prot · GV0951 · 2008-01-15 00:00:00 — Sjukvården ska vara offentlig till stor del. Jag känner en oro för att den här regeringen kommer att sälja ut exempelvis våra sjukhus. Det kommer att stå på listan över allting annat som ska säljas ut av svenska folkets tillgångar. Jag hoppas att du lyssnar på dessa undersköterskor som ringde till mig, ministern. De har beskrivit sin situation. Många som jobbar ute i vården är mycket frustrerade. Det handlar enbart om vinsten för ägarna i aktiebolaget och inte om att den gamle eller den som behöver hjälp är i fokus. Det sitter någon vd i och talar om för dem: Nej, men jobba på nu! de här 24! Få in dem i schemat! Jag vet många som i flera fall inte har fått hjälpen, där ingen har knackat på dörren och kommit och funnits till hands för den äldre. Det är då man hoppas att alla har styrkan att våga anmäla, att våga säga ifrån, såväl anhöriga som anställda. Det är också där jag oroar mig för framtiden när det gäller demokratin, att man ska våga uttala sig och våga säga ifrån. Det var det jag mötte hos de här tjejerna, att man är rädd för att tappa sitt arbete på grund av att många inte vågar sig på att bli arbetslösa . Jag hoppas att ministern ändå tar till sig det här och verkligen lyssnar. Jag hoppas också att denna regering tar sig en funderare innan man driver på mer åt privatiseringssidan. 52 FINN (): Jag vill komplettera framställan till socialministern med att säga att man också ska lyssna till alla dem som jag nämnde från min livserfarenhet som har varit kritiska till dålig kvalitativ verksamhet, när det gäller både personal och patienter inom offentligt driven verksamhet. Det är inte tu tal om att man i svaret från socialministern kan läsa just att balansen mellan det offentliga och andra entreprenörer och driftsformer inte är i fokus för socialministerns huvudsakliga intresse, utan det är just kvaliteten, effektiviteten och säkerheten för patienten. Patienten är i centrum, kort sagt. Så åter till interpellanten, som plötsligt gör ett väldigt lustigt lappkast. undrar man: Är det verkligen patienten som är i centrum? Nej, det som är i centrum i det senaste inlägget från interpellanten är att det är den som äger produktionsmedlen. Det här är klassisk socialistisk retorik, som jag inte alltid tycker att Socialdemokraterna hemfaller till men som här blir väldigt tydlig. Det spelar alltså ingen roll om någon annan producent än de som svenska staten äger producerar bättre kvalitativ vård, mer effektiv vård och mer tillgänglig vård, utan det är fortfarande ägandet som står i centrum. Man har alltså inte, enligt interpellanten, huvudfokus på patientens nytta av det hela. Om vi flyttar detta utanför sjukvården kan vi säga så här: Varför inte säga att vi ska ha bara svenska bilar, bara svenska radio- och tv-apparater och så vidare? Då är vi tillbaka till detta. Eller också kan man säga att allting som är offentligägt ska vara svenskt, inte för att det nödvändigtvis gynnar kunden, i det här fallet patienten, utan för att det viktiga är att se till ägandet. Min fråga till interpellanten blir avslutningsvis: Är det viktigare vem som äger det som produceras, eller är det patientens nytta som står i centrum för det som är den politik som Socialdemokraterna vill driva? 53 (): Det är en intressant debatt som har lyft upp, och jag skulle vilja ställa några frågor till socialministern. Offentlig vård tjänar på att människor är friska. Privat vård tjänar på att människor är sjuka. Det är alltså olika drivkrafter för det gemensamma kontra näringslivet. Vinst kommer alltid att komma i första hand för ett aktiebolag. Det är den naturliga följden av aktiebolagslagen. Då är min fråga, om man jämför den offentliga vården med den privata: Anser socialministern att en vinst kan framkallas på annat sätt än genom minskad bemanning och lägre personalkostnader jämfört med till exempel ett landsting? Tittar man nu på de olika privata alternativen till exempel friskolor