prot · GV09106 · 2008-05-07 00:00:00 — Punkt 2 (Den framtida tingsrättsorganisationen) 1. utskottet 2. res. (s, v, mp) Votering: 151 för utskottet 144 för res. 54 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 83 m, 24 c, 24 fp, 20 kd För res. : 113 s, 17 v, 14 mp Frånvarande: 17 s, 14 m, 5 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp UU6 Verksamheten inom Punkt 3 (Kvinnors rätt till abort) 1. utskottet 2. res. (s, v, mp) Votering: 148 för utskottet 144 för res. 57 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 81 m, 24 c, 23 fp, 20 kd För res. : 113 s, 17 v, 14 mp Frånvarande: 17 s, 16 m, 5 c, 5 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp () anmälde att han avsett att rösta ja men markerats som frånvarande. Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. UU8 Verksamheten inom Kammaren biföll utskottets förslag. UU10 Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen Punkt 1 (framtidsfrågor och EU:s s.k. reflektionsgrupp) 1. utskottet 2. res. 2 (v, mp) Votering: 152 för utskottet 35 för res. 2 101 avstod 61 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 6 s, 79 m, 24 c, 24 fp, 19 kd För res. 2: 4 s, 17 v, 14 mp Avstod: 101 s Frånvarande: 19 s, 18 m, 5 c, 4 fp, 5 kd, 5 v, 5 mp () anmälde att han avsett att avstå från att rösta men markerats ha röstat ja. Punkt 3 (EU:s politik för jobb) 1. utskottet 2. res. 4 (s) Votering: 166 för utskottet 113 för res. 4 16 avstod 54 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 1 s, 83 m, 24 c, 24 fp, 20 kd, 14 mp För res. 4: 112 s, 1 v Avstod: 16 v Frånvarande: 17 s, 14 m, 5 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp () anmälde att han avsett att avstå från att rösta men markerats ha röstat nej. Punkt 9 (Klimatanpassning av EU:s budget m.m.) 1. utskottet 2. res. 8 (v, mp) Votering: 263 för utskottet 31 för res. 8 55 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 112 s, 83 m, 24 c, 24 fp, 20 kd För res. 8: 17 v, 14 mp Frånvarande: 18 s, 14 m, 5 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp Punkt 10 (Lissabonfördraget) 1. utskottet 2. res. 9 (v, mp) Votering: 261 för utskottet 31 för res. 9 1 avstod 56 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 112 s, 83 m, 22 c, 24 fp, 20 kd För res. 9: 17 v, 14 mp Avstod: 1 c Frånvarande: 18 s, 14 m, 6 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp Punkt 23 (Gasledningen mellan och ) 1. utskottet 2. res. 17 (s, v, mp) Votering: 151 för utskottet 143 för res. 17 55 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 1 s, 83 m, 23 c, 24 fp, 20 kd För res. 17: 112 s, 17 v, 14 mp Frånvarande: 17 s, 14 m, 6 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp Punkt 30 (säte) 1. utskottet 2. res. 22 (s, v, mp) Votering: 151 för utskottet 142 för res. 22 56 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 83 m, 24 c, 24 fp, 20 kd För res. 22: 111 s, 17 v, 14 mp Frånvarande: 19 s, 14 m, 5 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp Punkt 37 (Prostitutionsfritt EU) 1. utskottet 2. res. 27 (s, v) Votering: 152 för utskottet 142 för res. 27 55 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 83 m, 24 c, 24 fp, 20 kd, 1 mp För res. 27: 112 s, 17 v, 13 mp Frånvarande: 18 s, 14 m, 5 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. UU11 Kommissionens årliga politiska strategi för Utskottets förslag till beslut med godkännande av 1. utskottets motivering 2. motiveringen i res. (v, mp) Votering: 259 för utskottet 31 för res. 4 avstod 55 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag till beslut med godkännande av utskottets motivering. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 109 s, 83 m, 23 c, 24 fp, 20 kd För res. : 17 v, 14 mp Avstod: 4 s Frånvarande: 17 s, 14 m, 6 c, 4 fp, 4 kd, 5 v, 5 mp SoU12 Genomförande av EG-direktivet om mänskliga vävnader och celler Kammaren biföll utskottets förslag. 