prot · GV0977 · 2008-03-12 00:00:00 — Enligt ett reportage i är det fler skattesänkningar. Jag kan inte låta bli att läsa ytterligare ett citat för er, och det är ur : Under den extrema högkonjunkturen har finansminister tvingats hålla hårt i plånboken. Stora statliga satsningar hade då kunnat välta ekonomin över ända, med överhettning, stigande huspriser och hög inflation. Det är väl lustigt, är det inte? Har finansministern, egen hedersjänta, hållit hårt i plånboken? Han har sänkt skatterna med ofattbara , främst för höginkomsttagare och förmögna. Huspriserna har stigit rejält, så rejält att finansministern och inte anser att de boende inte har råd med sina fastighetsskatter längre. Inflationen har inte varit så hög . Den har inte varit så hög sedan vi senast hade en borgerlig regering. Detta gör mig orolig. Ingen borgerlig regering i modern tid har lyckats hålla i ekonomin när det börjat blåsa. Jag har inget hopp om att den nuvarande borgerliga regeringen skulle vara något undantag. Har den inget annat recept än fortsatta skattesänkningar för dem som redan har det bra finns det anledning att höja varningsflaggan. Till och med era aktiva, borgerliga väljare underkänner er politik i en jättestor annons i . Kritikerna inleder sin annons med: Vår nuvarande regering har givit oss flera bevis på sin otillräcklighet. Jag instämmer helt och fullt i detta. Dagens betänkande behandlar allmänna motioner om inkomstskatter. Den övergripande diskussionen om hur vårt skattesystem ska se ut har vi haft ett antal gånger här i kammaren. Den borgerliga regeringen håller fast vid sin orättvisa, oansvariga och omoderna politik. Vi socialdemokrater har redogjort för vår skattepolitik i samband med höstens budget. I en reservation till detta ärende tar vi upp riktlinjerna för skattepolitiken. Skatter och välfärd är två sidor av samma mynt. Därför kan vi inte prata skatter utan att också koppla det till hur vi vill att vårt samhälle ska se ut. Vill vi ha ett samhälle med låga skatter där var och en får se till att försäkra sig själv om man har råd och där samhällets nyttigheter finansieras med höga avgifter? Eller vill vi ha ett samhälle där alla hjälps åt, där vi betalar höga skatter men också vet att vi inte står ensamma när det händer något, ett samhälle där den generella välfärden gäller alla och där vi försäkras gemensamt och delar riskerna? Vi socialdemokrater accepterar inte det orättvisa i att skatten ska vara högre för den som är sjuk eller arbetslös. Vi accepterar inte att pensionärerna ska betala högre skatt än de som jobbar. Vi tycker att det är rättvist att personer med stora inkomster och förmögenheter betalar mer skatt än andra grupper. Vi tycker också att systemet med skattereduktion för hushållstjänster ska avskaffas. Det har vi debatterat i kammaren, och jag tycker fortfarande att det känns väldigt omodernt att vi ska få skattereduktion för att någon kommer hem och städar åt oss. Använd gärna hushållsnära tjänster om du vill, men betala dem själv! Den borgerliga regeringen är, som den själv säger, mycket angelägen om att sänka skatter, främst för låg- och medelinkomsttagare. har på ett tydligt sätt visat att så inte är fallet. De största skattesänkningarna går till dem som redan har mest, men de som har det sämre får vara med och betala. Jag behöver inte påminna om att högeralliansen har försämrat villkoren för sjuka och arbetslösa, men vi pratar inte lika ofta om alla skattehöjningar som de redan har gjort. Förutom alla direkta höjningar av punktskatter, som till exempel på bensin och tobak, har den borgerliga regeringen också uppfunnit en helt ny skatt, nämligen skatt på premien för trafikförsäkringen. De har också tagit bort avdragsrätten för fackföreningsavgiften och a-kasseavgiften och höjt gränserna för övriga allmänna avdrag. Jag står givetvis bakom alla våra reservationer och yrkar bifall till dessa, men jag vill avslutningsvis prata lite extra om vårt särskilda yttrande. Det handlar om kostnadsersättningar från