prot · GV09113 · 2008-05-16 00:00:00 — Kyrkan ska inte bestämma, sades . Jag håller med. Jag tycker att vi som riksdag ska vara oberoende från intresseorganisationer. Det handlar inte bara om , utan det kan gälla LO också, . Det finns andra intresseorganisationer som inte heller bör komma in i lagstiftningsarbetet mer än som remissinstanser. Det andra är att kyrkan inte ska bestämma därför att det är bestämd form singularis. Då lever vi kvar i den gamla enhetssynen att det finns en svensk kyrka. Så är det inte längre. Vi har haft en relationsändring mellan och svenska staten. Vi har ett samfundens . Vi har många olika samfund. Vi har många olika konfessioner med många olika inriktningar. Det intressanta är att på justitieministerns bord, bland remissvaren, finns det ett flertal remissvar från olika samfund, inte bara kyrkan, som pläderar i en viss riktning. Jag tror dessutom att det är så att begrepp inte uppstår i ett vakuum. Det är inte så att vi uppfinner äktenskap , eller partnerskap eller vad vi nu kan använda för term, utan det är saker och ting som har vuxit fram genom att det har varit ett samspel mellan oss som lagstiftare, framför allt längre tillbaka i tiden, och olika samfund och synsätt i samhället. Det är den fråga som justitieministern har att hantera. Jag har mycket stor respekt för det hon säger: Detta är en grannlaga uppgift. Låt oss slutligen, herr talman, bara påminna oss om en viktig slutsats: är större än sju riksdagspartier. 11 (m): Lagstiftningen ska vara fri från kyrkan, sades det här. Jag tycker att pekade på hur det ser ut i verkligheten. Det är nog inte så att vi bara har en kyrka. Det var länge sedan. Vi har väldigt många olika. Det är också sant det sade att lagar beslutas om i . Det är helt riktigt, och det är viktigt att det är så. Men om lagen ska respekteras av medborgarna är det väldigt bra om medborgarna känner sig inkluderade i den diskussion som leder fram till beslut och lagstiftning. Om vi misslyckas med det hamnar vi nämligen i ett längre perspektiv i en utveckling där människor ställer sig vid sidan av lagen och lever sitt liv på ett helt annat sätt. Då kan vän av ordning säga att vi har homosexuella par som tvingas stanna utanför i någon mening. Där finns partnerskapet som ett steg åt rätt håll där vi inkluderar fler i den trygghet som lagstiftningen syftar till att ge människor. När vi nu diskuterar hur de här reglerna ska se ut tror jag att det är otroligt viktigt att försöka se till att vi inkluderar fler och att fler känner förtroende för den lagstiftning vi har på ett bra sätt och därmed omfattas av det skydd som lagstiftningen ytterst syftar till att ge människor. Det handlar till exempel om skydd för minderåriga. Det handlar om skydd i en rad olika avseenden. Det handlar om formerna för hur man ingår äktenskap. Om människor ställer sig vid sidan av och säger att det vi i har hittat på inte är någonting de ställer upp på kan man hamna i situationer som ställer människor i väldigt svåra och utsatta lägen. Det är därför den här diskussionen är så viktig. Det är därför jag tycker att det här förankringsarbetet har betydelse. Jag har inga som helst bekymmer med att det tar lite tid. Vi gick till val på att försöka lyssna på människor. Vi tänker fortsätta göra det och samråda i ordnade former, och vi har aviserat att vi ska komma med ett förslag till . Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2007/08:661 om länsrätten i 12 (m): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ha kvar länsrätten i . ska vara långsiktigt hållbar. Utgångspunkten för arbetet med att vidareutveckla organisationen är att länsrätterna ska ha en funktionell geografisk spridning i förhållande till medborgarna och andra intressenter, som organisationen skapar förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en väl fungerande beredningsorganisation. Initiativet till utredningen av länsrättsorganisationen kom , då lagmännen på länsrätterna, kammarrätternas presidenter och