prot · GV09122 · 2008-06-04 00:00:00 — Även om vi nu inte skulle anta detta drastiska förslag i skulle ohälsotalet minska . Det ohälsotal som redovisade var 37,7, där kvinnor stod och män . Det är en oacceptabelt stor skillnad. Jag förstår inte hur detta förslag, som talar sig varm för, och dessa tidsgränser skulle kunna hjälpa . Förklara det för mig. 180 () replik: Jag ber om ursäkt. Jag är en dålig pedagog. Jag är en av de få i som faktiskt inte har lärarbakgrund. Men det är uppenbart att jag är en väldigt dålig pedagog eftersom ställde precis samma fråga, och jag svarade på den. Det är ungefär samma fågelholksutseende som möter mig . Antalet långtidssjukskrivna unga kvinnor har ökat, och det ökar ständigt. Sedan kan vi använda statistiken på ett sådant sätt att vi säger att de går i pension och att de därför inte längre ingår i sjuktalen. Den föregående talaren sade nämligen att oavsett om vi har de sjuktal som vi har kommer befolkningspyramiden att lösa problemet med sjukskrivningstalen. Men oavsett om det är så, är det fortfarande individer som vi talar om som faktiskt inte får lov att delta på arbetsmarknaden och som inte har kunnat göra det därför att de inte haft tillgång till rehabilitering och därför att de har bollats runt i systemet där ingen har tagit ansvar för dem. Arbetsgivare, fackförbund och Arbetsförmedlingen har inte tagit detta ansvar. Det är detta som är hela poängen med den reform som vi nu genomför. Har man inte och hängt med på vad som är huvudpoängen, nämligen att man ska tvinga arbetsgivarna att faktiskt ta sitt ansvar och också hjälpa arbetstagarna ut på arbetsmarknaden på detta sätt? Har man inte förstått att det är och sjukvården som ska samverka kring dessa åtgärder som ökar möjligheterna till en återgång till arbete på den egna arbetsplatsen eller på någon annan eller i ytterligare någon ny sysselsättning? Har man inte förstått det ber jag om ursäkt igen. Men då är vi tydligen många i denna sal som har varit dåliga pedagoger under snart . 181 () replik: Nej, , läser man propositionen ordentligt och ser vad som faktiskt står där så får inte eller några rättigheter att till exempel kräva ett avstämningssamtal. Det ingår inte i detta förslag. Dessa tidsgränser hjälper inte heller människor att få rehabilitering. De rehabiliteringsförslag som vi har talat om i denna debatt ingår inte i denna proposition. Man säger att det ska komma sedan. Det låter nästan som . förslag om en dörr in att slå ihop sjukförsäkring, a-kassa och försörjningsstöd och att det ska finnas en coach som kan ge individuell hjälp tror jag skulle ge mycket större möjligheter att hjälpa både och . Jag önskar att vi hade kunnat få diskutera det i en parlamentarisk utredning i stället för att ni trycker igenom detta förslag som faktiskt innebär en historisk förändring av sjukförsäkringssystemet. Vi behöver en trygghet i arbetslivet. Detta förslag om tidsgränser ger inte denna trygghet. Det talas om att man ska göra detta sedan. Ja, vi har hört om rehabiliteringsgarantin och om företagshälsovårdens förslag om att kunna idka sjukvård. Men varför kunde man inte tillsätta denna breda parlamentariska utredning så att vi kunde ha fått ett förslag som kanske fler kunde stå bakom och som också skulle kunna hjälpa fler människor än detta förslag kommer att göra som skapar en stark oro bland många människor? 182 () replik: Jag är fullständigt övertygad om att denna starka oro till mycket stor del beror på de brev som LO har skickat ut till olika valkretsar och på den annonskampanj som har pågått där man faktiskt har pekat ut enskilda riksdagsledamöter som raserar det pågående systemet. Jag är helt övertygad om att en stor del av denna oro består i att man faktiskt inte klart och tydligt har förklarat detta utan i stället har sagt: kommer det en förändring, och den trycks igenom med stor hastighet och så vidare. säger vi: Ja, det kommer en förändring. Tack i himlen för att det kommer en förändring. säger också: Tack i himlen för