prot · GW0932 · 2008-11-20 00:00:00 — Det var ord som den polskfödde påven eller riktade till sitt folk vid det första besöket i hemlandet . När han ledde en mässa på Segerplatsen i var en miljon människor samlade. Jag läste i den östeuropeiska solidaritetsföreningens tidning en så kallad cartoon eller teckning med en polsk säkerhetsagent som stod vid den här mässan på i med en miljon människor. Befälhavaren till säkerhetsagenten sade: Ta namnen! Det var inte så lätt; de var för många. Vad besök betydde för kan inte underskattas. Han mötte ett och ett polskt folk under kommunistisk enpartidiktatur och förtryck. De var rädda, men han göt mod i dem. De reste sig och de befriades från diktaturens och kommunismens ok. Allt detta skedde under fredliga former och var byggt på icke-våld. Själens och det andliga livets betydelse för att gjuta mod i ett folk och i varje individ kan aldrig mer underskattas efter händelserna när stora delar av befriades under djupt värdiga former. Med närmare 40 talare anmälda denna numera nästan natt förstår vi alla att behandling av regeringens proposition om ett svenskt godkännande av Lissabonfördraget utgör ett mycket viktigt beslut här i vår folkförsamling. Det handlar om ett dokument som till är identiskt med det konstitutionella fördrag som framtidskonventet arbetade fram under ledning av den förre franske presidenten dEstaing. Med klara majoriteter valde medborgarna i och att avvisa det konstitutionella fördraget i folkomröstningar . tankepaus inom den europeiska unionen enades de 27 regeringscheferna i om att föra fram av det nedröstade fördraget i ny tappning. , under det portugisiska ordförandeskapet, blev namnet Lissabonfördraget. Att göra det självklara och respektera det irländska folkets nej till det nya fördraget i en folkomröstning 2008 innebär också att man fullt ut respekterar och lever upp till de beslutsregler som finns inom den europeiska unionen. Varje enskilt land, stort som litet, måste nämligen godkänna en ändring av unionens spelregler för att detta ska kunna komma till stånd. På denna punkt tycker jag inte att något land eller politiskt parti borde tveka. Naturligt hade varit att ratifikationsprocessen efter det irländska folkets nej hade avbrutits och tagit en omstart i och med att förslaget fallit enligt EU:s egna beslutsregler. Enhällighet krävs ju bland de 27 staterna. Detta har bevisligen inte uppnåtts oavsett hur vi i riksdag ställer oss . Jag vill inte använda för hårda ord. Jag vet inte hur hörnstatistiken var i går i landskampen nere i mellan och . Men låt oss säga att vi hade vunnit matchen på hörnor. Det hade nog inte hjälpt om vi inte hade gjort fler mål. Jag tror att det är ett problem i Europasamarbetet att många människor känner att det finns tveksamheter till hur regelverket egentligen tolkas. Jag skulle önska att vi alla medborgare kunde uppleva fasta spelregler som efterföljs. Detta skulle ge trygghet i ratifikationsprocessen inom den europeiska unionen. Inte minst på två områden kommer det irländska folkets avvisande av det föreslagna att påverka det svenska ordförandeskapet i Europeiska unionen . För det första tvingas inte vår statsminister att konkurrera i ledarskap med en nytillsatt EU-president. För det andra får inte 20 ledamöter i , som Lissabonfördraget stadgar. Vi får nöja oss med 18 i stället. har vi 19. Det är viktigt att vi påminner varandra om att riksdag i sitt yttrande förra mandatperioden under konventsprocessen som föregick det föreslagna avvisade förslaget om att regeringschefer, det vill säga , ska få en permanent ordförande det man skulle kunna kalla för en EU-president. Jag är stolt över mitt svenska kristdemokratiska parti som här i har varit en tydlig pådrivande kraft i att avvisa ett centralistiskt ämbete som en EU-president. Här i kammaren var samtliga partier utom socialdemokratiska parti emot att det inrättas ett ämbete som EU-president. Denna EU-president är tänkt att fungera som en permanent ordförande i för