör sina val och för vad andra förväntar sig att man ska göra. Det betyder således att först när politiken gör vad som är möjligt för att förändra strukturerna, det vill säga förändringar av övergripande karaktär, skapas förutsättningar för förändringar av värderingar och hur man ser på sig själv och andra. Jag står naturligtvis bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 14 och 36. I detta anförande instämde (). 122 (): Fru talman och kammarens ledamöter! Alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. De har utrustats med förnuft och samvete och bör handla gentemot varandra i en anda av gemenskap. Var och en är berättigad till alla de rättigheter och friheter som uttalas i denna förklaring utan åtskillnad av något slag. Det, fru talman, känner vi alla igen från FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Det finns även i många andra internationella konventioner och inte minst i vår egen grundlag där man i regeringsformen kan läsa att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet och att det allmänna ska motverka diskriminering. Är det så i ? Alla som har talat här har varit ganska samstämmiga. Svaret på den frågan är dessvärre nej. Det förekommer diskriminering i en betydande omfattning i vårt land. Det är ett stort samhällsproblem. Därför är det glädjande att det är så många som är med i debatten . Men, fru talman, inte ens med världens bästa jämställdhets- eller diskrimineringslag löser vi de problem som vi diskuterar, det vill säga kränkningar och diskriminering. En stark lagstiftning är viktig, och det ska bli repressalier när överträdelser sker. Men diskriminering behöver förebyggas, och alla ska veta att diskriminering också bestraffas. Därför tror jag att den nya diskrimineringsersättningen har en avhållande effekt. Såväl sanktioner som risk för att förlora sitt goda rykte, sin goodwill, avhåller från att begå brott, oavsett vilket. Vilken företagare, till exempel, vill läsa i tidningen att han eller hon diskriminerar kvinnor genom att ha osakliga löneskillnader på företaget eller diskriminerar genom att inte anställa en person på grund av dennes sexuella läggning, tro eller kön? Där kan man göra mycket genom konsumentmakt och genom att vi får reda på mer om vilka som är goda företrädare det kan vara näringsidkare, restauranger, företag och så vidare och gynna dem när vi gör våra val. Vad är då diskriminering och varför finns det? I sin bredaste definition är det när en person gör åtskillnad mellan olika människor, inte utifrån meriter och kvaliteter utan på grund av mer grundläggande egenskaper, det vill säga delar av den diskriminerades identitet och i negativ bemärkelse. Det kan vara egenskaper som är medfödda, förvärvade eller ibland valda men så grundläggande att de behöver ett skydd. Diskriminering finns på strukturell och individuell nivå. De problem vi ser, och som flera av oss i kammaren säkerligen också upplevt, kommer ofta av fördomar och rädslor. Fördomar är det stora bekymret i vårt samhälle, och det kan man inte lagstifta bort även om lagstiftningen har en stor normativ betydelse. Litterärt betyder fördom att man gör en förbedömning, det vill säga att man formulerar sin attityd utan att ha nödvändiga förkunskaper. Vetenskapligt brukar man säga att en fördom är en oförmåga att reagera på en person utifrån hans eller hennes individuella kvaliteter och snarare beskriva honom eller henne utifrån generaliseringar som tillskrivs könet, hudfärgen, den etiska bakgrunden eller den sociala tillhörigheten. Fördomen bygger mer på personliga behov av att begränsa kunskapen eller på psykologiska drivkrafter och har inget med kunskap att göra. Vi ser det vi vill se. Vi letar efter fakta som bekräftar våra fördomar. De är orörliga och upplevs inte som egna värderingar utan i stället som fakta om den andre. Därför är fördomar så farliga. Men lika farligt är det att tro att vi inte har några fördomar. Det är först när vi inser att vi själva har fördomar, grundade på våra egna begränsade erfarenheter, som vi vågar se och reflektera över våra värderingar, se bortom fördomen och se människan och individen för den hon