att det kommer en förändring. Det säger även alla de andra som har blivit utpensionerade från våra vanliga system och som inte har fått sin plats på arbetsmarknaden. Tack i himlen för att det kommer en förändring, säger jag. Å ena sidan säger ni att detta har drivits igenom alldeles för snabbt. Det har gått alldeles för fort. Å andra sidan säger : Ni har haft på er, varför har ni gjort någonting ? Hur vill ni ha det? Är det för snabbt, eller är det för långsamt? har vi ett förslag som föreligger och som bygger på en utredning som ni själva skrev direktiven till. Det bygger på den utredningen. Vi har ett förslag, och det är ingen som säger att detta är det allena saliggörande. Det kommer säkert att behöva göras ändringar på vägen. Jag tror och hoppas att denna regering faktiskt är så lyhörd att den kan ta till sig argument från brukarna, från arbetsgivarna och från fackförbunden efter hand. Det finns inte en modell som passar alla, och det finns ingen som kan säga att en modell är till för all evighet. har vi detta, och jag ser med stor förtröstan på att de som har varit utelåsta från arbetslivet kan få en chans att komma tillbaka igen och ha lite värdighet i sitt liv. 183 (): Jag ska börja med att säga att det är mycket som har sagts här i kammaren . Det beror väl på att detta är en oerhört viktig fråga. Någonstans hoppas jag att alla inser hur verkligheten ser ut och att det inte fungerar . Om det hade fungerat hade ju regeringen inte behövt lägga fram en proposition och då hade Socialdemokraterna kanske inte gett , som jobbat med de här frågorna, uppdraget att vara utredare av frågan. Därför behöver något göras. Anledningen till att jag begär ordet i den här frågan är att det känns så oerhört svårt att 550 000 människor har hamnat i en situation med förtidspension, något som man egentligen inte vill. Hur känner var och en av de här människorna sig? Många av oss känner flera av dem. Hur känns det att inte behövas, att inte duga och att andras insatser i samhället och personliga kunskaper, erfarenheter, egenskaper och utbildning behövs men inte min? Jag undrar hur det känns för de nästan 30 000 ungdomar i åldern till vilka samhället redan har sagt: Sorry, vi behöver inte dig. Du duger inte. Det är på grund av detta som jag känner att regeringens proposition är nödvändig. Alliansregeringen har åsikten att alla behövs i samhällsbygget. Om ett samhälle inte kan fixa till regler så att alla människor kan välkomnas in i samhällsbygget är det något som är fel. Man kan kritisera den här propositionen, vilket många har gjort. Men jag tycker att det är bättre att kritisera sakligt än att ha svepande formuleringar om saker som mer eller mindre är osanna. Jag tänker på varje människa som har hamnat i den här situationen och som känt: Man har inte gjort sitt bästa för att jag ska vara behövd! Om jag i olika sammanhang brukar jag verkligen sätta mig in i den situationen var en av de här människorna skulle jag ha varit överlycklig över ett regeringsförslag där man säger: Ni ska göra allt för att anpassa situationen så att behövs någonstans. Att man inte accepterar att människor är utsorterade och utslussade i samhället är ju ett sätt att värdera människor. Det här är en i grunden djupt etisk fråga, mina vänner! Man hör många säga att det här ska vara ett hot mot människor, men det är precis tvärtom. Det är ju en hjälp. Det ska vara en skjuts, en sviktbräda och ett stöd på individnivå när det gäller vad man behöver för att komma ut det är ju så modernt att komma ut. Äntligen kan jag väl också hålla med om Socialdemokraternas devis i förra valrörelsen: Alla ska med; så enkelt är det. Det skulle jag vilja yrka bifall till. Eftersom jag tycker så tänker jag yrka bifall till utskottets förslag i det betänkande som här föreligger. I detta anförande instämde (), , , , och (alla m), () samt och (båda fp). 