prot · GV0987 · 2008-04-02 00:00:00 — När jag vet vad den har betytt för mig förstår jag vad den kan betyda för alla andra, och jag har en tillvaro som totalt skiljer sig från min pappas. Hon var den första i pappans familj som läste på universitet. Hon har doktorerat i historia och är författare, kulturskribent på och debattör. Det är egentligen så här vi i vill att det ska vara. Det ska finnas en möjlighet för alla att bilda sig, växa, skaffa sig kunskaper, att genom utbildning få valmöjligheter i livet när det gäller yrkesval och bättre förutsättningar om man vill eller måste byta jobb. Självklart är utbildningen viktig, som sades här tidigare, för varje ung människa, eller äldre människa också för den delen, men utbildningen är också viktig för samhällsutvecklingen, för att vi ska få aktiva medborgare som har bra förutsättningar att vara med och diskutera, debattera och tycka till. Vi behöver fortsätta investera i utbildningen som en del i en fortsatt utveckling av välfärden. Universiteten är ju också omistliga när det gäller analys, nya kunskaper och kritisk debatt. Därför ser vi i med oro att möjligheterna för många att gå vidare till högskoleutbildning smalnar av med alliansens politik. Det livslånga lärandet startar egentligen redan i förskolan. får vi vårdnadsbidrag som gör att de barn som allra mest behöver gå i förskolan kanske inte kommer att göra det och får en sämre start i skolan. Gymnasieskolan delas upp i yrkesinriktade program som inte ger behörighet att söka högskoleutbildningar. Som sades tidigare vill sex av tio gå högskoleutbildning. Det är lite intressant att se att på omvårdnadsprogrammet, som är ett yrkesförberedande program, vill av dem som går där fortsätta på högskoleutbildning. Det är samma nivå, till och med lite högre än för dem som går samhällsvetarprogrammet. Vuxenutbildningen får mindre pengar, och svenska för invandrare satsar på dem som väldigt snabbt kan ta sig igenom och lämnar de andra efter sig. Alltså smalnar den högre utbildningen av. För oss är det en demokratisk fråga att alla får en chans till utbildning, också till högre utbildning. Livslångt lärande måste vara något man kan varva med arbete och studier. Men det här är också väldigt mycket en kvalitetsfråga, anser jag. Får vi en utveckling där alla läkare kommer från övre medelklass, har föräldrar som är läkare, är välutbildade och har bra ekonomi, och alla jurister, lärare och socialarbetare ser likadana ut får vi faktiskt sämre verksamheter. Då kommer vi att ge sämre stöd och bemötande av människor med alla de olika erfarenheter som människor har som kommer att möta de här yrkesgrupperna. presenterades , som ett exempel på den här avskalade politiken. Som jag sade tidigare kommer de som går de yrkesförberedande programmen inte att kunna gå vidare eller få högskolebehörighet. Jag delar TCO:s, Tjänstemännens , kritik. Vi behöver många som kan gå vidare till högre utbildning. Vi behöver höga ambitioner, för förändringsfaktorn är så hög på arbetsmarknaden, och kraven på förnyelse är så stora. Det ställs stora krav på att människor ska kunna utvecklas i jobbet, ta eget ansvar, lära sig jobbet, ta till sig nya kunskaper. Mer utbildning gör det också lättare att kunna byta jobb och livsbana. Dessutom är det ju så att gymnasieskolan och utbildning inte är till bara för att producera arbetskraft. Den är också till för att ge oss alla bra förutsättningar att vara aktiva medborgare, att delta i det demokratiska samhället och påverka. Vi ska vara föräldrar, kunna ge stöd till våra barn. Vi ska över huvud taget fungera på ett bra sätt ute i samhället, och vi vet att det är lättare att göra sig hörd om man har en bra utbildningsbas. Den sociala snedrekryteringen till högskolan riskerar att öka när man ska göra så tidiga val av vad man ska utbilda sig till. Det är inte de högutbildades barn som kommer att gå på omvårdnadsprogrammet eller fordonsprogrammet. Vårt alternativ är att i stället satsa på fler lärare i skolan, väl utbildade lärare och