prot · GW0932 · 2008-11-20 00:00:00 — Vad de har sagt är att införandet av rättighetsstadgan i Lissabonfördraget inte ändrar någonting när det gäller hur kommer att bedöma avvägningen mellan den fria rörligheten på den inre marknaden och fackliga stridsåtgärder. Även med Lissabonfördraget på plats kommer fackliga rättigheter att löpa stor risk att i förlora framtida matcher mot den fria rörligheten. Det är den risken som vi i inte tycker att ska ta. Vi vill inte riskera att den svenska fackföreningsrörelsen går samma öde till mötes som fackföreningsrörelsen i . Den nöttes sakta men säkert ned av långdragna och dyrbara rättsprocesser i den amerikanska högsta domstolen. Det gjorde det till slut så svårt, så dyrt och så kostsamt att ta till konflikt att det inte längre gick. Vi anser att vi en gång för alla måste sätta punkt för rätt att avgöra om, när och hur fackliga stridsåtgärder får sättas in och vad som är tillåtet att kräva i förhandlingar om kollektivavtal. Vi vill ingenting mindre än att det löfte som gavs när vi blev medlemmar i nu ska infrias och ges juridisk giltighet. Så länge som vi inte har godkänt Lissabonfördraget har vi kvar makten att ställa krav på EU att faktiskt göra det. är det vi i oppositionen som för en gångs skull har den här frågan i vår hand. Vi socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister har det avgörandet i vår hand. Tillsammans kan vi tillmötesgå det beslut som fattade att vi ska vänta med att godkänna Lissabonfördraget tills efter det att har presenterat sin utredning och den analyserats i lugn och ro. På så sätt behåller vi möjligheten att villkora godkännandet av fördraget hållbara garantier för våra kollektivavtal och vår strejkrätt. Ja men, säger då Lissabonfördragets anhängare: Är inte det väldigt egoistiskt av att bara vilja värna sin egen kollektivavtalsmodell? Dessa domar berör ju löntagare i hela EU. Det är förstås sant. Men vad finns det för motsättning mellan att ta strid för och försvara de framsteg och de rättigheter som den svenska fackliga rörelsen här har kämpat till sig och att solidariskt verka för att löntagarnas rättigheter stärks också i andra länder? Omvänt är frågan: Vad har lågavlönade arbetare i eller att vinna på att den svenska fackföreningsrörelsen och den svenska kollektivavtalsmodellen försvagas? Jag är tvärtom helt övertygad om att om vi fattar beslutet att ställa krav på respekt för strejkrätten och kollektivavtalen här i kommer det att stärka kampen för fackliga rättigheter i alla EU-länder. Om beskedet kablas ut att den svenska oppositionen vägrade att godkänna Lissabonfördraget i syfte att sätta stopp för EU:s alltmer löntagarfientliga utveckling och hävda rätten för fackliga organisationer att bekämpa lönedumpning på den inre marknaden är jag ganska säker på att det kommer att tända gnistor av hopp hos löntagare på hela den europeiska kontinenten. Jag tycker att vi ska ta detta tillfälle i akt. Jag yrkar bifall till reservation 5. Den kräver garantier för kollektivavtalsmodellen, och vi har lagt in en begäran om vilandeförklaring. har röstat nej till Lissabonfördraget. har skjutit upp sitt beslut om att godkänna fördraget. kommer med sin utredning. Vi får då svart på vitt om vilka alternativ som egentligen finns för att rädda strejkrätten och kollektivavtalen framöver. Varför är det så förtvivlat bråttom för oss att rösta igenom fördraget ? Vad skulle kunna hända om vi sköt upp beslutet som skulle vara värre än att vakna upp och inse att vi har försuttit en chans som vi hade att stå upp för strejkrätten och kollektivavtalsmodellen? Det övergår mitt förstånd. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , , och (alla v). 