prot · GV09109 · 2008-05-12 00:00:00 — Det krävs mod, vilja och ledarskap för att dämpa de vildsinta tongångarna med argument och stå upp för Europasamarbetet i stället för att bara marginalisera dem som hotar med EU-spöket. vill kritiskt, konstruktivt och aktivt samarbeta om gränsöverskridande frågor i ett öppet, demokratiskt och växande . För att göra det möjligt vill vi ha många som röstar på oss i Europaparlamentsvalet . Vi tror på samarbete kring fred, säkerhet och gränsöverskridande frågor som en bättre miljö. Vi är övertygade om att med öppna gränser och fri rörlighet skapar vi förutsättningar för ett gott liv. 6 HANS (): arbetsmarknad står inför utmaningar. EU-samarbetet och friare rörlighet påverkar förutsättningarna. Dagens debatt har vi med anledning av utlåtande i ett antal domar, bland annat Lavaldomen och Rüffertdomen, för att diskutera och belysa de frågor domarna väckt, bland annat om den framtida situationen på svensk arbetsmarknad, om aspekter som kollektivavtal och rätt till konfliktåtgärder och för att belysa frågan utifrån ett EU-perspektiv. liberalerna anser att det i huvudsak är arbetsmarknadens parter som genom kollektivavtal ska reglera villkoren på den svenska arbetsmarknaden. Väl fungerande kollektivavtal är viktiga för många arbetstagare och för många arbetsgivare. Kollektivavtalen skapar ordning och reda på arbetsmarknaden och har som bekant många fördelar för både företagare och arbetstagare kanske i synnerhet för företagare som är ovana vid hur frågor hanteras och fungerar på en svensk arbetsmarknad. slöts 3 906 avtal på lokal nivå i . Det var konflikt i 18 av dessa, det vill säga i mindre än ½ procent. förlorade inte ens i konflikter. Det ska jämföras med över 1 miljon i . Alternativet till detta är att statsmakterna intervenerar mer genom lagstiftning. Det är en ordning som skulle leda till en icke önskvärd politisering av lönebildningen. Om detta är vi överens i . Den svenska modellen ger en betydande makt åt arbetsmarknadens parter. Det förutsätter att parterna agerar ansvarsfullt och omdömesgillt och finner mekanismer för konfliktlösning. har meddelat sin dom, bland annat i det så kallade Lavalmålet. I fallet står två grundläggande rättigheter mot varandra. Det är konflikträtten och rätten till fri rörlighet för tjänster inom EU. slår fast att fackförbund har rätt att tillämpa stridsåtgärder för att försvara den hårda kärnan i arbetstagarnas rättigheter minimilön, arbetstid, semester och arbetsmiljö. Utslaget innebär att grunderna för den svenska modellen ligger fast men att en viss anpassning bör göras. Uppgiften för arbetsmarknadens parter är nu att se över dagens avtal vad gäller gästande utländska företag. Regeringen i sin tur måste förstås överväga förändringar i lagstiftningen. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att i bekräftat att vår svenska kollektivavtalsmodell, inklusive rätten till stridsåtgärder mot arbetsgivare från andra medlemsstater, i princip är förenlig med EG-rätten. Precis som arbetsmarknadsminister sade var problemet i Lavalmålet att kollektivavtalet inte var tillräckligt förutsägbart och transparent och att avtalet innehöll villkor som man inte enligt EG-rätten har rätt att kräva att skulle tillämpa. Jag vill passa på att citera TCO:s ordförande som i samband med detta sagt följande: Att ändringar måste ske i den svenska lagstiftningen framstår som klart. Det är därför viktigt att den tillsammans med arbetsmarknadens parter sätter sig ner och analyserar den uppkomna situationen och gör de ändringar som är nödvändiga. säger också: Lite självkritik är nog också på sin plats. Vid sidan av de brister i lagstiftningen som EG-domen indikerar är det enligt min mening rimligt att det svenska kollektivavtalssystemet görs mer transparent och förutsägbart för utländska tjänsteföretag som vill gästa vårt land. Jag kan bara säga att jag delar uppfattning, och vi har som arbetar med just detta. Jag vill också i detta sammanhang säga att det är glädjande