prot · GV09105 · 2008-05-06 00:00:00 — Det blir ytterst svåra bedömningsfrågor att ta ställning till även med en förändring av lagstiftningen. Jag upprepar nu för tredje gången att det inte är tillåtet att nyttja djur så att de lider fysisk eller psykisk skada. Vad det är i det enskilda fallet måste avgöras av domstol. Det finns inget annat i vårt rättsväsende att ta till. Vi kan inte i denna lagstiftning förtydliga allt och räkna upp allt eller undanta saker och ting. Lika lite kan vi göra det i exempelvis trafiklagstiftningen. Där finns en generell paragraf som säger att man inte får framföra ett fordon så att man begår en vårdslös gärning, men det är inte specificerat vad alla typer av vårdslösa gärningar är. Det är upp till domstol att avgöra det efter en prövning. Låt mig för protokollets skull också förtydliga följande. Jag hoppas att jag inte har sagt att det är problem med att bevisa saker och ting. Det stora problemet ligger i att hitta gärningsmän och -kvinnor. Det är där problemet ligger. Det är lätt att konstatera att ett brott har begåtts. I de flesta av de fall som har rapporterats i den undersökning som har gjort är det helt klart att sakläget är sådant att handlingen är straffbar, men frågan är vem som har tillfogat djuret det psykiska och fysiska lidandet. Vi har just nu en proposition i som tar upp djurskyddsfrågorna. Det innebär att ansvaret förs över från kommun till länsstyrelse. 52 (): Jordbruksministern sade att problemet var att det är en bedömningsfråga. Sedan ändrade han sig under de sista och sade att det kanske inte bara är en bedömningsfråga utan att det också är svårt att få tag på förövarna. Om bedömningen faller på att det är svårt att bevisa då är det så i all lagstiftning vi ska införa. Varje gång man i diskuterar nya lagstiftningar finns det alltid människor som frågar var gränsen ska dras. Var ska gränsen dras, och hur ska det gå till? Det blir alltid så när nya lagar införs. Sedan är det rättspraxis som visar var gränserna hamnar. Det är trist att använda sig av det argumentet, men jordbruksministern ändrade sig på slutet och kom på att det inte var fråga om det skälet. I stället var det fråga om att det inte går att få tag på förövarna. Jag vet ett bra sätt. I stället för att ha det som , nämligen att det är förbjudet bara om det går att bevisa att djuret har lidit fysisk eller psykisk skada, är det bättre att införa en lagstiftning där alla som har förgripit sig sexuellt på ett djur har gjort något lagvidrigt. Då visar vi från samhällets sida vad vi menar. Då gör vi en kraftfull markering. Om det blir en skyldighet att anmäla när man har sett ett sådant brott kan vi lättare komma åt förövarna. Politik är att faktiskt vilja gå vidare, sätta ned foten och säga att vi nu ska införa en lagstiftning som skärper reglerna att det ska vara förbjudet med sexuella övergrepp på djur. Jag hade velat att jordbruksministern hade sagt detta . Jordbruksministern har för att säga detta. 53 Jordbruksminister (): Tack än en gång för den debatt som förevarit. Den är viktig och angelägen. Låt mig i mitt avslutningsanförande konstatera att den tidigare lagstiftningen försvann 1944. Det är en bit . Ett antal regeringar har passerat . Jag förmodar att många av regeringarna, av vilka ett flertal har varit socialdemokratiskt märkta, har funderat över frågan och kommit fram till den lag vi har . När jag funderar över den lag vi har anser jag att vi måste överväga om det finns ett behov av åtgärder som förtydligar de bestämmelser som finns . Så har ingen regering, mig veterligen, uttryckt sig tidigare. Med det vill jag än en gång tacka för den här debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2007/08:506 om regional fördelning 54 Finansminister (): har frågat näringsministern om regeringen har för avsikt att utvärdera den ekonomiska politiken ur ett regionalt perspektiv. Hon frågar också om regeringen avser att vidta några åtgärder för att minska de regionala