prot · GV09116 · 2008-05-21 00:00:00 — Vi socialdemokrater tycker att vården och omsorgen av personer med psykisk sjukdom behöver utvecklas och förstärkas. Det är därför vi har lagt fram den nationella handlingsplanen där vi ger 1,4 miljarder mer än vad och den borgerliga regeringen ger. Allt handlar om prioritet. Ni har valt att prioritera bort rättsväsendet, och ni har valt att prioritera bort välfärden. Ni satsar på helt andra frågor. Ni satsar på skattesänkningar för dem som redan har det gott ställt. Socialdemokraterna och jag hoppas, , att det här blir en begränsad reform av påföljdsregleringen av allvarligt störda lagöverträdare och att fängelse framöver kommer att dömas ut i fall som prövas mycket noggrant. Fängelse får inte dömas ut när den tilltalade till följd av sin allvarliga psykiska störning har saknat förmågan att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt. 39 () replik: Jag menar att det är en skillnad i relationerna mellan beloppen när man pratar om miljarder eller miljoner. Socialdemokraterna har inte heller några miljarder utan plockar snarare i sin skuggbudget bort 80 miljoner ur Kriminalvårdens budget. skakar på huvudet, men det är faktiskt så. Psykiatrin är inte inom mitt kompetensområde, och jag vill gärna återkomma till frågan och se vad jag kan hitta där. Den information jag har fått visar att det ser annorlunda ut än vad anser på området. Så är det på många områden. Jag ser också på prioriteringarna i Kriminalvården och över huvud taget i rättskedjan. Vi har olika syn på de budgetar vi har lagt fram och vilka effekter de får. Med mina ögon har Socialdemokraternas budget år varit rena bergochdalbanan. Ena året satsar man mer på polisen, och satsar man mindre på polisen. Ena året satsar man mer på Kriminalvården, och satsar man mindre. Detta år är det mindre, mer. Socialdemokraternas budgetpolitik åker bergochdalbana. Därför har jag svårt att säga annat än att vi tydligen lever med skilda verklighetsuppfattningar. Det kan tydligen även gälla psykiatrin. 40 () replik: Det är framför allt två saker som har tagit upp i debatten som jag vill lyfta fram. De som eventuellt skulle kunna dömas till fängelse har ett minimerat behov av vård. Det är en sanning med stor modifikation. Jag sade i mitt anförande att nivån allvarlig psykisk störning är nivån för fängelseförbud. Personer med personlighetsstörningar, andra psykiska diagnoser och andra psykiatriska problem döms till fängelse. Det här är ytterligare en kategori som är allvarligt psykiskt störd men som har ett minimerat vårdbehov utifrån den allvarliga psykiska störningen. Vi ser att det råder ett oerhört tryck på Kriminalvården att ge psykiatrisk vård. Det skulle inte finnas om det fanns folk med ett minimerat vårdbehov som kan dömas. Det är viktigt att ha med det i debatten. Varför har regeringen inte tagit till sig den remisskritik som har kommit från bland annat rättsläkare? De ska göra rättspsykiatriska undersökningar. De har pekat på vad som måste undersökas ytterligare i det liggande förslaget. Det är svårt att inom rättspsykiatrin göra denna gradering av den allvarliga psykiska störningen. Flera remissinstanser säger att det är ett svårt uppdrag att gradera den allvarliga psykiska störningen på det sätt som finns med i lagförslaget. Hur har alliansen tänkt? Man pratar om att domstolarna ska ha ett bra underlag, men till och med professionen säger att det är fruktansvärt svårt. 41 () replik: Just därför är jag glad att det är professionen som fattar beslutet. Det är i första hand så att dessa människor inte ska dömas till fängelse. Vid synnerliga skäl finns trots allt möjligheten. Där dessa synnerliga skäl finns måste det finnas en mängd bedömningar där också rättspsykiatriska undersökningar ingår. Kompetensen för bedömningen ska ha stor tyngd i beslutet om påföljd. Den sakkunskap som har yttrat sig i remissrundan har också möjlighet att slutligen påverka de beslut som fattas i domstolarna. 