prot · GV09102 · 2008-04-24 00:00:00 — Att inte könsmaktsanalysen finns med i det här dokumentet är bakgrunden till att det kunde smyga sig in texter i propositionen som vad jag förstår drev igenom och som handlar om kvinnors våld mot män. Jag tar avstånd från allt våld, men det är en annan fråga. Den hör inte hemma i en handlingsplan. Jag vet inte vart den leder. Jag har frågat ansvarigt statsråd vart den meningen leder, vad den texten står för. Men om man tar bort analysen hamnar man snart i en sådan fråga. Då tappar man fokus, och det blir svårare för de myndigheter som ska följa upp de här frågorna att granska dem. Om vi går tillbaka till feminismen tror jag att det finns en anledning till att Liberala kvinnors ordförande inte befinner sig i den här salen . Det finns väl ett skäl. Det är klart att backningen från feminismen spelar roll för vilka som finns här . 151 (): Jag vill börja med att säga att jag är väldigt glad att vi har en regering som tar frågan om våldet mot kvinnor på allvar genom den här handlingsplanen och att den också innehåller resurser. Handlingsplanen tar upp mäns våld i nära relationer, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Bara detta säger att det här är ett oerhört brett område som kräver väldigt många olika åtgärder. Arbetet måste ständigt pågå. Oppositionen har i betänkandet många reservationer men säger här i kammaren att man inte är emot de förslag som regeringen lagt fram, och det är bra, för oppositionen borde ändå kunna vara glad för det breda angreppssätt som regeringen nu tar till i den här frågan. Vi får nu denna handlingsplan om mäns våld mot kvinnor, men det finns också andra förslag på gång från regeringen som berör till exempel människohandel för sexuella ändamål och som därmed också inbegriper kvinnor som kommer hit till och utnyttjas här av svenska män. Det är oerhört viktigt att vi ser omfattningen av alla dessa övergrepp mot kvinnor. Det är också viktigt att vi ser att mäns våld mot kvinnor är en del i ett större sammanhang, i en större kontext. Vi bör se den kontexten som inbegriper sexuella trakasserier, våldspornografi, marknadsföring av sexuella tjänster och så vidare. Vi måste nämligen se strukturer som förhindrar jämställdhet och förhindrar att människors lika värde upprätthålls runt om i samhället. Det är unikt att det finns så mycket resurser som följer med alla de 56 förslagen som regeringen lyfter fram i handlingsplanen, att det finns avsatta för att verkligen få något gehör eller genomslag för handlingsplanen. Jag tror inte att någon regering någonsin har avsatt så mycket pengar för satsningar på att förhindra mäns våld mot kvinnor. Regeringens handlingsplan omfattar sex insatsområden: ökat skydd och ökat stöd till våldsutsatta kvinnor, en förstärkning av det förebyggande arbetet, ökad kvalitet och effektivitet i rättsväsendet, utveckling av insatser riktade till våldsutövare, ökad samverkan och ökade kunskaper. Det är precis så vi måste jobba med ett brett anslag och ett brett program. Det är klart att det krävs resurser om man ska uppnå resultat. Att bekämpa mäns våld mot kvinnor är ingen enkel uppgift, och det finns inga enkla lösningar. Men en sak som vi har fått med oss från den hearing som hölls i frågan är att det saknas enormt mycket kring forskningen. Vi har alldeles för lite evidensbaserad forskning på detta område, och det tycker jag att vi ska ta till oss och verkligen förändra. Hearingen visade dock att det går att göra förändringar till det bättre i de strukturer som redan finns. I har man med samverkan mellan olika myndigheter lyckats få fler anmälningar om våld och övergrepp att också gå till åtal. Om vi inte beivrar dessa brott har vi inte mer än fina paroller att vifta med. Vi måste alltså tydligt markera att samhället kommer att göra allt för att lagföra dessa brott. En grupp som vi måste göra mycket mer för än är alla de unga flickor som lever i en hederskultur i . Det handlar om hot och våld, barnäktenskap, tvångsäktenskap, könsstympning