att arbetsmarknadens parter nu inlett förhandlingar om ett nytt huvudavtal som enligt planen ska ge en övergripande reglering på arbetsmarknaden allt för att underlätta de svenska företagens möjligheter på en global marknad. Det stärker i sin tur arbetstagarnas trygghet och reallöneutveckling. liberalerna är övertygat om att vi i kan finna en väl fungerande lösning som gör att den svenska modellen kommer att fungera även med det nya rättsläget. Arbetet som krävs för att lyckas med detta ska göras av regering, riksdag och arbetsmarknadens parter, precis så som den svenska arbetsmarknadsmodellen ska fungera. 7 (): Dagens debatt om de fackliga organisationernas ställning i Europeiska unionen handlar om ett synnerligen viktigt ämne. Det berör nämligen hur vi fortsatt kan garantera ett löntagarvänligt , oavsett var i unionen ett arbete utförs eller av vem. Därför välkomnar vi kristdemokrater att har tagit initiativ till en debatt i ämnet för att få frågorna om löntagarnas och de anställdas rättigheter och den svenska arbetsmarknadsmodellen ännu bättre belysta. och kristdemokrater har den grundläggande hållningen att de fackliga rättigheterna spelar en viktig ja, en omistlig roll i byggandet av det sociala . Tillsammans med övriga partier i värnar det kristdemokratiska partiet om den svenska modellen med den betydande roll arbetsmarknadens parter spelar, inte minst vad gäller lönesättning, ansvarstagande för produktivitetsutveckling och hög sysselsättning. De partier som hävdar att det svenska EU-medlemskapet inte innebär påverkningar på de flesta politikområden är inte ärliga. De är inte ärliga mot våra gemensamma uppdragsgivare som är medborgarna. Inverkan från Europeiska unionen ser olika ut inom skilda verksamhetsfält. kan det handla om att sätta ramar med krav på ökad tydlighet och öppenhet som i fallet med Lavaldomen i . Den svenska modellen med kollektivavtal är i sig inte hotad av vare sig Lavaldomen eller det tänkta nya Lissabonfördraget. Det finns alltså ingen grund för krav på lagstiftning i om att införa minimilöner i vårt land. Arbetsmarknadens parter kommer fortsatt genom kollektivavtal att vara de grundläggande aktörerna på svensk arbetsmarknad. För att säkerställa att domen i Lavalmålet inte ska vara ett hinder i vägen för den svenska arbetsmarknadsmodellen har en utredning tillsatts som i nära samarbete med både löntagare och arbetsgivarorganisationer ska se över huruvida det finns behov av ändrad lagstiftning för att befästa denna svenska modell. Vår minister som medverkar i debatten, , har utlovat att till ska denna utredning vara klar. Att koppla samman detta arbete med ratificeringsprocessen av Lissabonfördraget är därför inte påkallat. I förslaget till nytt fördrag skrivs de fackliga rättigheterna in som en grundläggande rättighet. Både kollektivavtal och rätten till stridsåtgärder tas med i artikel 24 i avdelning 4 i stadgarna för de grundläggande rättigheterna som de görs rättsligt bindande. Lissabonfördraget går alltså längre i arbetsrättsliga frågor än vad gör. Detta har lett till att de två största fackliga centralorganisationerna i vårt land, och , önskar ratificering av Lissabonfördraget i kontrast till , och flera tongivande socialdemokrater, däribland en tidigare minister från vår sydligaste region. De kräver omförhandlingar av de fackliga rättigheterna alternativt ett bibehållande av , det vill säga utan juridiskt bindande fackliga rättigheter. Att nu ställa krav på nya skrivningar i Lissabonfördraget om sociala klausuler är för sent i och med att godkännandeprocessen redan är genomförd i ett stort antal medlemsstater i Europeiska unionen. Ett svenskt krav på omförhandlingar skulle i praktiken innebära att samtliga paragrafer måste öppnas. Det går inte att begränsa till bara det fackliga området. Det innebär att hela Lissabonfördraget måste omförhandlas. Då skulle vi få behålla med svagare skrivningar om fackliga rättigheter än vad Lissabonfördraget föreslår. 