184 (): Det förslag som vi debatterar går under beteckningen rehabiliteringskedjan. Men efter att ha lusläst propositionen och efter att ha lyssnat av socialförsäkringsutskottets hearing och ett stort antal debattörer, inklusive ansvarig minister här , kan jag bara konstatera att propositionen inte innehåller några som helst förslag som innebär förbättrad rehabilitering eller ökade möjligheter för den som drabbats av ohälsa att återgå i arbete. I stället växer bilden fram av ett förslag där man ensidigt lägger över allt ansvar på den enskilda individen. Ekonomiska incitament i form av sänkta ersättningsnivåer ska förmå sjuka människor att bli friska eller möjligen att strunta i att de är sjuka och arbeta ändå. Det är den borgerliga regeringens, alliansregeringens, så kallade arbetslinje i ett nötskal. En rad försämringar av sjukförsäkringen i form av stelbenta tidsgränser, mer exkluderande bedömningar av arbetsförmågan och sänkta ersättningsnivåer utgör grunden i förslaget. Det är magstarkt att kalla det för en rehabiliteringskedja. Tyvärr känner vi igen detta sätt att arbeta. Den borgerliga förnyelsen består uteslutande i ny retorik. Med en ny etikett ska gammal klassisk högerpolitik framstå som ny och mer sympatisk. Begreppet utanförskap används konsekvent som alibi för att rasera vanliga människors trygghet. Förslaget är dessutom en del i en större helhet. Tillsammans med försämringar i a-kassan, skatterabatten på hushållsnära tjänster, nedskärningar av såväl vuxenutbildning som arbetsmarknadspolitik, privatiseringar av sjukvården och så vidare utgör förslaget ytterligare en hörnsten i det systemskifte som borgarna i valrörelsen lovade att inte göra men ändå gör. En stor del av svenska folket känner sig med rätta lurade. Försämringar är försämringar, oavsett vad man väljer att kalla dem och oavsett hur man väljer att förpacka dem. Regeringens förslag innebär att enbart individen ska ha förpliktelser, medan andra aktörer exempelvis arbetsgivarna fråntas ansvar. Förslaget innebär också en urholkning av anställningsskyddet för den som drabbas av långvarig sjukdom. Snäva och mot individen ensidigt riktade tidsgränser innebär att många tidigt i processen riskerar att förlora sina arbeten. Till detta ska läggas krångliga regler och en uppenbar risk för den enskilde att bli utförsäkrad, och bilden av förslaget är därmed komplett. Den här kritiken delas helt eller delvis av i stort sett alla remissinstanser. Trots det väljer regeringen att fullfölja förslaget. Flera pekar på att situationer kan uppstå där den enskilde är för sjuk för att arbeta men ändå kan förlora rätten till sjukpenning. LO, TCO, Kommuner och Landsting som är arbetsgivare för en fjärdedel av arbetstagarna på arbetsmarknaden, Arbetsdomstolen med flera lyfter fram att förslaget innebär betydande ingrepp i arbetsrätten och i anställningsskyddet. Att regeringen inte lyssnar på de aktörer som bäst kan bedöma de arbetsrättsliga effekterna av förslaget är anmärkningsvärt och allvarligt. Att sedan kalla ett förslag för en rehabiliteringskedja ett förslag där man tar bort arbetsgivarens skyldighet att upprätta rehabiliteringsutredningar och tar bort ansvar för att kalla till avstämningsmöten och som helt saknar incitament och sanktioner för alla aktörer i processen utom den sjuke och inte innehåller några idéer om verktyg för att underlätta rehabilitering och återgång till arbete är sanslöst. Det skulle ha varit komiskt om det inte hade varit så sorgligt. Vi socialdemokrater anser att först när man kan erbjuda rätta insatserna i rätt tid och på rätt plats kan man ställa krav på att människor tar vara på de möjligheter som erbjuds. Först då kan man tala om en arbetslinje värd namnet. Behoven är olika och inte sällan sammansatta. Förutom stödpersoner, medicinsk behandling, psykoterapi, utbildning och arbetsträning kan det handla om konkreta anpassningsåtgärder på arbetsplatsen. Flexibla arbetstider och önskemål om ett mindre stressigt arbetsliv kan också vara viktigt. Många kan komma tillbaka om rätt stöd ges i rätt tid och på rätt plats. Ett grundproblem är detta har lyfts fram av