och så vidare. Allt detta är olika former av våld och övergrepp. Det handlar om flickor som bor och lever i , men de lever ändå inte som alla andra i frihet. Dessa flickor har alldeles för länge varit en bortglömd grupp. Den förra regeringen talade mycket om det hedersrelaterade våldet, men det hände inte mycket på nationell nivå. Många ropade på nationella riktlinjer. Den förra regeringen förmådde inte få till stånd en handlingsplan för det hedersrelaterade våldet, inte heller att jobba vidare med metodutvecklingen. Detta tar regeringen tag i, och finns det med ett uppdrag till eftersom de redan har börjat med en bra kunskapsutveckling på området. De ska nu lämna stöd till insatser på nationell eller länsövergripande nivå mot hedersrelaterat våld och förtryck. Det är jättebra att detta tas på allvar! Jag har i en motion till också lyft fram frågan om barnens situation. anmäls 20 000 fall hörde vi en annan siffra, 25 000 fall av mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Hur många barn som därmed bevittnar våld i hemmet vet vi inte. I undersökning om levnadsförhållanden i säger 145 000 kvinnor att de utsatts för våld eller hot i sin bostad av en person som är nära bekant. Då kan man förstå hur många barn det är som ser sin mamma bli hotad och slagen och därmed indirekt upplever ett eget hot och ibland också blir direkt utsatta av våldet. Vi kan alla förstå hur detta kan påverka barnets dagliga liv och hälsa. Jag har också lyft fram de barn som har mödrar som har ett missbruk och där kvinnan eller mamman misshandlas i hemmet. Dessa kvinnor har mycket svårt att få hjälp av kvinnojourerna eftersom dessa inte klarar av den här gruppen. Det behövs naturligtvis specialkompetens för att jobba med personer som har missbruksproblematik. Detta drabbar naturligtvis barnen. Man fortsätter att leva i detta. Kvinnan kan inte få hjälp på kvinnojouren för att söka sig ur en negativ situation, och jag tror att det behövs flera olika åtgärder på det här området. Jag hoppas, som man skriver i utskottsbetänkandet, att majoriteten kommer att driva på så att förändringar kommer till stånd. Jag menar att vi måste ha en nollvision mot våldet mot kvinnor, men vi måste också förbättra stödet inom för dessa barn. är det ofta kvinnojourerna som gör hela jobbet med stödinsatser. Det är inte rimligt att frivilligorganisationerna ska dra hela det lasset. På olika sätt behöver alltså arbetet med barns behov ytterligare stärkas, och jag tror att behöver mer utbildning och kompetens men också mer resurser till att jobba med detta. Kanske behöver vi också en särskild barnskyddslag. Avslutningsvis anser jag att vi måste få en större debatt om mansrollen i samhället. Det är bra att män ska ges behandling, som man skriver i handlingsplanen, men vi måste också förebygga att de ens börjar kränka kvinnors och barns liv. Vad är det som gör att män slår? Vi måste börja tala om vilka värderingar och vilken människosyn som ska prägla vårt samhälle, och det, fru talman, måste börja . Vi måste alla vara med och jobba med attityder och värderingar. Det ska vi naturligtvis göra i hemmet och i skolan, men ett stort ansvar ligger också på medierna som har en mycket stark påverkan på människors rättsmedvetande. Vi ska också i ha lagar som talar om vilka straff som ska tillämpas vid de allvarliga brott vi talar om här. Regeringen jobbar med skärpningar på flera olika områden. Men vi kanske också behöver en värdekommission. Det har vi kristdemokrater vid olika tillfällen föreslagit, och då hänvisar vi ofta till det som man har genomfört i . Man har haft en bred debatt ute i samhället om vilka värderingar som man gemensamt vill främja. Det tror jag vore värdefullt. Som ordförande i vårt partis kvinnoförbund har jag lärt mig att det finns så många olika dimensioner av mäns våld mot kvinnor. Flera olika områden som behöver förstärkas, förbättras och utvecklas ytterligare har lyfts fram. Något som oppositionen har tagit upp är äldre kvinnors situation och