prot · GV09109 · 2008-05-12 00:00:00 — Det är ord som används på ett sådant sätt att man lägger ut just de dimridåer man vill ha. Bakom finns handlingar som säger att det är på ett annat sätt. Att man har en jobbpolitik hindrar inte att man också har ett bra arbetsmiljöarbete. Det ställs på något sätt mot varandra i den politik som förs. Allt går ut på att människor ska få jobb. Men hur jobben ser ut och hur det går till har i princip ingen betydelse. Det är problematiken. Det kan man lösa med rätt politik. Strunta i skattesänkningarna och se till att använda pengarna på rätt sätt. Det är egentligen grejen. Man talar om att vänta in och på något sätt hitta incitament. Det som vi har sett har egentligen försvårat arbetsmiljöarbetet. Man gör lättnader för arbetsgivare som har ett ansvar för arbetsmiljön som på något sätt påverkar arbetsmiljön negativt. Det är i sådana fall en tvärtompolitik. Om man tittar historiskt är frågan vad som har drivit arbetsmiljöarbetet framåt. Inte är det de gröna gubbarna. Dem kan vi strunta i. Det är en kul grej. Visst kan man införa det om det skulle ge resultat. Men i har man många fler inspektörer och mycket mer pengar till just tillsyn. Det är det som skapar en bra arbetsmiljöpolitik. Att utbilda människor och också ungdomar i arbetsmiljö är jättebra. Det kan man börja med från det att barnen är små så att de kan lära sig hur det fungerar. Men historiskt har det varit en kamp för bättre arbetsmiljö som har gett resultat. Det som hände med de pengar som fanns då är inte relevant . har vi en annan situation på arbetsmarknaden. Även arbetsmarknadsministern vet att det är så. Därför behöver vi mer pengar för att ta de nya problemen upp till ytan och arbeta förebyggande mot dem, eftersom vi vet att de kommer. Vi vet inte vilka de är. Eftersom vi inte har samma resurser är det mycket svårare att få fram siffrorna. Jag skulle vilja ha något slags förklaring till det i en interpellationsdebatt, kanske om eller . 34 Arbetsmarknadsminister (): Jag tar det som intäkt för att vi ska träffas i den här situationen också 2010. Jag tackar för det. Jag hade önskat att jag hade kunnat vara mer konkret. Jag är också otålig på det sätt som är. Jag tror att det är bra att Björlund är så otålig. Hur den nationella arbetsmiljöstrategin ska utarbetas måste bestämmas tillsammans med parterna, forskare och andra som har intresse och kunskap. Jag utgår från att när vi landar i den har vi ett så pass brett stöd för den att vi kan vara precis så konkreta som efterlyser. Den ska naturligtvis diskuteras i ljuset av . Vi ska också ta hänsyn till exempel från och andra länder där man har gjort olika bra saker. Det kommer jag att återkomma till när det blir dags. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2007/08:609 om lagen om anställningsskydd 35 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig dels om jag avser att vidta åtgärder för att klargöra vad som är regeringens linje när det gäller arbetsrättsfrågor, dels om jag avser att ta initiativ till att förändra anställningsskyddet och i så fall i vilken riktning. Mitt svar är mycket enkelt, och jag har redan framfört det : Det är min och regeringens uppfattning att den svenska arbetsmarknadsmodellen och arbetsrätten generellt sett fungerar bra. Modellen förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt. Det ligger också i modellens natur att det i första hand är arbetsmarknadens parter som bör diskutera och komma överens om eventuella större förändringar på arbetsmarknaden. Vi har genomfört vissa ändringar avseende tidsbegränsade anställningar i syfte att skapa förutsättningar för fler jobb. Dessa regler har därmed blivit enklare och mer ändamålsenliga. I övrigt har regeringen inte för avsikt att föreslå några ändringar i den grundläggande arbetsrättsliga lagstiftningen. gick till val på att det skulle bli billigare och enklare att anställa inte lättare att säga upp eller svårare att hävda sina rättigheter. Detta innebär dock inte att en diskussion om arbetsrättens funktion och utformning inte kan eller bör föras. 