medlemsstaternas regeringschefer. Det är också just dessa regeringschefer som i sin tur ska utse denna EU-president. Med som mandatperiod ges möjlighet till omval , det vill säga totalt för en innehavare av EU:s presidentämbete. Jag är fullt övertygad om att det fortfarande finns en majoritet här i riksdag mot en EU-president ifall vi hade haft möjligheten att plocka ut denna del av Lissabonfördraget och behandla den som en enskild fråga. måste vi ta fördraget i sin helhet eller inte alls. Här i kammaren har statsminister på frågor från undertecknad instämt i oron över att en EU-president skulle kunna tunna ut det reella politiska innehållet för det roterande nationella ordförandeskapets roll och i praktiken komma att överta dess uppgifter. Jag delar statsministerns och riksdagsmajoritetens bedömning. Det nationella ordförandeskapets betydelse för varje medlemsland att få leda hela unionen ska inte underskattas. Betydelsefulla värden som det nationella ordförandeskapet ger står på spel. Det är betydelsefullt för dig och mig och för folk ute i stugor, villor, bostadsrätter och hyreslägenheter. Det handlar om delaktighet i EU. Det handlar om en identitet; det är vi som leder den här unionen. Det handlar om närhet. fick vi vara med och leda den europeiska unionen. Jag tror att det kommer att påverka EU-opinionen i vårt land . Men med ett presidentämbete kan dessa värden komma att gå förlorade. Man kommer inte att känna att nu var det vår tid att leda unionen. Även om en EU-president i första hand ges en samordnande och koordinerande roll bär detta ämbete fröet till ett mycket mäktigt och centraliserande europeiskt politiskt ämbete. Jag menar att medier och politiken kommer att fokusera mer och mer över tiden på EU-presidenten och dennes ledarskap. Det är en utveckling mot ett centralistiskt politiskt ämbete inom Europeiska unionen som jag verkligen vill varna för. Jag vill göra det utifrån min tolkning av subsidiaritetsprincipen, och min tolkning är självfallet inte nödvändigtvis den riktiga. Det kommer att prägla min sammanfattande bild av Europeiska unionens nya förslag till fördrag, Lissabonfördraget, och de framtida konsekvenserna för ett medborgaraktivt och . Jag missbrukar ett förtroende när jag inte håller talartiden. Det innebär att jag ber att få hänvisa till det resonemang som har fört om vad Lagrådet har yttrat om den svenska folkstyrelsen och roll. Jag kan fullt ut instämma i detta. Jag tänker avsluta med följande. I en ny artikel i erkänns den ställning som kyrkor, religiösa sammanslutningar och samfund liksom filosofiska och konfessionslösa organisationer har enligt nationell lagstiftning. Unionen ska erkänna deras identitet och deras specifika bidrag i det europeiska samhällsbygget. Dessutom ska en öppen, tydlig och regelbunden dialog upprätthållas med dessa kyrkor och organisationer. Med denna text kodifieras den förklaring till Amsterdamfördraget som lades vid sidan av den rättsligt bindande texten om att EU enligt subsidiaritetsprincipen inte ges rätt att ingripa i kyrkors och religiösa sammanslutningars och samfunds ställning i medlemsstaterna. Den symboliska betydelsen i denna nya paragraf ska inte underskattas. Tyvärr har socialistiska och kommunistiska politiska krafter i inte yttrat sig särskilt positivt om denna paragraf. Bland remissvaren i vårt land understryker och Kristna Råd betydelsen av denna nya artikel 16c i fördraget om kyrkors och konfessionslösa organisationers ställning. Däremot kan jag konstatera att den reaktion på denna punkt beklagligtvis är återhållsam och, ursäkta språkbruket, närmast torftig. Någon entusiasm kan knappast utläsas överst på s. 172 i propositionens del 1. I stället för att lyfta fram det positiva med den nya fördragsparagrafen betonar vad texten inte innehåller. Jag är övertygad om att alliansregeringen och kan bättre än så. Låt mig avsluta med positiva saker. Jag tycker att det är tråkigt om man utifrån en kanske restriktiv och återhållen syn på