176 () replik: Det är mycket man skulle kunna invända mot i inlägg. Det hinner jag inte göra på . Jag antar att jag inte heller hinner förklara för henne hur det ligger till i sak på alla områden, för det är ett par fel här. Jag ska rikta in mig på det allra viktigaste och ställa två frågor. Varför ska EU reglera arbetsrätten mer än vad EU gör ? är det så, vilket jag tycker är bra, att det i EU finns en tydlig och av domstolen fastslagen rätt till den svenska modellen eller den modell man nu har hemma hos sig. Det slås fast även i Lavaldomen. Vår rätt att vidta fackliga stridsåtgärder ska vara en grundläggande rättighet, och vår rätt till den svenska modellen ska respekteras. Det är också en linje som alliansen driver också i frågor om till exempel arbetskraftsinvandring. Kommer man hit och jobbar ska man acceptera våra villkor här. Det är bland annat att vi till exempel har kollektivavtal i stället för lagstadgad lönebildning, och man får inte gå under den nivån. Det är ganska tydligt. Min ena fråga är varför du vill reglera sådant mycket mer på EU-nivå. Det vill inte jag. Men jag kanske har en mer EU-kritisk hållning i botten än vad egentligen har. Den andra frågan är lite var i Lissabonfördraget det står om det du säger. Var i Lissabonfördraget hittar du grunden till påståenden i stil med det du sade om att det är en alltmer löntagarfientlig utveckling i EU eller det du har sagt tidigare om att facklig kamp skulle raseras? Var kommer det ifrån? Det är ändå så att grundrörligheten inte förändras mellan detta fördrag och . Däremot tillkommer det i Lissabonfördraget befästa rättigheter. Det gäller förhandlingsrätt, kollektiva åtgärder, strejkrätt, skydd mot uppsägning utan saklig grund, och så vidare. Det är därför , Socialistinternationalen, Socialdemokratiska gruppen och också jag tycker att det är ett riktigt bra fördrag för löntagarnas rättigheter. Var står det att detta skulle försämras? Kan du inte bara säga det? 177 () replik: Först och främst vill jag påtala en väldigt stor missuppfattning som tydligen har här. vill inte att arbetsrätten ska regleras av EU. Det är tvärtom. Vi vill att arbetsrätten ska fortsätta att vara en nationell kompetens. ska inte kunna komma in och döma och avgöra när och hur en facklig organisation har rätt att vidta stridsåtgärder. Det är den rätten som har tagit sig i ett flertal domar som har fallit i domstolen . Det är detta som vi inte vill ska ske. Vi vill att självständigt ska kunna bestämma hur vi reglerar den svenska arbetsmarknaden. Problemet är att efter Lavaldomen, Rüffertdomen och Luxemburgdomen är det väldigt oklart om man egentligen får bestämma själv vilken ordning man ska ha på sin arbetsmarknad. Som jag sade förändrar det ingenting att rättighetsstadgan blir juridiskt bindande. Det blir inte sämre med Lissabonfördraget. Det är inte det jag hävdar. Men jag hävdar att problemet är att det inte heller blir bättre. Den juridiska betydelsen av att rättighetsstadgan förs in i fördraget finns helt enkelt inte. De domar som har fallit och som uttalat är emot möjligheten att vidta stridsåtgärder och teckna kollektivavtal på lika villkor för arbetare från alla EU-länder kommer att kvarstå. Det kommer inte heller att vara möjligt att klara sig undan . Rättighetsstadgan ändrar inte på detta. Det är min huvudsakliga kritik. 178 () replik: Det kommer inte att vara möjligt att klara sig undan domstolen, säger . Nej, domstolar har man ju bland annat för att se till att rättigheter följs. Det är därför många tycker att det är så bra att ha just rättsligt bindande rättigheter. Jag tackar för klargörandet av att det inte står någonstans i Lissabonfördraget att löntagarnas rättigheter skulle påverkas till det sämre. Jag noterar att du inte heller egentligen har något emot att de kanske till och med kan förbättras. Om ni inte vill reglera på den här nivån kan vi ju vara överens om att det här inte har någonting med till exempel Lavaldomen att göra. Det här kan faktiskt till och med stärka löntagarnas och fackens rättigheter. Respekten för nationella modeller, till exempel den svenska, är kvar. Det gäller precis som det gäller Lissabonfördraget. Det tycker jag var roligt och trevligt att höra. Allra roligast är dock antydningen att nästan skulle kunna tänka sig att vara för fördraget om man bara fick det ena eller det andra. Det skulle jag se fram emot om det var sant, men det skulle förvåna mig. har ändå varit emot varje steg i den svenska EU-anslutningen, varje fördragsändring och även denna. Det förvånar inte mig. Men om man vill att EU ska ha respekt för den svenska modellen och om man vill stärka löntagarnas rättigheter är en bra grej man kan göra att rösta för Lissabonfördraget . Om det antydningsvis är vad du är inne på så tackar jag så hemskt mycket för det beskedet. 