42 () replik: Jag måste ärligt erkänna att jag inte förstod detta. Professionen rättspsykiatrin säger att regeringen nu lägger ett uppdrag på professionen. Jag tror att det är fler än jag som har läst debattartiklarna skrivna av ledande rättspsykiatrer i . De gör många av de rättspsykiatriska bedömningarna. De säger att möjligheten att gradera den allvarliga psykiska störningen utifrån de kriterier lagförslaget innehåller huruvida man saknade förmåga exakt då eller att man kan anpassa sitt handlade efter en sådan insikt innebär att de först ska gradera upp till allvarlig psykisk störning och därefter göra en gradering och bedömning inom den nivån. Professionen säger att detta är svårt att göra. Psykiatrin är inte den exakta vetenskapen där du kan sitta och mäta. De säger att det kommer att vara svårt att ge ett sådant underlag till domstolarna. Hur ska domstolen då få ett bra underlag för sin bedömning? Vad jag saknar i utskottets övervägande är ett resonemang i frågan. Där finns lagförslaget, men det finns inget resonemang om den framförda kritiken. Men det kommer jag nog inte att få. Jag har inte tagit upp frågan om Kriminalvården. Jag har inte tagit upp frågan eftersom vi har yrkat avslag på förslaget om behovet av vård. är det ett faktum att det finns många människor i behov av psykiatrisk vård inom . De kan inte få det behovet tillgodosett. Ett av de stora problemen när det gäller ordningsstörningar och problem på anstalterna beror på att psykiskt sjuka människor placeras tillsammans med friska människor på samma avdelningar i ett slutet låst utrymme och det finns ingen möjlighet till behandling. Det skapar jätteproblem . blir det ytterligare en grupp, och det ges inga resurser för att bemöta gruppen. 43 () replik: Vid den riktigt besvärliga situation som beskriver, där professionen har oerhört svårt att ta ställning, återstår påföljdsalternativet att döma till vård. Det här är i synnerliga, särskilda, specifika fall, och det ska vara möjligt för professionen att bedöma dem. Det betyder inte att man ska upphöra att döma till vård i de fall där man inte kan göra den här gränsdragningen och ser att man har möjlighet att känna trygghet i det beslut man har fattat. Det är på intet vis så att man upphör att döma till rättspsykiatrisk vård i stället. 44 (): Vem är psykiskt sjuk och vem är frisk? Hur lätt är det inte att tappa omdömet efter några nätter utan sömn, ett stort intag alkohol eller droger, framför allt om man har en latent psykisk störning? Kan man egentligen säga att någon som medvetet orsakar en annan människa lidande är frisk? Finns det någon frisk person som skulle dräpa ett barn eller slå sin fru gul och blå? Vad som är friskt eller inte slutar ofta i en gråskala, där ett antal har mer eller mindre inslag av olika typer av allvarliga psykiska störningar. Med den här propositionen vill man framför allt skapa större utrymme för proportionalitetsbedömningar just därför att inget fall är det andra likt. Varje fall måste alltid behandlas unikt. Det nuvarande fängelseförbudet när brott har begåtts under påverkan av allvarlig psykisk störning ändras till presumtion för att annan påföljd än fängelse ska väljas. Däremot kan den tilltalade dömas till fängelse om det finns synnerliga skäl, såsom att han saknar eller har ett begränsat behov av psykiatrisk vård, om han i anslutning till brottet själv har vållat sitt tillstånd genom rus eller på annat liknande sätt eller om brottet har ett högt straffvärde. Självklart måste omständigheterna i övrigt alltid beaktas. Det bör dock förtydligas att fängelseförbudet fortfarande gäller då den tilltalade till följd av en akut psykos inte insett konsekvenserna av sitt handlande vid gärningstillfället eller om den tilltalade är så pass sjuk att han inte inser följderna av sina handlingar. Jag vill påpeka att de nya reformerna alltså kommer att gälla en ganska begränsad grupp. Det bör också poängteras att det är av yttersta vikt för såväl den tilltalade som samhället att