prot · GV09141 · 2008-09-11 00:00:00 — Vi har en blodbesudlad diktator, folkmord, förföljelser, uppmärksamhet från hela världen och en chefsåklagare som har tagit fram bevis. står vi inför följande läge: Vad kommer att hända? Det är viktigt att markera Internationella brottmålsdomstolens status. Länder som , , , , och har inte ratificerat domstolens stadga. erkänns domstolen av 106 länder. Vi ska komma ihåg att det är FN som har gett domstolen mandatet att granska förbrytelserna i . Det finns alltså ett starkt internationellt stöd för det arbete som chefsåklagaren gör. måste alltid i dessa sammanhang markera sin position som en aktiv part för att ge legitimitet. Länder som ifrågasätter denna legitimitet. Man har i olika sammanhang markerat att domstolen strider mot det egna landets konstitution. Man har klart sagt att man inte accepterar utlämnande av amerikanska soldater. Jag tycker att man kan kräva mer av i detta läge än nedtonade judiciella uttalanden och diffusa hänvisningar till dialogen med . Att föra dialog kan vara en sak, men man kan faktiskt också som utrikesminister drista sig till att säga att kräver att respekterar Internationella brottmålsdomstolens arbete. Det är inget särskilt radikalt eller omfattande krav, men det är åtminstone något som den och skulle kunna drista sig till att göra. Dialog är en sak, ett krav att respektera domstolen är en annan. Det handlar om domstolens legitimitet. Det handlar om att ansvar grundligen ska undersökas och att han eventuellt ska lagföras. Attityden är viktig i dessa sammanhang. Man kan rycka på axlarna, minimera sina kommentarer, vara mycket formell, göra det man är nödd och tvungen till eller uppvisa ett engagemang. I detta sammanhang tycks engagemanget saknas. I sin tidigare profession som styrelseproffs och lobbyist träffade Bildt för räkning. Då var ambitionen att borra efter olja i landet. Vad innebär det att man vill starta en rättslig process om folkmord? Innebär det något för attityd till ? öppnar nu en ambassad i . Hur ska vi förhålla oss till anklagelserna om folkmord? Hur är den svenska hållningen till ? Ska han behandlas som vilken annan statschef som helst tills han är dömd? När det gäller i markeras det från svensk sida, med all rätt, i många olika sammanhang. När det gäller är man försiktigare. Det är anmärkningsvärt. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2007/08:826 om kärnvapennedrustning 12 Utrikesminister (): har i en interpellation till mig frågat om jag avser att ta något initiativ för att öka takten i det internationella nedrustningsarbetet och om jag avser att agera för att åter ska bli en ledande kraft för kärnvapennedrustning. När jag i olika sammanhang har talat om de olika mörka moln som kan finnas på himlen har jag regelmässigt angett faran för en ytterligare spridning av massförstörelsevapen som den kanske allra farligaste av dessa. Vi befinner oss inte längre i 1960-, 1970- eller det tidiga 1980-talets värld där två nukleärt topprustade makter stod mot varandra i en ofta nervös konfrontation. har vi en situation där av världens kärnvapen finns i eller . Men det totala antalet har reducerats med ca 13 000 som en följd av såväl de viktiga avtal som ingåtts som av den tekniska utvecklingen i olika avseenden. Detta till trots finns det mycket starka skäl att uppmana såväl som att gå vidare på denna väg. I den moderna världens konflikter är kärnvapen knappast vapen som går att använda. En grundläggande avskräckning och en sådan förefaller de bägge fortfarande att bedöma som nödvändig kan upprätthållas på väsentligt lägre nivå. Förutom den faktiska utvecklingen av arsenalerna har vi anledning att följa utvecklingen av de militära doktrinerna vad gäller den möjliga användningen av kärnvapen. Värt att notera i sammanhanget är den relativt tyngre roll som kärnvapen har i den ryska militära doktrinen liksom i de totala ryska militära satsningarna. I vilken utsträckning detta är ett uttryck för en upplevd teknologisk underlägsenhet