men även dagisverksamhet och personliga assistenter visar det sig ofta att kvaliteten har blivit lägre. Man har tagit bort saker som finns i den offentliga verksamheten just för att kunna göra en vinst och tjäna pengar. Då är frågan: Tjänar patienten i slutändan på det här? Om vi vet att den offentliga vården tjänar på att människor är friska och vi får in ett inslag i vården där det enda incitamentet är vinst som man tjänar på att människor hålls sjuka längre, tror socialministern att det är en bra utveckling inom sjukvården? Det skulle jag vilja veta. 54 Socialminister (): Det är, som sagt, många intressanta frågor i luften. Jag tror att det är viktigt att tänka så här: Om ni som debatterar , och , vill fullfölja det resonemang som ni för i de senaste inläggen lägger ni fast en ny politik för Socialdemokraterna som innebär att all vård och omsorg enbart kommer att kunna drivas i offentlig regi. I så fall är det ett nytt ljud och ett viktigt besked som ni har att lämna. Står ni fast vid det som har varit den mer pragmatiska socialdemokratiska politiken runt om i vårt land, nämligen att det ska finnas utrymme för andra utförare än offentliga när det gäller offentligt finansierad vård och omsorg? Då får ni ju vara med på resonemanget om hur vi hittar metoder som gör att vi kan säkerställa att vi har en hög kvalitet, vare sig det handlar om offentligt utfört eller privat utfört. Men tongångarna i de senaste inläggen tyder på att ni tror att det är det offentliga som ska svara för allting. Jag tror att det är viktigt att återföra resonemanget till det som Finn tar upp: Vad är det som är utgångspunkten? Jag tror att utgångspunkten, vare sig man är socialdemokrat, kristdemokrat eller moderat, i den här diskussionen är att skapa förutsättningar för bästa möjliga vård och omsorg om våra medmänniskor. Och sedan gäller det att hitta bra metoder för att göra det. Då finns det en del av oss jag tror att det är alla här i kammaren som menar att det här kan utföras i olika former. Det kan utföras i kooperativ form genom att till exempel några sjuksköterskor går samman och startar ett personalkooperativ. Det kan handla om att någonting är föreningsdrivet. Det kan handla om att det är ett privat företag. Det kan handla om att kommunen eller svarar för verksamhet. Men det kan utföras i olika former. Sedan gäller det att ha metoder för tillsyn, för att kunna följa upp, för att kunna jämföra, kort sagt för att säkerställa kvaliteten. Det är det som är modellen. Det resonemang som ni har fört i de senaste inläggen är att allt bara kan utföras av det offentliga. Jag tror att det egentligen inte är er uppfattning. för ett resonemang där hon får det att låta väldigt skumt med utländska företag och utländska kedjor. Det resonemanget känns lite obehagligt för mig. Om vi skulle överföra det till några andra områden jag ska avstå från att göra det just nu tror jag att det finns goda idéer, goda verksamhetsidéer och människor som är goda även om de råkar komma från ett annat land och som kan bidra till att utveckla den svenska vården och omsorgen. Man är inte diskvalificerad för att man har sitt ursprung i eller kommer från ett annat land. Jag tror att det här kan utföras i olika former. Då säger man här: Lyssna på undersköterskorna! Ja, vi lyssnar på undersköterskorna. Vi lyssnar på de undersköterskor som finns i offentlig regi som säger: Vi efterlyser ett annat sätt att få driva den här verksamheten. Jag har lyssnat på de undersköterskor i som är väldigt glada över att de har alternativa arbetsgivare att kunna vända sig till. Jag har lyssnat på de distriktssköterskor i som driver en verksamhet i privat regi i stället för att jobba för därför att de tycker att de kan möta patienterna bättre. Jag tycker att det ska finnas olika verksamheter, allt naturligtvis väl kontrollerat så att vi kan säkerställa att brister inte uppkommer. Men jag tycker att olika former ska få utvecklas, för jag tror att det är det som är det bästa för oss när vi behöver vård och omsorg, när vi blir gamla eller sjuka och sårbara. 