tidiga insatser på pedagogik och hur utbildningen läggs upp. 25:4-regeln nämndes tidigare av . Den har varit ett sätt att få människor att läsa på högskola när de har blivit lite äldre och fått arbetslivserfarenhet. Det har alliansen tagit bort. Vi i oppositionen är eniga om att regeln bör vara kvar. Studiemedel är också viktigt för att ge tillgänglighet för många. Det kan upplevas ekonomiskt betungande att läsa på högskolan om man inte har föräldrar som kan sticka till extra pengar eller om pengarna inte finns på banken. Då kanske man drar sig för att börja en lång utbildning. är studenternas ekonomi katastrofal. räcker inte så långt. har visat att studenterna har lägre köpkraft än vad de hade 1980. För oss är det självklart att om man pluggar på högskolan ska man plugga på heltid. Man ska inte vara tvungen att både plugga och jobba för att få det att gå ihop. Vi vill alltså höja studiemedlet med , och vi har det med i vår budget. Jag tänkte också fråga vad en satsning är. Är det som regeringen säger, det vill säga att tillföra universitet och högskolor 360 miljoner för att höja kvaliteten och minska antalet platser och ta bort 200 miljoner, och som lök på laxen ersätta en lönehöjning och prishöjning på ? Precis som det sades tidigare är det klart att man ute i verkligheten inte upplever att det har gjorts någon satsning. Man har inte mer pengar att förbättra undervisningen med. Vi från har avsatt 1,3 miljarder mer till forskning och utbildning för högskolorna. Vi har gjort det bland annat genom att vi inte vill ha färre platser. Vi ska inte minska antalet platser på högskolan. Vi behöver dem. Vi har också satsat på att kompensera för lönehöjningar, och vi har satsat 500 miljoner för att stärka högskolelärarnas forskning. Det är viktigt att forskning och utbildning går hand i hand. Det är viktigt att vi får fler disputerade lärare, och det är viktigt att de finns på högskolorna runt om i landet. Utan högskolan stannar i alla fall det jag vill ha med höga ambitioner när det gäller utbildning och forskning. Det är också viktigt att det finns möjligheter till högskoleutbildning runt om i hela landet. Många människor kommer inte att välja att åka till de stora universitetsorterna utan de kommer att avstå från högskoleutbildning. Många delar av kommer inte att kunna utvecklas på ett bra sätt om det inte finns tillgång till högskolan och dess resurser att samarbeta och utveckla tillsammans med näringslivet. Det kommer också att innebära att alla delar av får bättre tillgång till arbetskraft med högre utbildning. Det är ganska vanligt att man när man har läst färdigt faktiskt stannar på orten man har pluggat vid. Det finns alltså ingen anledning att sänka ambitionerna. Det finns anledning att göra tvärtom. 123 (): Jag vill börja med att säga att vi i står bakom alla våra reservationer, men för att slippa sitta och votera till tids ände tänkte vi yrka bifall till bara reservation 8 och reservation 14. Det här betänkandet innehåller en mängd olika förslag på högskolans område. Jag tänkte beröra några av de reservationer vi har. Till att börja med tänkte jag prata om arbetsmarknaden. Vi föreslår att man faktiskt ägnar mer tid i högskolorna åt att följa upp studenterna efter högskolan. Det är ett sätt för högskolan att kvalitetssäkra utbildningen för sin egen skull och för studenternas skull. Det är viktigt att ta reda på hur många som får arbete efteråt och vilken typ av arbete de får om det är något som har bäring på den utbildning de har eller om det är svårt att få den typen av jobb. Det är också viktigt att få reda på om de har haft någon annan användning av den kunskap de har fått på högskolan. Det borde redovisas för de studenter som sedan ska söka till utbildningen, så att de kan få en bra möjlighet att se vad utbildningen kan förväntas ge. Det är också viktigt när det gäller arbetsmarknaden att få titta på övergången till arbetsmarknaden för studenter. Här borde högskolan jobba mer med att få tag på bättre praktikplatser. Man