den tilltalade får rätt vård om så behövs. Psykiatriprogram finns och kommer att finnas även inom och inom frivården. Personligen vill jag dessutom lyfta upp frågan om fler psykologer och terapeuter inom . Men det viktigaste av allt är trots allt att vi lyfter upp hela psykiatrifrågan, att vi kan hjälpa personer med psykiska störningar, självklart helst innan brott begås. Vi inom vill sätta fokus på bland annat skolhälsovården och att det behövs fler kuratorer som finns till för unga som mår dåligt. Men vi behöver även fler psykologer och psykiatrer runt om i landet. Ingen med en psykisk sjukdom ska behöva leva utan vård och hjälp. Som många har nämnt tidigare är psykiatri väldigt komplicerat, och därför är det av yttersta vikt att rättspsykiatrin tillsammans med domstolarna, alltså de med den bredaste kompetensen, avgör vilka som på grund av psykisk störning har saknat förmåga att inse gärningens innebörd eller om den tilltalade genom rus själv vållat ett sådant tillstånd som utgör störningen. Vi i alliansen vill framhålla den straffrättsliga särregleringen för psykiskt störda lagöverträdare. Den är oerhört viktig. Man ska dessutom ha rätt till god vård. Att den tilltalade ska vara tillräknelig för att ett straffrättsligt ansvar ska kunna komma i fråga är vanligt i de flesta länder, och så även här. Den här propositionen står inte i strid med det tvärtom. Däremot insåg såväl som att behovet av reformer på detta område var och är stort. Från regeringens sida anser man att många av de förslag som lade fram behöver fortsatt övervägande. De reformer som lyfts fram i den här propositionen syftar till att öka flexibiliteten i påföljdsbestämmelser och skapa större utrymme för proportionalitetsbedömningar som den enskildes behov av vård alltid måste beaktas. Med detta korta inlägg vill jag yrka bifall till propositionen och avslag på reservationerna. (Applåder) I detta anförande instämde i (m). 45 (): Sedan urminnes tider har det alltid funnits psykiskt störda människor, och hur de ska behandlas har varit föremål för olika teorier. På något sätt har det alltid funnits en insikt om att det behövs någon form av särbehandling. Även i modernare tid har vi i haft ett par utredningar, SOU 2002:3 och . De bedömer det hela, och det är grunden för hela diskussionen och kanske något som visar vad som ska komma framöver. Psykiatrin behöver givetvis reformer, och vi inom alliansen, speciellt , satsar mycket pengar på en fungerande psykvård. En viktig bit som har tagits upp är att den lagstiftning som finns inte är problemfri. Den som begår ett brott under inflytande av en psykisk störning eller sinnesrörelse kan normalt dömas till rättspsykiatrisk vård. Han kan inte dömas till fängelse. Visar det sig sedan vid domtillfället att personen är frisk blir han frigiven utan påföljd. Det här är alltså något som inte kan accepteras av lagstiftaren, av opinionen eller från brottsoffrens sida. Vi måste få en ändring av den här lagstiftningen. Det har också visat sig att man i rättspraxis har kommit fram till samma bedömning. Jag tänker på Flinkfallet i . Det gör att den föreliggande lagstiftning som vi diskuterar ska ge en bättre anpassad vård. Den ska framför allt också ge ett skydd för allmänheten. Att införa en ändring innebärande att det inte finns kvar ett fängelseförbud men att det finns en presumtion om att ha en annan vård än fängelse tycker vi är bra. Dock måste man vara väldigt restriktiv i den här bedömningen. Det ska vara ett högt straffvärde, och vad högt straffvärde är framgår ganska klart i rättspraxis. Det ska i princip saknas ett vårdbehov. Vårdbehovet ska bedömas av skickliga psykologer, och vi vet att det är ett komplicerat område där man ofta kommer fram till olika synpunkter. Men till syvende och sist är det våra självständiga domstolar som ska tolka vad rättspsykologerna kommer fram till. Det är också viktigt att vid bedömningen titta på huruvida det är självförvållat eller inte. Om det är självförvållat