18 § (forts. från 15 §) Ny vårdform inom den psykiatriska tvångsvården (forts. SoU15) 134 (): Så gott som all vård och omsorg i sker på frivillighetens väg och med samtycke från den enskilde. Det är det som är själva utgångspunkten i lagstiftningen, både i hälso- och sjukvården och i . Principen är till och med så viktig att den har skrivits in i portalparagraferna som styr verksamheterna. Trots det finns det tillfällen när samhället måste kunna agera utan den enskildes samtycke. Antalet personer i tvångsvård har minskat kraftigt . uppskattar för sin del att antalet personer som de har statistik för undergick tvångsvård var ungefär 5 000, och av dem var det bortåt 1 500 som vårdades med stöd av lagen om rättspsykiatrisk vård. Det kan jämföras med det totala antalet patienter som har vårdats på andra sätt inom psykiatrin. , var det omkring 45 000 personer som vårdades inom den slutna psykiatriska vården, det vill säga inne på avdelning på ett sjukhus. var det 625 000 läkarbesök inom den öppna psykiatriska vården och ungefär 3,1 miljoner besök hos övriga personalkategorier. Tvångsinslagen inom den psykiatriska vården är i den belysningen, för att använda en underdrift, inte omfattande. Det är bra att kunna konstatera att samhällets insatser till personer med psykisk ohälsa till allra största delen ges under frivilliga former. Men en liten del av insatserna kommer sannolikt alltid, hur väl vi än utformar vården, att behöva ske med tvång. Det finns psykiska sjukdomar och störningar där den största delen av problematiken är att personen det handlar om inte är kapabel att göra en korrekt bedömning vare sig av situationen eller av sig själv. Den nationella psykiatrisamordnaren framhåller och från instämmer vi i den bedömningen att i stort sett alla i samhället är medvetna om att det finns vissa situationer då det inte är rimligt att personer får bestämma själva. Där handlar det i stället om att samhället inte får svika de människor som i vissa lägen behöver tvångsvårdas eftersom det ofta handlar om det mest utsatta läge en människa kan befinna sig i. Den svåra frågan är var gränsen ska dras för personens eget bestämmande och när det ska anses rimligt att någon annan får ta över bestämmandet. Hur illa får en människa fara innan samhället tar över? Vem ska bestämma när gränsen är passerad? Är det personen själv, anhöriga och närstående eller läkare och annan personal inom vården? Hur illa får man göra en annan människa eller sig själv innan något ingripande görs? För min egen del kommer jag aldrig att glömma mötet med mamman till grabben som själv inte ville ha vård, som inte insåg att han behövde det. Han begick ett svårt brott under sin sjukdom, och han gjorde många människor illa och olyckliga, inklusive sig själv. En sorts mellantvång i vården hade varit bra för honom. Då hade han inte slutat ta sin medicin eller rättare sagt hade hans situation uppmärksammats ! Det är just det som detta betänkande syftar till. En person som har en allvarlig psykisk störning men som på grund av sitt psykiska tillstånd inte är mottaglig för vård eller motsätter sig den kan vara så dålig att han inte klarar av sina personliga förhållanden eller så dålig att han kan vara farlig för sin egen eller annans säkerhet. Det är skälen till att vi har psykiatrisk tvångsvård. De som själva har insikt om att de behöver vård behöver inte heller utsättas för någon som helst form av tvång. I den nuvarande lagstiftningen finns en begränsning eftersom det förutsätts att vård med tvångsinslag ska bedrivas i slutenvården. Med det förslag vi behandlar ska det inte behövas . Med detta förslag, där patienten efter en tids vård inte behöver vara inskriven på en sjukavdelning på ett sjukhus, får vi ytterligare ett instrument i vården. Det är dessutom ett instrument där patienten utsätts för färre kränkningar av sin integritet än i sluten tvångsvård. Öppen psykiatrisk tvångsvård kräver också en samordnad vårdplan där landsting och kommun tillsammans är överens om vilka åtgärder