borde på fler utbildningar åläggas att anordna praktikplatser. Det är också viktigt med kontaktytorna. Jag skulle vilja lyfta fram ett exempel på detta som vi har sett. ordnade ett seminarium , . Det är ett utmärkt exempel. Här handlar det om miljödelar i högskolan, men det skulle kunna tillämpas på många andra delar. Studenterna får då möjlighet att via en praktikplats komma ut på olika små och medelstora företag och dela med sig av sin kompetens. De små och medelstora företagen får då en bra miljökompetens. Det är ovanligt . Det är konstiga siffror på detta. av företagen och studenterna är nöjda. Man kan undra om de har fuskat, men de bedyrar att de verkligen har kontrollerat noggrant. Ingen är negativ. Det vore något att ta efter i andra delar än rena miljödelar även om det är extra roligt att det finns med där. Låt oss prata om något mindre roligt, nämligen att regeringen har tagit bort 25:4-regeln. Jag vill inte säga att det är den bästa regel som någonsin har funnits, men den har varit ett sätt att bredda rekryteringen och få in människor med yrkeserfarenhet. Jag kan göra en personlig jämförelse. var det sista gången 25:4 användes. Då kom jag in på juristprogrammet i . Jag kom visserligen inte in med hjälp av 25:4-regeln eftersom jag hade jobbat i bara och . Jag nådde inte upp till femårsgränsen, men jag lyckades ta mig in ändå. Jag var intresserad av att se vilka som hade kommit in på vilka kriterier. Betygsantagningen ligger högt, ungefär 19,4 för utbildningen. Det är fråga om många yngre. Det har varit betygsinflation. Därför är det mest yngre som kommer nästan direkt från gymnasiet. Vi har jobbat mycket i grupp. Det har visat sig att det ibland har funnits med äldre människor i grupperna. Då såg jag att en stor andel av dem hade kommit in med hjälp av 25:4-regeln. Min erfarenhet är att det i grupparbetena är en tillgång att ha med människor med yrkeserfarenhet. Juristprogrammet har i mycket anknytning till vad som händer i verkligheten, att tillämpa regler, och det är en stor brist om det bara finns människor som kommer direkt från gymnasiet. Det är utmärkt med sådana också, men det krävs en blandning. Jag tror att nuvarande system har omöjliggjort detta. Det är sorgligt. Jag hoppas att den borgerliga majoriteten kan omvärdera detta eller skapa en annan regel så att det går att uppnå samma effekt. Jag hoppar helt i ämnena. Vi har en reservation om utomhuspedagogik. Vi tycker att det borde vara bra att få in det tydligare i lärarutbildningen. För att lyckas bra i skolan krävs att man använder många av sina sinnen. I dagens skola är det ofta så att man bara lyssnar och ser när man i stället borde känna, lukta och i vissa fall smaka. Framför allt möjligheten att känna och uppleva saker är större utomhus. Man borde därför se över hur man kan få in det i utbildningen. Det är lätt att bara gå på rutin som lärare om man inte har fått kunskap om hur man använder sig av en större del av verkligheten än den som finns i klassrummet. Nästa ämne är tolkar. Vi föreslår att tolkutbildningen ska ses över. Det måste bli fler tolkar. är det i vissa fall problem med rättssäkerheten i till exempel asylprocessen eftersom det inte finns tillräckligt många tolkar. Regeringen har sagt att man ska titta på det här och återkomma. Jag skulle vilja veta när, om man tänker dröja länge med det. Ett annat viktigt område gäller kunskaper som till exempel lärare och läkare kan ha, och det är kunskaper om HBT-personer. Man kan då fråga sig varför de ska ha det. Inom sjukvården måste till exempel läkare och andra ha kunskaper om människors olika problem när de ska möta människor, och de har då varit beroende av enskildas initiativ. Det är enskilda människor som utanför sin utbildning har haft kunskap och kunnat föra den med sig in i sjukvården. Det är väldigt bra, men det borde inte vara det som vi förlitar oss på. Det finns fall där man inte har kunnat möta upp med denna kompetens. För sjukvården är det en kompetensfråga, och det borde därför tas in