på konventionella områden vill jag låta vara osagt. Ansträngningarna att förmå och att fortsätta att minska sina nukleära arsenaler är viktiga inte minst på grund av deras åtaganden inom ramen för det samlade arbetet för att förhindra ytterligare spridning av kärnvapen. Det är på detta område som min oro är allra störst. Skulle ytterligare stater skaffa sig kärnvapen skulle vi snabbt kunna hamna i en situation där risken för att även begränsade och lokala konflikter skulle resultera i kärnvapenanvändning skulle vara mycket stor. Förutom de etablerade kärnvapenmakterna , , , och har under såväl som skaffat sig nukleära arsenaler, och det är ett allmänt antagande att sedan åtskillig tid också förfogar över kärnvapen. har uppmärksamheten koncentrerats kring och . Det är vår starka förhoppning att fortsatta förhandlingar ska leda till fortsatta framsteg med att på ett trovärdigt sätt eliminera nukleära kapacitet. De så kallade sexpartssamtalen har varit en framgång. Med är situationen mer komplicerad. Landet uppger att dess nukleära aktiviteter ligger inom ramen för existerande internationella avtal. tydliga brott mot dessa åtaganden har dock lett till den brist på förtroende som fört till beslut av om olika sanktioner i syfte att få landet att bland annat temporärt avbryta arbetet med anrikning av uran. Det förblir min starka förhoppning att det kommer att vara möjligt att lösa denna mycket viktiga fråga genom fortsatta förhandlingar. Trots motsättningar i övrigt inte minst vad gäller mänskliga rättigheter sätter vi värde på som en inte minst regionalt betydelsefull utrikespolitisk aktör. I mitt anförande inför IISS i skisserade jag ett program för att effektivare kunna möta de utmaningar som ligger såväl i risken för ytterligare spridning av känsliga nukleära teknologier som i de åtgärder som kommer att krävas för att klara den globala klimatutmaningen. Det är bakgrunden till de diskussioner som också nu driver om möjligheten av multinationella eller internationellt övervakade anläggningar för kritiska delar av kärnbränslecykeln. Det kan ju inte alldeles uteslutas att en lösning också av den iranska frågan den kanske enstaka svåraste på denna så viktiga agenda just nu kan komma att inkludera också sådana inslag. Frågan är dock både komplicerad och känslig såtillvida som den berör den i NPT-sammanhang erkända rätten för alla stater att under internationell kontroll utveckla en nationell kärnbränslekapacitet och följaktligen föranleder tveksamhet till förslagens reella innebörd från vissa så kallade NAM-länder. Det är dock min förhoppning att frågan ska föras framåt såväl politiskt som praktiskt under den närmsta framtiden. Till den allmänna bilden hör självfallet också förberedelserna för den översyn av NPT-fördraget som kommer att äga rum 2010. Att denna är av den allra största betydelse behöver knappast understrykas ytterligare. Målsättningen inför detta mycket viktiga möte måste vara en grand bargain, där äntligen en för alla acceptabel balans uppnås mellan bindande åtaganden om påskyndad kärnvapennedrustning och ett av alla accepterat stärkande av icke-spridningsregimen. Inför denna konferens fäster vi speciell vikt vid möjligheten av framsteg för fördraget om totalt provstopp det så kallade CTBT-fördraget. Här kommer den amerikanska politiken att bli mycket betydelsefull. Frågan kommer att vara högt prioriterad i våra kommande kontakter med . Vi kan stå inför ett nytt och betydligt mer hoppfullt läge. Jag tror att framsteg i denna fråga skulle kunna få mycket stor betydelse när det gäller att bana väg för än mer betydelsefulla framsteg vid . Detta gäller också de viktiga frågor som ligger i de så kallade CD-förhandlingarna kanske allra främst dem rörande ett förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål. Låt mig till slut bara säga att den viktiga agenda jag skisserat här och den är inte fullständig självklart påverkas också av det allmänna internationella klimatet. Arbetet för rustningskontroll och nedrustning sker inte i ett politiskt vakuum. Utmaningarna är stora. Det gäller inte minst spridningsriskerna och . Men låt mig dock säga att jag tillhör dem som trots detta ser vissa möjligheter till framsteg, och i kraft av vår förmåga försöker vi självfallet påverka utvecklingen i den riktningen. 