kvinnor med funktionsnedsättning som man anser inte finns med. Jag menar dock att detta väl inryms i den kunskapsuppbyggnad som vi ska jobba vidare med. Det finns en del åtgärder som finns i handlingsplanen men som ytterligare kan förstärkas genom att vi går vidare i detta arbete. Jag ser att regeringen i denna handlingsplan har fått med väldigt många olika områden. Det är 56 åtgärder jag hade säkert kunna ha 156, och frågan är om det hade räckt. Men jag tror att det är oerhört viktigt att vi tar dessa 56 åtgärder och försöker få dem till konkret handling och att det verkligen får effekt. Tyvärr ser vi att trots att vi har en kvinnofridslag och vi har haft flera olika steg som har varit en förbättring har misshandeln och våld mot kvinnor inte minskat. Det här är en jättestor utmaning, och jag tycker att det ska bli intressant att följa hur regeringen jobbar vidare. Det är viktigt att vi i stöder detta arbete, och jag tror också att vi kan och bör samverka över blockgränserna i denna oerhört viktiga fråga som vi brukar jobba över blockgränserna med! 152 () replik: Jag hade anledning att reflektera lite över det lyfte fram. Hon pratade också om könsdiskriminerande reklam och fyllde på med att fundera över mansrollen och hur man ska förändra attityden. Jag delar helt uppfattningen att det är alltför få delar av samhället som känner sig engagerade i de här frågorna. Det märker jag när jag är ute och talar med människor. Fast det finns så mycket opinionsbildning är det, när det kommer till kritan, väldigt få som känner att det är deras ansvar att vara del i förändringen, att det är jag som har möjlighet att säga till min granne, min arbetskamrat och stödja min i den här situationen. Vi måste bredda engagemanget. Det har vi ett ansvar för att göra tillsammans. Jag tror att man också måste få med sig arbetsgivarna. De har inte ett rättsligt ansvar, men de har ett ansvar i en stor del av de här frågorna genom sina anställda och genom att de har ett arbetsgivaransvar. Vi har sjukskrivningsproblematiken. Det finns många delar och ingångar i det här. En del handlar om möjligheter för kvinnor att fullt ut verka på sina arbetsplatser, befordras och så vidare. Jag skulle vilja fråga: Skulle vara beredda att påverka arbetsgivarorganisationerna som inte har gjort någonting och inte heller tänker göra någonting på det här området? Skulle vi kunna få en samsyn där? En annan fråga är den som vi nu har fått besked om, att regeringen, i alla fall företrädare i regeringen, , har sagt blankt nej till att ta till sig utredningens förslag om könsdiskriminerande reklam. Jag kan säga att det i min valkrets pågick en annonskampanj. På bilden kom en boxhandske in från sidan mot ett kvinnohuvud. Reklamslogan var: Slå till! Teckna ett bredband! För mig var det alldeles uppenbart att man använde den alldeles förfärliga metaforen att slå en kvinna. Vi från S-kvinnor anmälde den här annonsen till de två nämnder som det finns möjlighet att anmäla till. Det blev ingen erinran. Svaret från sista anmälan var att 153 () replik: Jag uppfattade det som två frågor. Den ena var vad arbetsgivarna kan göra. Som jag ser det har vi en lagstiftning om framför allt sexuella trakasserier. Jag tror att arbetsgivarna redan där måste vara med och markera att man inte tolererar sexuella trakasserier. Det är ju, som jag ser det, en form av våld mot kvinnor som det oftast handlar om. Det finns även kvinnor som trakasserar män, men det är inte lika vanligt. Det gäller att redan tidigt mota i grind och ha värderingar som är tydliga. Det ska arbetsgivarna markera, och där har vi en tydlig lagstiftning. Självklart kan man ha övriga diskussioner på arbetsplatserna, men jag tror att det är den viktigaste grundläggande lagstiftningen som vi har som vi ska implementera. När det gäller nej till könsdiskriminerande reklam vet jag inte om frågan är klar på det området. Det är inte obekant att oftast har velat gå lite längre. Det gällde till exempel frågan om barnpornografi, som vi ofta brukar