och insatser som ska göras. Det är något som naturligtvis borde ha funnits . Man kan fundera på varför det skulle behöva gå så som innan något sådant kommit på pränt i lagstiftningen. En plan där alla aktörer har den enskilda patienten i centrum och där allas ansvar är tydligt utsagt och klarlagt är en förutsättning för en lyckad vård och nödvändig för den enskilde patienten. Avslutningsvis vill jag åter poängtera detta betänkandes inriktning; att det inte alltid ligger i patientens intresse att slippa tvång eller tvångsåtgärder. Det ska inte vara så att en patient som saknar sjukdomsinsikt inte får den vård och behandling hon eller han behöver. är det självfallet så att det ligger i patientens intresse att hon hindras från att begå gärningar som kan skada henne själv, anhöriga eller andra. Därför, herr talman, är detta ett nödvändigt och välkommet förslag, och jag yrkar bifall till propositionen. 135 () replik: I mitt anförande tog jag upp frågan om att det saknas evidens för att tvångsvård i öppenvård leder till något positivt för patienten eller samhället. Detta har också konstaterats av brukarorganisationerna RSMH och RFHL och av representanter inom psykiatrin. Bland annat har de två professorer vi har inom rättspsykiatri konstaterat samma sak. Det är alltid viktigt med evidens inom hälso- och sjukvård. I detta fall gäller det ett lagförslag som innebär tvångsåtgärder och som uppenbart riskerar människors integritet och rättssäkerhet. Då är det naturligtvis ännu viktigare att man har ett vetenskapligt stöd för de åtgärder man föreslår. Att regeringen ändå väljer att lägga fram förslag som saknar evidens som man själv alltid talar om vikten av att förslag och beslut ska vara evidensbaserade tycker vi i är minst sagt märkligt. Därför är min fråga till : Varför lägger man fram ett förslag som saknar evidens? Eller har regeringen egna underlag eller information som riksdagsledamöter, brukarorganisationer och psykiatri inte känner till? 136 () replik: Först kan man väl konstatera att alla inte delar uppfattningen när det gäller behovet av tvångsinsatser. Det finns personer och organisationer som av rent ideologiska skäl hävdar att brist på sjukdomsinsikt bara beror på brister i samhällets omhändertagande. Vi delar inte den uppfattningen. Vi anser att samhället faktiskt har ett ansvar även där. Det finns flera olika anhörigorganisationer. Jag har mött ett antal; har också mött ett antal. De jag har mött har tydligt framfört behovet av det som jag försökte berätta om förut i talarstolen, nämligen formen av ett mellantvång där man ska kunna vistas hemma i sitt hem eller i familjen men ändå ha en form av restriktion så att man kan säkerställa att man tar sin medicin, att man fungerar och att man inte gör sig själv mer illa. Jag litar på dem som för fram dessa synpunkter. Vi ser de alldeles förtvivlade anhöriga som vi har träffat. Vi har tagit intryck av det. Därför har detta förslag lagts fram, och det är ett mycket bra förslag. 137 () replik: säger att många upplever att det finns ett behov. Det finns det säkert. Min fråga gällde om det finns någon evidens, någon vetenskaplig grund för att en sådan här psykiatrisk tvångsvård i öppenvården är positiv. Det som brukar räknas som den tyngsta instansen när det gäller att bedöma vetenskapliga rapporter och så vidare är Cochrane Collaboration, alltså den internationella motsvarigheten till vårt svenska SBU. De gör systematiska sammanställningar av alla relevanta randomiserade kontrollerade undersökningar inom hälsovården. publicerade de en studie där man hade gått igenom det vetenskapliga underlaget för tvångsvård i öppenvård. Där konstaterade man att den evidens som framkommit i genomgången pekade på att tvångsvård i öppenvård inte verkade vara ett effektivt alternativ till traditionell behandling. Man kunde inte hitta några signifikanta skillnader i vare sig omfattningen av de berörda patienternas vårdutnyttjande, sociala funktion, psykiska status, livskvalitet eller tillfredsställelse med vårdinsatserna. Det fanns inte heller några bevis för att tvång i öppenvård skulle vara mer kostnadseffektivt än traditionell behandling. Dessa fakta borde vara tunga argument för regeringen att inte ens överväga att införa mer av tvångsvård inom den psykiatriska öppenvården. Jag ska ge en chans till att svara på min första fråga. 