skillnaderna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen följer den regionala utvecklingen noga och kommer naturligtvis att göra så även . Regeringens viktigaste uppgift är att bryta utanförskapet i samhället. Den ekonomiska politiken är inriktad mot att sysselsättningen ska öka i landets alla delar. Jobbskatteavdraget är ett viktigt inslag i politiken som ökar lönsamheten av att jobba för främst låg- och medelinkomsttagare. Därmed minskar trösklarna in i arbete för dem som helt eller delvis lever på olika bidrag och transfereringar. Till de prioriterade grupperna hör bland annat invandrare, unga, äldre och kvinnor, för att nämna några exempel. Efter hand som politiken får effekt kommer sysselsättning och arbetsinkomster att öka bland dessa grupper som tidigare levt i utanförskap. Detta gäller inte minst i de regioner som har en låg sysselsättningsgrad. Som framgår av den analys som har beställt från medför regeringens politik ökade inkomster med i genomsnitt per person. Detta är, som tydligt framgår av analysen, enbart den direkta kortsiktiga effekten. Den långsiktiga effekten, när väl fler kommer i arbete, innebär ytterligare höjda arbetsinkomster för dem med låga inkomster, vilket kommer att verka utjämnande på inkomstfördelningen även ur ett regionalt perspektiv. 55 (): Jag tackar finansministern för svaret. Det kändes nästan som att jag hade hört det förut. Det kändes också som att han upprepade någonting han hade sagt tidigare. Det gick av sig självt på något sätt. Att hela ska leva brukar vara parollen som används i den politiska debatten. kanske inte har varit de främsta förespråkarna av den politiska hållningen. De kanske inte heller är kända för en rättvis fördelningspolitik. När då får så starkt inflytande över den ekonomiska politiken i regeringen påverkar det så klart. Vi kan se de största ekonomiska inkomstskillnaderna någonsin, och de regionala klyftorna ökar. Reform efter reform som läggs fram får konsekvenser för regionalpolitiken och för inkomstfördelningen. Regeringen säger sig vara medveten om att de regionala skillnaderna behöver minskas om människor ska ha möjlighet till likvärdiga förutsättningar oavsett var i landet de bor. Ändå för man en sådan här politik. Skillnaderna kommer av vad jag kan se att fortsätta att öka. De skatteförändringar som regeringen gärna kallar jobbskatteavdraget har gett en tredjedel till den rikaste decilen av den totala förändringen av inkomsterna. Skatteförändringarna har gett till den rikaste tiondelen. är det så att en stor grupp av dessa människor bor i och närliggande kommuner. Om man tittar på hur det ser ut kan man se att stockholmarna har fått , alltså , medan en i har fått mindre , eller mindre . En i har fått mindre än en stockholmare, eller . I , som jag kommer från, har man fått mindre än stockholmarna. I är det mindre, eller . De ekonomiska skillnaderna beror också på att man bor i olika regioner och att vi vet att det i storstäder bor människor med högre inkomster. I mitt hemlän var det när ni ändrade fastighetsskatten en fastighetsägare som tjänade på reformen. kan jag läsa i tidningen att får höjd fastighetsskatt i den här deklarationen. Men förutom det kan man också se att er ekonomiska politik får konsekvenser för samhällsservicen. drar ned, också. Ni ska privatisera apoteken. Vem vet vem som vill driva ett apotek i efter det? Komvux, som är väldigt viktigt ur ett regionalpolitiskt perspektiv, dras in, liksom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Ni har infört flytt , försämrat reseavdraget och så vidare. När samhällets service försämras drar också de privata sig tillbaka. Det här får konsekvenser rakt igenom. Jag tänker framöver komma in lite mer på er politik kring de frysta statsbidragen, som också drabbar dessa län väldigt hårt. Men, som sagt, när nu regeringen har bedrivit en sådan här politik, som ökar de regionala skillnaderna och de ekonomiska inkomstskillnaderna i landet, får det konsekvenser. Är finansministern medveten om detta? Var det här någonting ni kände till? Ni hade en tabell i höstbudgeten, i budgetpropositionen, där ni visade på de ökade regionala skillnaderna. Men när man sedan ringde till var det lite svårt att få reda på vad som låg bakom. Men efter gediget utredningsarbete av kunde man se att det fanns en hel del bakom detta. Är finansministern medveten om detta? Vad tänker han göra åt det? Det kan väl inte vara rimligt att man medvetet bedriver en ekonomisk politik som ökar de ekonomiska skillnaderna i landet och försämrar förutsättningarna för att bedriva en aktiv regionalpolitik? 