är. Undersökningar har visat att flest fördomar finns bland män och bland dem med lägre utbildning. Det är inte så konstigt att de med lägre utbildning har fler fördomar eftersom kunskap och utbildning ger insikt och förståelse. Generellt sett är vi människor rädda för det som är okänt. Det var säkert viktigt på stenåldern för att överleva. Det vi inte vet så mycket om skrämmer oss. Vi gör oss en bild av det som är okänt. Bilden blir värre och skrämmer mer än verkligheten. Det är bara fakta och kunskap som kan hjälpa oss att se objektivt. Fördomar finns i stort sett mot allt och alla utifrån tycke och dålig smak, men de leder kanske inte alltid till ett diskriminerande beteende. När vi människor möts och lär känna varandra behövs inte längre några stereotypa generaliseringar. Därför är mötet med människor mycket viktigt. Ett bra exempel på det är arbetet på i där skinnskallar träffar svartskallar och tycke uppstår; man får förståelse och vänner. Men det är inte så vanligt att de grupperna möts. Det finns goda, omtänksamma, besvärliga, egoistiska och onda människor inom alla grupper. Men det är när vi sätter etiketter på grupper som det blir farligt och när vi säger att vi vet hur sådana där är. Det finns fördomar mot politiker, moderater, muslimer, romer, judar, homosexuella, kriminella. Jag brukar säga att det finns lika många insiktsfulla och sympatiska moderater som det finns socialdemokrater. Det har inget med etiketten att göra. Jag tror att problemet och lösningen ligger i möten med människor av kött och blod. Först när vi själva har egna erfarenheter av att känna någon som är från en annan kultur, har en annan sexuell läggning eller ett annat kön det känner vi väl många som har slutar vi vara rädda för det okända och uppskattar människor för det de står för. När vi knyter kontakter med andra kan vi ta in och uppskatta olikheter och se det som spännande och berikande. Grogrunden för rädslor finns, som ni vet, i det okända, och spöken är bara otäcka i mörkret. Mardrömmar har vi när nattlampan är släckt. Men , när dagsljuset strilar in, försvinner spökena ut genom fönstren. mördades en förkämpe för mänskliga rättigheter som jag och jag tror alla här i kammaren respekterar väldigt mycket. Han jobbade mot diskriminering. Jag tänker på . Han uttryckte sig bland annat så här: Men often hate each other because they fear each other; they fear each other because they dont know each other; they dont know each other because they cannot communicate; they cannot communicate because they are separated. Även om människor i inte är isolerade i juridisk mening eller som det var saknas det naturliga möten och tillfällen till att knyta kontakter med andra som inte är likadana som en själv. För att runda av det här resonemanget vill jag påstå att en bra lagstiftning är viktig, men ännu viktigare är vårt förhållande till varandra och vår människosyn. Jag tror att det för den som är benägen att behandla människor olika och illa är samma mekanismer som styr. Det är samma fördomar och samma dåliga behandling, oavsett om det är riktat mot en homosexuell eller mot en person av annan etnisk bakgrund eller av annat kön. Den som avviker från den personens norm blir sämre behandlad. De som har en sådan inskränkt syn och sådana fördomar tror jag diskriminerar ganska brett. Det är i alla fall min erfarenhet. Då är det faktiskt viktigt att vi andra reagerar och agerar och säger vad vi tycker och står för. Vi måste lyfta fram spökena i vår egen garderob och våga stå upp för människors lika värde. Vi måste titta på våra egna fördomar och inte generalisera. Därför, fru talman, är det tråkigt att höra den, som jag kan uppfatta det, inskränkta inställningen att alliansregeringen är den mest kvinnofientliga regeringen i modern tid. Det är, fru talman, inget annat än en fördom. I detta anförande instämde Reza Khelili Dylami och (båda m). 