kommunen. Det finns en stor mängd människor som i det tysta gör stora samhällsinsatser mot en blygsam ersättning. Det är kontaktpersoner, stödfamiljer, övervakare, gode män och kanske några till. Dessa människor gör en ovärderlig insats och kompletterar samhällets mer formella insatser. fungerar de som kompisar till en medmänniska som behöver stöd. För att de inte ska behöva betala för sina insatser får de en skattepliktig omkostnadsersättning från kommunen. Kostnaderna de har får de dra av i deklarationen, men det är här det har uppstått ett problem. fick man göra avdrag för allt , men den gränsen har höjts till . Det innebär i de flesta fall att frivilligarbetarna får betala skatt på hela sin omkostnadsersättning. Redan i vår budgetmotion påpekade vi att beslutet om försämringen, som så tidigare, gått för fort och varit för slarvigt. Ingen som helst utredning gjordes av hur det skulle slå mot enskilda individer. ser vi resultatet. Jag kan ha viss förståelse för att beloppsgränsen höjts av rent administrativa skäl, eftersom har stora problem med kontrollen av de små avdragen, men det är helt orimligt att frivilligarbetare ska betala skatt på hela sin omkostnadsersättning som förmögna familjer kan få i skattereduktion för sin poolskötare och städhjälp. Regeringen måste hitta en lösning på problemet, annars är risken stor att det är slut med frivilliga hjälpinsatser. 42 (): Jag kan dela åsikt att regeringens medicin i samtliga konjunkturlägen, oavsett vilken ekonomisk situation landet befinner sig i, är att sänka skatter. Jag kommer ihåg vad som hände när regeringen ville sitta still i båten. Och det gjorde man, för det ansågs viktigt. flög räntan och kronans värde sjönk som en sten. Dagens betänkande handlar i första hand om inkomstskatter. Naturligtvis handlar mycket om regeringens jobbskatteavdrag. har i flera debatter i kammaren varit kritiskt, och den kritiken har inte avtagit inför dagens debatt. flaggar man för att införa jobbskatteavdrag steg tre. Det intressanta är att jag inte vet om alla i alliansen vill det. Jag har följt frågan i medierna. Det visar sig att vill ha ett jobbskatteavdrag steg tre. Jag tror att hellre skulle vilja sänka arbetsgivaravgifterna, och vill hellre gynna låginkomstpensionärer. Därför skulle jag vilja säga: Bravo, ! Om man ska göra en insats för någon grupp i samhället så är det för folkpensionärer med låga inkomster. De ska gynnas i första hand. Vi får väl se vem som vinner den dragkampen. Ett hett tips är att det blir jobbskatteavdrag steg tre som vi får läsa om i höstens budgetproposition. Utformningen av jobbskatteavdraget har jag kritiserat från denna talarstol. Det är fördelningspolitiskt fel. Det är inte, som det sägs, låg- och medelinkomsttagarna som får mest i plånboken. Det är höginkomsttagarna. Det är också orättvist om man jämför utfallet för män respektive kvinnor. Männen är vinnarna, kvinnorna förlorarna. I betänkandet finns också en reservation som tar upp frågan om hushållsnära tjänster. Även den frågan har jag debatterat . Från vidhåller vi vår kritik dels vad gäller det fördelningspolitiska, dels vad gäller avdragets karaktär. Det är ett mycket generöst avdrag; en familj som redan har det ganska gott ställt kan tjäna mycket pengar på det. Dessutom finns det frågetecken kring sysselsättningen. säger att mellan 35 000 och 40 000 ansöker om avdraget. Då kan jag inte förstå varför går ut och säger att det är 100 000 som ansöker om avdraget. Varför figurerar dessa olika siffror? Vad tjänar det för syfte? Vidare måste man ifrågasätta avdraget ur ett jämställdhetsperspektiv. Regeringen har en idé om att öka jämställdheten genom att män och kvinnor ska slippa dela på arbetet hemma. Vad är det för analys? Grundproblemet är ju att männen tar för lite ansvar hemma. Det är det vi ska komma åt. Att ge möjligheten att låta en tredje part gå in och lösa den tvisten är att lite grann sopa problemet under mattan. Vi har även talat mycket om gränsdragningsproblem. Om man frågar regeringen