subsidiaritetsprincipen bara vill uppfatta det som är negativt och inte kan hitta någonting som är positivt. Det finns andra positiva delar i det förslag som ligger här i Lissabonfördraget. Det handlar inte minst om möjligheter för de nationella parlamenten att i någon form av nödvärnsparagraf kunna signalera att här har kommissionen inte agerat på ett riktigt sätt. Vi får en utträdesparagraf i Europeiska unionen som är rimlig. Vi får en stadga om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen som blir rättsligt bindande. Det är positivt. Jag vill säga någonting som gäller oss alla, och inte bara Socialdemokraterna och . Det är mycket positivt att de fackliga organisationernas rättigheter skrivs in. Jag förstår den oro som finns efter Lavaldomen. Jag tror inte att den oron är befogad . Jag tycker att det är bra att politiska partier, inte bara på vänstersidan, engagerar sig i dessa frågor. blir det en kodifiering av arbetarnas fackliga rättigheter, och det är någonting bra, fru talman. I detta anförande instämde () och (). 205 HANS (): Så här i slutet av debatten kan man konstatera att det hörts många goda argument från talarstol. Och även det omvända har förekommit. Låt mig dock för egen del få peka på några grundläggande saker som för mig är viktiga för ett ja till Lissabonfördraget. Det handlar om mer grundläggande frågor och förhållningssätt som kanske har varit svåra att skymta bakom kvällens alla detaljer och enskildheter. Låt oss föra fram några av dem till beskådande. En fortsatt utvidgning av EU är något jag tycker är oerhört viktigt, och där står jag inte ensam. Det är en uppfattning som delas brett över parti- och blockgränser. Det är ju så festligt ordnat att till och med de som är emot ett svenskt EU-medlemskap är för andras EU-medlemskap. Ett av syftena med det konvent, bestående av en majoritet av parlamentariker från de olika länderna, som diskuterade fram de bärande principerna för det som kommit att bli Lissabonfördraget var just att möjliggöra en fortsatt utvidgning. Det handlade om att i förhållande till det gamla fördraget underlätta för EU att bli fler än dagens 27 medlemsstater. För någon vecka sedan hölls 60:e session i . Mycket av uppmärksamheten riktades då mot och vad som skett med bankerna och de finansiella systemen. För de ledande isländska politikerna var det självklart att söka stöd bland de nordiska vännerna. Det kom tydliga markeringar. märktes en snabbt växande insikt om att det är just när ett land drabbas av mycket starka påfrestningar som värdet av vänner och formellt samarbete är av så central betydelse. Enligt opinionsmätningar svänger det nu snabbt på till förmån både för tanken på EU-medlemskap och för en anslutning till euron. Några av partierna kommer till och med under de kommande månaderna att vid kongresser och stämmor ompröva sin tidigare hållning och gå från nej till ja. I fick socialdemokratiska statsminister också frågan om när EU-medlemskap kan vara aktuellt. var för egen del mycket tydlig med att han gärna ser detta inträffa men att som land två gånger vid folkomröstningar avvisat färdigförhandlade inträden. För blir det tredje gången gillt när den dagen kommer och opinionen så tillåter. Ett EU med våra nordiska vänner och är något lika eftersträvansvärt som önskvärt. Men det stannar naturligtvis inte bara med att dagens 27 kan bli 29. Det finns fler länder i , och de flesta torde vara överens om att Lissabonfördraget så mycket enklare hanterar just en sådan ordning. Den önskvärda utvidgningen gäller ju även och . Inte minst i det senare landet går det ju enkelt att se att själva medlemskapsprocessen som sådan medverkat till förbättringar när det gäller mänskliga fri- och rättigheter. Visst finns det fortfarande problem och allvarliga plumpar, men när man på plats i träffar företrädare för exempelvis de kristna minoriteterna är de entydiga. Färden mot medlemskap och förhoppningen att målet nås är vägen för att säkra och garantera bättre villkor för