56 FINN (): Det är alltid lika fascinerande att ta del av vänsterretoriken när det gäller att tala om de ojämlika villkoren framför att se till hur en större kaka ska fördelas. Jag drar mig ständigt till minnes citatet från en äldre vänsterprofil jag tror i och för sig att det var en socialdemokrat som uttryckte sig ungefär så här: Armod fördras förvånansvärt lätt, om det bara delas lika av alla. Här ligger egentligen grunden till det vi kallar jantelagen. Man ser först till något slags orättviseperspektiv innan man försöker fundera över hur vi ska kunna skapa så mycket som möjligt och sedan rättvist fördela det. I exemplet som interpellanten tar fram beskrivs det som att har fått en oförtjänt vällovlig tilldelning av en förtjänstfull politik av regeringen genom att man har fått den största andelen höginkomsttagare. Sedan jämför man detta med att man i har fått mindre i plånboken än denna stockholmare, som har fått det bättre enligt denna utredning. Interpellanten hade fler exempel. är det så att vi har en överenskommelse politiskt i landet om en progressiv skatteskala. Det innebär att de som har större inkomster också betalar mer i skatt relativt sett. Är det någonting som vill ändra på? kan man fråga sig. Den andra fråga som kommer fram är om stackaren i egentligen har fått det sämre. Jag tror inte att det är så. Jag tror att man har fått det bättre även i . Men det är klart att man kan ha fått det sämre än stockholmaren relativt sett. Då kommer jantelagen fram. Därför skulle jag också vilja ställa frågan till finansministern, som har avgivit ett svar som jag tycker är väldigt konkret på den här punkten, om det är så att finansministern först och främst avser att minska de regionala skillnaderna till varje pris, även om det försämrar för det stora flertalet av den svenska befolkningen, eller om målet för regeringens politik är att göra det så bra som möjligt för så många som möjligt för att sedan kanske rätta till fel på marginalen. Jag förvånar mig också över att man kan ha så olika formler för medborgarnas tillväxt som den interpellanten ger uttryck för och den som kontrasteras i svaret från finansministern. Den alltmer tynande vänsterideologiska idén om ett högskattesamhälle som fråntar medborgarna ekonomisk styrka och ger ett minskat eget ansvar och därmed individuell isolering inom kollektivets dunkla ansvar för att främja var och en står här som jag upplever det, fru talman, i bjärt kontrast mot en satsning på att först göra det så bra som möjligt för så många som möjligt. Den nya regeringens politik har en väldigt tydlig inriktning på att satsa på låg- och medelinkomsttagarnas förbättring. Att man fortfarande kan göra jantelagen gällande i denna kammare på detta sätt är för mig häpnadsväckande och förvånande. Jag skulle gärna vilja be interpellanten utveckla tankarna om hon verkligen tror att svenska folket generellt sett har fått det sämre under såväl en högkonjunktur som en borgerlig regering, eller om det är så att det stora flertalet har fått det mycket bättre och att det utifrån det perspektivet sedan är bättre att fundera över att rätta till de eventuella fel som kan finnas på marginalen. Eller ska vi börja med att ifrågasätta den politik som uppenbarligen har fört ett stort flertal människor från utanförskap in i gemenskapen som arbetande? Detta finns det tydliga belägg för. Inte bara högkonjunkturen utan även regeringens politik har givit rätten till del av detta. Eller ska vi börja igen med en högskattepolitik som kanske leder till att allt fler hamnar i utanförskap och att kilarna kommer att sättas in på ett sätt som vi känner igen från tidigare socialdemokratiska regeringar med stöd av Vänstern? Tycker inte interpellanten att det är lite intressant att se en utveckling som den vi just nu har i det här landet, där allt fler kommer i arbete och som avslutningsvis beskrivs i finansministerns svar ger en helt annan analys över det långsiktiga perspektivet. 