vilka förslag de har för att komma till rätta med skattefusk blir svaret ofta att de infört skattelättnader för hushållstjänster. Från oppositionens håll brukar vi hävda att det visar på en lång rad gränsdragningsproblem som regeringen inte lyckats åtgärda. I stället förvärrar man problemet. Vi minns tidningsartiklarna om hur hittat fakturor där gräsklippning kunde kosta medan någonting mycket mer komplicerat, såsom en stor trädfällning, kunde kosta . Det är ett tydligt exempel på att det som ger upphov till en skatterabatt också ger upphov till fusk med fakturor. Man vill naturligtvis sätta ett högre pris för att kunna kringgå skatt. En fråga som också tas upp i betänkandet gäller eventuellt kommande förslag om avdragsrätt för gåvor. Vad jag förstår är det en hjärtefråga för jag vet inte om jag ser någon kristdemokrat i kammaren just . Jag har på hemsida läst att det skulle vara ett sätt att trygga välfärden. Om man uttrycker sig så är jag rädd för att man kanske funderar på ett systemskifte. Är det frivilliginsatserna som ska trygga välfärden i det här landet? Nej, jag tycker inte det. Jag tycker att staten har ett ansvar, vi har ett gemensamt ansvar, för att trygga välfärden. Frivilliginsatserna är ett mycket bra komplement, och det görs väldigt många bra insatser, men de kan aldrig ersätta det ansvar som staten måste ta i dessa sammanhang. Desto mer förvånande är det därför vilket också tog upp att man vill höja skatten för de frivilligarbetare som gör riktigt stora insatser i samhället. Det har vi tagit upp i ett gemensamt särskilt yttrande. Det man gör i praktiken stämmer alltså inte med vad man säger i retoriken. Med detta yrkar jag bifall till reservation 2 och reservation 10. 43 (): Den som har som hobby att lyssna på riksdagsdebatter jag vet inte om det är många, men det finns säkert några kanske kan få intrycket att vi bara vevar om varje sak en massa gånger utan att egentligen komma någonstans. kan även jag få det intrycket, det ska jag erkänna. Det är inte så ofta, men det händer. När jag läser detta betänkande känns det dock som om vårt envisa tjat om alliansens orättfärdiga fördelningspolitik trots allt gett viss effekt. Ja, inte så att man ändrar själva politiken, men man nyanserar åtminstone retoriken. har man oblygt trumpetat ut att större delen av jobbskatteavdraget går till låg- och medelinkomsttagare, trots att undersökningar visar att det är de tre tiondelar av befolkningen som tjänar absolut mest som får mer än hälften av jobbskatteavdraget. I detta betänkande sägs inte längre så, utan man nöjer sig med att konstatera, korrekt förvisso, att den som tjänar lite får i procent räknat en större skattesänkning. Det är rätt, men det intressanta är väl snarare att den som tjänar mycket fortfarande får mer i kronor räknat. Nåväl, det är i alla fall ett steg framåt, och det är jag tacksam för. Jag skulle önska att politiken fick genomgå samma nyansering som retoriken. Om det nu är så som man säger att man vill göra det mer lönsamt att gå från fulltidsfrånvaro till hel- eller deltidsarbete vore det smartare att inrikta jobbskatteavdraget på de låga inkomstskikten där det kanske inte lönar sig så mycket att ha ett lågbetalt jobb. Man skulle i stället kunna trappa ned jobbskatteavdraget för dem som tjänar hyfsat. I så fall skulle man få pengar över att satsa mer på dem som har det sämst ställt. Det skulle till exempel kunna ske genom ett förhöjt grundavdrag. Det är något som inte bara gynnar dem som har ett välbetalt jobb utan också sjuka, arbetslösa, pensionärer och studerande som inte sett så mycket av alliansens skattesänkningar. Skattereduktionen för hushållstjänster är ett annat exempel på alliansens fördelningspolitiska ambitioner, eller möjligtvis brist på ambitioner. Jag har inte sett någon utvärdering hur det har slagit i och vilka som har köpt tjänsterna. Om man tittar hur det är i har de rikaste köpt nästan hälften av tjänsterna. Man ger alltså återigen den största skattelättnaden till dem som redan