13 (): Tack, utrikesministern, för svaret. Det var ju ett långt svar, men det var också innehållsrikt, initierat och kunnigt, så det kanske kan ursäktas. har tidigare varit ledande i arbetet för kärnvapennedrustning. Frågan om massförstörelsevapen och de hot de utgör mot vår trygghet är mer aktuell . Det är över, men kärnvapen fortsätter ändå att vara en central del i internationell säkerhetspolitik. argumenterade uppsatta Natomilitärer för att Nato ska kunna slå till först med kärnvapen. I arbetet med nedrustning måste lika mycket tryck upprätthållas på icke-spridningsarbete som på nedrustning av befintliga arsenaler. Så länge något land har kärnvapen kommer andra att vilja skaffa det. Så länge kärnvapen finns är det alltid risk att de kommer att användas. Målet för ett svenskt och internationellt nedrustningsarbete måste naturligtvis vara en värld fri från kärnvapen. Det är bakgrunden till min interpellation som ledde fram till två frågor. Jag sade att utrikesministern gav ett långt svar. Jag tycker att det var ett bra svar såtillvida att det var innehållsrikt och kunnigt, men jag tycker inte att det riktigt svarade på frågorna. Det var en bra beskrivning av det internationella läget, av internationella förhandlingar och av hur den här oerhört komplicerade frågan ser ut. I min interpellation frågade jag: Avser utrikesministern att ta några initiativ för att öka takten i det internationella nedrustningsarbetet? Jag vet inte om jag ska tolka utrikesministern som att svaret på den frågan är nej. Jag kunde inte av svaret utläsa om utrikesministern skulle ta något sådant initiativ. Det får väl den fortsatta debatten avgöra. Den andra frågan var: Avser utrikesministern att agera för att åter ska bli en ledande kraft för kärnvapennedrustning? Jag kände inte riktigt att jag fick svar på den heller. Slutet av svaret andas möjligen lite av det: i kraft av vår förmåga försöker vi självfallet att påverka utvecklingen i den riktningen. Det är ju positivt. Det har jag inga synpunkter på. Men är vi beredda att bli ledande och gå före i de här stora viktiga frågorna? I det här svaret kan vi säkert hitta en hel del samstämmighet i vår problembeskrivning, men jag saknar hettan, glöden och engagemanget i frågan. Om jag får göra en jämförelse, utan jämförelse i övrigt, har ju utrikesministern i närtid utvecklat ett språkbruk som har visat hetta och engagemang i en helt annan fråga. Där blir utrikesministern dessutom starkt kritiserad för sitt ordval och språkbruk. Jag vet inte om jag kommer ihåg det rätt, men jag tror att utrikesministern då försvarade sig med att hänvisa till en svensk tradition att tala klarspråk i utrikespolitiken, eller något åt det hållet. Om det var lämpligt i Georgienfallet är en annan debatt. Men det skulle vara skönt om utrikesministern kunde använda detta klarspråk, denna hetta och engagemang i en fråga som kanske är den allra viktigaste och mest avgörande för mänsklighetens fortsatta existens på jorden. Därmed inte sagt att det inte finns många andra viktiga politiska frågor. Svaret är innehållsrikt, och det finns toner i det som jag kan känna viss sympati för. Men jag saknar egentligen svar på frågan om vi är beredda att ta ledningen och om vi är beredda att öka takten. Jag saknar också glöden och engagemanget i svaret. 