8 (): Det finns uppenbarligen väldigt olika sätt att se på hur de domar som har fällt i Vikingmålet, Lavalmålet och Rüffertmålet egentligen ska tolkas och hur allvarliga de är. I den fackliga rörelsen i hela är bestörtningen och oron väldigt stor över att EU i praktiken har upphöjt social dumpning till norm och att arbetare ska ställas mot arbetare i konkurrensen på den inre marknaden. I land efter land höjs nu röster om att EU:s lagstiftning faktiskt måste ändras så att nationella lagar och regler för att skydda löntagarnas intressen kan upprätthållas och inte överprövas av . Här har vi sett hur den inte alls ser EU:s lagstiftning som något problem. Tvärtom är problemet att de svenska lagarna inte är tillräckligt anpassade till EU:s allt överordnade princip om fri rörlighet. Följaktligen är den utredning som regeringen har tillsatt för att se över vad som ska göras efter Lavaldomen helt inriktad på att anpassa den svenska lagstiftningen. Det står i utredningsdirektivet att man fullt ut ska respektera utfallet av domen. Vad betyder då det? Det politiska budskapet är solklart: Det är inga problem att har beslutat att social dumpning ska få användas som konkurrensmedel inom EU. Problemet är att den svenska arbetsrätten förhindrar att domen fullt ut får genomslag. Det är alltså svensk arbetsrätt som måste förändras. Ribban har regeringen lagt ungefär i höjd med att man ska göra effekterna av domen lite mindre jäkliga, om det går. Det är en feg och undfallande linje som om inget av allt detta som har hänt har med att göra. I debatten har vi hört de mest motsägelsefulla budskap om huruvida domarna har något med eller inte att göra. Dels har vi fått höra att de inte har något med fördraget att göra och att man därför inte bör lyfta fram konsekvenserna av dem i samband med ratifikationsprocessen. Dels har vi fått höra att domen i Lavalmålet fälldes med som grund. Bara ett av dessa två påståenden kan vara sant. Antingen har det med fördraget att göra eller inte. Sanningen är ju den att det var artikel 49 i som fällde avgörandet i både Laval- och Rüffertmålet. Det är den artikel som förbjuder hinder för fri rörlighet för tjänster. Den artikeln står kvar oförändrad i det nya . Därför menar vi i att det inte finns något annat sätt att garantera att den svenska kollektivavtalsmodellen kvarstår och att svenska fackföreningar får de rättigheter som faktiskt utlovades när vi gick med i EU 1995 att från dag 1 kräva svenska kollektivavtal och lika villkor för gästande företag än att agera när det nya fördraget ska godkännas. Därför är det ett uppdrag för oss, som till skillnad från regeringen faktiskt vill värna den svenska kollektivavtalsmodellen och löntagarnas rättigheter mot klåfingrighet, att faktiskt agera just i samband med att vi ska godkänna det nya fördraget. Vi har ett utmärkt tillfälle. Vi fick faktiskt dessa garantier när vi röstade om EU-medlemskap 1994 och sedan gick med året därpå. Vi fick garantier för att kollektivavtalsmodellen skulle stå oförändrad. Det kan vi hänvisa till när vi vänder oss till EU och säger: Detta vill vi nu ska gälla. Mot bakgrund av detta och av att Lavaldomen faktiskt inte hade kommit när regeringscheferna godkände Lissabonfördraget bör vi ha goda möjligheter att lyfta upp denna fråga på agendan och vägra godkänna Lissabonfördraget om vi inte får dessa garantier. Vi visste ju inte att det var på de här villkoren vi sade ja till fördraget. De parlamentariska förutsättningarna för att få detta till stånd finns. För att Lissabonfördraget ska godkännas krävs att det blir tre fjärdedels majoritet här i . Därför kan oppositionen faktiskt rösta igenom och tvinga regeringen att kräva garantier för de svenska kollektivavtalen som villkor för att godkänna Lissabonfördraget. Jag menar att detta är ett tillfälle som vi inte får låta gå förlorat. Svensk arbetarrörelse har beundrats och högaktats i kraft av sin styrka och framgångar över hela världen, inte minst inom EU. Jag tycker att det vilar ett ansvar på oss att ta striden och visa