i beskrivningen av vad man måste kunna för att ta examen. I skolan är det som anser sig ha kompetens att undervisa om HBT-frågor. Det är skrämmande lågt. Då frågar man sig varför den borgerliga majoriteten inte vill ha det här. hänvisar man inte till en utredning som kanske är på gång, utan det är bara nej. Vad är då motiveringen? Det står att man inte ska ha specifika grupper och att det ska vara en generell giltighet. Jag tycker att till exempel barn är en specifik grupp. Ska man inte ha kunskap om barn? Det blir väldigt konstigt. Det argumentet faller lite grann. Vi kan titta på generell giltighet. Jag tänkte: Vad menar man egentligen med det? Jag slog upp generell i , och den betydelse som passar bäst in här är en grupp av personer, att det ska vara en giltighet för en grupp av personer, inte bara för en enstaka. Jag tycker att det är väldigt tydligt att det här handlar om det, så därför faller argumenten. Jag skulle gärna vilja få något annat argument för att man är emot det här om det är möjligt. Jag vill slutligen säga något kort om jämställdhet på övertid och lyfta fram indikatorer som någonting som behövs i högskolan när det gäller utbildningen. Det står att det här kanske ska tas in och så vidare, och jag undrar: När kommer det här? Det håller på att utredas, om jag har förstått det hela rätt. Sedan borde det finnas större kunskap om genus i lärarutbildningens examensordning. I svaret står det att det finns allmänna skrivningar för jämställdhet, mot diskriminering och sådant. Men det borde vara mycket tydligare, för det finns många fall där man knappt ens går igenom den typ av kunskap som behövs i skolan. Det var kort om några olika reservationer. Vi står, som sagt, bakom alla. Jag hoppas få några svar från företrädarna för majoriteten. 124 (): Kunskap och kompetens är några av de viktigaste hörnstenarna i ett samhälle eftersom de utgör själva grunden för samhällets utveckling och välstånd. Det är också därför som det är så många partier, organisationer och enskilda människor som har följt de senaste årens rapporter om tillståndet i svensk utbildning med en mycket stor oro. På något sätt känns det ändå som om vinden har vänt. Reformer genomförs , och en förbättringskultur sveper över . Kunskap och kvalitet har hamnat i fokus, och insikten om att möta alla elever med höga förväntningar börjar få ett allt större genomslag. Med tanke på det utredningsförslag som presenterades senast och den efterföljande debatten tycks det ändå som om det är fler som uppfattar klokheten i att varje del av det livslånga lärandet måste ta ansvar för sin delsträcka i den här utbildningsstafetten. Det vi debatterar är ett motionsbetänkande. Det är ett 80-tal motioner som behandlas, och som vi har hört är det en mångfald av olika ämnesområden som lyfts fram. Det handlar om att införa nya utbildningar eller nya ämnesområden i utbildningar. Att verka för ökad mångfald och genusperspektiv har vi hört om. Vissa ledamöter har också velat riktigt uppmärksamma sin regionala högskola. Det är också ämnesområden som social snedrekrytering och avskaffandet av kårobligatoriet. Många goda förslag och tankar finns. Men likafullt har utskottet beslutat att avstyrka dessa yrkanden. Man gör det med hänvisning till bland annat gällande bestämmelser. En del av de frågeställningar som har lyfts fram har vi helt enkelt inte förfoganderätt över här i . Glädjande nog gör en hel del av planerade eller redan vidtagna åtgärder att vi slår in öppna dörrar. Regeringen har gått före, och en hel del reformer har genomförts. Det har också tillsatts många utredningar. Det känner vi alla till det finns ett otal. Vi måste också i sann demokratisk anda ge dem tid att få utvecklas och att få presentera förslagen, och sedan begär man remissrundor och ger en chans till eftertanke, klokhet och funderingar kring vad som är det bästa i förslagen. Även om vi inte har verkställighet i allt har regeringen slagit in på en målmedveten och en prioriterad linje för att skapa en god kvalitet