123 () replik: Tack för ett bra och insiktsfullt anförande! Det var väldigt lite som jag inte kan hålla med om. Det är väldigt viktigt att möta människor fri från fördomar, att börja med sig själv, att se bortom föreställningar om andra människor, deras utseende, deras religion eller deras kön. Allt det är oerhört viktigt. Och jag tror att just det som sade, att man ska börja med sig själv, är oerhört viktigt. Sedan är det så det vet vi genom vår historia att lagstiftning är ett viktigt verktyg. Det är ett redskap för att förändra beteende och värderingar i vårt samhälle. När vi i införde en lag mot barnaga fanns det de som tyckte att det var en alldeles självklar rättighet att man skulle få uppfostra sina barn genom att slå dem. reagerar de allra flesta av oss när vi ser något sådant hända. Likadant är det med prostitutionslagstiftningen, och likadant är det med jämställdhetslagen. Jämställdhetslagen har varit ett viktigt verktyg för att förändra bilden av manligt och kvinnligt, att försöka ge män och kvinnor lika villkor i arbetslivet och i övriga samhällslivet. Då är det beklämmande att vi i modern tid faktiskt har en lagstiftning på jämställdhetens område som går tillbaka, som försämras, som urholkas. Det är beklämmande. Det är det som fått mig och många på vänstersidan att reagera. 124 () replik: Det var positivt att jag fick möjlighet att ha ett replikskifte med . Jag vill nämligen göra några tillrättalägganden när det gäller det som Astudillo nämnde tidigare. Det var fråga om utvärderingar av den här lagstiftningen. Det var ett yrkande från oppositionen. På s. 33 i betänkandet skriver vi om utvärdering. Det är viktigt att denna lag utvärderas när man har en del rättsfall, på samma sätt som sexköpslagen nu ska utvärderas. Man måste ha en del rättsfall. Det är på samma sätt som när det gäller sexualbrottslagen, som ska utvärderas. Det är en ny lagstiftning. Vi vet inte hur den kommer att hanteras. När det gäller resurser för att informera skriver vi på s. 34 att vi i majoriteten förutsätter att det kommer att finnas resurser för att informera om lagen. Sedan ska jag svara på frågan om jämställdhetslagen. Jag delar inte alls oppositionens uppfattning, att det är en urholkning och försämring. Tvärtom är det en förstärkning genom bland annat möjligheten till diskrimineringsersättning. Man kan titta i kap. 3 om aktiva åtgärder. Där står det väldigt tydligt i 2 §: Arbetsgivare och arbetstagare ska särskilt verka för att utjämna och förhindra skillnader i löner och andra anställningsvillkor mellan kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som lika eller likvärdigt. De ska också främja lika möjligheter till löneutveckling för kvinnor och män. Jag har också ganska lång erfarenhet av just lönearbete och löneförhandlingar och tvisteförhandlingar, och jag ser inget bekymmer, att det skulle bli försämringar när det gäller den här delen. Jag delar inte Astudillos farhågor. För oss är det viktigt att det blir förbättringar på det här området, för de skillnader som finns är fullständigt oacceptabla. 125 () replik: Om den borgerliga majoriteten vill utvärdera lagstiftningen hoppas jag att man vid voteringen nästa gång röstar för reservation 1 under punkt 1. Den tydliggör nämligen att vi förväntar oss att regeringen återkommer med en utvärdering av lagen. Då är vi överens på den punkten, och då är det bara att rösta för den reservationen och ändra sig där. Sedan vill ju ni inte arbeta planmässigt längre. Det är hela poängen. Ni försämrar lagen på så sätt att det är färre företag som ska jobba planmässigt . Det finns samma uppföljning som . I det ligger en försämring. Det är så. Om du inte kräver att man ska följa upp hur man jobbar planmässigt med lönekartläggning, med jämställdhetsfrågorna, med att det inte kränks på arbetsplatserna är det en försämring. Om du inte kräver detta av arbetsplatser som har minst tio anställda utan numera av arbetsplatser som har 25 anställda och mer är det en substantiell försämring. Det går inte att prata bort det. Så är det. Det är inte min farhåga. Det är inte Socialdemokraternas farhåga, utan forskare har sagt det här. JämO sade det till oss. Vi satt på samma möte och lyssnade på JämO när de förklarade att detta var en försämring av verktygslådan för att motverka diskriminering och främja lika villkor för kvinnor och män. De fackföreningsföreträdare som besökte utskottet sade detsamma.