de mänskliga fri- och rättigheterna. För mig är detta tämligen självklart. EU är en värdegemenskap. Flickor ska gå till skolan och tidningar ska kunna ges ut oavsett om det handlar om östra eller västra . Och det är just värdegemenskapen som är vägledande när det i Lissabonfördragets anda sätts in fler gemensamma åtgärder för att jaga den kriminalitet som inte känner några gränser. Där svarar vi verkligen mot många medborgares krav och önskemål. Vad kan göras tillsammans för att stoppa människohandel och trafficking? Hur bekämpas de knarksyndikat vars produkter ytterst kan hitta köpare rent av på skolgårdarna? EU som en värdegemenskap handlar både om hur vi beter oss inåt och utåt. En viktig del av våra grundläggande rättigheter är religionsfriheten. Det innebär en entydig rätt att inte tro på något och att som privatperson vända alla kyrkor och tempel ryggen. Men det innebär också rätten att tillsammans med andra dela glädjen i en församling eller ett samfund. I många länder utgör just dessa sammanslutningar oftast något av det civila samhällets ryggrad. Här finns de ideella krafter som hjälper och bistår, som genom sitt arbete och sitt engagemang är med och formar goda samhällen. Inte minst i har vi en tendens att bortse från det civila samhället. Allt hamnar i statens skugga eller så blir det ett väldigt instrumentellt synsätt där man i stället för att bejaka mångfalden och olikheten hellre försöker flytta och behandla allt som pjäser på ett schackbräde. I Lissabonfördraget sägs under artikel 17 om EU:s funktionssätt: Unionen ska respektera och inte påverka den ställning som kyrkor och religiösa sammanslutningar och samfund har i medlemsstaterna enligt den nationella lagstiftningen. Unionen ska även respektera den ställning som filosofiska och konfessionslösa organisationer har enligt den nationella lagstiftningen. Unionen ska upprätthålla en öppen, tydlig och regelbunden dialog med dessa kyrkor och organisationer varvid deras identitet och specifika bidrag ska erkännas. För mig är det viktigt att , innan vi slutligen här i ska rösta om Lissabonfördraget, slå fast vikten av fortsatt utvidgning och samarbetet som en värdegemenskap. Att Lissabonfördraget leder till fler Europaparlamentariker för , 20 stycken, i förhållande till det gamla fördraget är ju också väldigt positivt, för oss som land och för alla som till äventyrs tänker kandidera till . Jag har kvar i enlighet med min föranmälda tid. Dem tänker jag avstå från, och jag önskar lycka till i den fortsatta debatten. 206 (): Ja, så har då äntligen debatten om Lissabonfördraget kommit i gång också i . Här i kammaren har den nu pågått i . Visserligen har debatten kommit i allra , bara i vissa medier och här i . En bred folklig debatt har lyst med sin frånvaro, även om vår EU-minister farit runt flitigt i landet och försökt blåsa liv i en sådan debatt. Jag liksom en del andra ledamöter i denna kammare har också deltagit i ett antal debatter. Men varför skulle folket på allvar intressera sig när deras åsikter inte tas på allvar och kan påverka de beslut som ska fattas? När folket får vara med och bestämma i allmänna val eller i folkomröstningar, då har vi en rejäl debatt, ett engagemang och ett valdeltagande som ligger . Olika undersökningar har visat att svenska folket också väldigt gärna velat engagera sig i EU och Lissabonfördraget. Mer än två tredjedelar har sagt att man gärna såg en folkomröstning om fördraget. Och vid sådana tillfällen, när det är dags att rösta, vet vi att då går man i gång i studiecirklar och informationsmöten. Man fyller bygdegårdar och folkets hus för att få tillfälle att vara med i debatten och därefter också få vara med och avgöra frågan. premiärminister , som bejakar Lissabonfördraget, tillhör de EU-entusiaster som trots sin positiva hållning kritiserat hanteringen av Lissabonfördraget. I en intervju i den belgiska tidningen kommenterade han det toppmöte midsommarmötet, ni minns som kom överens om fördraget: Huvudbekymret