i universitet och högskolor. Jag sade tidigare att man har fått en insikt om värdet i detta med höga förväntningar. Och precis samma sak gäller här: Det finns mycket höga förväntningar på den politik som regeringen ska presentera för universitet och högskolor. Vi tar ett steg i taget. Vi har hört några tidigare talare fråga vad som händer och när det kommer att hända. Men vi går målmedvetet och successivt fram. Det regeringen har lagt fokus på är ökade frihetsgrader för universitet och högskolor, höjd kvalitet i högre utbildning, att universitet och högskolor ska vara attraktiva arbetsplatser det är en nog så viktig fråga och även utökade resurser till forskning och forskarutbildning. Men den frågan har debatterats tidigare, så den tänker jag inte uppehålla mig vid. Då det gäller den ökade friheten spelar universitet och högskolor många viktiga roller. Det som man kanske först tänker på är bildning: Jag ska utbilda mig. Det handlar om forskning och om att kunna garantera den vetenskapliga kvaliteten. Dessutom finns det ett krav på samverkan med näringslivet. Men en faktor som regeringen också vill slå vakt om handlar om det självständiga och kritiska tänkandet, som universitet och högskolor måste svara för i vår samhällsutveckling. Det här är någonting som man har slagit fast på Europanivå. Rektorer från alla länder har sagt att politik och ideologier inte får styra universitet och högskolor. Därför måste vi respektera detta. Det är särskilt viktigt i ett land där staten direkt och genom sina myndigheter står för av verksamhetens finansiering. Regeringen har i alla fall uttalat att den politiska detaljstyrningen ska minska. Det kan vara nog så viktigt vi har en högskoleförordning på 111 A 4-sidor. Att minska regelkrångel måste vara ett steg. Steg 1, som redan har genomförts, handlar om en avpolitisering av högskolornas styrelser. Steg 2 har genomförts i samband med budgetpropositionen 2008. Man har förenklat anslagsfördelningen och lättat upp det, och man har inte den strikta utformningen som var tidigare, att ett anslag måste gälla på just ett speciellt konto. Steg 3 är en utredning som har tillsatts för att se över på vilket sätt vi kan förbättra och öka frihetsgraderna. Den ska presenteras . Höjd kvalitet var en annan nyckelfråga som jag nämnde. Det här är en fråga som alla säger sig vilja värna. Men ändå kan man konstatera att de anslag till grundutbildningen som har givits har urholkats till en femtedel minus . Då räknar jag lågt. Det här beror bland annat på en kraftig expansion av platser antalet har fördubblats men man förde aldrig med tillräckligt med resurser för att klara kvaliteten i detta. Det här är ingenting som bara vi uttrycker. Det här uttrycker den tidigare universitetskanslern, rektorer och studenter från SFS. Konsekvensen har blivit att lärartätheten har sjunkit. kunde lektioner hållas i lite mindre grupper. handlar det kanske om föreläsningar inför 400 studenter. I vissa fall kanske den lärarledda undervisningen sker en handfull timmar , och andelen disputerade lärare är mindre än hälften vid de flesta universitet och högskolor. Det här gör, mina vänner, att den vetenskapliga kvaliteten sjunker. Och detta sker som studenterna investerar tid, pengar och kraft i det här. Kan vi då tala om den attraktiva arbetsplatsen? Vi står inför en globalisering. Vi står inför en hård konkurrens om personal, och vi måste ha en chans att få de främsta forskarna och de främsta lärarna till oss. Likaså ser åldersfördelningen sådan ut att en stor andel lärare på högskolorna måste nyrekryteras. Regeringen har tydligt deklarerat att det handlar om kvalitet, och kvalitet ska sättas framför kvantitet. Därför har man ökat anslagen med totalt 360 miljoner 0708. Kvaliteten har också granskats via . De här granskningarna har varit drivande och främjat kvaliteten. Det vi ser nu är också att man kommer med en ny kvalitetsform där utvärderingarna kompletteras med att man utnämner framstående utbildningsmiljöer. Jag måste då ta chansen