36 (): Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Vi hade tidigare i debatten lite olika uppfattningar om ordval och vad som var lämpligt och inte här i kammaren, och när det gäller den här interpellationen om lagen om anställningsskydd anknyter den väl lite grann till samma problematik. Om det förra problemet sade jag att det var ett hot mot demokratin. När det gäller den här interpellationen är det väl åtminstone problematiskt för demokratin att ingen egentligen vet vad regeringen vill. Det innebär också att man inte riktigt vet vad det var för gris man köpte i säcken. Att regeringen ända sedan den tillträdde har framfört dubbla budskap i arbetsrättsfrågorna skapar den här typen av demokratiska bekymmer. Det som föranledde just den här specifika interpellationen var att vice statsministern uttalade sig om lagen om anställningsskydd, men just när det gäller dubbla budskap från regeringen finns det naturligtvis en mängd liknande exempel som skulle kunna radas på varandra. meddelar att diskussion pågår inom regeringen om förändringar i anställningsskyddet. Arbetsmarknadsministern har åtminstone tidigare förnekat att sådana diskussioner förs i regeringen, och säger han även i det här interpellationssvaret att det inte pågår några sådana diskussioner. Vem ska man lita på när det gäller dessa oklarheter? Jag måste tyvärr säga att det inte blir mycket klarare i det här svaret, men även om det var ett ganska tunt svar finns det åtminstone några saker man skulle kunna gräva lite i. Modellen förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt låter det lite hotfullt i interpellationssvaret från arbetsmarknadsministern. Det innebär att arbetsmarknadsministern anser att de uppträder ansvarsfullt eller inte? Jag vet inte. Gör man det, blir min mycket direkta och enkla fråga. Uppträder arbetsmarknadens parter ansvarsfullt? I annat fall hänger väl hotet från där som ett Damoklessvärd. Vi har också försämringar i anställningsskyddet som arbetsmarknadsministern väljer att kalla förändringar. Men det må vara hänt; det tillhör väl också den politiska retorikens konst att kalla det man försämrar för en förändring. Här har vi ju fått skarp kritik, inte bara från svenskt håll utan även från EU-håll vad jag har förstått, för att man med de här försämringarna har kunnat stapla visstidsanställningar på varandra . Det kan möjligen finnas anledning för arbetsmarknadsministern att säga något om detta. Det har visserligen varit andra interpellationer som har handlat om just den frågan, så det är kanske inte den tyngsta delen, men det finns trots allt med i svaret. gick till val på att det skulle bli billigare och enklare att anställa inte lättare att säga upp eller svårare att hävda sina rättigheter. Detta är också en formulering som jag kan bli frustrerad över på samma sätt som blev det tidigare i debatten. Det låter naturligtvis väldigt bra. blinkar arbetsmarknadsministern till med kommentarer i sina svar som låter rent socialdemokratiska i all sin välvilja, men vi vet ju alla att verkligheten sedan ser helt annorlunda ut. Trots allt tycker jag att det är svårt att bara vifta bort vice statsministern när hon hävdar att diskussioner pågår inom regeringen om att man ska förändra, läs försämra, anställningsskyddet. Någonstans finns väl anledning att tro och hoppas att regeringen är så tydlig att inte vice statsministern varje gång arbetsmarknadsministern säger en sak kommer ut och säger en annan sak. För då kommer naturligtvis de här interpellationerna att fortsätta. Varje gång den här sprickan i regeringen visar sig kommer det att komma en ny interpellation till kammaren som ett brev på posten. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2007/08:611 om återupprättande av den aktiva arbetsmarknadspolitiken 37 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag är beredd att ta några initiativ för att återupprätta en aktiv arbetsmarknadspolitik. Hon har dessutom frågat mig om jag kommer att vidta några riktade åtgärder till dem som står längst från arbetsmarknaden, och om så är fallet, när dessa åtgärder kommer att aktualiseras. Låt mig börja med att konstatera att regeringsskiftet innebar en omställning till en ny arbetsmarknadspolitik en arbetsmarknadspolitik med ett tydligt fokus på arbetslinjen och ett minskat utanförskap. Regeringen återupprättar arbetslinjen genom att göra det mer lönsamt att arbeta samt billigare och enklare att anställa. Matchningen på arbetsmarknaden förbättras. Alla som kan och vill arbeta måste ha en möjlighet att göra det utifrån sina egna förutsättningar. Regeringen sänker trösklarna in på arbetsmarknaden och riktar de arbetsmarknadspolitiska resurserna till dem som står allra längst från arbetsmarknaden, exempelvis genom jobb- och utvecklingsgarantin, jobbgarantin för ungdomar och instegsjobben. Ytterligare insatser som regeringen har genomfört för att minska utanförskapet är nystartsjobben. Ny statistik från Arbetsförmedlingen har visat att inte minst jobb- och utvecklingsgarantin har varit framgångsrik. Jobb- och utvecklingsgarantin har funnits på plats , och redan har mer än 10 000 av deltagarna gått vidare till ett arbete. Men för att undanröja obalanser på arbetsmarknaden räcker det inte med arbetsmarknadspolitik. Det krävs en helhetssyn på ekonomin med en rad insatser inom olika politikområden. Övergången till arbete måste underlättas ytterligare för personer som är arbetslösa, långtidssjukskrivna och förtidspensionerade, detta både för att minska brist på arbetskraft och för att minska utanförskapet. Regeringen har därför gjort en rad insatser inom olika politikområden för att minska utanförskapet. De reformer som regeringen har genomfört i form av bland annat sänkt inkomstskatt och sänkta ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen bidrar till att arbetskraften och sysselsättningen ökar framöver. Det andra steget i jobbskatteavdraget ger ytterligare drivkrafter för arbete. En rad åtgärder genomförs nu för de grupper som står utanför arbetsmarknaden på grund av ohälsa, främst genom den så kallade rehabiliteringskedjan. De flesta åtgärderna är generella, men för vissa grupper på arbetsmarknaden, framför allt ungdomar och nyanlända invandrare, är de generella åtgärderna inte tillräckliga. Därför genomförs också riktade reformer som särskilt syftar till ökade möjligheter för dessa grupper att komma i arbete. Exempelvis får arbetsgivare som anställer ungdomar mellan en nedsättning av arbetsgivaravgiften. Regeringen kommer dessutom att lägga fram ett förslag om att ytterligare sänka de sociala avgifterna för ungdomar. Jag är glad över att kunna konstatera att hade antalet sysselsatta ökat med mer än 110 000 personer jämfört med . Regeringens riktade och generella åtgärder inom flera olika politikområden har bidragit till denna utveckling, även om den ekonomiska konjunkturen också spelat en roll. Sysselsättningen i är rekordhög, och arbetslösheten sjunker. Men vi tänker inte nöja oss med det vi redan åstadkommit. Regeringen kommer att fortsätta inriktningen, inom eller utom arbetsmarknadspolitiken, att bryta utanförskapet för dem som av olika skäl befinner sig utanför arbetsmarknaden. 38 (): Jag börjar med att tacka för svaret, men tvingas tyvärr konstatera att regeringen helt tycks sakna förmåga att dra slutsatser ens utifrån sitt eget underlag. För drygt en månad sedan levererades vårpropositionen. I den kunde man utläsa att regeringen gör bedömningen att konjunkturen nu vänder nedåt. Man spår sämre tillväxt och ökad arbetslöshet. Trots detta levererar man inga som helst jobbskapande förslag. Mot den bakgrunden är det kanske inte så konstigt att arbetsmarknadsministern nu levererar ett svar där han försöker ge sken av att hans politik faktiskt skulle fungera. Problemet är att han inte är trovärdig. Den goda utveckling som har varit på arbetsmarknaden beror i huvudsak på två saker: dels av socialdemokratiskt styre som skapade