57 Finansminister (): Det går inte att diskutera regional fördelning utan att diskutera utanförskap. När vi tittar på vad utanförskapet är ser vi att det i mycket handlar om att människor som har en svagare ställning på arbetsmarknaden inte har haft lika stora möjligheter att få jobb och att försörja sig på sitt eget arbete. Därför har en tydlig aspekt varit stora regionala skillnader i arbetslöshet och högre grad av långtidsarbetslöshet i de regioner som har haft en sämre utveckling. De ungdomar som har blivit arbetslösa har varit arbetslösa . Vi har också haft mer av deltidsarbetslöshet. Vi har sett att sysselsättningsutvecklingen i de här regionerna har varit sämre för ungdomar, för äldre, för invandrare och för andra grupper. Därför är det glädjande att när vi nu ser att utanförskapet börjar komma på reträtt har det också stora effekter i de här regionerna. Jag kan ta som ett exempel. Där har sjukfrånvaron minskat och arbetslösheten . I har sjukfrånvaron minskat och arbetslösheten . I har sjukfrånvaron minskat och arbetslösheten . I är det på sjukfrånvaron och på arbetslösheten. När vi börjar rulla tillbaka utanförskapet kommer också sysselsättningseffekterna hos de grupper som har haft det tuffare. Det kommer naturligtvis att ha effekter på de regionala skillnaderna. Det kommer naturligtvis att ha effekter på den rättvisa fördelningen och på klyftorna i samhället. Det är spegelbilden av varför klyftorna har ökat . Och varför har den regionala arbetslösheten ökat? Varför har ungdomsarbetslösheten och deltidsarbetslösheten ökat ? Jo, därför att man har misslyckats med sysselsättningspolitiken eftersom full sysselsättning inte har varit för de tidigare regeringarna. Det vi gör är att återupprätta full sysselsättning som norm. Det gör vi genom att se till att arbetsutbudet ökar. Vi gör det genom att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt så att fler människor varaktigt och långsiktigt kan anställas utan att det driver upp inflation eller skapar obalanser. Vi gör det genom att underlätta för människor att anställas. Allt det här handlar om att också återupprätta det som är konsekvensen av full sysselsättning, nämligen rättvisa, även i dess regionala mening. ställer frågan: Det kan väl inte vara så att en regering medvetet har försökt öka skillnaderna? Nej, jag är övertygad om att de ökade klyftor som vi såg när och Socialdemokraterna styrde inte var en medveten önskan ifrån vare sig eller Socialdemokraterna. Men det var en i det närmaste ofrånkomlig konsekvens av att man inte klarade av att få en fungerande arbetsmarknad och att man inte klarade av att driva en konsekvent sysselsättningspolitik. När den fulla sysselsättningen börjar backa drabbar det alltid ungdomarna, de äldre, invandrare, kvinnor och de regioner som har det lite tuffare. Det är alltid så att arbetslöshet drabbar dem som inte står lika starka på arbetsmarknaden. Det är därför svaret på Finn fråga är att det är alldeles självklart att om vi ska återupprätta full sysselsättning så kommer vi också att minska klyftorna. Själva poängen med att återupprätta full sysselsättning är att de som står sämst på arbetsmarknaden står starkare när fler människor är i arbete. Det är det grundläggande skälet till att full sysselsättning också är grunden till rättvisa att människor har möjligheten att arbeta, möjligheten att försörja sig själva och möjligheten att utvecklas på arbetsplatsen. Jag är övertygad om att om vi får sitta vid makten som vänstermajoriteten gjorde kommer vi att kunna rulla tillbaka stora delar av de klyftökningar som kom under vänstermajoritetens år. Full sysselsättning är grunden för rättvisa. 