att faktiskt framhålla att två av de här framstående utbildningsmiljöerna finns i mitt hemlän, nämligen vid . Två av fem framstående utbildningsmiljöer finns alltså där. Tillträdesfrågorna kan vi heller inte bortse från. Jag kommer att återkomma till det i debatten. Men vad det handlar om är att vi har höjt kraven på förkunskaper. Vi har gett möjligheter till meritpoäng. Vi har skickat signaler till eleverna om att det faktiskt spelar roll vad och hur mycket de lär sig i ungdomsskolan. Det här tror vi är signaler som också kommer att medföra att fler faktiskt ser värdet i att redan från början satsa på till exempel en naturvetenskaplig utbildning. Detta har jag också fått vidimerat, senast från . Jag avrundar här. Jag vill peka på att internationaliseringen också är en stor fråga för regeringen. Det visade man tidigt i och med tillkomst. Med de steg som har tagits, med de förbättringar som sker i ungdomsskolan och med de högre förkunskapskraven när det gäller universitet och högskolor ser vi med stor tillförsikt fram emot en förbättrad kvalitet i undervisningen och en förbättrad möjlighet för våra studenter som läser på universitet och högskolor. Jag avslutar med att yrka bifall till förslaget i utbildningsutskottets betänkande nr 9. 125 () replik: Jag ska börja med att ge rätt i en sak. Det finns förväntningar ute på universitet och högskolor, eftersom ni i de borgerliga partierna före valet lovade oerhört stora satsningar på universitet och högskolor. Det har inte infriats. Jag ställde en väldigt konkret fråga i min inledning. Kommer den stora kvalitetssatsningen på högre utbildning , eller blir det ingenting av kvalitetssatsningarna på högre utbildning? Det är en ganska viktig fråga därför att när man lyssnar på kan man få intrycket av att allting redan har gjorts. Man har gjort kvalitetssatsningarna. Man har levt upp till det här. Man har ökat anslagen, som det heter. Men då lever man inte i verkligheten. Man kan fråga . Man kan fråga högskolorna själva. Man kan fråga rektorerna. Då svarar de på en direkt fråga: Det här är ett tricksande med anslag. Ni tog 200 miljoner. Det här täcker inte ens löneökningarna på universiteten. Räknar man in löneökningstakten blir det väl någonstans runt minus för universitet och högskolor. Då säger man: Jo, men det kommer forskningssatsningar och så vidare. Ja, men det kan väl inte rädda hela grundutbildningen? Och där ligger Socialdemokraterna över den borgerliga regeringen. Det finns alltså väldiga problem med logiken i att man är så nöjd. Jag tycker inte att man kan vara nöjd. Jag hoppas att kan ge besked om att det nu kommer stora satsningar på grundutbildningen och kvaliteten, för verkligheten är inte den att lärartätheten ökar, att kvaliteten ökar och att undervisningsgrupperna minskar. Avslutningsvis vill jag ställa en fråga. Vad säger och den borgerliga regeringen till de unga människor, av ungdomarna, som drömmer om att studera vidare på universitet och högskolor? Vad är ert svar till de ungdomarna? 126 () replik: Vårt svar till de av 15-åringarna som vill gå vidare till universitet och högskolor är att deras drömmar äntligen kommer att infrias. hade vi ett seminarium här i där vi talade om de framgångsrika skolorna. Framgångsfaktorn handlar om de tidiga insatserna. Det handlar om statusen på lärarnas utbildningar. Det handlar om rektors utbildning och den pedagogiska utvecklingen. Det är framgångsfaktorer som faktiskt kommer att rusta de här eleverna med bättre förkunskaper som de sedan kan föra med sig i de nya steg som de ska ta i sitt livslånga lärande. Med de satsningar som vi också har gjort på ungdomsskolan rustar vi dem klart bra. Du talar om förväntningar. Jag vet att de finns. De förväntningarna har ju uppstått eftersom högskolor och universitet visste vad de hade. De visste hur deras budget hade utarmats år . De visste om de rationaliseringskrav som låg i löne- och kostnadsuppräkningar. När det gäller just den delen har vi fortsatt, men det är ingenting som vi införde.