Regeringsrättens kanslichef träffades och diskuterade det framtida förvaltningsdömandet. utarbetade, i samråd med representanter för domstolscheferna, en promemoria som överlämnades till . Promemorian remitterades med ett positivt remissutfall. Regeringen gav mot denna bakgrund i uppdrag att fortsätta utreda länsrättsorganisationen och lämna förslag om antalet länsrätter och deras geografiska placering. Uppdraget redovisades , och länsrättsutredningen har skickats ut på remiss. Innan jag tar ställning till hur förvaltningsdömandet bör organiseras vill jag ta del av remissvaren och analysera de förslag som lämnats av utredningen. Det är en självklarhet att vi ska ha ett väl fungerande förvaltningsdömande i hela landet. 13 (): Jag vill tacka ministern för svaret. Det här var lite ovanligt, för det tog att få svar. Det var väldigt effektivt. Som ministern säger i svaret ska domstolsorganisationen vara långsiktigt hållbar. Det håller jag med om. Så ska det vara. Men för att uppnå långsiktig hållbarhet måste man faktiskt kunna lyfta blicken och titta efter vad som händer i vår omvärld i . Då kommer en fråga som var uppe i förra debatten här. Ministern sade att världen är större där ute. Ministern sade också i sitt svar att man ska lyssna på remissinstanser. Det tycker jag också är bra. Då uppkommer direkt frågan: Vilka är remissinstanserna? Det som händer och som är på gång här i är en ombildning från dagens län till morgondagens nya regioner. Då är det så att har uttryckt att det skulle vara bra eller åtminstone att staten borde ha en organisationsstruktur som ungefär motsvarar de nya regionerna. Detta innebär att om en förändring skulle ske utifrån den organisation som finns i förslaget skulle man inte ta hänsyn till det som har kommit fram till. Risken blir då att man inte får en långsiktigt hållbar domstolsorganisation om man inte tar hänsyn till det som händer i . För att undvika den här risken borde man vara lyhörd och se vilka förändringar som är på gång. Annars kommer man att hamna i den situationen att man kanske måste omorganisera en gång till . Då är min självklara fråga: Hur mycket kommer man att ta hänsyn till den omorganisation som sker nu och de nya regioner som växer fram? Kommer man att ta hänsyn till detta i den nya domstolsorganisationen? 14 (m): Det är roligt när man kan överraska interpellanten med att man är snabb i handläggningen. Jag tror inte att vi har diskuterat tidigare, men jag har ambitionen att svara så fort som det bara går. Vilka är remissinstanserna, frågas här. Det är 125 remissinstanser, bland annat alla länsstyrelser och kommuner som är berörda i det förslag som har kommit. När det gäller frågan om nya regioner och om man ska ta hänsyn till detta vill jag säga: Ja, det är självklart. Det stod faktiskt också i direktivet redan när vi tillsatte utredningen att man ska beakta resonemang. Vi vet inte vart det leder, men det här är ett arbete som måste ske parallellt med hänsynstagande till olika aspekter. Jag har redan en lista på kommuner och andra som känner behov av att få berätta om sina synpunkter och resonemang kring frågan. Kommer regeringen att lyssna? Jag vet inte hur man ska betygsätta sådant, men vi har satt ned foten och diskat av allt det kvarlämnade som fanns när det gällde frågor om tingsrättsorganisationen från den förra regeringen. Vi hade två utredningar att ta hänsyn till. Vi spolade väldigt mycket av den så kallade , för det visade sig att det inte höll. Man hade inte gjort den bedömning vad gällde samordning mellan olika rättsinstanser och annat som behövdes. Vi lade in ett antal aspekter på det. Vi försökte ha de principer som jag nämnde inledningsvis, att vi behöver både en geografisk spridning och en modern arbetsorganisation för att få kvalitet och effektivitet i tingsrätternas arbete. Det var de principer vi hade där. Jag försöker nu på samma sätt visa vilka ambitionerna är. Vilka faktorer är det vi ska titta på när vi försöker bedöma organisationen? Det är naturligtvis