138 () replik: Alternativet till det hävdar är att utöka antalet tvångsvårdade inne på sjukhus, på vårdavdelning. Det ser jag inte som ett mycket bättre alternativ än att ge människor chansen att kunna först vårdas på vårdavdelning för att sedan kunna vara ute men med det stöd som lagstiftningen ger. Den som avvisar denna lag och säger att den inte behövs tar på sig ett mycket stort ansvar. Jag kan bara säga , , och NK. Det räcker för mig. Det är evidens nog. 139 (): Ett rop på hjälp. Så kan man ibland beskriva frågan om samhällets vård av psykiskt sjuka. Ropet på hjälp kommer från den sjuke, från anhöriga och från allmänheten när den via massmedierna tar del av våldsdåd och kända personers självmord eller självmordsförsök. Ett av svaren på ropet om hjälp kan vara det som beskrivs i dagens betänkande, Ny vårdform inom den psykiatriska tvångsvården öppen psykiatrisk tvångsvård. Just ordet öppen står för något positivt och balanserar på något sätt de båda andra orden. Det finns ett ord som jag, och många med mig, har svårt att uttala och stava till. Det är ordet institutionalisering. Vid en datasökning fann jag 30 000 uppsatser som behandlade detta fenomen. Man kan anta att flera av dessa uppsatser förordar ett system som liknar det som regeringen förslår. I stället för att behöva vistas på institution skapas möjligheter till en flexibel utslussning där patientens behov är avgörande för hur utslussningen ska utformas. Det är inte en villkorslös utslussning, utan här finns skyldigheter som beskrivs i betänkandet. Men patienten har också rättigheter. Den nya vårdformen förutsätter att kommunen medverkar aktivt och att det sociala stödet anpassas till patientens behov i ett aktivt rehabiliteringsarbete. Det ska vara en samordnad vårdplan där också patienten har ett inflytande. Att psykiatrin behöver förstärkas på alla nivåer, både i öppenvård och i slutenvård, instämmer de flesta i. Men det handlar inte bara om att tillskjuta en massa pengar, utan vi behöver också låta psykiatrin finna nya vägar. Nya arbetssätt kan tas fram som kan förbättra vården av dem som lider av psykisk ohälsa. Varje människa är unik. Om han eller hon ska få psykiatrisk vård måste det finnas alternativ. Öppen psykiatrisk tvångsvård med en individuell vårdplan kan ge bra förutsättningar för en återkomst till det normala samhällslivet. Vårdplanen förutsätter att det finns tillgång till behandling på hemmaplan, som till exempel psykoterapi och ett bra boende. Inte minst de psykosociala insatserna är värdefulla. Många kan berätta om den ensamhet och isolering som uppstår när man kommer ut från en institution. Flera kommuner erbjuder lokaler med personal dit den som lider av psykisk ohälsa kan söka sig. Här kan det finnas färdighetsträning som att gå och handla, laga mat tillsammans, gemensamma program, utflykter och så vidare. Här finns också en bra kontaktyta. Om någon av besökarna upphör att komma tar personalen kontakt och undersöker vad som har hänt. När något nytt ska komma inom en vårdform finns det naturligt nog skeptiker. Det märker vi i reservationerna. Här bör dock betonas att regeringen tycker att det är angeläget att noggrant följa upp och utvärdera vården av de patienter som överförs till den nya vårdformen. Viktiga frågor i de sammanhangen är att se vilka resultat som uppnås. Hur ser vårdgivare och patient på det som har gjorts? Har återkommande intagningar i tvångsvård minskats? Från välkomnar vi förändringar inom psykiatrin. Att hitta lämpliga vårdformer är mycket viktigt. Det handlar om bättre