har mest. Det är människor som skulle kunna betala sina städkostnader själva. Några som däremot ska betala sina kostnader själva enligt alliansen är frivilligarbetarna som gode män, kontaktpersoner, stödfamiljer och övervakare. Som redan varit inne på har de vissa kostnader i uppdraget som de får kostnadsersättningar för. De kostnadsersättningarna ska de skatta för. Allt var frid och fröjd så länge som man hade ganska låg gräns för när man kunde dra av kostnaderna, nämligen . Den har man nu höjt till , vilket jag i och för sig tycker kan vara motiverat. Det är inte rimligt att ska sitta och administrera småutgifterna. Men man måste ändå vara medveten om att det har blivit ett problem för frivilligarbetarna. Det är klart att man inte vill bli frivilligarbetare om det är en förlustaffär. Redan nu ser vi att kommunerna har problem att rekrytera dessa frivilligarbetare som gör en fantastisk insats för funktionshindrade och socialt utsatta. Det är något som verkligen borde uppmuntras i stället för att bestraffas. Man borde se över om man inte kan göra som man gjorde med till exempel dagbarnvårdarna när man höjde beloppsgränsen. Då såg man till att deras kostnadsersättningar blev skattefria. Det är trots allt en ersättning för kostnader och inte en lön. Man skulle kunna göra något liknande för frivilligarbetarna så att man inte slår undan benen för detta viktiga arbete. När vi talar om avdrag kan jag också säga något om reseavdragen. Det är avdragen för resor till och från jobbet. Dagens system gynnar i första hand bilister och för övrigt mest män och snarare personer i storstadsregionerna än i glesbygden. Visserligen krävs det att man ska tjäna minst för att använda bil i stället för andra transportmedel. Men det är en regel som är väldigt svår att kontrollera. Det har också visat sig i stickprovsundersökningar att nära hälften hade begärt för höga avdrag, ofta för att man inte klarade tvåtimmarsregeln. Problemen med att systemet dels främst stöder bilister, dels är svårt att kontrollera skulle man kunna komma runt om man i stället baserade avdragen på avståndet till jobbet och inte vilket färdmedel man använde. Det innebär att den som använder kollektivtrafik, trots att det kanske är billigare än att ta bilen, ändå får samma ersättning. På så sätt blir det en liten stimulans att resa på ett miljövänligt sätt. Det innebär också att slipper lägga allt sitt krut på att granska om man verkligen har uppnått tvåtimmarsgränsen, sitta och provåka och kolla. Från sida är inte avsikten att systemet ska innebära att man ytterligare skjuter till medel till reseavdragen. Generellt är det inte så klimatsmart att subventionera resande. Däremot innebär det en omfördelning från bilister till kollektivtrafikanter. Om det visar sig svårt att utforma systemet med rimlig hänsyn till glesbygdens förutsättningar får man i så fall se över hur man kan kompensera glesbygdsbor utanför reseavdragssystemet. En fråga på lite samma tema är frågan om förmånsbilarna. Eftersom förmånsbilarna står för en så stor andel av nybilsförsäljningen har de så klart en stor effekt. Är det miljövänliga eller avgasstinkande bilar som rullar runt på våra vägar? Tyvärr får vi nog säga att systemet för förmånsbeskattning av de bilarna är huvudmisstänkt i jakten på bovarna bakom att vi har en så tung och bränslekrävande bilpark i . Därför borde man se över om inte miljöstyrningen kunde öka i systemet. En variant som förekommer i vissa länder är att man låter bilens koldioxidutsläpp få genomslag på förmånsvärdet. Innan vi lämnar resetemat vill jag också slå ett slag för att cykla till jobbet, om man har rimliga avstånd förstås. är skattesystemet så märkligt inrättat att om din arbetsgivare betalar dig för att sitta inne på ett gym och trampa på en motionscykel behöver du inte skatta för den förmånen. Men om arbetsgivaren i stället håller dig med en cykel där du kan trampa till och från jobbet måste du förmånsbeskattas för det. Man skulle kunna tro att det är motion som motion. Man