många i debatten här ; det finns också med i den utredning som det hänvisas till att åtgärderna ofta kommit in alltför sent i sjukskrivningsprocessen och att det i många fall saknas en samordning där en sådan skulle behövas. Vi vill ta fasta på att åtgärda det som inte fungerar, som vi vill bygga vidare på det som faktiskt är bra med nuvarande system. Den stora utmaningen, som regeringen inte ens adresserar i sitt förslag, är att få alla aktörer inklusive vårdkedjan att samverka. Vi vill därför se över möjligheterna till en vidareutvecklad finansiell samordning över hela landet. Tyngdpunkten ska läggas på människors arbetsförmåga. Ytterligare en metod kan vara ett omställningsavtal med rehabilitering, för hela arbetsmarknaden. Men den huvudsakliga inriktningen när det gäller lagstiftningen måste vara att förebygga ohälsa och att på ett tidigt stadium upptäcka och åtgärda de hälsorisker som finns i arbetslivet. Insatserna när det gäller förebyggande arbetsmiljöarbete måste förstärkas, och sanktionerna måste vara tydliga. Vidare vill vi att företagshälsovården ska utvecklas. Det är dåliga arbetsmiljöer, inte de anställda som drabbas av dem, som måste utsorteras. Utsortering, ensidigt ansvar och sänkta ersättningar är inte bara någonting orättvist, det kommer att drabba både enskilda och hela samhället negativt. Avslutningsvis: Jag har fått lära mig att kännetecknande för ett bra förslag är att de som företräder det med glöd och i positiva ordalag beskriver, debatterar och försvarar sitt förslag. Kännetecknande för ett dåligt förslag är att man försöker undvika att prata om sitt förslag utan hellre så mycket som det bara går i både möjliga och omöjliga situationer försöker få debatten att handla om något annat, helst om motståndarna. Jag ber er som har lyssnat på debatten att reflektera över karaktären på den här debatten. Min slutsats av det jag har hört under snart sex är att merparten av majoritetens företrädare inte riktigt tror på sitt eget förslag. Mitt förslag är: Släng det där det hör hemma, i papperskorgen, och yrka i stället bifall till förslaget om en parlamentarisk utredning. I detta anförande instämde , , , och (alla s) samt LiseLotte () och (). kommer jag att låta ledamoten ta över. Vi har nämligen ont om talmän . 186 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet och avslag på samtliga motioner. När fick ta över regeringsansvaret handlade det kanske främst om att bryta och ta itu med det omfattande utanförskap som hade skapats under Socialdemokraternas, och styre. Under en lång rad av år ökade antalet sjukskrivningar och förtidspensioneringar mycket kraftigt. Sjukskrivna fick inte vård, sjukskrivna fick inte rehabilitering. I stället permanentade man dessa människors utanförskap genom att skicka ut dem i förtidspension. 140 personer förtidspensionerades under den gamla regeringens styre. förlorade dessa människor möjligheten till rehabilitering. Det var drygt 50 000 människor som förtidspensionerades . Det är lika många människor som hela kommun har nere på . Detta skedde år utan att den gamla regeringen gjorde något ordentligt för att ändra detta förhållande. Socialdemokraternas och de andra vänsterpartiernas politik slog också väldigt hårt mot kvinnor och kvinnors hälsa. Dubbelt så många kvinnor som män har fastnat i långtidssjukskrivningar eller har förtidspensionerats. Andelen fattiga hushåll ökade kraftigt vid makten. Förtidspensioneringarna av unga ökade också kraftigt. Det var faktiskt det som är resultatet av er politik. När det var som värst var en och en halv miljon människor i utanförskap, varav 553 000 förtidspensionerade och ett par hundratusen långtidssjukskrivna. Det var ett arv som ni socialdemokrater lämnade efter er. Det fördes en djupt cynisk, grym och hänsynslös politik som skapade många mänskliga tragedier. Jag har en fråga till oppositionspartiernas företrädare som jag hoppas jag kan få svar på. Hur tänkte ni när ni såg att förtidspensioneringarna och långtidssjukskrivningarna