55 (): Tack så mycket, socialministern. Patienten ska alltid stå i centrum. Plånbokens storlek ska däremot aldrig avgöra vilken vård man ska kunna få om man är gammal och sjuk. Jämför inte sjukvård med att köpa en vara, en korv med bröd eller någonting! Det kan finnas situationer där alternativ till den offentliga sektorn är bra alternativ. Jag nämnde kooperativen jag tyckte att jag var väldigt tydlig. Skillnaden mellan ett kooperativ och ett aktiebolag är att kooperativet har pengarna och medlen tillbaka medan man i aktiedelen vill ha vinstutdelning . Jag tänker inte slå bort det heller. När det gäller oss socialdemokrater har vi rådslagsarbete på gång. När det gäller sjukvårdsdiskussionerna har vi just nu interna diskussioner om hur vår politik ska formas och vilken vilja vi ska gå emot. Men just nu är det ni som regerar , och det är ni som står till svars för er politik. Kvalitet och likvärdighetsprincipen ska alltid komma främst. Det är klart att det finns bra idéer att ta till sig från andra länder. Det är inte det som jag är emot. Men jag är rädd för att vi tappar styrinstrumentet. ifrågasatte här i talarstolen om det är bra att demokratin kommunpolitiker och landstingspolitiker bestämmer. Vi skiljer oss i mycket när det gäller synen, och det är bra att skiljelinjerna visar sig här i riksdag. De visar sig väldigt tydligt i den politik som förs när man jämför den med den socialdemokratiska politiken. Vi vill inte slå ut människor. Jag är orolig för att det blir en privatiseringsiver inom den offentliga sektorn, för det handlar om skattebetalarnas pengar, och svenskarna gillar den svenska modellen, som har varit i svensk sjukvård . Lyssna, ministern! Jag har en present till dig. Tänk efter före, . Är det utflykt, eller ska rullstolen säljas? 56 (): Jag noterar att jag inte fick något svar från socialministern på min fråga om han ansåg att det fanns något annat sätt för de privata aktiebolagen att öka vinsten än att minska bemanningen och få lägre personalkostnader jämfört med kommuner och landsting. Det är som jag säger: Offentlig vård tjänar på att människor är friska medan privat vård tjänar på att människor är sjuka. Jag håller med socialministern i en fråga: Om man ska ha privata alternativ ska det ske genom offentlig insyn. Jag delar uppfattning att den offentliga insynen bäst sker genom förtroendevalda som är valda i demokratisk ordning. Då får man också en ordentlig insyn. Problemet är när man inte får insyn och medborgarna inte får möjlighet att ha inblick i vad som sker i ett bolag. Regeringen pratar om att man vill öka mångfalden. Inom de verksamheter där man säger att mångfalden ökar är det ofta en enfald. Det är ofta två tre företag som är stora, och de är ofta multinationella. Det är klart att det finns ett stort intresse från dem. Man kan se att svensk sjukvård kostar hälften av vad amerikansk sjukvård kostar. I den amerikanska vården är de privata alternativen naturligtvis stora. Det är klart att det finns ett stort ekonomiskt intresse av att kunna ta del av skattepengar där man bara kan casha in dem. Då är min fråga: Tror socialministern att patienten alltid kommer att komma i första hand? Aktiebolagens främsta drivkraft ska faktiskt enligt lagen vara att driva vinst. Det kommer att ske på patientens bekostnad. Jag är oroad. Jag vill i alla fall få ett svar från ministern på min fråga. Kan vinsten ske på annat sätt än genom minskad bemanning och lägre personalkostnader jämfört med kommuner och landsting? 