och det finns ett direkt samband mellan brottet och ruset eller den omständighet man har försatt sig i bedöms det till nackdel för den som har begått brottet. Men vad som inte har framkommit speciellt bra i den här debatten är att det måste finnas någon form av uppsåt. Jag tycker nog att det har varit lite löst i kanten, framför allt från oppositionen, när man har tittat på uppsåtet. Det ska alltid finnas uppsåt. Man gör ingen ändring av den innevarande lagstiftningen. Det är väldigt viktigt att påpeka detta. Det innebär att för att det över huvud taget ska bedömas som ett brott måste det finnas uppsåt eller grov oaktsamhet. Det blir givetvis föremål för bedömning om den allvarligt psykiskt sjuke för brottet kunde inse att han hade ett uppsåt. Det är en bedömning som domstolen har att göra. Om det inte fanns något uppsåt kan han heller inte dömas. Här tycker jag att åtminstone har glidit lite i sina formuleringar. Man vill på ett vilseledande sätt påstå att det här är en stor förändring av vår lagstiftning. Så är det absolut inte, utan detta följer den nuvarande lagstiftningen där uppsåt är en nödvändighet för att det ska vara ett brott. Socialdemokraterna säger att man vill ha en omprövning av en lagakraftvunnen dom till rättspsykiatrisk vård. Detta strider ju också mot vårt rättssystem. Det finns ett institut som heter resning. Det ska man använda. Jag tror att man ska vara mycket försiktig med sådant som kan leda till urholkning av rättssystemet. Med dessa enkla påpekanden ber jag att få yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område m.m. Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2007/08:MJU16 Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område m.m. (prop. 2007/08:107). 46 (): ska vi debattera betänkandet från miljö- och jordbruksutskottet angående administrativa sanktioner på yrkesfisket. Dessutom behandlas följdmotioner och motioner från allmänna motionstiden. Förslaget om administrativa sanktioner på yrkesfisket och dess betydelse måste naturligtvis ses som en del i den totala fiskepolitiken. Att man inför administrativa sanktioner väntas leda till att fler överträdelser beivras och att detta görs snabbare. Det är naturligtvis bra. Det gynnar dem som sköter sig, och i slutänden stärker det fiskets trovärdighet gentemot allmänheten. Det är viktigt att det inte ska löna sig att bryta mot ett regelverk som vi ställer upp. Därför är det bra att fler överträdelser kommer att beivras. Men sanktionsavgifterna får inte bli så lågt satta att det kan löna sig att bryta mot reglerna. Därför anser vi att värdet på fångsten måste vara en parameter när nivån på avgiften sätts. I annat fall är risken uppenbar för att vissa kalkylerar in möjligheten att åka dit jämfört med vad de får för lasten. Små fartyg bestraffas enligt regeringens förslag hårdare än större fartyg. Små fartyg är oftare i land och exponeras oftare för risken att göra fel. Det ekonomiska fångstvärdet per resa varierar kraftigt mellan små och stora båtar, från något tusental kronor till . Att man då inte tar med fångstvärdet som en del i bedömningen av hur stor avgift som ska erläggas kan slå helt fel. Med det system som regeringen föreslår kan det bli möjligt att överväga om det lönar sig att göra fel. Därför yrkar jag bifall till reservation 4. Fisket är ju till stora delar styrt av EU:s fiskepolitik. Men förslaget om administrativa sanktionsavgifter visar att det finns ett antal möjligheter inom den ram som EU fastställer där vi själva kan forma fiskepolitiken. Ett annat område där vi kan bedriva en egen politik om viljan finns handlar om all den fisk som kastas död tillbaka i havet. Detta är också en fråga som yrkesfisket lider av opinionsmässigt. Dumpningen av fisk på grund av redan uppnådda kvoter eller på grund av uppgradering av fångst uppges vara av vad som fångas totalt. På , där man bedriver ett blandfiske och fiskarna hävdar att de får hur mycket fisk som helst, är dumpningen troligen betydligt