prot · GV0983 · 2008-03-26 00:00:00 — var jag på ett möte där , generaldirektör för , var med. Han berättade att rekordet i lagstiftningsändring här i är . Det går alltså att ändra en lag väldigt snabbt. Det skulle vi kunna göra om vi fattade beslut om att göra det. Det behöver inte ta . I har vi brist på arbetskraft, men också brist på befolkning i väldigt många delar av landet. Ändå skickar vi ut dem som har valt att bo just hos oss, i , i och på många andra ställen. Det är slöseri med resurser. Men migrationsministern har varit tydlig. Jag kan inte tolka det på något annat sätt än alldeles gjorde. Den här gruppen kommer inte att omfattas av det nya systemet. Men vi pratar också om tilltron till systemet. När det sägs att vi ska ha en rättssäker process och att man ska respektera de beslut som har tagits kan jag ha förståelse för det om det gäller dem som har prövats nu i en rättssäker process och får avslag relativt snart, inte efter . Det är när det gäller dem som prövades enligt den förra lagstiftningen som tilltron till systemet inte finns. Människor i vårt land reagerar när vi skickar ut , Reza och alla de andra som har varit här så . Jag skulle vilja fråga ministern om hur vi ska få tilltro till systemet hos människor ute i vårt land. 59 Statsrådet () replik: En sak är säker: Tilltron till system uppnår man i varje fall inte genom att ständigt och jämt ratta och mickla med dem därför att man upplever att det fattas negativa beslut som man inte tycker är bra. Det är här grundproblemet ligger i diskussionen: förmågan att acceptera att en asylprocess kan sluta med ett negativt beslut, ett nej. Detta är alltid svårt. Det kommer alltid att vara svårt. Det kommer att vara svårt oavsett vilken lagstiftning vi har, därför att människor alltid kommer att kunna få ett nej likaväl som ett ja beroende på de individuella skyddsskälen. Det för mig tillbaka till den viktiga iakttagelse som jag har gjort under den här debatten, nämligen behovet av att försöka förstå varför vi har utformat systemet som vi har gjort. Vi valde 2006 att underkänna den gamla ordning som då existerade, därför att vi såg vad den ledde till. Den ledde till att den som fick , eller något annat medium att uppträda tillräckligt på förstukvisten maximerade sina chanser att få lov att stanna i . Den som fick sökarljuset på sig fick rätt, men den som inte fick det ja, det var ju synd för den personen. Det systemet underkändes på goda grunder, och politikerna lyftes ur processen och placerades precis där vi ska vara, nämligen i diskussionen om utformningen av lagstiftningen inte tillämpningen av lagstiftningen, för den sköter domstolarna. Det är det här vi måste försöka förstå och återvända till de grundläggande resonemangen. Det betyder ingenting om det fattas ett riksdagsbeslut här . Det betyder ingenting alls, därför att praxis fortfarande och alltjämt formas i domstolarna. Det innebär också att vi i stället måste rikta tillbaka blickarna på den utvärdering av den nya instans- och processordningen som försiggår. Precis som jag sade i min tidigare replik: När det arbetet är färdigt kan det finnas anledning att slå sig ned och fundera över om lagstiftningen behöver förändras. Men man kan inte hoppa och hatta fram och tillbaka och tro att man på det viset skapar tilltro till systemen. Det tycker jag att det är viktigt att komma ihåg. 60 () replik: Jag vill ställa en annan fråga, som handlar om den aktiva återvändandepolitiken. Det står i regleringsbrev att man ska prioritera återvändande, om jag inte missminner mig. Och det är det som sker . Man prioriterar återvändande, men inte genom att ha kortare handläggningstider så att människor ska lämna landet innan de har hunnit etablera sig här, utan genom att söka upp dem som har varit här i sju och skicka dem till länder som UNHCR rekommenderar att man inte ska få skicka dem till, dessutom på ett sätt där de som hämtas av gränspolisen inte ens får lov att säga adjö till sina fruar eller barn. Det sker på ett väldigt inhumant sätt , och det finns inga regler för hur det här ska ske, verkar det som. Jag skulle vilja fråga ministern hur han ställer sig till återtagandeavtalen, som vi har diskuterat och som vi vet är väldigt ifrågasatta, dels av UNHCR, dels av regeringarna i fråga. Jag vill också fråga om hur han ställer sig till att vi avvisar människor i strid med . 