179 () replik: Det är en härligt raljant ton från här . Som sagt var kommer löntagarnas rättigheter varken att förbättras eller förhoppningsvis inte att försämras oavsett vilket fördrag vi har. De är lika hotade av Lissabonfördraget som de är med nuvarande fördrag. Grunden för de domar som har fallit i är artikel 49 i gällande , och den artikeln förs helt oförändrad över i Lissabonfördraget. Den kommer även fortsättningsvis att vara grunden när dömer i tvister där fackliga rättigheter kommer i strid med den fria rörligheten på den inre marknaden. Detta är det stora problemet. Det som var grunden för Lavaldomen kommer att kvarstå med det nya fördraget. Därför vill vi i att om vi nu ska rösta igenom Lissabonfördraget ska det finnas ett tillägg ett undantag som säger att detta inte får ske i fortsättningen. har inte med att göra om, när och hur fackförbund har rätt att vidta fackliga stridsåtgärder. Det är ett systemskifte i den svenska modellen, och när vi gick med i EU blev vi lovade att det inte skulle ske. Jag skulle vilja ställa en fråga till om de garantier som vi fick 1994 för att kollektivavtalsmodellen skulle stå utanför EU:s domvärjo och att den inte skulle påverkas. Var det bara bluff och påhitt? Trodde man inte ens på det själv från de borgerliga den gången? Eller var det någonting man bara sa för att få med sig folk? när det har visat sig att det inte håller försöker man skratta bort det och säga att det aldrig har gällt. Eller vad är det som gäller här? Vad vi vill är att skydda den svenska kollektivavtalsmodellen från klåfingrighet. Svårare än så är det inte. 180 (): Det har varit en lång diskussion, och den lär fortsätta. Mycket av temat för dem som är kritiska mot fördraget är att vi nu ger upp beslutanderätten. På något sätt försöker de måla upp en bild av att nu sätter sig på åskådarläktaren och är med i matchen. Vad det egentligen handlar om är naturligtvis att vetorätten övergår till majoritetsregler. Det är synd att det ska låta så i retoriken. För den som anför det här tror jag att det beror på antingen att man själv mentalt aldrig har gått med i den europeiska unionen och inte heller ser sin egen roll även med ett system där vi fattar beslut med hjälp av majoriteter eller att man inte tror på sina argument. Man tror inte att de skulle hålla i det fall vi har majoritetsregler. Jag tänkte prata om det område som påverkas mest i det fallet rättsområdet. En hel del av beslutsfattandet där övergår från nationella veton till majoritetsregler. Jag kan se också det positiva i det hela. Vi har en alltmer växande gränsöverskridande brottslighet. Det är en brottslighet som omsätter oerhört mycket pengar och som är väldigt raffinerad och uppfinningsrik, men som framför allt behandlar och skadar människor illa. Alla är fullt medvetna om att det här bara kan hanteras genom ett internationellt samarbete och ett samarbete över gränserna. Det finns ett arbete. Det ska villigt erkännas att även utan Lissabonfördraget har arbetet gått framåt, men långsamt. Beslutsprocessen är oerhört långsam, och egentligen är det till men i första hand för våra medborgare. Alltför ofta beror det på att vi i de nationella staterna har byggt upp rättssystem som av olika kulturella eller historiska skäl ser annorlunda ut. Vi har också svårt att förändra dem. Framför allt har det tyvärr gått särskilt långsamt när det gäller gemensamma minimiregler för personers rättigheter i straffrättsligt förfarande. Det är egentligen en form av skamregler för hur man behandlar