57 Socialminister (): Jag är ledsen om jag inte var riktigt tydlig i frågesvaret tidigare. Ja, jag tror naturligtvis att det går att åstadkomma en verksamhet som är effektivare än den som bedrivs kanske inte alltid, men . Det handlar mycket om hur man lyckas organisera verksamheten och motivera personalen att göra sina bästa insatser. Detta finns det tusen olika exempel på. Jag tror inte att jag behöver leda det i bevis här och . Jag håller med om det som säger om att patienten alltid ska komma i första hand. Hon frågar om det alltid kan vara så. Det är ju vår uppgift att säkerställa att det blir så. Vi har ett system i som finansieras gemensamt och där vård och omsorg ges efter behov. Det är detta vi ska säkerställa. Vad vi nu diskuterar är om andra än det offentliga kan meddela den vården och den omsorgen. Jag menar att de naturligtvis kan det. Det har också varit den socialdemokratiska linjen, åtminstone , även om man nu kan skönja en viss tveksamhet i inläggen. Man hävdar att när andra än det offentliga driver verksamhet sker det på patientens bekostnad. Har man det synsättet så ska naturligtvis allting ligga i offentlig regi. Det tror jag inte att ni egentligen tycker, tänker eller vill. Då måste diskussionen handla om hur vi åstadkommer bästa möjliga styrning av den offentligt finansierade vården och omsorgen och om hur vi åstadkommer bästa möjliga förutsättningar för dem som är gamla eller sjuka och behöver hjälp och stöd. Det är det som jag ägnar åt. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2007/08:205 om ökad jämställdhet i vanliga familjers vardag 58 Socialminister (): har frågat integrations- och jämställdhetsminister om hon avser att med jämställdhetspolitik i fokus vidta några faktiska åtgärder för att stärka pappors roll i familjen samt öka jämställdheten i vanliga familjers vardag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Först vill jag tacka för frågorna och för att jag bereds tillfälle att föra fram regeringens värderingar i familjepolitiken. Jag är stolt över att regeringen kan presentera en familjereform som består av frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag, jämställdhetsbonus, barnomsorgspeng och ökat pedagogiskt uppdrag i förskolan. Gemensamt för alla delar i reformen är att de syftar till att öka familjernas valfrihet och stärka föräldrarnas makt över sin livssituation. Både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv. För regeringen är det självklart att familjepolitiken bör underlätta för både kvinnor och män att ta ett aktivt och jämlikt ansvar för föräldraskapet. Familjen är den gemenskap där vår trygghet och känsla av sammanhang grundläggs. Vår familjepolitik utgår från att alla familjer och alla barn är lika mycket värda, med sina olika önskemål och behov. Jag vill återigen lyfta in barnperspektivet i diskussionen om familjepolitiken. Det är viktigt att se att barnen är individer med olika behov. Föräldrarna är de som har huvudansvaret för barnets välbefinnande och för att se till barnets bästa. Regeringens avsikt och ambition är att stödja föräldrarna i de val de gör i sin vardag. Familjepolitiken och jämställdhetspolitiken går hand i hand. Regeringen vill genom olika reformer förbättra förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män. En ökad jämställdhet kan bidra till tryggare familjeförhållanden och till stabila uppväxtförhållanden för barnen. Däremot anser regeringen inte att jämställdhet uppnås genom inskränkningar i familjernas valfrihet. Jag vill också bemöta de olika påståenden interpellanten gör. Vårdnadsbidraget kommer att bli ett alternativ för de föräldrar som önskar mer tid med sina barn. Vårdnadsbidraget kommer att gå att kombinera med förvärvsarbete och ska kunna trappas av mot nyttjande av offentligt finansierad förskoleverksamhet. Detta gör det möjligt att på olika sätt kombinera vistelse i förskoleverksamhet och omsorg i hemmet med förvärvsarbete. Vårdnadsbidraget kan exempelvis utformas så att det skapar möjlighet för föräldrar att hämta sina barn lite tidigare från förskolan. Jämställdhetsbonusen syftar till att förbättra förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män i ansvaret för hem och barn i uttaget av föräldraförsäkringen och på arbetsmarknaden. Reformen innebär att den förälder som har tagit ut flest dagar