mer än nämnda . kan om vi vill göra något åt detta. Vi kan begära ett undantag från EU-regeln så att vi får föra i land det som fiskas utöver ransonen. På så sätt får vi tydliga siffror på hur mycket som fångas, och fisket kommer också ifrån ett problem som väcker kraftig anstöt hos allmänheten. Allt hänger på om vi har viljan att göra något åt problemet och om vi anser att frågan är tillräckligt viktig. Fisket och dess förutsättningar har kraftigt förändrats. Charmen med att hålla på med fiske den så kallade frihet som de flesta fiskare uppgav som anledning att vara fiskare har försvunnit. Svenska fiskares fiskeansträngningar styrs av kvoter, fiskedagar, redskapsutformning, stängda områden och fiskestopp under vissa tider. Det är en mängd åtgärder som likafullt inte fått önskat resultat. Det diskuteras om att införa havdagar i fisket på . Detta skulle innebära att fiskaren fick fiska och ta med sig all fångst i land. Det kan tyckas vara ett sympatiskt förslag, men problemen är många. Ett är att det är ogenomförbart eftersom fiskare aldrig kommer att gå med på detta. De har redan fått sin andel av fångsten garanterad i egna kvoter, och dessa kommer de inte att dela med den svenska fiskarkåren. Havdagar är faktiskt inget alternativ. Vad ska vi då som nation göra för att om möjligt komma på bättre lösningar än ? En möjlighet är att ge yrkesfiskaren större ansvar för förvaltningen av bestånden. Ett sätt att göra detta är det som sker inom det pelagiska fisket, där det har införts individuella kvoter, eller, som jag hellre kallar det, nyttjanderätter. Varje fiskare har en viss del av beståndet att ta upp . Problemet inom detta segment är att vi politiker har tillåtit en överetablering av båtar, vilket har gjort att lönsamheten minskat. Därför är det nödvändigt med en utskrotning i just detta segment för att lönsamheten ska öka. handlas det med fiskerätter. Detta sker utan något som helst stöd i lagen, vilket är olyckligt. Fiskerätterna är svenska folkets och lånas ut till fiskaren. Att handla med fiskerätter i någon form innebär naturligtvis en stor ekonomisk risk för fiskaren, vilket han också är väl medveten om. Systemet med individuella kvoter eller fiskerätter kan vara en bra väg att gå för att skapa ett större ansvarstagande från yrkesfiskets sida. Men då handlar det om att införa detta på de flesta kommersiella arterna och inte bara på sill och torsk. Gör vi inte detta är risken stor att de som sålt sina fiskerätter inom ett område slår sig på ett annat segment och gör detta olönsamt. Vi är på väg åt det hållet . Att vi kan göra en hel del på fiskepolitikens område nationellt är otvetydigt, och ju större politisk enighet vi har i de olika besluten, desto större trovärdighet har de. Vi kan göra en hel del som skulle stärka fisket både resursmässigt och opinionsmässigt, och det är nödvändigt att vi tar de stegen. Två andra områden som behandlas i betänkandet är vattenbruket och fisketurismen. När det gäller vattenbruket är ett u-land. En allt större del av den fisk som konsumeras i världen är odlad, och vattenbruket är en näring i stark tillväxt. Att regeringen har insett problemet och tillsatt en utredare är bra. Det finns även utredningar som har gjorts och som är ett gott underlag för att utveckla en politik som skulle kunna ge förutsättningar för inte minst glesbygden. skulle kunna bli ett vattenbruksland där den ekologiska sidan lyfts fram och där vattenbruket och fiskodlingen inte behöver innebära rovfiske av foder. Vi har alla möjligheter att utveckla ett hållbart vattenbruk, inte minst med de geografiska och miljömässiga förutsättningar som vi har. Men då måste vi lyfta bort onödiga hinder, skapa kunskap inom myndigheterna och satsa på forskning. Fisketurismen är den del inom fiskenäringen som omsätter mest pengar, ändå är det en näring som har fått försöka utvecklas efter bästa förmåga utan någon större stimulans från statens sida. ligger fisketurismfrågorna på bord. Syftet från den