för somliga av mina kolleger runt bordet var att komma överens om ett fördrag som kunde antas utan folkomröstning. Jag är förvånad över att man är rädd för sin befolkning. Men han kanske också kan betraktas som en kryptokommunist eller förklädd EU-motståndare. Det är ju sådant vi får höra, vi som bejakar EU-medlemskapet men vill göra det till ett verkligt smalare men vassare samarbete. Jag tror det är många, många fler än som är förvånade över att så många är så ängsliga för att höra folkets röst inte bara i utan runt om i . Jag vill gärna markera i den här debatten att det finns rätt många ledamöter, också i allianspartierna, som inte odelat ställer upp på linjen att man ska köra igenom detta fördrag med ett enda beslut i utan att ge folket chansen att vara med. I Centergruppen är det omkring en fjärdedel av ledamöterna som tydligt har sagt att en folkomröstning också i är en möjlighet eller att vi åtminstone borde avgöra frågan om ett nytt långtgående på samma sätt som en grundlagsändring, med två riksdagsbeslut och ett mellanliggande val och en valrörelse där man kan diskutera frågan brett och öppet. Ja, men vi har i alla fall haft ett brett remissförfarande här i , har vi fått höra i debatten . När det färdiga Lissabonfördraget skickades ut på remiss, inte till folket utan till olika ledande institutioner, så var det med den reservationen att inte en bokstav, inte ett kommatecken kunde ändras i det fördrag som de ledande företrädarna för medlemsländerna kommit överens om. Många har i debatten här diskuterat vad Lissabonfördraget innebär på olika punkter. Det är ostridigt att Lissabonfördraget innebär en omfattande maktöverföring från den nationella nivån till EU. På en rad nya områden införs majoritetsbeslut i ministerrådet, vilket innebär att nya lagar kan införas i även om en enig riksdag säger nej. Finns majoritet i ministerrådet hjälper inga nationella beslut däremot. stärks de stora medlemsländernas inflytande över besluten. Medan fördubblar sin röststyrka i ministerrådet från dagens till minskar röststyrka från dagens . De stora medlemsländernas inflytande på EU:s beslut ökar på de mindres bekostnad. finns det naturligtvis delar i Lissabonfördraget som är bra, delar som handlar om ökad öppenhet och ökad möjlighet att ta in flera medlemsländer. Detta har lyfts fram av väldigt många talare i debatten . Men många delar i fördraget reser också allvarliga frågetecken. Är det rimligt att vi förpliktar oss till en gradvis militär upprustning och förbinder oss att försvara alla andra medlemsländer med alla till buds stående medel? Blir den svenska militära alliansfriheten något värd i praktiken? Är det rimligt att vi har kvar ett Euratomfördrag där vi riskerar att få ett allt starkare tryck på oss att inte bara använda mera kärnkraft utan också ställa till förfogande det uran som vi har i den svenska berggrunden? Min partikamrat kommer i sitt anförande att ytterligare diskutera just denna fråga. Det är också en stor brist att inte i det nya fördraget har förhandlat fram något undantag från den gemensamma valutan, euron, vilket och har. Risken är också uppenbar att anses överordnad den nationella lagstiftningen på arbetsrättens område. Det har väldigt många fokuserat på här. Lissabonfördraget innebär att ytterligare makt, även lagstiftande makt, överförs från nationell nivå till unionsnivå. Enligt min mening har den nu sittande fått makt och myndighet att å svenska folkets vägnar stifta lagar och fatta kloka och framsynta beslut till gagn för arbete, utveckling och välfärd. Men den sittande har inte begärt och inte heller fått något mandat av svenska folket att avlöva sig själv och slussa sin makt vidare till EU, vilket Lissabonfördraget innebär. En rad tunga remissinstanser, som och , har kommit fram till att fördraget rör principerna för statsskicket och därför bör behandlas som en grundlagsfråga. Exempelvis upphör grundlagsfästa monopol att lagstifta när det gäller straffrätten om Lissabonfördraget