att vi inte accepterar att de fackliga segrar som har vunnits här kan omintetgöras av ett klubbslag i en domstol i . Genom att ta striden och ställa dessa krav stärker vi också möjligheterna att kämpa ned EU:s motstånd mot löntagarnas rättigheter också i resten av . Om inte det är värt att ta strid för vet jag inte vad som är det. 9 Arbetsmarknadsminister (): Tidningen redovisade en intressant statistik som lite sätter den här diskussionen i blixtbelysning. , när Vaxholmsbygget pågick, var det ett 60-tal utländska byggföretag på svensk arbetsmarknad. alltså var det över 220 utländska byggnadsföretag på svensk arbetsmarknad. Det var bara i två av dessa som man inte hade svenska kollektivavtal. Detta antyder att detta inte är ett hot mot den svenska modellen i sig, utan det är något annat. Det är ett problem. Vi beklagar, som jag har sagt, utgången av Lavaldomen, men måste vi hantera den. Den hårda kärnan i utstationeringsdirektivet handlar om arbetstagares rättigheter i sju dimensioner. Det handlar till exempel om arbetstid, om antidiskrimineringslagstiftning och så vidare. Den svenska utstationeringslagen hänvisar till lagstiftning på sex av dessa sju områden arbetstidslagen, diskrimineringslagar och så vidare men inte när det gäller lönebildning, eftersom vi inte har det ordnat i lag i utan i avtal. Det domen säger är inte att svenska avtal inte kan tränga undan utländska. Det kommer de fortsatt att kunna göra. Men domen säger att den enskilde måste kunna läsa ut vad avtalet ger och att utländska avtal inte alltid utan hänsyn till innehållet kan trängas undan. Resultatet för den enskilde står i centrum. Exakt hur avvägningen ska göras måste vi lösa på nationell nivå. Det är det vi får besked om genom den utredning som leder. Trots detta kan man naturligtvis kräva att utstationeringsdirektivet ska omförhandlas. Mitt problem är bara att det finns en betydande risk i det agerandet, nämligen att ett omförhandlat utstationeringsdirektiv hamnar långt från det som är önskvärt när det gäller att värna den svenska modellen. Är beredd att ta en sådan risk? Uppenbarligen är han det. Det är rätt förvånande att också Socialdemokraterna verkar ansluta sig till den linjen, trots att faktiskt har dämpat sina krav i denna del något , av just dessa skäl. Man säger att regeringen är passiv för att vi väljer att inte ta strid när det gäller utstationeringsdirektivet, som vi tror är fel sätt att hantera frågan på och leder till större risker än möjligheter i den här delen. Nej, vi är inte passiva, men vi försöker vara lite smarta. Det gäller att agera på rätt sätt, genom utredningen här hemma, genom ett mycket aktivt arbete i högnivågruppen och genom samtal och diskussioner om de här frågorna med de andra medlemsstaterna. Här kan jag blixtbelysa det problem som och tyvärr duckar för. Jag var i och diskuterade med representanter för i . Jag kan konstatera att de förstås inte är alldeles förtjusta i att omförhandla utstationeringsdirektivet, men de skulle mycket väl kunna tänka sig att göra det, men tyvärr inte i den riktning som förespråkar. Detta illustrerar i blixtbelysning varför vi inte ska gå den vägen utan i stället ska tolka domen tillsammans med parterna och i utredningen på ett sätt som gör att vi balanserar och hanterar frågan i svensk lagstiftning. Det kommer vi också att kunna göra. Den svenska modellen hotas inte av Lavaldomen. Dess konsekvenser ska vi hantera i svensk lagstiftning i intensivt och nära arbete med parterna. På EU-nivå ska vi informera om den svenska arbetsmarknadsmodellen. Och vi ska få allt det utrymme vi kan på europeisk nivå för att hantera frågorna på det arbetsmarknadsmässiga området som vi alltid har gjort, det vill säga själva. 