i grunden sunda statsfinanser, dels en högkonjunktur som vi har delat med stora delar av vår omvärld. Den borgerliga regeringens omläggning av politiken är inte möjlig att börja se förrän ungefär . Vad är det då vi ser? Inte är det den rosenröda bild som ministern försöker sig på att måla, och om sanningen ska fram är det nog inte den bilden som ministern ser heller. Jag har svårt att tro att finansministern och arbetsmarknadsministern inte talar med varandra. Dessutom tror jag att arbetsmarknadsministern är en hyfsat intelligent kille som är fullt kapabel att se alla de orosmoln som tornar upp sig och fullt kapabel att välja att inte låtsas om dem. Frågan som måste ställas är : Varför? Ett svar skulle kunna vara att allting går helt enligt planen, att ökade klyftor och utslagning i sig har ett värde för en borgerlig regering då det långsiktigt skapar förutsättningar för en press nedåt på vanliga löntagares löner. Det skulle i så fall vara klassisk högerpolitik. Kanske är de nya inte så nya trots allt. Om man i stället skulle ge sig på att titta på hur det faktiskt ser ut och vad som faktiskt händer kan man konstatera att avmattningen i konjunkturen är påtaglig. Regeringen har tvingats skriva ned prognosen för tillväxten. Inflation och ränta har gått upp, och reallöneutvecklingen var den lägsta . Socialbidragen ökar i hälften av alla kommuner trots högkonjunkturen. Långtidsarbetslösheten bland exempelvis unga är fortsatt hög. Flertalet bedömare, däribland regeringen själv, tror att arbetslösheten nu kommer att öka. säger i en rapport att 90 000 jobb inte tillsätts på grund av att företag inte hittar personer med rätt kompetens. Det får nog lov att vara en moderat arbetsmarknadsminister för att beskriva det som en lyckad politik. Tittar man sedan lite djupare på de åtgärder som trots allt vidtas, till exempel jobb- och utvecklingsgarantin för unga, kan konstateras att trots att den främsta orsaken till långtidsarbetslöshet hos unga är bristande eller inte relevant utbildning och trots att det största hindret för nya jobb är bristen på sökande med rätt kompetens får endast 190 av 8 000 i åtgärder en arbetsmarknadsutbildning. Det känns knappast som en rimlig balans. Vi socialdemokrater föreslog som ett alternativ till jobb- och utvecklingsgarantin för unga, som för övrigt inte är en garanti för någonting mer än lägre a-kassa, att man i stället skulle ta fasta på det som är grundproblemet. Vi vill i stället införa en ny typ av bristyrkesutbildningar och så kallade introjobb, en form av lärlingsplatser för färdigutbildning i arbetslivet, för att lösa delar av matchningsproblemet. Dessa förslag avvisades av regeringen. Därför kvarstår mina frågor till ministern om, och i så fall när, han tänker ta nödvändiga initiativ för att återupprätta en aktiv arbetsmarknadspolitik. Vad är budskapet till alla dem som lämnas kvar i arbetslöshet utan att ha fått förutsättningar att ta till vara de möjligheter som högkonjunkturen annars skulle ha kunnat ge? 39 Arbetsmarknadsminister (): Målet vi siktar på är full sysselsättning. Alla som kan och vill arbeta ska ha en möjlighet att vara med på arbetsmarknaden. Hela vår politik och alla våra åtgärder ska vara inriktade mot att sänka trösklarna tillbaka. Det bygger på tre ben, nämligen dels att det ska löna sig bättre att arbete, dels att det ska bli billigare och enklare att anställa och dels att matchningen på arbetsmarknaden ska bli bättre. Det är nödvändigt att det ska löna sig att arbeta. Ni kanske kommer ihåg Pomperipossa i skattedebatten . Hon härjade i höginkomstskatteträsket. fick betala i marginalskatt på sina sist sålda böcker. och i början av det här seklet flyttade Pomperipossa från , och var hon nu bodde ut i förorterna. Hon flyttade ut på landet i glesbygden till kommunalarbetarna och vårdbiträdena. När man räknar ihop skatter, ersättning och bidrag såg vi marginaleffekter som kunde vara 70, 80, 90 och faktiskt , framför allt bland låginkomsttagare. Skillnaden netto i plånboken