med föräldrapenning får en skattelättnad om han eller hon börjar arbeta som den andra föräldern tar ut sina dagar med föräldrapenning. Föräldrarna kan även erhålla bonusen via jämkning. Detta innebär att bonusen utbetalas till den arbetande föräldern direkt i samband med den andra förälderns föräldraledighet med föräldrapenning. Regeringen anser att en barnomsorgspeng bör införas i kommunerna för att öka föräldrarnas valfrihet men även för att främja en större variation av anordnare. Föräldrar som är berättigade till förskoleverksamhet bör få rätt till en barnomsorgspeng. Kommunerna kommer i detta sammanhang att åläggas en skyldighet att stimulera fler verksamhetsformer och att informera om de förskolor och annan pedagogisk verksamhet som finns för barn mellan ett och i kommunen. Pappor liksom mammor kommer att kunna ta del av kommunens information för att kunna göra de val de önskar. Möjligheten att få skattereduktion vid köp av hushållstjänster bidrar till att underlätta vardagslivet för föräldrar och därmed till att förena arbete och familjeliv. Det är viktigt att se till alla aspekter i en familjs vardag och livspussel. Att med barnets bästa i fokus främja ett högt arbetskraftsdeltagande bland både kvinnor och män och främja att både kvinnor och män tar ett gemensamt ansvar för arbetet med hem och familj kräver olika typer av insatser. Regeringen har presenterat en rad reformer med detta syfte. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 59 (): Eftersom alltså är förhindrad att närvara på grund av sjukdom tar jag svaret på interpellationen. har frågat integrations- och jämställdhetsminister om hon avser att med jämställdhetspolitiken i fokus vidta några faktiska åtgärder för att stärka pappornas roll i familjen samt öka jämställdheten i vanliga familjers vardag. Frågan besvaras av socialministern. Jag har försökt hitta svar på den fråga hon ställer, men jag hittar inte riktigt svaret. Jag ska dock ställa en fråga. Gemensamt, säger socialministern, för alla delar i reformen är att de syftar till att öka familjernas valfrihet och stärka föräldrarnas makt över sin livssituation. Både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv. För mig finns det fler familjer än den med två föräldrar. En familj kan också bestå av en ensamstående förälder. När det då i svaret sägs att vårdnadsbidraget kommer att bli ett alternativ för de föräldrar som önskar mer tid med sina barn undrar jag om socialministern och regeringen tänkt på de föräldrar som är ensamstående och om regeringen tror att de ensamstående föräldrarna kommer att ha råd att ta del av vårdnadsbidraget genom att gå ned till och vara hemma. Är det en realistisk tanke? Eller är tanken bakom vårdnadsbidraget att en familj ska bestå av två vuxna? Är det syftet med vårdnadsbidraget? I den tidigare konstaterades att vårdnadsbidraget inte ökar jämställdheten. Jag undrar om socialministern tagit del av den ? Det vore intressant att få veta. I svaret sägs också att skattereduktion vid köp av hushållstjänster bidrar till att underlätta vardagslivet för föräldrar. Min fråga blir om socialministern tror att de ensamstående föräldrarna, i huvudsak kvinnor, kommer att ha råd att ta del av dessa tjänster. Kommer de att kunna avstå från de pengar som det kostar att köpa tjänsterna, detta i kombination med att de kanske har vårdnadsbidrag? Tanken hos socialministern och regeringen måste väl vara att det inte bara är familjer med två vuxna personer som ska kunna ta del av detta? Det är min fråga till socialministern. Att vårdnadsbidraget skulle innebära att man får mer tid för sina barn kan i själva verket betyda raka motsatsen. Det är ingenting som säger att man inte använder pengarna till något helt annat i stället. Man kan, i kombination med hushållsnära tjänster, köpa sig en barnflicka. Någon som blivit utstämplad från a-kassan och går på socialbidrag får därigenom möjlighet att bli anställd i hemmet. Man kan alltså jobba dubbelt