10 (): Låt mig först klargöra att jag tycker att regeringen har rätt i att vi kan göra en hel del själva. Vi måste givetvis se över den svenska lagstiftningen på området. Jag håller fullständigt med om detta. Vi kan göra mycket här hemma. Men man kan inte bortse från att det i flera domar från är själva utstationeringsdirektivet och EU:s krav på fri rörlighet för tjänster som är ett grundproblem. Jag menar bestämt att det inte räcker med att man har en arbetsmarknadsminister som vill informera andra EU-länder om den svenska modellen. Det duger inte. blir det än en gång så att den duckar. Man vill inte agera i EU av rädsla eller för att man inte kan jag vet inte vilket. Men det räcker inte att informera. har tagit initiativ till en egen utredning. kommer att tillsätta en högnivågrupp för att agera. Varför ska alltid komma sist på banan och informera när vi borde agera för att se till att den svenska modellen kommer att överleva ? Det är det som är det avgörande. Jag är allvarligt oroad om det är arbetsmarknadsminister som ska sitta i högnivågruppen eller i den arbetsgrupp som har, för då blir det bara information. Vi kräver ett agerande i förväg för att se till att vi kan behålla den svenska modellen. Lissabonfördraget har flera varit inne på. Det är väl bekant att inte tycker att detta är en bra produkt. Vi kan också konstatera att den nya inte gjorde någonting för att förändra innehållet i det. Det gjorde man varken på det här området, fackliga rättigheter, eller på miljöområdet. Vi kommer därför att rösta nej till detta. Intressant att notera är dock att redan har räknat in rättighetsstadgan när man har fattat beslutet om Rüffertdomen, när man har tagit hänsyn till de fackliga rättigheterna. I detta har också TCO instämt det är vanligt förekommande som citat här. TCO:s har också sagt att Lissabonfördraget inte är någon garant för att skulle ha dömt annorlunda. Lissabonfördraget ändrar nämligen inte det grundläggande, som tidigare talare har varit inne på. Därför är inte detta helt avgörande, Lissabonfördraget, även om jag välkomnar att fler kommer att rösta nej till det här i riksdag på grund av detta. Det är dags för det svenska facket och arbetstagare att börja höja rösten mot EU. Det går inte att sitta still och tro att EU inte påverkar arbetsrättsliga regler, för det gör det i allra högsta grad. Den borgerliga regeringen kommer aldrig att bli en garant för fackliga rättigheter eller den svenska kollektivavtalsmodellen. Det har dagens debatt klart visat. Det kräver att vi agerar. Regeringen kommer nämligen bara att informera. Regeringen kommer heller inte att göra det minsta för att förhindra lönedumpning i EU. Inte heller kommer regeringen att agera för att den snedvridna konkurrensen gentemot svenska företag kommer att upphöra. Effekten kan bli, även om det inte är många företag , att utländska företagare kan utnyttja detta med lägre löner enligt andra kollektivavtal, och då kan inte svenska företag stå emot. Vilken situation har vi då? Då har vi också en snedvridning mot de svenska företagen, som inte kan överleva. beslut är alltså ett hot inte bara mot de fackliga rättigheterna utan också mot svenska företag som borde agera på den svenska marknaden på samma villkor som utländska företag. Detta är ett krav. Det räcker inte med information, herr arbetsmarknadsminister. 11 (): Domarna har skapat stor oro och problem på den svenska arbetsmarknaden. Vår bedömning, liksom LO:s och TCO:s, är därför att vi måste söka nya lösningar men också att det är fullt rimligt. Justeringar i utstationeringslagen samt en anpassning av lex , exempelvis enligt den danska modellen, med en landneutral konkurrensklausul är fullt möjliga. Det är dessutom en fråga som ägs av . Här handlar det bara om politisk vilja. Att viljan ifrågasätts är tyvärr inte så konstigt när man tittar på regeringens facit så här långt. är i det närmaste nedlåtande när representanter i kräver att han ska ta upp frågan i ministerrådet. Han vägrar dessutom att ta en interpellationsdebatt med , något som borde ha varit rimligt med tanke på frågans dignitet. Det finns heller ingen tydlig enighet hos regeringen om att man ens vill lösa frågan. Vidare avstår man från att yttra sig i Rüffertmålet trots att länder som , , , , och har gjort