skulle kunna tro att det faktum att cykling till jobbet dessutom har miljöfördelar knappast borde innebära att man ska missgynna det. Därför vore det rimligt att man slopade förmånsbeskattningen av cyklar som arbetsgivaren håller med. Motion som motion. Som vi lite grann tassat in på kan arbetsgivaren erbjuda arbetstagaren motion av enklare värde som till exempel styrketräning, gympa, bollsporter och liknande. Vad som är mindre värde avgörs inte som man skulle kunna tro av en beloppsgräns utan av vad på mer eller mindre goda grunder har kommit fram till är dyra respektive billiga sporter. Det blir lite märkligt. Det enda raka borde vara att frågan om det är enklare värde eller inte och därmed ska förmånsbeskattas eller inte avgörs av den faktiska kostnaden och att man sätter en beloppsgräns som motsvarar kostnaderna man har för systemet . Sedan lägger sig inte i vilken sport det handlar om. Det är glädjande att se att alliansen bejakar sin liberala sida, fastän utan att gå så långt som att bifalla en motion. Det vore ett mirakel. Ändå uttrycker den ganska tydligt sitt stöd för en sådan förändring. Jag yrkar bifall till reservation nr 3. 44 (): En sak kan jag hålla med om. Kontrasterna mot den föregående mandatperioden kunde inte vara tydligare. Där stannar nog antalet punkter som vi är överens om. I går kom den mycket glädjande nyheten att inte längre toppar listan över de länder som har högst skatt i världen. har gått om oss. Med den utveckling som vi kan se nu kanske till och med chansen finns att ännu fler länder går om oss , kanske till och med . Detta har skett trots att vi har stärkt välfärden. Därmed har på något sätt Socialdemokraternas portalargument som de har framfört att det inte går att förena sänkt skatt med stärkt välfärd fallit. Det blir också tydligare och tydligare att alla de hot och domedagsprofetior som Socialdemokraterna har siat om på punkt efter punkt inte inträffar. Vi kunde konstatera under valrörelsen att man skrämde med systemskifte. Det har inte blivit något systemskifte på annat sätt än att fler människor har fått jobb och att den svenska ekonomin mår ännu bättre än vad den gjorde tidigare. Man hotade med att de visioner som vi har för att sänka skatten skulle innebära 250 miljarder i skattesänkningar. Det skulle nå ned till de nivåer som håller på att bli en realitet. Man talade om vilka konsekvenser det skulle få för välfärden. Inget av det har slagit in. Vi kommer snarare att kunna möta väljarna med att ha förbättrat välfärden ännu mer trots skattesänkningarna. Vi kan också konstatera att samma skattesänkningar mycket tydligt når låg- och medelinkomsttagare trots vad Socialdemokraterna och övriga oppositionen påstår. tog fram en rapport som visar att vi har sänkt skatten till sådana nivåer att vi ligger på EU-genomsnittet för låg- och medelinkomsttagare. Det var inte vem som helst som påstod det utan , som är en erkänd nationalekonom. kritiserade oss för övrigt för att vi bara sänker skatten för låg- och medelinkomsttagare. Det är tydligt att det finns en diskrepans mellan dem som vet vad de talar om i den ekonomiska världen och vad oppositionen säger. Man kan fråga vilka som har tjänat och inte tjänat på vår politik. Om man väljer att inkludera hela befolkningen, så att spädbarn som inte har en chans att arbeta och tjäna pengar ingår i den grupp som ska betraktas som den fattiga delen av befolkningen, är det klart att man kommer fram till sådana siffror. Vi försöker däremot vara ärliga, tydliga och stringenta. På temat över socialdemokratiska förutsägelser som inte har slagit in är det ganska komiskt att följa hur och har argumenterat ända sedan valrörelsen. Först var det fruktansvärt hur vi kunde spara in på de arbetslösa när det gick så bra för . Då var det oacceptabelt att vi gjorde nedskärningar i en högkonjunktur. Vi försökte förklara den grundläggande ekonomiska teorin om att det kanske inte är så bra att spendera för mycket pengar i en högkonjunktur. senare började man prata