detta med att ha en vettig geografisk spridning och närhet till medborgare och andra intressenter, men också att hitta lösningar som fungerar ihop med övrigt rättsväsende och som också ger en arbetsorganisation som håller . Vi ska kunna rekrytera kompetent personal. Vi ska kunna se till att vi har en bra arbetsmiljö och att vi kan kompetensutveckla och allt detta som är så oerhört viktigt. Det finns alltså många aspekter i detta. Jag ser fram emot remissarbetet, för det innebär att väldigt många kommer att diskutera. Jag vet att det finns synpunkter på många delar av förslaget. Så är det alltid. Men jag tror också att vi här i och i regeringen ska ha med oss att önskemålen om att ta itu med organisationen ursprungligen kommer från de länsrätter som känner att vi just nog har en del problem som vi behöver lösa för att det här ska bli bättre . Vi har också det vet vi ju alldeles för långa handläggningstider och annat när det gäller många ärenden. Delvis beror det naturligtvis på att vi inte lyckas hitta bra flöden och ha rätt kompetens på plats alltid. Det skapar problem. En modern arbetsplats är också beroende av att människor till exempel tar ett mer jämställt ansvar för familjen. En rad sådana saker gör att organisationer blir sårbara om de blir för små. Då fungerar de sämre. Vi har en del aspekter. Jag tror att vi kanske inte kommer att vara helt överens i alla detaljer, men jag tror att vi har samma ambition att hitta en fungerande lösning. Då är remissinstansernas synpunkter oerhört viktiga. 15 (): Som vi har poängterat är det jätteviktigt med en väl fungerande domstolsorganisation. Just detta konkreta förslag lyfter fram frågan om länsrätten i . i är nu fastställd, och där är tingsrätten och länsrätten integrerade ganska bra. Det är gemensam för länsrätten och tingsrätten. Det är gemensam administration, gemensamma lokaler med mera. Man har hittat samordningsvinster där. I byggs ett stort fängelse med häkte från domstolen, vilket underlättar. Det finns en del vinster i det. ser vi att det i växer fram en helt annan bild av den regionala uppdelningen. Förslaget innebär att den nya länsrätten kommer att ansvara för av yta med den nya uppdelningen. Det blir lite av att inte ta hänsyn till den nya organisationen utifrån att länsgränserna och den regionala uppdelningen kommer att förändras. Den bild som vi har innebär att tre nya regioner kommer att vara under den här nya organisationen eller länsrätten som föreslås i stället för länsrätten i , som finns . Det känns lite grann som att man borde kunna vänta. Det gäller också det ministern sade om möjligheten att rekrytera kompetent personal. Det är så att om man omorganiserar och omorganiserar kommer en del av personalen att försvinna i dessa omorganisationer. Man ser om sitt hus och hittar jobb någon annanstans. När man utreder det här är det också viktigt att man inte gör som man gjort en gång tidigare. Man ringde till arbetsförmedlingen i och frågade hur många arbetslösa jurister det finns i . Då saknar man omvärldsbilden. Vad är ett arbetsmarknadsområde? Det är ungefär som att ringa till arbetsförmedlingen i och fråga hur många arbetslösa EU-parlamentariker det finns i . När man gör sådana här måste man kunna ha en omvärldsbild. Hur ser det ut på själva platsen? Det är A och O när man utreder sådana här saker. Man ska inte titta ur ett perspektiv som inte överensstämmer med den verklighet som finns på plats. Det är viktigt. Jag frågar igen: Hur mycket kommer man att ta hänsyn till de nya regionerna? 