14 (): Det är en väldigt viktig interpellation som har ställts. Precis som interpellanten tycker jag att det är ett relativt bra och utförligt svar, även om det inte ger svar på riktigt alla frågor. Men jag skulle vilja fråga utrikesministern om det som står längst ned på första sidan, det vill säga stycket som börjar med: Förutom den faktiska utvecklingen, och så vidare. Jag skulle vilja fråga om den slutsats som utrikesministern sedan kommer fram till. Det står: Värt att notera i sammanhanget är den relativt tyngre roll som kärnvapen har i den ryska militära doktrinen liksom i de totala ryska militära satsningarna. Det gäller alltså i förhållande till roll. Jag skulle vilja veta lite mer vad den tesen bygger på, särskilt i förhållande till det som nu hotar med när det gäller nästa stora orosmoment som är , där man på grund av den eventuella kärnvapentillverkningen hotar med att anfalla . Jag tycker att de är lika goda kålsupare båda två. Därför skulle jag vilja veta varför så att säga är värre än . Vi delar också oron för att om fler stater skulle skaffa kärnvapen så lever vi i en väldigt farlig värld framöver. Det är mycket viktigt att och avvecklar mer än vad de redan har gjort. Men när det gäller är frågan, precis som utrikesministern skriver här, väldigt komplicerad. Det finns ett starkt motstånd mot kärnvapenrustningen hos befolkningen i . Men när man hamnar i situationen att eventuellt kommer att anfalla landet, vems sida kommer man då att ställa sig på? Jag tror inte att iranierna är beredda att ställa sig bakom ett anfall mot och få en situation som den i eller i , alltså inte ens regimkritikerna. Det är naturligtvis en mycket komplicerad situation. Jag tror att många skulle ställa sig bakom landet. Människor ställer sig inte bakom regimen, men de ställer sig bakom sitt land oavsett vilken etnisk grupp de tillhör i . Det är i alla fall de signaler som jag får från många som jag har talat med. har tidigare skrivit en motion om att vi ska arbeta för en kärnvapenfri zon i . Som brukligt är här i avslås alla motioner. Men vi kommer nog att återkomma till denna fråga. Jag tror att det bästa sättet att komma till rätta med kärnvapenfrågan är en massiv satsning på förnybara energislag och en total avveckling av kärnkraften, till att börja med. Det kunde vara intressant att få höra utrikesministern utveckla också det resonemanget. I slutet av interpellationssvaret, på s. 3, står det att regeringen inför denna konferens fäster speciell vikt vid möjligheten av framsteg för fördraget om totalt provstopp. Det står att frågan kommer att vara högt prioriterad i kontakterna med och att vi kan stå inför ett nytt och betydligt mer hoppfullt läge. Detta skulle jag vilja höra lite mer om. 15 Utrikesminister (): Jag ber om ursäkt, men jag försökte att vara någorlunda konkret. Det är så lätt att man i en sådan här fråga använder högtflygande ord och vackra formuleringar. Men till slut måste man landa på vad vi faktiskt ska försöka åstadkomma i en konkret förhandling och de bidrag som möjligen kan komma med i detta sammanhang. Vi är ingen kärnvapenmakt. I allt väsentligt är det bra. Men vi har inte så mycket att nedrusta själva. Jag ska kortfattat ta upp frågor. Angående rysk respektive amerikansk militärdoktrin lägger jag ingen värdering i detta. Jag bara konstaterar att i den ryska militära doktrinen som den publiceras spelar kärnvapen en mycket större roll, och i de faktiska ryska militära satsningar som vi ser är kärnvapen relativt sett viktigare än i den amerikanska. Detta kan vara, sade jag, ett uttryck för att ryssarna anser sig icke lika avancerade på det konventionella området som man anser att amerikanerna är och upplever ett behov av att balansera detta med nukleära satsningar. Det är bara ett konstaterande. Jag ska inte ägna mig åt att värdera nukleära doktriner. Iranfrågan tycker jag kanske är den enstaka viktigaste och svåraste, därför att om skulle skaffa sig en nukleär vapenkapacitet tror jag att det leder till en ny rustning. Det leder till, utan att peka på vissa, att ett antal länder i världens mest volatila region också kommer att skaffa sig denna kapacitet. Med tanke på att konflikten kan inträffa där hamnar vi i en situation där kärnvapenkriget blir en högst reell möjlighet. Det är oerhört farligt. Då måste vi koncentrera oss på att försöka lösa detta. Det måste lösas