stöd, bättre behandling och bättre rehabilitering. Den nya vårdform som vi ska besluta om kan innebära en väg tillbaka in i samhället. Om bara någon enda människa kan återhämta sig och skapa sig ett aktivt liv med sysselsättning är det en vinst både för samhället och för den enskilda människan. Att vistas på en institution under en kortare eller kan ibland vara nödvändigt av medicinska skäl eller av skyddsskäl. Men att få en flexibel övergång till ett mer normalt liv tror jag är något som flera tvångsvårdade i själva verket skulle föredra. Därför yrkar jag bifall till förslagen i betänkandet och avslag på motionerna. 140 (): Svensk psykiatri befinner sig i en djup kris. Vi ser att det är långa köer till barn- och ungdomspsykiatrin. Vi har under en lång följd av år sett att hemlösheten i har ökat. En viktig bidragande orsak till det är att psykiatrin har misslyckats. Vi har sett ett antal vansinnesdåd med mycket tragisk utgång. har krävt en konsekvent, genomtänkt och långsiktig upprustning av den svenska psykiatrin. Så sent som vid vårt landsmöte antog vi ett program med ett reformförslag med över 30 punkter. Det handlar om allt från utbildning och kompetens till förstärkta resurser inom öppenvård och slutenvård samt förändringar och förnyelse av rättspsykiatrin. Regeringen har också gjort psykiatrin till en av sina absoluta huvudfrågor. Det är en av de frågor som regeringen prioriterar hårdast inom det sociala området. Det är en stor uppgift som den här regeringen har tagit på sig. av socialdemokratiskt styre finns det en hel del brister i den svenska psykiatrin. Därför är det lite egendomligt att lyssna på Socialdemokraternas företrädare i debatten när de anklagar den nuvarande regeringen för att satsa för lite på den svenska psykiatrin. av socialdemokratiskt styre uteblev alla de nödvändiga satsningarna på den svenska psykiatrin. finns det plötsligt mer pengar i Socialdemokraternas budgetalternativ än i regeringens budget. Var fanns de pengarna när ni själva hade makten och det spelade en roll vilka förslag ni lade? kan vi bocka av ytterligare ett löfte från alliansen. Vi lägger ett nytt förslag om öppen psykiatrisk tvångsvård. Det har varit ett starkt krav från . Det har också funnits ett starkt krav från professionen de som jobbar ute i verkligheten. Låt oss inte glömma bort att förslaget har initierats av psykiatrisamordnaren . En tydlig jag skulle vilja säga massiv majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Varför finns det en sådan tydlig majoritet bland remissinstanserna? Varför har lagt fram det här förslaget? Jo, därför att det finns ett starkt behov av en mellanform inom tvångsvården inom den svenska psykiatrin. Det behövs en större flexibilitet. Den nuvarande ordningen är alldeles för trubbig. Den som har i sin hand att avgöra om en person är sjuk och måste befinna sig på det som man tidigare kallade institution alltså i slutenvården eller om personen kan befinna sig som vanlig medborgare ute i det öppna samhället står ju inför ett väldigt svårt beslut. Det finns ingen mellanform så att man kan säga: Vi prövar om den här personen kan befinna sig ute i det öppna samhället med vissa restriktioner och vissa villkor. Det har lett till att det har inträffat ett antal tragedier som kanske hade kunnat undvikas. Det vet vi naturligtvis inte säkert, men de kanske hade kunnat undvikas. Vi säger att det är en ny vårdform, men låt mig påminna om att en motsvarande vårdform faktiskt har funnits tidigare. Det kallades försöksutskrivning. Då hade vi den här formen. återinför vi något som liknar den. Det här beskrivs ibland som rättsosäkert och problematiskt för den enskilde. Låt oss påminna oss om att det finns tydliga regler för hur det ska gå till. En chefsöverläkare ska ansöka om att man ska ha den här öppna psykiatriska tvångsvården, och en förvaltningsdomstol ska fatta beslutet. Det handlar om särskilda villkor. Det kan gälla medicinering eller att man ska