mellan att arbeta och inte arbeta kunde vara negativ. Man kunde förlora på att gå ut i arbete eller vinna väldigt lite. Då säger jag som min gamle företrädare som partisekreterare i , : Om man gör som man har gjort så kommer det att gå som det har gått. Har man en politik där det inte längre lönar sig att arbeta kommer också färre att göra det. Det är ganska rationellt. Alltså måste vi återupprätta arbetslinjen genom att se till att framför allt låg- och medelinkomsttagare får mer över när de arbetar. Det ska också bli billigare och enklare att anställa. På mitt område, eftersom jag inte har hand om skattepolitiken i övrigt, handlar det väldigt mycket om att sänka trösklarna för dem som har det allra svårast att komma in på arbetsmarknaden, unga, personer med invandrarbakgrund och liknande, genom nystartsjobb, instegsjobb och nyfriskjobb till exempel. Dessutom ska matchningen bli bättre. Det är bara att konstatera att gick vi i fel riktning i . Vi hade en ganska hög arbetslöshet och höga vakanstal. Där var det någonting som inte fungerade. Jag tror att det finns i grunden tre sätt att hantera det problemet på. Det första är naturligtvis ekonomiska incitament. Lönar det sig bättre att arbeta är det fler som kommer ut på arbetsmarknaden. Det handlar för det andra om att se till att vi har en myndighet, Arbetsförmedlingen, som har rätt konstruktion och rätt målsättning för att klara av sitt uppdrag. När vi tillträdde var det 21 myndigheter, som var och en lydde under regeringen, med ett fyrtiotal olika delmål för arbetsmarknadspolitiken. Det var inte optimalt. Jag noterar att Socialdemokraterna inte har valt att ta konflikt om den omläggningen till en myndighet, och det är jag naturligtvis väldigt glad över. Det är också en myndighet med ett överskuggande mål, nämligen att förmedla arbeten. Det är också därför vi kallar myndigheten för Arbetsförmedlingen och ingenting annat. Det är en bra idé. Det tredje handlar bland annat om att få till utbildningspolitiken lite bättre. Jag kan hålla med det här så kallade jobbtoppmötet om behovet av utbildningsinsatser. Det är stort. Det är viktigt att utbilda på rätt sätt. Men min utgångspunkt är att det inte alltid är gamla Ams, Arbetsförmedlingen, som ska ta hand om misslyckanden i den gamla utbildningspolitiken. I stället handlar det om att se till att utbildningspolitiken fungerar, att utbildningssystemet levererar så bra som möjligt och att majoriteten av de utbildningar som man behöver sker inom ramen för utbildningssystemet eller inom ramen för arbetsplatsutbildningar. Där måste vi bli bättre. Sedan finns det naturligtvis också en och annan arbetsgivare som kan vara med och betala. När jag hör hur man ropar efter till exempel lastbilschaufförer i undrar jag lite grann. Det kostar 2 ½ miljon att köpa en ny lastbil. Varför kan man inte kosta på medarbetarna och för ett lastbilskörkort? Varför ska Socialdemokraterna alltid lösa den typen av problem med Amsåtgärder? Det är för mig en gåta. 40 (): Arbetsmarknadsministern konstaterar att vi inte tog konflikt när det gällde hur man förändrade myndigheten, Ams, som han ofta refererar till och som inte längre finns. Nej, det gjorde vi inte därför att det inte är någon stor fråga. Det innebär inga stora orättvisor för människor i deras vardag. Vi väljer att ta konflikt om det vi tycker är en klart felaktig politik, en politik som ökar klyftorna i samhället och som ökar den utslagning som man säger sig vilja bekämpa genom att göra det värre för dem som finns i utanförskapet. Ett argument som ministern använde när man drog ned på arbetsmarknadsutbildningar var att i goda tider var det fullt rimligt att man skulle ha mindre pengar och färre utbildningar. Men ser man att det vänder. Regeringen spår själv att arbetslösheten kommer att öka. Vore det då inte rimligt att man aviserar vad man tänker göra för att delvis rusta upp de här utbildningarna igen? Om det är så att man har svårt att dra några slutsatser av sina egna analyser och av mina