16 (m): Det låter lite grann som att har ett utkast till remissvar från . Det tycker jag ska bli intressant att se. Det finns många aspekter som man ska se utifrån det perspektivet som vi naturligtvis ska lyssna på. Det har vi gjort tidigare, så det är inga större problem med det. Den andra synpunkten är om vi kan vänta på en ny regionindelning. Kan vi vänta på att landar? Nja, det är nog viktigt att försöka ta hänsyn och se vad som händer, men här kan vi inte vänta för länge, av det enkla skälet att begreppet intet är som väntans tider för domstolar tenderar att bli någonting som undergräver deras funktion och värde. Alla domstolar som finns med i den diskussion som det handlar om upplever just nu och kommer att uppleva svårigheter att rekrytera och behålla bra personal. Möjligen kommer man att avstå från att investera och göra nödvändiga förbättringar av lokaler och mycket annat. Det blir för lite som händer. Då blir kvaliteten och utvecklingen inte bra på domstolarna. Därför är det naturligtvis viktigt att inte dra detta i långbänk. Vi kan inte vänta tills vi har rett ut hela världen innan vi skapar en ny organisation. Det kommer inte att fungera. Det är klart att vi inte är eller får vara opåverkade av den diskussion som förs när det gäller regionfrågan och annat. Men jag vill varna för att i onödan dra ut för länge på processen. Vi har sett konsekvenserna av att den socialdemokratiska regeringen inte gjorde något åt tingsrättsorganisationen. Det finns inte en säkerhetssal i hela . Många av tingsrätterna, upptäckte vi, har inte ens grundförutsättningar när det gäller säkerhetstänkande. Man har inte gjort någonting, för man har inte vetat hur det ska bli. skrotade vi utredningen. Vi gör en del förändringar för att kunna göra investeringar, säkra kvaliteten och få moderna domstolar. När vi arbetar med länsrättsorganisationen ska vi komma ihåg hur det blir om man väntar för . Det innebär inte att vi ska slarva med remissarbetet eller analysen av alla de synpunkter som kommer. Om fler än hundra instanser fått frågan vad de tycker om förslaget kommer det in många aspekter på det. Jag och mina tjänstemän kommer inte att kunna läsa dem på en kvart, utan vi kommer att behöva lyssna på synpunkterna och väga dem mot varandra. Jag kommer inte att bidra till att man i onödan, i avvaktan på att någon annan någon annanstans ska fatta beslut, fördröjer ett förslag när det gäller länsrättsorganisationen. Då är det bättre att besluta så mycket man kan och möjligen lämna någon lucka. Vi måste försöka se till att domstolarna vet något om sin framtid så att de verkligen satsar på utveckling och personal. Annars betar vi inte av den stora mängden ärenden. I vårt komplicerade samhälle är människor väldigt beroende av förvaltningsdomstolarna. De ska nämligen reda ut besvärliga tvister, och det måste kunna ske i ordnade former över hela . 17 (): Jag kan upplysa ministern om att jag inte har något remissvar. Det jag har är en omvärldsbild. Jag sitter inte enbart i , utan jag rör mig i min valkrets och i andra delar av landet och får en omvärldsbild. Det är den omvärldsbilden jag nu berättar om, ingenting annat. Jag har inte krävt av ministern att fördröja omorganisationen. Vi har i denna debatt konstaterat att det är jätteviktigt att ha en väl fungerande domstolsorganisation. Det handlar om att ta hänsyn så att man inte om åter blir tvungen att omorganisera. Varje otydlighet och omorganisation leder till att en del av den kompetenta personalen söker sig vidare. Det är det jag vill att man ska undvika. Därför tycker jag att man bör ta hänsyn till det som händer i , till omvärldsbilden. Om man redan nu kan få tag i remissvaren innebär det att det hela redan är klart, att remissvaren har kommit in, om jag förstått det hela rätt. Då är frågan: Hur tar det innan den nya organisationen Jag vill gärna ha svar på det. 18 (m): Först vill jag säga att det jag sade om remissvaren verkligen inte var något annat än delvis en komplimang. Jag tyckte att det fanns många argument som tydliggjorde att det finns aspekter, utifrån ett Härnösandsperspektiv, som är nog så viktiga att beakta. Det var så jag tänkte, men man kan missuppfatta saker. Jag håller helt med om att varje omorganisation innebär problem och är besvärlig. Om man gör det för ofta förlorar man kompetens och kvalitet i arbetet. Samma sak gäller om man väntar för . Det gäller att ha en balans mellan att försöka ta intryck av den omvärld vi har runt