träder i kraft. Även Lagrådet lyfter fram att ställning kraftigt urholkas vid ett godkännande av Lissabonfördraget. Detta har förtjänstfullt diskuterat tidigare. Lagrådet framhåller följande: De nu nämnda överlåtelserna av normgivningskompetens och traktatmakt är så omfattande och betydelsefulla att ställning reellt sett urholkas i väsentlig grad. Enligt min mening är frågan om ett nytt med så långtgående konsekvenser av sådan vikt att frågan inte kan avgöras nu genom ett beslut i . Det finns flera möjliga alternativ för hur frågan kan behandlas för att skapa en ökad legitimitet och bättre förankring. Ett sätt är att frågan får avgöras i en folkomröstning där folket får ta ställning, som på . Ett minimikrav är enligt min mening att frågan om Lissabonfördraget åtminstone hanteras så att den kan få stort utrymme i en allmän valrörelse innan ett slutgiltigt beslut fattas. Det skulle innebära att frågan avgörs genom två riksdagsbeslut med likadant innehåll och att ett allmänt val hålls mellan de två besluten. I praktiken skulle det innebära ett beslut före valet och ett ytterligare beslut av en ny riksdag efter valet. I det militära fick jag för länge sedan lära mig ett uttryck som jag tycker är användbart i det här sammanhanget, när det är någonting som inte är riktigt bra. Gör om gör rätt! Det skulle jag säga passar väldigt bra på det Lissabonfördrag som vi nu diskuterar. I detta anförande instämde Per Lodenius och (båda c) samt (). 207 (): Jag vill börja med att yrka bifall till motionerna U3 och U355 av med flera och med flera. Sedan vill jag klargöra att jag i grunden är mycket nöjd med att EU:s länder samarbetar i ett antal viktiga frågor men att jag också anser att samarbetet bör vara mellanstatligt och inte överstatligt. , liksom flera andra partier, har talat om att EU bör vara smalare men vassare, och då gäller det att noga överväga vilka områden som är av gemensamt intresse och vilka som bör lämnas åt de enskilda länderna att besluta om. Till de gemensamma intresseområden som alla vinner på att utveckla hör handel, fri rörlighet av människor, varor och tjänster, bekämpning av gränsöverskridande brottslighet, avancerad forskning och kunskapsutveckling, demokratiutveckling samt värn av människor och natur, för att nu nämna några områden. Dit hör däremot inte en omfattande maktöverföring från till EU. På flera nya områden införs majoritetsbeslut i ministerrådet, vilket innebär att nya lagar kan införas i även om vår riksdag säger nej. Det är inte tillfredsställande att de större medlemsländernas inflytande på EU:s beslut ökar på de mindres bekostnad. Det kan bara accepteras om de mindre länderna får andra fördelar i utbyte. Så frågan är om vi i får några nya fördelar genom Lissabonfördraget, utöver dem som andra länder får. Vi som sitter i gör det på mandat från det svenska folket, och därför anser jag att det är angeläget att svenska folket får komma till tals och kan uttrycka sin åsikt antingen genom att frågan på allvar tas upp i en valrörelse eller att den blir föremål för en folkomröstning. Men majoritet vill inte det utan anser att fördraget måste skyndas igenom. Jag beklagar denna brådska. Jag beklagar också att vi nu inte kan ta upp problem som vi ser i det liggande förslaget och som vår statsminister kunde ha haft möjlighet att förhandla bort. Flera liknande problem har redan påtalats i debatten i invändningar från andra riksdagsledamöter. De rör till exempel arbetsrätten, valutan, alliansfriheten och säkerhetspolitiken. Ett problem som jag vill lyfta fram gäller den makt som i lagförslaget föreslås överlåtas till den europeiska atomenergigemenskapen, Euratom. I det fördrag som gäller Euratom ska gemenskapen bland annat tillförsäkra samtliga förbrukare inom gemenskapen en regelbunden och rättvis försörjning med och kärnbränslen och finansiellt medverka i prospekteringsverksamhet av klyvbara material. Klyvbara material är bland annat uran, som används både i kärnkraftsreaktorer och i kärnvapen.