58 (): Regeringen tror inte ens på sin egen politik utan spår till och med att arbetslösheten ska öka . Man pratar om att man har lyckats sänka sjukfrånvaron. Sjukfrånvaron har sjunkit . I det så kallade utanförskapet som regeringen gärna vill använda som uttryck ingår både förkylningar, influensor, magsjuka och allt vad det nu kan vara. Även jag har alltså varit en del av utanförskapet , vilket kanske också finansministern har varit i så fall. Den retoriken håller inte längre. Det håller inte heller när ni påstår att ni bedriver en politik för full sysselsättning. Om ni gjorde det skulle ni också inse att om man ska göra det behöver man en aktiv arbetsmarknadspolitik, en trygghet i socialförsäkringssystemen och en vuxenutbildning som gör att människor kan ställa om. Man bör definitivt inte se arbetsmarknaden som vilken marknad som helst, såsom regeringen gör. Om ni ville göra något konkret hade ni haft en hel del andra reformer och förslag än dem ni har presenterat. Ni skulle till exempel kunna investera i infrastruktur, i välfärd och i andra former av satsningar än ni har gjort. har ni inte gjort någonting annat än att sänka skatterna och sänka arbetsgivaravgifterna. Ni har inte bidragit själva till denna högkonjunktur på något sätt. Det märkliga är att trots att vi har en högkonjunktur ökar antalet socialbidragstagare i över hälften av landets kommuner. , som är en höginkomsttagarkommun, har en femtedel av landets invånare och får en tredjedel av de inkomstförstärkningar som regeringen ger. Det är ett problem, för regeringen har tagit bort en stor del av progressiviteten i skatteskalan. Vi kunde till exempel läsa om , som hade fått 40 miljoner mindre i skatt tror jag att det var på grund av att ni tog bort förmögenhetsskatten. Det hade räckt till 1 600 sjuksköterskors lönekrav, till exempel. Det är ett av de problem vi ser. Jag vill gärna ha en progressiv skatteskala en mer progressiv än vi har . Det finns också ett stort stöd för det i samhället. Nio av tio säger att man hellre ser en stärkt välfärd i vård, skola och omsorg än sänkta skatter. Åtta av tio säger: Höj skatten om det behövs för att stärka välfärden! Om det är någon som är isolerad i sin skattesyn är det kanske snarare Finn och regeringen än . Om man går vidare och tittar på vilka konsekvenser regeringens politik får regionalt kan man se att till exempel , som är fyra bakifrån eller framifrån beroende på hur man ser det på regeringens förlorarlista får 278 miljoner mindre 2009 och 2010. Det motsvarar ungefär 635 anställda. I , som jag kommer ifrån, får vi ungefär 274 miljoner mindre än om man hade räknat upp statsbidragen och inte fattat ett enskilt beslut att inte göra det. Det är 640 anställda. I , som är näst sist eller näst överst blir det 130 miljoner, det vill säga knappt 290 anställda. , som får allra minst, får 242 miljoner mindre 590 anställda. Detta är en politik som förstärker de regionala skillnaderna och som försämrar välfärden starkt i ett regionalt perspektiv. Jag är väldigt orolig för den politik som regeringen bedriver, där man i en högkonjunktur där statsfinanserna går med stora överskott inte använder pengarna till att investera i välfärden. , , sade borgarna: Först ska vi se till att vi skapar tillväxt. Sedan ska vi se till att satsa på välfärden. har vi skapat tillväxt, men inte satsar ni på välfärden. Om vi inte ska göra det , när ska vi då göra det enligt en borgerlig politik? Jag skulle vilja säga aldrig, eftersom det politiska målet med den här ekonomiska politiken är att välfärdens andel av bnp tydligt ska minska. Det ser vi i era budgetförslag. 