oss, de synpunkter och aspekter som finns på förslaget, och ändå inte driva frågan till vansinne . Vi måste landa någonstans i mitten. När det gäller remissarbetet har jag gett remissinstanserna lite än normalt. Annars skulle de nämligen fått sitta och svara under semestern, och det tycker jag hade varit lite oförskämt. Därför ligger remisstiden så att de hinner komma tillbaka från semestern och ha sina möten och tänka på saken. Det är den enda tidsutdräkt som finns. Jag vet att det är svårt att få alla som ska tycka till att göra det mitt . Sedan behöver vi väl hösten på oss för att bereda ärendet. Jag vågar dock inte säga exakt när vi lägger fram ett förslag och när det hela kan vara fullt genomfört. Det brukar ju gå stegvis. När vi kommer till mitten av hösten ser vi lite tydligare hur det blir. Det kanske är så att alla ställer sig upp och applåderar, eller kommer in med synpunkter som är entydiga. Då är det inga problem. Då ser vi direkt att alla har en bild av hur det borde vara. I så fall är det enkelt; då kan vi leverera direkt. Det är inte så vanligt att det blir så, men om det blir så är ingen gladare än jag. Vi ska försöka göra något bra av detta, och besked om en mer exakt tidsplan kan vi nog lämna tidigast i mitten av hösten. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2007/08:580 om regeringens utbildningspaket för obehöriga lärare 19 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa att utbildningspaketet för obehöriga lärare fyller sitt syfte och möjliggör för obehöriga lärare att få behörighet. Strävan att minska antalet obehöriga lärare är ett av de viktigaste inslagen i regeringens utbildningspolitik. Den satsning som regeringen gjort på vidareutbildning av lärare har inneburit att ca 450 obehöriga lärare har antagits för att gå utbildningen och att ytterligare 700 lärare har sökt utbildningen till . Antalet personer som fått ta del av satsningen är lägre än beräknat, men det är min förhoppning att antalet antagna ska öka i nästa omgång. Satsningen bygger på att den enskilde lärarens behov av kompletterande utbildning för att uppfylla målen för en lärarexamen är sådant att det kan tillgodoses . Den bygger på att lärosätena använder sig av bra och effektiva metoder för validering av tidigare erfarenheter och kunskaper. Det allmänna utbildningsområdet omfattar 90 högskolepoäng, varav minst 15 högskolepoäng är verksamhetsförlagd utbildning. Eftersom satsningen riktar sig till personer som har gedigen lärarerfarenhet anser regeringen inte att det är rimligt att de ska behöva läsa 90 högskolepoäng för att komplettera inom det allmänna utbildningsområdet. Det är viktigt att de lärarerfarenheter som de har med sig fullt ut tillgodoräknas dem i samband med vidareutbildningen. har i samtal med berörda lärosäten gått igenom förutsättningarna för att framgångsrikt genomföra utbildningssatsningen, bland annat gällande frågan om validering. Regeringen följer självfallet kontinuerligt behovet av insatser för att minska antalet obehöriga lärare och är redo att återkomma med förslag till åtgärder om så behövs. 20 (): Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Vi är säkert alla överens om att vi behöver utbildade lärare i svenska skolor. Statsrådets parti har ju gjort sig känt för att driva denna fråga väldigt hårt. Vi är alltså helt överens om att vi måste ha väl utbildade, motiverade och engagerade lärare i våra skolor. Därför är det viktigt att vi möjliggör för så många obehöriga lärare som möjligt att bli behöriga. De har nämligen en alldeles speciell kvalitet; de finns i skolorna, de vet hur det är ute i verkligheten och de vill verka där. Det är inte alltid lärarstudenterna vid lärarhögskolorna vet hur det ser ut i skolorna, och många hoppar av när de senare kommer ut i verkligheten. Därför är dessa människor speciellt viktiga att ta hand om, och det var också därför jag ställde interpellationen till statsrådet. När jag kollat med högskolorna hur det ser ut ute på fältet har jag fått