analyser det förstår jag att man med ryggradsreflexer slår bort kan man då inte lyssna på utomstående, oberoende bedömare? Lyssna på IFAU som i en rapport säger att volymen på arbetsmarknadsutbildningarna är för liten. Den är för liten även i en högkonjunktur. Den volymen kan inte garantera kvalitet. Lyssna på Kommuner och Landsting som säger att socialbidragen i hälften av alla kommuner ökar . Det som framför allt oroar är att gruppen unga ökar i socialbidragstagande. Antalet dagar med socialbidrag ökar också. Man tror att skälet är att man är för dåligt att ta de jobb som faktiskt finns. När jag efterlyser och ifrågasätter att det inte finns något om detta i vårpropositionen lyfter arbetsmarknadsministern upp rehabkedjan som den enda nya, konkreta åtgärden. Jag var på socialförsäkringsutskottets hearing om just rehabkedjan. Jag kunde konstatera att i stort sett alla som var där var delvis kritiska, möjligtvis med undantag av som hade den ingången att det var bra och tog man sedan bara bort LAS och inte behövde ha en obligatorisk företagshälsovård skulle alla problem i hela världen lösas. En del kunde tycka att det fanns bra incitament, men det är ingen kedja. Den hänger inte ihop. Den kommer att innebära att människor slås ut, den kommer att innebära att arbetsrätten sätts åt sidan och den kommer att innebära att man kan bli uppsagd på grund av sjukdom. Jag tycker att det är en märklig fråga att lägga in som svar på just min fråga där jag söker aktiva åtgärder för att rusta dem som står längst ifrån arbetsmarknaden eller, för att säga som ministern sade jag tror att han pratade om Europapolitik då de som lämnats kvar på perrongen och ser högkonjunktur efter högkonjunktur tuffa förbi. Det var en kritik mot hur många regeringar hanterat frågan i EU. Då är det märkligt att regeringen tycks satsa på en politik som får just de konsekvenserna. 41 (): Tack för att jag fick chansen att fortsätta mitt meningsutbyte med arbetsmarknadsministern! Det blev ju lite abrupt i den förra omgången. Sedan var det roligt att höra att arbetsmarknadsministern faktiskt hade hört något positivt från jobbtoppmötet och förstått att man pratade om utbildning och framtidsfrågor. Så kunde man inte riktigt förstå det i förra debatten heller. Men sent ska syndaren vakna. Frågan om åkaren som köper en lastbil för 2 miljoner har jag hört förr i den här kammaren, , faktiskt. Och jag har alltid ställt mig frågan varför arbetsmarknadsministern inte har ställt den frågan till åkaren. Varför har arbetsmarknadsministern aldrig pratat med företagen? Varför finns arbetsmarknadsministern aldrig ute i verkligheten? Jag hör den här återkommande här i kammaren. När jag ställer samma fråga ute i verkligheten till åkaren, då får jag svar. Jag har hört svaret på den frågan . Men jag kan ju då agera ljusinsläpp till arbetsmarknadsministerns källarhål och förklara vad det finns för svar på frågan, för det finns ett svar. Som alla frågor har även denna ett svar. Till att börja med är det ofta fråga om små företag där varje ytterligare investering är någonting som man har övervägt väldigt noggrant. De 2 miljonerna för lastbilen, som ju är själva förutsättningen för att kunna driva ett åkeri, gör att utrymmet för att investera i en anställd sedan, särskilt i en bransch där de olika företagen rycker och sliter i de anställda, inte är helt oproblematiskt. Då utbildar jag en chaufför, och sedan kan det vara en större kollega, ett större företag, som kanske kan erbjuda någon förmån av något slag som gör att chauffören byter jobb. Och så har jag stått för en kostnad utan att få igen min investering. Lastbilen väljer jag själv om jag vill sälja. Det är det enkla svaret som man får när man pratar med åkarna om varför detta är problematiskt. Jag delar arbetsmarknadsministerns uppfattning att man självklart måste ställa den frågan, och det är självklart rimligt att göra det. Jag går över till nästa del. Vi diskuterade förlåt: Vi försökte diskutera det här med utanförskap och annat.