det. Det är beklagligt. Socialdemokraterna har visat att det går att påverka frågan inom EU. Vårt agerande i regeringsställning förmådde att i sitt yttrande till stödja den svenska modellen. Också generaladvokatens yttrande, som bland annat öppet beklagade, var till stöd för den svenska modellen. Men för att uppnå resultat krävs det ihärdigt och hårt arbete, något som den nuvarande regeringen tyvärr inte visar prov på. Det är allvarligt, inte minst eftersom det riskerar att skapa en legitimitet för den debatt som finns om att villkora fördraget. Frågorna hör egentligen inte alls ihop. Situationen har uppstått med det fördrag som vi har . Trots det skapas det nu en grogrund för en opinion mot fördraget. Den växer ur den vanmakt och det bristande förtroende som många känner över regeringens oförmåga att hantera frågan. Det här borde oroa regeringen så mycket att regeringen nu lämnar snabba och tydliga besked om nödvändiga och möjliga anpassningar i svensk lag, så mycket att Littorin och tar varje tillfälle i akt att driva frågan i EU och så mycket att faktiskt är beredd att ta en debatt med . 12 (): Socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister hotar med att använda sig av det nya fördraget och utstationeringsdirektivet, som har varit och är många länders möjlighet att resa sig ur fattigdom. Det är det som kommer att ge hela en ökad möjlighet i globaliseringens tidevarv och, vågar jag nästan säga, en garanterad tillväxt. Så har det nämligen sett ut historiskt när vi öppnar gränserna och samarbetar. Att vägra att förvandla det utvidgade EU, snart med och , till en verklig gemensam marknad utgör ett lika hårt slag mot både nya och gamla medlemsländer. Det hindrar dessutom länderna att dra fördel av deras komparativa fördelar och minskar deras chans att anpassa sig till EU:s värden om demokrati och rättsstatens principer, vilket är bästa chans att skapa en konkurrenskraftig position i den globala ekonomin. Vart tog solidariteten vägen, vänsterkartellen? vill möta framtiden med ett öppet förhållningssätt. Syftet måste vara att utveckla de modeller och tankar vi har. Det är då fler företag vågar anställa. Det är då vi kan bryta utanförskapet och vara konkurrenskraftiga. Att hålla fast vid gamla system utan att diskutera och ifrågasätta gynnar varken arbetsgivare eller arbetstagare. Med det nya fördraget effektiviseras EU så att det ska kunna fungera även med fler medlemmar. Det är genom en god grannsämja som vi möjliggör för nya medlemmar att komma in och ger hopp för många människor runt om på vår kontinent om att de ska få bli medlemmar. Det ger ett regelverk för att man ska kunna fortsätta att lösa konflikter på det kloka fredliga sätt som EU har valt att göra . 13 HANS (): När det gäller Lissabonfördraget och de önskemål som kommer fram här om att vi ska vänta med att ratificera Lissabonfördraget tills en social klausul som kan garantera de fackliga rättigheterna och den svenska modellen skrivits in kan jag säga att liberalerna inte heller delar den uppfattningen. Vår bedömning är helt enkelt att det nya fördraget inte ändrar förutsättningarna för den svenska modellen och när det gäller att reglera arbetsmarknaden. Faktum är att Lissabonfördraget stärker arbetstagarens rättigheter. Kollektivavtal och rätten till stridsåtgärder skrivs in, och det är mycket bra. Eftersom dessa rättigheter står med i stadgan för grundläggande rättigheter blir de ju också rättsligt bindande, som sagts här tidigare. Dessutom säger att hänsyn ska tas till olika länders arbetsmarknadsmässiga traditioner, som bland andra har framfört. Det är bra att Lissabonfördraget hänvisar till EU:s stadga för grundläggande rättigheter och gör stadgan lika juridiskt bindande som själva fördraget är. En nyhet med stadgan är att strejkrätten är skyddad på EU-nivå. Öppna gränser och frihandel har historiskt sett varit bra för , är bra också för andra och kommer så att vara . Det är, som sade, ett tecken på solidaritet att verka i den riktningen.