nämna. Det ansåg man inte gick att göra någonting åt på grund av yttrandefriheten. Men till slut fick vi en lagstiftning som ändå markerade att det inte är okej. Jag hoppas faktiskt, och skulle gärna vilja driva frågan vidare, att vi inte ska acceptera könsdiskriminerande reklam, och jag tror att det är viktigt att vi sätter värderingarna från samhällets sida och också markerar. Om det inte går att hitta en bra lagstiftning på det området är det naturligtvis upp till de olika organisationerna, branschorganisationerna, att verkligen satsa på självreglering. I gick ju regeringen ihop med branschorganisationerna just i en sådan självregleringskampanj. Det tror jag att vi skulle kunna börja med. Vi bör åtminstone börja i den ändan. Sedan tror jag att vi kanske behöver gå vidare, om inte detta är tillräckligt. 154 () replik: Tack för svaren! Jag tycker att det var väldigt intressanta svar som också ger öppningar. Under förra mandatperioden tog vi ett tvärpolitiskt initiativ till att vända oss till arbetsgivarsidan och be dem uppmärksamma vissa av de frågor som berör kvinnor i förhållande till män och könsmaktsordningen. Sedan har det tappats bort. Jag tror fortfarande att det, i och med att arbetslivet är en sådan stor del av samhället och en så stor del av de enskilda individernas dagliga tillvaro, är viktigt att inkludera också dem i diskussionerna och även se efter om företagshälsovården kan ha en annan, medveten roll i de här frågorna. Det måste vara så att fler känner ett ansvar och att fler får ett ansvar för att utrota mäns våld mot kvinnor. Jag välkomnar den öppningen. I den andra delen utgår jag från och förstår att vi är ense om att uppmana till att våld mot kvinnor inte kan vara humoristiskt. Det måste fördömas. Men vi har försökt så pass länge med de självsanerande råden, och det har visat sig att det inte räcker. Det fungerar inte. Det är inte de verktyg som vi skulle behöva. Då ser inte jag någon annan väg än att vi får en lagstiftning. Jag uppfattar också där att det från sida fortfarande finns en öppning och en möjlighet att ni driver på för att få en annan inställning från jämställdhetsministern i den här frågan . Men det är ju bråttom. är det en interpellationsdebatt, och jag är orolig för att man kommer att låsa fast sig vid en linje som sedan kommer att vara svår att ändra. Men jag utgår ändå från att sista ordet inte är sagt i fråga om könsdiskriminerande reklam. Reklamen och det vi möter i medierna är en sådan stor del av den påverkan som unga tjejer och killar möter. Vi formas delvis i våra könsroller och stereotypiseras i de könsrollerna av hur vi möter medierna. Det är också en bidragande orsak till att många unga 155 () replik: När det gäller utredarens förslag om könsdiskriminerande reklam har jag uppfattat att hon också har sagt att det inte behövs någon ny lag eftersom reklam egentligen inte regleras i yttrandefrihetslagstiftningen. Jag kan ha förstått det fel, men så har jag uppfattat det, och därför kan regeringen vidta olika åtgärder när det gäller reklam. Det kan vi behöva titta vidare på, men vi i är helt klart för och skulle egentligen vilja ha en starkare ställning när det gäller den här lagstiftningen. Vad jag kan minnas är det i många frågor som vi debatterar här i lite pingpong. Förra gången stod vi i omvända roller. Då vet jag att föreslog en lagstiftning och försökte driva på Socialdemokraterna. Men det blev ingen lag ändå. Det är klart att vi alla har ett ansvar för att det här verkligen kommer till stånd. Det är inte så att Socialdemokraterna har tyckt att det här har varit någonting bra tidigare, utan man får stå svaret skyldig lite grann. Jag har större förhoppningar nu än jag hade under tidigare regering på att det kanske kan bli en förändring. Hur den kommer att se ut kan jag inte svara på, och jag har inte mandat att svara för vad regeringen ämnar göra. Men för mitt parti del och för mig personligen kan jag ändå säga att jag tycker att det är väldigt viktigt att markera just för att det handlar om att våld mot kvinnor är så utbrett. Det handlar om att markera på alla nivåer. Även reklamen är väldigt effektiv när det gäller att förändra människors attityder och värderingar. Jag hoppas att vi får se en förändring framöver. 