människor och ser till att det finns ett vettigt personskydd när det gäller uppgifter, till exempel datauppgifter. Det är en skamgräns för hur man ska kunna behandlas i det fall man hamnar inför skranket. Det finns några områden där det har gått framåt. kunde vi, tack och lov, efter många års förhandlingar fatta beslut om dataskyddsrådsbeslutet, vilket innebär att vi efter åratal kunde stärka det personliga skyddet och den personliga integriteten. Vi har haft positiva utfall när det gäller utevarodomar som skyddar människor från att bli dömda i sin frånvaro. Vi har haft Prümrådsbeslutet som har förbättrat samarbetet. Men det går långsamt, och det har gått långsamt. Det är här majoritetsbeslut är viktiga i fördraget. Det finns flera viktiga delar. Den första är att fördraget fastställer personers rättigheter i ett rättsligt förfarande. Det är en minimiregel som omfattar alla européer. Den andra delen är att det blir en ömsesidig tillåtlighet att bevisa. Hela systemet inom rättsområdet bygger på att vi i ska kunna ha ett ömsesidigt erkännande av domar och rättsliga avgöranden för att på det sättet kunna bekämpa brottsligheten. Den tredje delen är att vi stärker brottsoffrens rättigheter. Märk väl, herr talman, att detta är miniminivåer! Om vi vill sätta upp ett större skydd för människor och individer kan vi göra det. Men majoritetsbeslut gäller. En annan del är att vi får majoritetsbeslut när det gäller brottsrekvisit och brottspåföljder. Det är för att vi ska kunna bekämpa särskilt allvarlig brottslighet. En av metoderna är att vi ska tillnärma oss lagstiftningen och det genom majoritetsbeslut. Vilka brott är det då fråga om? Det gäller inte hela katalogen, utan de är väl definierade. Det är terrorism, människohandel och sexuellt utnyttjande av kvinnor och barn någonting som den gränsöverskridande brottsligheten tjänar alldeles för mycket pengar på och som ger alldeles för mycket onödigt lidande. Det är narkotikahandel, vapenhandel, penningtvätt, korruption, förfalskning av betalningsmedel och IT-brottslighet, vilket blir allt viktigare. De som jobbar med rättsområdet och framför allt de som jobbar med barnpornografi blir alltmer frustrerade över svårigheterna att kunna komma åt den typ av ligor som arbetar över gränserna och använder dem som skydd för sin illegala verksamhet. Det handlar också om organiserad brottslighet och en möjlighet att se mc-gäng eller andra gäng som jobbar i skydd av gränserna. Det här kommer att regleras med majoritetsbeslut. Det är positivt därför att då kommer arbetet att gå fortare. Men det är viktigt att slå fast att i det fall ett land som upplever att vi exempelvis skulle påverka vår egen tryck- eller yttrandefrihet på ett negativt sätt har man byggt in en mekanism som kallas för nödbroms. Det innebär att en nation som , även när det gäller minimireglerna, kan säga nej och stopp, och processen stannar av. Det är viktigt att påpeka detta. Vem kommer då att påverkas av detta? Det finns i regel tre typer av människor som påverkas av brottslighet. Det är brottslingarna själva. Meningen är att de ska påverkas och påverkas negativt genom att vi får ett effektivare samarbete. Den andra kategorin är de som drabbas av brotten, brottsoffren. Det är meningen att vi ska få färre människor som drabbas av just brott. Den tredje kategorin är de som bekämpar brott. De kommer att påverkas. Vår polis ska få en möjlighet att utvecklas i samarbete. Det handlar inte om en överstatlig polis, utan det handlar fortfarande om en svensk nationell polis, men man ska jobba mer med information med sina kolleger. Man ska träffas oftare, man ska kunna ha gemensam utrustning och man ska framför allt lära sig att arbeta tillsammans. Det är viktigt för att vara effektiv. Man ska också titta på en gemensam utredningsteknik, allt för att bli effektivare i kampen mot brottsligheten. Europol ingår i fördraget. Europol blir ingen överstatlig polis, utan det blir en polis som ska stötta verksamheten för den nationella polisen. kommer