sköt i höjden men när ni inte gjorde någonting? Hur tänkte ni då? Och hur tänker ni nu? Vill ni begrava allting i en parlamentarisk sjukskrivningsutredning, som ni har gett uttryck för , som inte kommer att kunna ge något svar förrän tidigast om förmodligen om det tar lika som pensionsöverenskommelsen, kanske bortåt ? Vår utmaning nu är att ge alla dem som kan och vill komma tillbaka till arbetsgemenskapen denna chans, oavsett om de är långtidssjukskrivna eller förtidspensionerade. Därför känner jag, , glöd och glädje för att få stå här och presentera förslaget. Det här kommer att hjälpa människor. Vi har under det år som gått sedan regeringsskiftet förvaltat det förtroende vi fick av väljarna. Vi har fört en framgångsrik politik för att få fler människor i arbete. Genom nystartsjobb, jobbskatteavdrag och en ansvarsfull finanspolitik har vi gjort det möjligt för fler företag att anställa och för fler människor att komma tillbaka till arbete. Över 180 000 fler människor kan stå på egna ben sedan valet . Det är kanske det som menar med systemskifte. I så fall är det ett systemskifte som är positivt och helt nödvändigt för . Jag tror att alla inser detta. En person har sedan regeringsskiftet kunnat ta steget från utanförskap till arbetsgemenskap. Jag hörde någon säga att det hade påskrivits på någon lista var tredje eller femte minut. Men vi har faktiskt sett till att en person har kommit tillbaka till arbete. Det är jag betydligt stoltare över. Det är en fantastisk siffra! har så många människor i haft ett arbete att gå till och därigenom haft makten att bestämma över sitt eget liv och söka förverkliga sina drömmar. Men detta räcker inte. Passiva sjukskrivningar ska ersättas av aktiva och tidiga åtgärder, och förändringar som leder till att människor vågar försöka arbeta och att företag vågar anställa, inte minst det, ska genomföras. Sjukskrivning är i sig själv passiviserande och kan leda till ännu längre sjukskrivningar eller i värsta fall till förtidspensionering. Redan efter tre månaders sjukskrivning det vet vi genom forskning minskar sannolikheten att någonsin komma tillbaka till arbetslivet dramatiskt. För att förhindra att människor blir långtidssjukskrivna krävs aktiva åtgärder . Detta är i och för sig inget konstigt. Samtliga länder i och även i har redan ett likartat system med fasta tidsgränser som vi nu vill införa. När det nu kommer stora klagosånger från oppositionen får man faktiskt inte glömma att det i länder runt oss har fungerat bättre än med den svenska s-modellen som förtidspensionerat 553 000 personer bort från arbetsmarknaden när det var som värst. Det som är roligt och intressant att berätta är att det nu är på väg ned. är det 541 000 personer, 12 00013 000 färre . Det är med stor glädje jag säger detta. Det finns också stora fördelar att vinna både för den enskilda människan och för samhället med att man inför medicinska riktlinjer för olika sjukdomar. Man har inte varit inne så mycket på det här . Precis som i konstaterade i senaste numret av är det till mycket stor hjälp för de vanliga läkarna att veta vad som är en normal sjukskrivningsperiod i och i andra länder runt om för olika sjukdomar. Det ger en stor kunskap som är viktig.4 Fru ålderspresident! Det bästa sättet att bryta en långvarig sjukskrivning är att se till att den aldrig uppstår. Här är det viktigt att , Arbetsförmedlingen, kommunerna och sjukvården samordnar sina insatser för att hitta individuella lösningar som hjälper den enskilde tillbaka till arbetslivet. Den sjukskrivnes tillfrisknande är viktigare än gränsdragningar mellan myndigheter. Den tidigare sjustegstrappa som användes av vid rehabilitering har visat sig inte fungera. efter det att de blivit sjukskrivna befinner sig av de långtidssjukskrivna fortfarande kvar i steg ett. Är det detta som menar med rätt tid och rätt plats, alltså förtidspensionering ? Nej, denna arbetsmodell kommer att ersättas av tre tydliga steg som syftar till tidiga och aktiva