så mycket och dessutom få betalt för barnpassningen. Det blir en tjänst som skattesubventioneras . Var det regeringens tanke att man skulle kunna använda dessa två reformer, som regeringen kallar dem, och gå till väga på det sätt som jag beskriver? Det vore intressant att höra om socialministern har några tankar om det. Vidare sägs i svaret att barnomsorgspeng bör införas i kommunerna för att öka föräldrarnas valfrihet men även för att främja större variation av anordnare. Kommunerna ska åläggas en skyldighet att stimulera fler verksamhetsformer och informera om de förskolor och annan pedagogisk verksamhet som finns. Om vi tänker oss att man använder vårdnadsbidraget till att köpa tjänster av någon, alltså inte en förskola, omfattas den personen inte av socialtjänstlagen enligt vilken man är skyldig att informera kommunen till exempel om det föreligger misstanke om misshandel av ett barn. Tycker socialministern att det är sådant som fallit igenom beträffande vårdnadsbidrag och hushållsnära tjänster, sådant som man missat? 60 FINN (): Det är lustigt så olika man kan se på saker. Ändå tror jag att vi i grunden vill allas väl. Det är glädjande, och jag är stolt över, att det just är socialministern som svarar på denna fråga. Socialministern har ett ganska tydligt ansvar för barnpolitiken, och när man svarar på en sådan här fråga om jämställdhet ligger utgångspunkten i barnet. För att barnet ska fungera måste vårdnadshavarna naturligtvis ges möjligheter, och här kommer vi in på själva problemet. , som svarar i interpellantens ställe, säger att det handlar om att vi i alliansen har någon form av låsning vid kärnfamiljen. Jag tycker mig inte alls se det. Tvärtom öppnar vi upp för olika vårdnadshavarkonstellationer. Däremot låser sig oppositionen vid att de vet mycket bättre hur vårdnadshavarna vill fördela arbetet. Låt mig ta mig själv som exempel. Jag är och har tillsammans med min livskamrat fött upp tre barn. Vi har delat på sysslor fram och tillbaka över tiden. Det har varit manligt och kvinnligt på olika sätt och ibland kvinnligt och manligt på ett sätt som man kanske inte föreställer sig. Vi tycker att vi från tid till annan på ett rimligt sätt lyckats fördela arbetet. Är det så att regeringen, eller för den delen , vet bättre hur vi borde fördela våra arbetsbördor? Jag tror att de flesta vårdnadshavare uppfattar en ofrihet när det uttalas dekret om hur det ska vara för då passar alla in i . Till slut kanske ingen passar in i och vi får ett slags skenrättvisa där inte barnen lyfts fram, och än mindre vårdnadshavarnas intressen och behov av att utforma sin egen politik för barnen och sina egna arbetsliv. I stället lyfter man fram jämställdheten som det överordnade. Man lyfter fram olika typer av andra lösningar. Låt oss för titta på hushållstjänsterna, som här förkastas, som ett inslag i att underlätta för barnfamiljerna. Under den socialdemokratiska regeringen hade man skattesubventioner för ombyggnadstjänster. Där kom männen rimligtvis längre bort från familjen eftersom det var ett sätt att stimulera byggandet och det i huvudsak var män som sysslade med byggande. Jag kan därför inte förstå hur man kan motsätta sig att servicetjänster får en skattesubvention när man låter andra typer av tjänster, kanske i det här fallet typiskt manliga, få skattesubventioner. Det rimmar inte särskilt väl. Det finns mycket fördomar kring hur vi som vårdnadshavare fördelar våra arbetssysslor i ett modernt samhälle. Jag tycker inte att det känns rimligt att tvinga fram en jämställdhet på exakt lika villkor genom något slags generell bedömning av hur olika vårdnadshavare vill fördela arbetet mellan sig för barnens bästa. Därför är jag stolt och glad över att denna jämställdhetsbonus finns med i familjepaketet från alliansen. Det är en morot för att stimulera, utan att ha pekpinnar för hur varje enskilt par, eller för den delen ensamstående förälder, ska förhålla sig till sitt vårdnadshavandeskap.