59 FINN (): Låt oss för fundera lite grann över vad diskuterar. Hon säger sig vara för en mycket progressiv beskattning. Det låter ju positivt, men i och med det har hon också accepterat att det ska finnas både låg- och höginkomsttagare. Annars finns det liksom ingen poäng med en progressivitet i beskattningen. Jag tror tyvärr att det är så knepigt med vänsterideologin att den bygger på en vision där alla tjänar lika mycket från början. Det kan vara intressant nog, , och då kanske man ska föredra platt skatt. Då har vi ju ingenting att utgå ifrån i progressiviteten. Men det är så här det är med vänsterideologin. Med klyftor finns det en vänsterideologi. Utan klyftor saknas det motiv för . Därför måste man underhålla detta resonemang om ojämlikhet framför att se till att flertalet får det så bra som möjligt. Därför blir det så att det svar som avges från finansministern just lyfter fram värdet av att skapa en större kaka och sedan fördela den. Man kan inte börja med en fördelningspolitik utan att ha som syfte att skapa en större kaka. Det blir helt fel. Den här interpellationen handlar om regioner och regionala skillnader. Här ställs gävleborgare mot stockholmare. Men kan det inte finnas inomregionala skillnader? Även i en väldigt rik kommun kan det finnas någon verkligt utsatt och fattig person. På samma sätt kan det finnas någon enstaka rik person i en väldigt fattig kommun. Jag upplever att den här regeringen vill få så många som möjligt från utanförskap med i arbetslinjen genom att de kan försörja sig själva och därmed bidrar med skatter till samhällets utveckling. Det är positivt i sig, men identifieringen i att ha ett arbete är kanske den allra viktigaste frågan, inte minst hälsomässigt. Även i den rika kommunen där det finns en fattig person tror jag att regeringens politik har väldigt mycket att ge. I en kommun där det finns fattiga människor för man en politik med arbetslinjen som på lång sikt skapar möjligheter för så många som möjligt. 60 (): Jag begärde ordet när jag upplevde att finansministern började kritisera den tidigare, socialdemokratiska regeringens sysselsättningspolitik väldigt kraftfullt och påstod att den nuvarande regeringens politik är oerhört framgångsrik. Jag vill påminna finansministern om att arbetslösheten bland unga människor var . Antalet långtidsarbetslösa ungdomar var 1 662, och är det 6 000. Antalet nyanmälda lediga platser har sjunkit från 84 000 till 63 000. Sedan vi fick en borgerlig regering har inflationen ökat, och räntorna har stigit. Dessutom vet både finansministern och jag att det var en kraftig sysselsättningsökning , liksom det har varit . Det är oerhört positivt. Att av den sysselsättningsökningen dra slutsatsen att det handlar om den borgerliga regeringens politik är att gå för långt. visar det sig också att sysselsättningsökningen mattas av ganska rejält under det här året när konjunkturen viker. Enligt finansministerns egen bedömning i vårpropositionen kommer sysselsättningsökningen att vara marginell . Den politik som den borgerliga regeringen har fört har inte lett till en ökad sysselsättning. Vi kommer snarare in i en stagnation nu när politiken börjar ge resultat. Jag tycker att det är viktigt att säga det. När det gäller själva interpellationen har jag inte så många synpunkter. Men när Finn säger att det är stora skillnader i en kommun mellan fattiga och rika, tycker jag att när man diskuterar kan man göra väldigt tydliga kopplingar mellan den södra och den norra delen. Det gäller framför allt om man ser på i vilken utsträckning som kommuner som och tar ansvar för flyktingmottagandet kontra vad som sker i andra delar av . Där finns det väldigt mycket mer att önska. Det finns en oerhört stor regional obalans i . Man behöver inte tala om fattiga och rika i en kommun. Man kan tala om fattiga och rika kommuner och se stora skillnader. Vad gör regeringen åt det? 61 Finansminister (): Jag är lite förvånad över argumentation när det gäller utanförskapet. I min föreställningsvärld har vi massarbetslöshet i . Den kommer till uttryck i en mycket hög andel människor som står utanför arbetsmarknaden. Det är fler än vad som var fallet .