svaret att det är många som inte platsar, inte klarar av sitt arbete, under dessa 60 poäng. Tanken från regeringens sida är att man ska validera, ta hänsyn till och räkna in den erfarenhet i ämneskunskap som dessa lärare har. Den tanken är god. Jag skulle nog ha formulerat det på liknande sätt. Men verkligheten är den att dessa lärare ute på fältet behöver ytterligare ämneskunskaper, alltså utöver de metodisk-didaktiska. Därför är det viktigt att regeringen har en flexibel hållning. Vad jag har förstått har högskolorna framfört önskemål till statsrådet och regeringen om att utöka poängantalet, så att man inte låser sig fast vid dessa 60 poäng utan det blir möjligt att utöka poängantalet så att fler studenter, obehöriga lärare, kan läsa upp och få behörighet. Men det verkar som om regeringen inte är intresserad av detta. öppnar statsrådet i sitt svar för att man kan tänka sig att revidera sin hållning, men jag vill speciellt vädja till statsrådet: Det här handlar om lärare som finns ute i klassrummen, och de har fått gott vitsord från sina rektorer och gör ett bra arbete. Varför ska vi inte kunna ge dem chansen att läsa upp och bli behöriga lärare när de verkligen vill det och vi behöver dem? Kan statsrådet ge mig ett tydligare besked om att regeringen kommer att öppna för att ge även 90 poäng? 21 Statsrådet (): Våra utgångspunkter är naturligtvis mycket likartade. I själva verket har regeringen synen att det ska vara förbjudet med obehöriga lärare i skolan. Det är det egentligen , men luckorna i paragrafen är så vida att det i praktiken förekommer ett stort och växande antal obehöriga. Alla vet att en hel del av de individerna gör ett väldigt bra jobb, men det faktum att de inte har den utbildning som egentligen krävs är en signal om att vi inte har lagt ribban i skolan tillräckligt högt. då skollagen skärps på denna punkt kommer trycket att se till att de duktiga obehöriga som finns också skaffar sig behörighet. Trycket blir ännu större än det är just . Den här frågan måste vi naturligtvis följa noga kontinuerligt. Intresset för utbildningen har varit ungefär så stort som vi beräknade. Det är alltid väldigt svårt att veta hur stort intresset kommer att vara när man ska budgetera en sådan här satsning. Men med viss förvåning har vi sett att många av dem som har sökt inte har antagits. För min del vidhåller jag att man inom ramen utbildning är 60 högskolepoäng skulle kunna tillgodose väldigt mycket av det behov som finns. har bedömningen runt om i landet varit att heltidsstudier ofta handlar det eftersom man läser på halvfart inte har varit tillräckliga. I sin interpellation anger en siffra, och interpellanten anser sig veta hur många som kommer att antas till . Det vet vi ännu inte, för det är inte färdigt. Uppenbart är att vi inte kommer att nå upp till den siffra som vi hade räknat med i budgeteringen. Då är det en fråga mellan och hur vi ser på de medel som inte har förbrukats. Så länge det finns obehöriga lärare och outnyttjade medel är det ju ett starkt argument för att på något sätt förlänga satsningen. Saken kompliceras av att lärarutbildningen har gjorts om . Där har det funnits möjligheter att komplettera i det gamla systemet. är vi inställda på att göra om lärarutbildningen en gång till. Det är väl ingen hemlighet att både mitt parti och regeringen ser framför sig ett system där det allmänna området krymper till . Därför är jag inte beredd att nu säga att kompletteringen, som ju till stor del handlar om komplettering av det som motsvarar det allmänna området, ska vidgas till . Jag skulle nu vilja se hur det blir med antagningen . Därefter kommer jag att återkomma med vår syn på hur kompletteringsmöjligheten ska utformas för framtiden. 22 (): Tack, statsrådet, för det förtydligande svaret! Det är just denna situation som är så allvarlig. Det är känt att alliansregeringen vill skärpa behörighetsreglerna i skolan och i princip göra det otillåtet för obehöriga att undervisa. Då måste man ha bra framförhållning.