156 (): Det har varit en väldigt intressant och lärorik debatt för mig. Siffrorna talar sitt tydliga språk. Oavsett vilken regering som sitter vid makten har antalet kvinnor som har blivit utsatta för våldtäkt ökat. Vi har siffror som visar på att grov kvinnofridskränkning också ökar , oavsett färg på regeringen. Inte minst misshandel av kvinnor generellt har ökat markant. Det här är väldigt svåra siffror att ta till sig. Man ser dem. Man ser kurvan som pekar uppåt. Man räknar med att det rör sig om flera kvinnor som blir utsatta, i . Vad vill då de som styr göra åt detta? Jo, vi har en handlingsplan som vi har debatterat, och debatten kommer att fortsätta till här . När jag ser resultatet är det några punkter som jag som miljöpartist vill lyfta fram. En sådan punkt handlar om de goda exemplens . Vi har många goda exempel på hur man kan hantera frågan om mäns våld mot kvinnor. Vi har ett väldigt gott exempel i , som några tidigare debattörer har tagit upp, där det finns professionella mansjourer som verkligen gör skillnad när det gäller män som kanske har bestämt sig för att den väg som de slagit in på just slagit in på inte är särskilt fruktbar och vill ha professionell hjälp. är de i mångt och mycket i utlämnade, vilket är synd för det finns goda exempel. Ett annat gott exempel är de särskilda mottagningarna för dem som har utsatts för våldtäkt. Vi har en sådan här i på . På den särskilda mottagningen kan kvinnan som har blivit utsatt möta en gynekolog med särskild utbildning godkänd av och få ett rättsintyg. Vi måste öka kompetensen hos dem som tar emot våldtäktsoffer på alla och inte bara några få detta för att säkra bevisen och öka rättstryggheten för våldtäktsoffer. Goda exempel finns det alltså gott om. Myndigheter då, de som man kanske direkt kan försöka påverka från regeringshåll? En utvärdering från tidigare nämnda gjorde visar att det förekommer brister i kvaliteten på utfärdade rättsintyg. Visst är det så att vi som stiftar lagarna har ett ansvar här. Medicinsk bevisning är faktiskt avgörande vid sexuella övergrepp. Det är viktigt att regeringen vidtar åtgärder för att tillgodose detta. Det är inte första gången som vi från oppositionen tar upp den här frågan, men jag hade hoppats att det skulle vara den sista. En annan viktig fråga som vi har debatterat här i kammaren är detta med målsägandebiträde redan i förundersökningsskedet. Det blev avslag på de motionerna tidigare, och frågan tas inte upp särskilt mycket här. ska en kvinna som har blivit utsatt för sexuellt eller annat våld bistås med målsägandebiträde under rättegången, men under en förundersökning, som är nog så viktig i den här typen av ärenden, kan hon bistås. Vi har tidigare från sida uttryckt att det är viktigt att göra denna rätt till målsägarbiträde absolut just för tryggheten i rättsprocessen och för att kvinnor som utsatts för den här typen av övergrepp lider dubbelt i och med att en förundersökning kan vara nog så påfrestande. Det är en viktig signal till den utsatta kvinnan men också till samhället i övrigt. Vi tar hand om brottsoffer, är signalen. Men vi tar också hand om förövare som vill ta sig ur sitt beteendemönster. Därför hade det varit bra om vi hade kunnat öka möjligheten att delta i kriminalvårdens program för män som har begått sexualbrott eller våldsbrott mot kvinnor. kan inte män som har avtjänat ett straff fullfölja ett påbörjat program i kriminalvårdens regi. När jag var med och besökte en kriminalvårdsanstalt togs det upp att det för vissa män kändes som att de satt inne , vilket är paradoxalt, för de skulle gärna vilja gå färdigt ett program. Det är synd att man inte ger dem denna möjlighet. En samverkan mellan kommuner och kriminalvården bör stimuleras, tycker vi, för att