åtgärder för att underlätta en snabb återgång till arbete. Om man inte har lyckats finna ett arbete eller kunnat komma tillbaka till ett arbete som passar, men bedömningen är att man kommer att kunna återfå arbetsförmågan, kan man få en förlängd sjukpenning i stället för att, som tidigare, förtidspensioneras. har man rätt till fortsatt rehabilitering, något som man förlorar om man döms till förtidspension och utanförskap. Om man fortfarande inte har möjlighet att arbeta har man fortfarande möjlighet att få sjukpenning vid allvarlig sjukdom. Det är många som har sagt att man ramlar ut i något intet. Här har man fortsatt möjlighet att få sjukpenning om man har en sjukdom som gör att man inte kan arbeta. Men man kan också få del av jobb- eller utvecklingsgarantin om man inte själv har möjlighet att få ett arbete. införs en rehabiliteringsgaranti, och vi ger företagshälsovården en viktigare roll i rehabiliteringsarbetet. Staten satsar 3,4 miljarder på denna reform. Tanken är att även övriga intressenter ska skjuta till ytterligare resurser. Utöver de 3,4 miljarder som staten tillsätter kommer det mer från arbetsgivarna och de andra parterna. Genom dessa förstärkningar av rehabiliteringen ökar vi möjligheten för återgång i arbete. Vi kommer även att utveckla den finansiella samordningen, som många har varit inne på här , och göra den mer flexibel. kommer att ha möjlighet att finansiera rehabilitering som utförs av landstingen. Vidare stimuleras landstingen att bidra till en minskning av ohälsotalet. Detta har redan börjat. De får också dela på sjukvårdsmiljarden i förhållande till hur framgångsrika de är. Allt detta görs i syfte att få en bättre fungerande rehabilitering och en kortare väg till ett friskare liv genom att ersätta passiva sjukskrivningar med aktiva åtgärder. Vidare vill vi underlätta för dem som varit i förtidspension eller haft permanent sjukersättning att återgå till arbetslivet. Vi vill få fler att våga prova att arbeta och fler arbetsgivare att våga anställa. Det blir en fantastisk möjlighet för alla förtidspensionärer. Man kan tjäna utan att behöva skatta någonting för de första kronorna. Vi kommer även att föreslå införande av en steglös avräkning av sjukersättningen för dem som arbetar delvis i stället för de fasta gränserna med 25-, 50- och 75-procentsnivåer. Därmed vill vi visa att varje arbetad timme är betydelsefull. Vi har infört nyfriskjobb, som fungerar på ett liknande sätt som de framgångsrika nystartsjobben. Skillnaden är att skattesänkningen, kostnadsminskningen, för den arbetsgivare som anställer någon som varit långtidssjukskriven eller förtidspensionerad blir dubbelt så stor. I praktiken halveras arbetskraftskostnaden för dessa. Att nystarts- och nyfriskjobben utvidgas till att även gälla offentlig sektor är ett viktigt beslut. Vi är övertygade om att vi genom den förändringen kommer att nå ut till fler av de kvinnor som befinner sig i långtidssjukskrivning eller förtidspension. Som jag sade inledningsvis är det kanske de som drabbats absolut hårdast av den politik som vänsterpartierna förde tidigare. Sammantaget kan sägas att detta är den största satsningen och det säger jag med stor glöd på rehabilitering och på att hjälpa människor tillbaka till arbetsgemenskapen . En sak är säker: arbetar vidare med att slå vakt om våra gemensamma trygghetssystem för att bryta utanförskapet genom att förbättra rehabiliteringen och sänka trösklarna tillbaka till arbetslivet för dem som är sjukskrivna och förtidspensionerade. ersätter passiva sjukskrivningar med tidiga och aktiva åtgärder. gör vi så att människor vågar försöka arbeta och att företag vågar anställa. Det är så vi skapar en kortare väg till ett friskare liv. (Applåder) I detta anförande instämde , , , och (alla m), (), () och (). 187 (): Jag vill börja med att yrka bifall till betänkandets förslag till beslut. Jag kommer inte att beröra alla de detaljer som har diskuterats fram och tillbaka, för jag tycker att det är någorlunda utrett.