socialdemokratiska regeringen att ge uppdraget att handha fisketurismfrågorna var bland annat att hjälpa till att utveckla denna näring en näring som i de flesta fall inte tär speciellt mycket på resurserna. Fisketurism är inte bara att stå med ett spö i någon av våra stora älvar och fiska lax. Det handlar lika ofta om upplevelseturism på någon del av havet runt våra kuster eller i våra många sjöar. Ansvaret för att skapa förutsättningar och få undan hinder för denna typ av fisketurism vilar nu tungt på och bör noga följas upp. I fisketurismens spår har det poppat upp diskussioner om det fria handredskapsfisket där vattenägare ibland känner att de inte kan styra fiskevården som de egentligen skulle vilja. Ofta handlar det om fisketurismföretag som kör ut ett antal fisketurister till en och samma fiskeplats vilket kan skapa konflikt med fiskevattenägaren. Det fria handredskapsfisket får inte ifrågasättas utifrån att vissa fiskeföretag på ett, som det kan tyckas, oansvarigt sätt använder sig av denna möjlighet. Problem av denna art måste kunna lösas genom någon form av överenskommelse mellan fiskeföretag och vattenägare. På finns det ett annat problem, nämligen att alla EU-medborgare som vistas där har möjlighet att fiska med fasta redskap. Den gamla kulturen som finns i kustkommunerna med det fria fisket och den gästvänlighet som erbjudit alla att fiska kan komma att hindra den lokala befolkningen från denna möjlighet. Genom det fisketryck som uppstår diskuteras olika redskapsbegränsningar. Eventuella ytterligare redskapsbegränsningar drabbar den åretruntboende befolkningen och inskränker deras möjligheter till ett rikt liv som de sedan urminnes tider har haft rätt till. Ska en inskränkning av nyttjandet av fasta redskap ske ska det naturligtvis ske genom att den icke åretruntboende kustbefolkningen får minskade möjligheter till användande av fasta redskap. En sådan åtgärd skulle också gynna utvecklingen av fisketurismen. Det finns flera insatser som vi kan göra för att gynna våra fiskbestånd och för att skapa bättre förutsättningar för det svenska fisket. Med rätt åtgärder kan vi därtill skapa ett positivt opinionsläge hos allmänheten, vilket gynnar svenskt fiske. Jag vill återigen yrka bifall till reservation nr 4 och står bakom alla våra övriga reservationer. 47 (): är det illegala fisket i fokus. yrkesfiskare kräver att det illegala fisket stoppas. Det är ett uttalande som jag hittade på yrkesfiskarnas hemsida. Det är daterat , men det gäller även . Uttalandet gjordes apropå att avslöjat polskt illegalt fiske. Det är intressant att ordföranden i uttalandet också stödde sig på det internationella havsforskningsrådet Ices. Det är inte så vanligt att yrkesfiskarna gör det. Uppropet kom före valet och var ställt till jordbruksminister . Det känns väl bra för vår nuvarande jordbruksminister som är här att ha så bra stöd av yrkesfiskares ordförande när vi nu ska ändra i fiskelagen för att få ett effektivare sanktionssystem. I huvudsak stöder förslaget att låta fatta beslut om sanktioner vid mindre allvarliga överträdelser, men vi vill skärpa det och till exempel höja avgiften vid allvarligare förseelser till . anser också att fångstens värde ska ha betydelse för avgiftens storlek. Som vi hörde ska det ju inte löna sig att tjuvfiska. Vi ställer oss alltså frågande till alliansens inställning till avgifternas storlek. Utskottet skriver att de avgifter som ska fastställas i förordning i allmänhet bör vara förhållandevis låga. Det viktigaste ur effektivitetssynpunkt är inte avgiftens storlek utan att överträdelserna i högre grad beivras, heter det. Så brukar inte alliansen resonera vid andra brott. Därför frågar jag: Varför gäller det just bara fisket? Det verkar över huvud taget som om respekten för näringen är något större än respekten för själva fisken. Hur ska man förstå skrivningen att en sanktionsavgift inte ska tas ut om det är oskäligt? Det kan man ju förstå, men frågan är när det är oskäligt.