det, om det finns en enighet, kanske vara möjligt att ha gemensamma operationer mellan de olika medlemsstaternas polis. Jag skulle för min del välkomna detta i . Jag ser behoven uppe i . Våra åklagare är viktiga i processen. De påverkas också. Det är fortfarande svenska åklagarkamrar, men man får en möjlighet att samverka, framför allt genom Eurojust som kommer in i fördraget och fördragsfästs. Syftet där är att stärka samordningen mellan de olika åklagarkamrarna och kunna börja med ett inledande lagföringsförfarande, men detta innebär inte att en svensk åklagarkammare själv kommer att bli tvungen att ta det Eurojust har startat. Det viktiga är att man lär sig att samarbeta i utredningar och framför allt lyfter bort de behörighetskonflikter som finns mellan de olika länderna och som ofta leder till att brottsbekämpningen stannar upp och blir ineffektiv. Våra domare kommer inte att påverkas i någon större utsträckning. Naturligtvis anpassar man sig till en förändrad lagstiftning, men jag tror att våra svenska domare framför allt kommer att påverkas därför att de kommer att behövas ute i i utbildningssyfte. Det kommer att bli mer kraft samlad på att ha en bättre domarutbildning i . Där behövs svenska domare, framför allt när det gäller de nya medlemsstaterna. Det är ett projekt som jag välkomnar. Kommer det att stanna vid det här arbetet? Kommer det att stanna vid den brottskatalog som jag räknat upp? Det vet jag inte, herr talman. Det kan jag inte svara på. Brottsligheten kan fortsätta att utvecklas framöver. Då innebär det också att det kan komma in fler brottstyper i den här brottskatalogen. Kommer vi då att vara tvungna att anpassa oss till det efter majoritetsbeslut? Nej, ska det bli en utvidgning av denna brottskatalog gäller fortfarande enhällighet och veto. På det rättsliga området ser jag Lissabonfördraget som en stor framgång för att hjälpa våra rättsvårdande myndigheter att stötta brottsoffren för att de ska slippa bli utsatta för brottslighet. Här är majoritetsregler att föredra framför veto. 181 (): Även mitt anförande kommer huvudsakligen att handla om det så kallade RIF-området, eller rättsliga och inrikes frågor. Det handlar om kampen mot den grova, gränsöverskridande brottsligheten, det handlar om att få grundläggande processuella rättigheter om man ställs inför rätta i en annan medlemsstat, det handlar om möjlighet att låta dömda avtjäna sina straff i det egna hemlandet och mycket mer. Utvecklingen på RIF-området är en av de mest omfattande förändringarna med Lissabonfördraget. Det är ett stort steg att flytta de rättsliga frågorna från tredje pelarens beslutsstrukturer, som kräver enhällighet, till en struktur där man använder sig av kvalificerade majoritetsbeslut. Den kvalificerade majoriteten, eller så kallad dubbel majoritet, kräver en majoritet på av länderna, vilket är 15 länder, representerande av EU:s befolkning för att beslut ska kunna fattas. Detta ska jämföras med dagens vetorätt där alla 27 medlemsländerna har vetorätt. De nya beslutsreglerna syftar helt enkelt till att det ska bli enklare att fatta beslut. Frågan man då ställer sig är: Behövs det här? Fungerar det inte tillräckligt bra med de beslutsstrukturer vi har ? Svaret är nej. Det fungerar inte bra . Det finns en enorm tröghet i beslutsstrukturen, och det har hänt att viktiga frågor stoppats av några eller några länder. Ett land stoppade rambeslutet om rasistiska brott. har det hänt att konservativa regeringar stoppat förslag mot diskriminering och för jämställdhet. stod miljöpartister och vänsterpartister här i kammaren och beklagade sig över att det framlagda förslaget om dataskyddsrambeslut var för vagt. Jag håller med. Det var för vagt. EU hade behövt gå ytterligare några steg framåt för att stärka rättssäkerheten och den personliga integriteten, men det gick inte eftersom några medlemsstater inte ville. Det märkliga i den debatten var att miljöpartister och vänsterpartister tydligt stod och sade att de ville ha ett vassare