förhandlingsvägen. Jag valde mina ord på denna punkt med mycket stor noggrannhet. Det gäller att hitta öppningar framöver som kanske inte är fullt så lång som många tror men som i alla fall finns och som måste utnyttjas. Kan spela någon roll i det sammanhanget? Det vill jag inte ställa i utsikt, men det kan man inte heller utesluta. Vad finns det då i övrigt för konkreta områden? Jag tror att CTBT-fördraget är viktigt och att man får en ratificering av detta, det vill säga avtalet om fullständigt provstopp. Det begränsar möjligheterna till spridning också. Där är den amerikanska inställningen nu avgörande. Det sker en förändring. Om jag lyssnar på de bägge kandidaterna uttrycker de sig väsentligt annorlunda än de som har dominerat i den amerikanska debatten tidigare. Därför kommer detta att vara en prioriterad fråga i vår dialog med den amerikanska administrationen och med den amerikanska kongressen som också spelar en väsentlig roll i denna fråga . Jag tror att det är en av nyckelfrågorna inför och CTBT. Kan vi få ett framsteg när det gäller någon typ av internationalisering och multinationalisering av kärnbränslecykeln tror jag att det betyder mycket för att förhindra spridning av dessa teknologier. och jag har lite olika inställning till kärnkraften. Så är det. Det lär vi inte förändra med dagens debatt. Sedan kan vi också konstatera att x nationer där ute kommer att skaffa sig kärnkraft. Om vi kan internationalisera när det gäller de känsliga delar av den teknologi som finns gör vi väsentliga framsteg i det för min del väsentliga icke-spridningsarbetet. Låt mig till detta under de sista av min talartid, med hastiga formuleringar som det blir i ett sådant här sammanhang, också lägga vikten av, som jag antydde i slutet av interpellationssvaret, samtalen mellan och . De har visserligen reducerat högst avsevärt. Men det finns en betydande potential, enligt min mening, för dem att gå ned högst väsentligt i fråga om antalet stridsspetsar och även i fråga om en del vapensystem. Det skulle vara betydelsefullt också som signaler till den översynskonferens om icke-spridningsavtalet som vi hoppas ska leda till både att man återupprepar att vi vill gå mot en kärnvapenfri värld och att man stärker olika typer av engagemang i icke-spridningsregimen. Jag ber om ursäkt att jag har överskridit talartiden igen. Det är en viktig fråga. 16 (): Det är en viktig fråga, det är vi överens om. Utrikesministern visar att han har kunskapen i frågan. Utrikesministern svarar återigen på ett initierat och kunnigt sätt. Men jag saknar fortfarande svaret på frågan: Ämnar utrikesministern ta initiativ till att ska bli en ledande kraft? Svaret måste bli nej eftersom jag har ställt den två gånger, och det närmaste svar som jag har fått var vad möjligen kan göra i sammanhanget. Jag tror mig veta att inte har kärnvapen. Men det var inte det som frågan gällde, utan det var att upprätthålla den gamla goda traditionen att tala klarspråk i utrikespolitiken som utrikesministern ibland excellerar i. Om dessa tillfällen alltid är så väl valda kan vi ta en annan debatt om. Men med tanke på utrikesministerns kunskaper i denna fråga skulle det vara väldigt skönt att få höra detta klarspråk och engagemang. Det finns olika saker som vi kan göra. Vi kan till exempel försvara vår alliansfrihet och på det sättet stärka våra möjligheter och vår trovärdighet när det gäller att vara pådrivande i det globala nedrustningsarbetet. Det är ett sätt för att agera. Sedan kan vi agera både som enskilt land och i EU. Det finns medlemsstater, kamrater, i EU som är kärnvapennationer. De borde naturligtvis nedrusta för den goda sakens skull. När det gäller stormakterna och ska vi naturligtvis använda alla våra möjligheter att påverka. I den del av svaret från utrikesministern som gäller den komplicerade situationen i sägs det att landet uppger att dess nukleära aktiviteter ligger inom ramen för existerande internationella avtal och att det är komplicerande. Jag kan hålla med om att