underlätta att män som söker behandling för kriminellt beteende ska kunna hanteras inom professionella ramar. Jag vill avrunda mitt anförande med en uppmaning till utbildningsväsendet. Väldigt mycket av det som jag hade tänkt säga har sagts tidigare här. Men just den här frågan är oerhört viktig och kan inte nog upprepas. Det handlar om den ökade kunskapen hos centrala yrkesgrupper i frågor om mäns våld mot kvinnor, för det är ett antal yrken där man kommer i kontakt med kvinnor som utsätts för våld. Det nämndes , och blev känt eftersom flera av ledamöterna har tagit upp kvinnofridspropositionen /98, att detta borde vara en viktig del av arbetet mot mäns våld. Yrkesutbildningar som leder till yrken vars utövare kommer i kontakt med kvinnor utsatta för våld och sexualbrott ska förbereda studenterna för att de ska kunna hantera även detta i sin yrkesverksamhet. Det lyser tyvärr med sin frånvaro. Vissa högskolor har tagit viktiga steg, men det behövs ändå incitament från statligt håll här. Att det inte är så är en allvarlig brist. De utbildningar som kan nämnas är väl främst polisutbildningen, juristutbildningar och lärarutbildningar. Jag vet att inom läkarutbildningen finns det ändå väldigt bra förståelse för detta, för läkarna är väl de som primärt kommer i kontakt med dessa kvinnor. Men även andra yrkesutbildningar bör ta in detta i undervisningen. Det handlar alltså om obligatoriska moment för att öka kunskapen i fråga om kvinnor som utsatts för mäns våld. Men det är väl för mycket begärt när den inte riktigt verkar finnas hos en del ledamöter här i . 157 () replik: Det känns lite grann som att ibland slår in öppna dörrar. När det gäller detta att ha möjlighet att fortsätta sin behandling för män som befinner sig i kriminalvården och avslutar behandlingen inom kriminalvården har vi en skrivning där vi säger att man ska få till stånd ett samarbete med kommunerna om detta. Det är lite grann en diskussion om kostnadsaspekten. Men vi flaggar upp för detta här. När det sedan gäller sjukvårdens omhändertagande håller vi fullständigt med dig. Det var också därför som Nationellt centrum för kvinnofrid fick uppdraget att utarbeta handboken. Vi har tidigare i diskussionen sagt att det är viktigt att man går vidare, så att det också gäller hur man tar hand om barn som drabbats. Jag tror att vi i mycket stor utsträckning är överens. 158 () replik: Det gläder mig. 159 (): beslutade att anta den socialdemokratiska regeringens förslag om en ny sexualbrottslag. I lagen utvidgades våldtäktsbestämmelsen, vilket inneburit att flera gärningar kommit att bedömas som våldtäkt. Förändringen av lagen var mycket välkommen och mottogs med stor glädje av flera grupper som jobbat med våldsutsatta kvinnor. Men har det förekommit ett antal uppmärksammade fall där åtal inte väckts alternativt där åtal om våldtäkt ogillats. Trots de förändringar och skärpningar av lagen som skett har män kunnat dölja sig bakom påståenden om frivillighet och därmed sluppit straff för något som den utsatta kvinnan betraktat som ett övergrepp och trots att man i domar kunnat läsa formuleringar som tyder på att det har skett en våldtäkt. Om män kan komma undan åtal och/eller straff för en handling genom att påstå att de trodde att kvinnan ville är det uppenbart att det behövs förändringar. Vi anser därför att det behöver införas ett nytt begrepp i sexualbrottslagen, grov oaktsam våldtäkt. Det handlar om ett nödvändigt tillägg men inte en försvagning av våldtäktsbegreppet. I tillämpas detta begrepp efter en omfattande utredning och en lång politisk debatt om mäns våld mot kvinnor och rättssäkerhet i sexualbrott. Jag ska ta ett exempel. lever med sin man . Nästan varje gång dricker blir han våldsam. Det här är en sådan lördag. har börjat dagen med ett par starköl. Han blir förbannad på som dammsuger. Han skriker, slår och kallar för fula tillmälen. Sedan sticker ut. Han är fortfarande berusad och vill ha sex med som ligger blåslagen i sängen. gör inget motstånd och säger inget.