EU. Men när vi nu här kan besluta om att få ett vassare EU säger man nej, nej och nej. EU-samarbetet måste effektiviseras och moderniseras för att tillvarata den potential som finns inom unionen. EU måste ytterligare kunna förstärka sin handlingsförmåga. Det finns ett stort folkligt stöd för att EU ska bli bättre och effektivare på att bekämpa den grova, gränsöverskridande brottsligheten. Dagens tröga beslutsstrukturer gör helt enkelt EU handlingsförlamat i en del frågor. är det 27 medlemsländer. Hur många är det ? I min vision är det kanske 35 länder. Det är inte alls otänkbart. Detta kräver att varje lands vetorätt tas bort så att det kan fattas beslut med kvalificerad majoritet. Utöver den här viktiga förändringen finns det fler förändringar i Lissabonfördraget som också är viktiga för det rättsliga och inrikes området. Inom de polisiära och straffrättsliga områdena ska frågor beslutas av ministerrådet och gemensamt. hör rådet enbart . Med andra ord får de direktvalda Europaparlamentarikerna större makt, och det anser jag vara en stärkt demokrati. En annan viktig del som också talade om är den så kallade nödbromsen. Skulle ett lagförslag påverka vårt grundläggande rättssystem kan alltså varje land dra i nödbromsen och säga att det här måste överlämnas till , och då får stats- och regeringscheferna fatta beslut med enhällighet. En tredje viktig del av Lissabonfördraget är att de nationella parlamenten får en ny roll att kontrollera subsidiaritetsprincipen. Denna princip betyder att EU enbart ska fatta beslut i frågor som EU ensamt beslutar om eller i fall då en åtgärd på EU-nivå är effektivare än om den skulle vidtas i varje enskilt medlemsland. På de polisiära och straffrättsliga områdena kommer att gälla att en fjärdedel av de nationella parlamenten kan ta upp frågan om subsidiaritetsprövning. Då ska förslaget omprövas. En fjärde viktig del av Lissabonfördraget är att får ett större ansvarsområde i frågor som rör de polisiära och straffrättsliga frågorna. Det innebär också i sin tur att rättssäkerheten ökar. En av de viktigaste prioriteringarna för EU är att skapa ett samarbetsområde med frihet, säkerhet och rättvisa. Genom Lissabonfördraget blir EU:s arbete inom dessa områden effektivare, mer demokratiskt och mer öppet. Därför vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 182 (): Jag har tagit del av den här debatten , och inte någon enda förutom från den borgerliga och socialdemokratiska sidan har gett någon kritik till Lissabonfördraget. Det i sig tycker jag är makalöst, nämligen att man har slukat detta med hull och hår från början till slut. Vi står inför ett mycket viktigt beslut. I stället för att ge de enskilda medlemsländerna mer makt vill regeringen flytta mer makt till . Överföringen av makt från till är så omfattande att det borde vara en självklarhet att fråga svenska folket i en folkomröstning om ett ja eller nej till Lissabonfördraget. Jag kan bara tyvärr beklaga att regeringen inte visat politiskt mod nog att gå den vägen. Regeringen räds naturligtvis för vilket resultat som skulle kunna komma om man lät folket få bestämma. Det har ju , och visat. , , häcklade faktiskt när hon talade här i talarstolen och hänvisade till vår medlemsomröstning som resulterade i att vi inte längre driver kravet om att gå ur EU men är emot Lissabonfördraget. har tydligen inte förstått att man kan acceptera EU men vara kritisk till Lissabonfördraget, som tar ett stort steg mot en statsbildning och ett gemensamt försvar. Jag tycker att det är tråkigt att få den typen av påhopp. Lissabonfördraget är mycket omfattande, så jag kommer här att koncentrera mig på hur fördraget slår på vår militära alliansfrihet. Om den nya EU-grundlagen antas kommer den svenska alliansfriheten att bli allvarligt urholkad. I fördraget skiljer man inte längre mellan utrikes- och försvarspolitik. I artikel 24:1 fastslås uttryckligen att det gradvisa fastställandet av en gemensam försvarspolitik är en del av utrikes- och säkerhetspolitiken.