det är komplicerande, men uppenbarligen kan man ändå utsätta för rätt tuffa internationella påtryckningar. Om jag har förstått saken rätt har det träffats ett avtal mellan och som gäller försäljning av kärnbränsle. Här föreligger det också ett avtal, men det finns ingen tuff attityd från det internationella samfundet trots att inte har skrivit på icke-spridningsavtalet och egentligen inte skulle kunna få handla med kärnbränsle. Det finns en dubbel bokföring i världen som är väldigt farlig. Det står också någonstans i svaret att anses ha kärnvapen. Det är nog ingen dålig gissning att tro att det är så. Vi är helt överens om att det är en katastrof om regimen i skaffar sig kärnvapen. Det är ingen diskussion om det. Men kärnvapen är en av nycklarna till varför vill ha kärnvapen. Då måste man också kunna höja tonläget. skulle kunna hjälpa till att få bort den här dubbla bokföringen så att man dömer på samma sätt som när det gäller kärnvapenupprustning, om det nu förekommer på det ena eller andra stället, och hanterar på samma sätt som inom de olika avtal som finns. Här säger man att eventuellt följer avtalen, men de blir ändå ganska hårt ansatta. har uppenbarligen inte skrivit på det här avtalet, och då borde övriga länder i den internationella gemenskapen inte sälja kärnbränsle till dem. Men det säger vi ingenting om. Det blir en dubbel bokföring där ser hur världen hanterar olika länder olika. Att hjälpa till att få bort den dubbla bokföringen skulle kunna vara ett sätt för medverka. Dessutom måste vi naturligtvis ha hettan, glöden och engagemanget i frågan. 17 (): Jag konstaterar att utrikesministern inte lägger någon värdering i det som stod i interpellationssvaret om att lägger större vikt vid kärnvapen än . Det är bra att kunna konstatera det därför att i andra sammanhang har jag hört utrikesministern ta till brösttoner mot , men jag har aldrig hört honom ta till brösttoner mot . Det är bra att veta att det inte finns någon värdering med i detta. Utan kärnkraft skulle vi inte heller ha några kärnvapen. Den dagen då bestämde sig för att ha civil kärnkraft var tanken också att man skulle kunna utveckla en atombomb även i . Vi valde att inte göra det, men det fanns med när vi skulle fatta beslut om kärnkraften. Det är viktigt att påminna sig detta. Så resonerar naturligtvis många andra länder också. De flesta av världens krig och konflikter handlar om energi, olja, gas och annat. Här har vi ett energislag som kan ställa till en så oerhörd förödelse i världen att vi faktiskt borde avveckla hela den hanteringen på en gång. Jag konstaterar också att vi har en likartad uppfattning när det gäller . Man måste fortsätta att förhandla och hitta vägar framåt. Men sedan har jag kanske en annan uppfattning när det gäller deras möjligheter att utveckla den civila kärnkraften. Inget land borde fortsätta att göra det. 18 Utrikesminister (): och jag har som sagt olika meningar om kärnkraft, men om vi för en gångs skull låter den debatten vara värderingsfri kan vi ägna oss åt att se på den värld som faktiskt finns och som inte huvudsakligen befolkas av vare sig miljöpartister eller moderater men där det finns länder som väljer kärnkraft därför att de bedömer det som viktigare att klara klimatmålen. Till dessa länder hör . De har egentligen inte några inhemska energiresurser att tala om. För att klara klimatmålen ser de det som nödvändigt att bygga ut kärnkraften. Det så kallade 123-avtalet med ska ses i ljuset av detta. Att ett antal länder hjälper med den fredliga teknologin i utbyte mot att man underställer dessa delar av det indiska nukleära programmet internationella inspektioner och internationella avtal. Till saken hör att , i motsats till en del andra länder som har nämnts i de här sammanhangen, har varit pålitligt både i praktiken och i politiken när det gäller icke-spridningsfrågor. Det har sin betydelse i detta sammanhang. Där är skillnaden gentemot rätt betydande. Som påpekas har inte varit med i , men har varit det.