träffa en läkare eller någon som granskar att man följer en vårdplan. Om detta tycker jag att vi borde ha kunnat vara överens. och avvisar förslaget. Jag skulle vilja säga att det är ett utslag av både verklighetsflykt och ansvarsflykt som och gör sig skyldiga till. Det handlar om en verklighetsflykt eftersom vi har sett att det har inträffat ett antal tragiska händelser. Vi har sett att ropen från professionen om en ökad flexibilitet har vuxit sig starkare. Vi har sett hur människor har efterfrågat en ny vårdform som inte är så trubbig som den nuvarande ordningen. Det är en ansvarsflykt eftersom man inte tar ansvar för de människor som faktiskt skulle behöva den här vården. Man tar inte heller ansvar för det skydd som samhället behöver kunna ge medborgare som riskerar att utsättas för människor som faktiskt är farliga. Jag kan inte heller låta bli att fundera lite över hur det ser ut på oppositionssidan i den här frågan. Å ena sidan har vi Socialdemokraterna som tillstyrker propositionen och gärna vill ta åt sig äran av att den läggs fram. Å andra sidan har vi och som ägnar stor kraft och möda åt att bekämpa propositionen. Det blottlägger en stor avgörande principiell skillnad. Behövs det tvång i öppenvård? Behövs det tvång inom psykiatrin? Socialdemokraterna säger att det behövs och att vi behöver nya former. De håller med oss i majoriteten. och säger att det inte behövs. Vi har tidigare under det här riksdagsåret och tidigare sett hur oppositionspartierna har paraderat i oenighet här från talarstolen. Det har handlat om tandvården där man inte är överens. Det har handlat om synen på apoteksmarknadens framtid där man inte är överens. ser vi att oppositionspartierna är totalt splittrade på ytterligare ett centralt område inom svensk socialpolitik och välfärdspolitik. Det växer fram en bild av oppositionen inom välfärdspolitiken. Det växer fram en bild av att vi har en samlad allians som har en tydlig och enig politik och en opposition en vänsterkartell som inte har en aning vart de vill. Det klokaste och bästa är att rösta på det eniga, kloka och genomtänkta alternativ som står till buds och avvisa den splittrade oppositionens idéer. Med detta sagt yrkar jag bifall till förslagen i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer. 141 () replik: Verklighetsflykt talade om. Jag ska påminna , som säkert känner till det, om att jag har jobbat inom psykiatrin. Jag har jobbat på den så kallade Stormen på och har varit med om hela resan att ändra den väldigt tvångsinriktade och väldigt institutionaliserande psykiatrin till en mer human och mänsklig psykiatri. Jag är jätteorolig inför den utveckling som regeringen blåser på med att öka tvånget inom psykiatrin. Både och försvarar den nya lagen genom att hänvisa till våldsdåd. Det är ju inte enbart de personerna vi talar om. Vi talar också om personer som vårdas enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård. säger att inte vill ha tvång. Jag förklarade faktiskt att det finns vissa sådana situationer. Men det handlar också om hur man använder tvånget. När man flyttar tvånget hem till personerna är det stigmatiserande. , med tanke på våldsassociationen när vi talar om tvång, ökar man stigmatiseringen. , var finns bevisen för att ökat tvång skulle öka kvaliteten inom psykiatrin? 142 () replik: Jag vill först poängtera att jag naturligtvis inte bestrider personliga erfarenheter från svensk psykiatri. Men jag konstaterar att det i den debatt som har förekommit om hur den svenska psykiatrin ser ut och mår har kommit allt starkare krav på att vi ska införa en mellanform inom den svenska psykiatrin. En sådan efterfrågas och har tidigare funnits men har avskaffats. Men många har velat ha en sådan igen. Psykiatrisamordnaren har föreslagit detta. En massiv majoritet av remissinstanserna har också gått på den linjen. Det finns ett stort tryck i denna fråga och en stor efterfrågan från dem som jobbar ute i verkligheten .