om överhettning, och det var minsann stor risk för att svensk ekonomi skulle kantra fullständigt till följd av det. Det slog inte heller in. påstår att den finansiella oron i den globala ekonomin delvis är knuten till våra skattesänkningar. Det finns nog ingen i den ekonomiska världen som skulle hålla med om eller över huvud taget förstå vad hon menade, men likväl påstår man detta. Man sitter alltså och skjuter likt , skott på skott. Den enda skillnaden är att man inte träffar något i sin politiska argumentation. På varje punkt får man fel. Det är mycket tydligt att det går väldigt bra för och att det går väldigt bra för den svenska ekonomin trots den finansiella oron. Man skulle faktiskt kunna jämföra den situation vi nu befinner oss i med den som rådde . Skillnaderna för den vanliga svensken är mycket påtagliga. Skillnaderna för statsfinanserna är väldigt tydliga. Vi kommer att ha halverat statsskulden och som jag sade tidigare kommer vi också att kunna satsa ännu mer på att utveckla välfärden än vad som annars hade varit fallet. Arbetslösheten har minskat. 165 000 personer kommer att ha lämnat utanförskapet. Alla oberoende bedömare är överens om att detta beror på regeringens politik. Förklaringen är att vi har lyckats återupprätta arbetslinjen och att vi har kombinerat en politik som gör det mer lönsamt att jobba genom jobbskatteavdragen med bidragsåtstramningar som har förmått fler människor att söka sig tillbaka in på arbetsmarknaden. har vi stimulerat företagare att anställa samma grupp människor genom att sänka eller ta bort arbetsgivaravgifterna för dessa personer. Vi kan också konstatera att den reform som vi gjorde i form av att minska arbetsgivaravgifterna för hushållsnära tjänster har varit extremt lyckad. 100 000 svenskar har använt sig av denna förmån som den har gällt, och 185 000 uppger att man kommer att göra det . Uppenbarligen uppskattar alltså svenska folket denna reform. Det ska bli mycket intressant att följa oppositionen när de ska förklara för de 185 000 eller kanske ännu fler som kommer att utnyttja den tjänsten att man faktiskt vill ta bort möjligheten. Inte minst blir det intressant att höra dem förklara för väljarna varför man vill ta bort de 16 000 nya jobb som tillkommit till följd av reformen. Detta sagt om den generella skattepolitiken. Det finns också några saker som jag kort skulle vilja ta upp gällande detta betänkande, och det är två positiva skrivningar. Det gäller förslaget om att överväga att schablonbeskatta tjänstemobiltelefoner, något som vi tycker är värt för regeringen att överväga. Situationen har varit ganska märklig. I princip alla som har tjänstemobiler har fritt utnyttjat dem också till att ringa privata samtal. Uppenbarligen behöver vi nya regler här. Vi har också en positiv skrivning om att förändra systemet med friskvårdsbidrag för att slippa situationen att vi som politiker ska behöva särskilja vilken typ av idrottsutnyttjande som ska vara föremål för friskvårdsförmånen. Mot bakgrund av detta vill jag yrka bifall till förslagen i betänkandet. 45 () replik: Jag måste börja med en liten rättelse. Jag vet att det är många från alliansen som påstår att vi beräknar helt galet när vi räknar på fördelningspolitiken och drar in spädbarn som inte har någon inkomst och allt möjligt i det hela. Men riktigt så är det faktiskt inte. Faktum är att man räknar på dem som är och som har en inkomst högre än noll, om jag inte har blandat ihop allting totalt. Det är alltså människor som på något sätt mer eller mindre försöker försörja sig och som gynnas mer eller mindre av alliansens politik. En annan fråga som dyker upp är konjunkturens roll i det hela. Är det så att den har någon roll i de nya jobben, eller är allting regeringens förtjänst? Det vore kanske bra att få någon form av, inte direkt ödmjukhet, men en liten diskussion kring vad som är vad i det hela. När det gäller hushållstjänsterna var det väldigt många olika siffror som inte alltid nödvändigtvis stämmer med vad har uppgett.