61 Statsrådet () replik: Regeringen i har varit en varm tillskyndare av återtagandeavtalet. Det märkte jag inte minst själv när jag var på besök i och satt och pratade med en företrädare för den irakiska statsledningen. Man har varit varma tillskyndare av det här och inte alls motståndare till att vi skapar ordnade och korrekta former för hur människor ska återvända. Man är tvärtom intresserad av att få tillbaka sina medborgare. Vad beträffar den afghanska regeringen är det samma sak. Jag har hört en massa märkliga påståenden här om att man på något vis skulle ha underkänt det här från den afghanska regeringens sida. Jag som satt och pratade med den afghanske utrikesministern doktor under hans besök kan meddela kammaren att det inte alls var så att vi förde någon diskussion om uppsägning av avtalet eller någonting sådant. Vi pratade om formerna och principerna, och det tycker jag också att man ska göra. UNHCR:s roll är att slå vakt om det stora mandat som man har fått inom ramen för FN vad gäller att tillgodose flyktingarnas behov. Skillnaden ligger bara i att UNHCR har en kollektiv syn på det här. Man har ett större och bredare mandat, även i de enskilda länderna, medan vår domstolsprocess bygger på individuell prövning. Det är därför som det ser annorlunda ut. UNHCR:s rapporter vägs in som en del av underlaget som , migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen har till sitt förfogande, men till syvende och sist är det prövningen i det individuella fallet som avgör huruvida man får lov att stanna eller inte. ska enligt regeringen ha en aktiv återvändandepolitik. Den person som får avslag på sin asylansökan ska återvända, för om personen får ett negativt beslut har man prövat skyddsbehovet och funnit att det inte finns. Det ska naturligtvis ske på ett värdigt och humant sätt, helt i enlighet med det regelverk som är uppställt. Dock måste jag säga att det är viktigt att komma ihåg att människor inte alltid själva är så väldigt medgörliga när det gäller återvändandet. Det får man också ta med i beräkningen. Det är inte alltid så att människor gör sitt bästa för att vara förberedda den dag polisen kommer. 62 () replik: Först får jag säga att jag är väldigt glad att statsrådet är här i kammaren, lyssnar till debatten och också deltar i den. Det framgick inte av talarlistan från början, och det innebar kanske att vi agerade lite annorlunda från oppositionens sida. Men jag är i alla fall väldigt glad att statsrådet är här och beskriver tidigare politik, nu förd politik och lite grann framtida politik, vilket också är bra. Det är ingången till mitt första inlägg. När statsrådet säger att den nuvarande regeringen har gjort mer än Socialdemokraterna gjorde är det naturligtvis en subjektiv uppfattning som redovisas. En rad utredningar redovisades, och det är naturligtvis så att utredningar är en del av en process. Därav kommer min frågeställning. Jag angav redan i mitt inledningsanförande det behov som jag såg när vi var i majoritetsställning tidigare av att hitta breddade lösningar i kammaren för ett politikområde som behöver stabilitet. är det sju rösters övervikt här i kammaren. Är ministern beredd att hitta bredare lösningar står vi till förfogande om det kommer en inbjudan. Då kan vi redovisa utredningsdiskussionen, våra tankar och kanske också reda ut det ministern kallar för kommunarrestbegreppet. Jag tycker också att redovisade den problematik som försörjningskravet kan innebära när det gäller att låsa ute vissa människor och hålla isär familjer. Vi kan lösa upp en del av den problematik som ligger i de här värdeladdade uttalandena. Min första fråga är: Är statsrådet beredd att skapa förutsättningar för en breddad majoritet genom att ta initiativ till överläggningar i de frågor som har redovisats? 63 Statsrådet () replik: Det är alltid viktigt och angeläget att föra en diskussion även om naturligtvis regeringsunderlaget är fullständigt klart i den här frågan, oavsett hur många rösters övervikt det är åt det ena eller andra hållet. Men jag vill gärna understryka en sak, , ingångsvärdena för en diskussion med till exempel Socialdemokraterna förutsätter också att man har lite trovärdighet. När jag nu tittar på hur reservationerna är utformade, till exempel när det gäller den diskussion som vi har haft nu i frågan om väpnad konflikt, ser jag att det svajar mycket betänkligt. Trots att vi hade utredningsarbete i ryggen när klubban gick i bordet i kammaren 2006 för den nya instans- och processordningen vill ni, fastän utredningsarbetet ännu inte är avslutat, börja ändra i begreppen och alltså med andra ord sätta er över den praxisbildning som äger rum i domstolarna. Det är inte riktigt bra, , för att använda ett milt uttryck. Det innebär naturligtvis inte att det här skulle jäva diskussionen. Men det finns också andra orosmoln, till exempel att er partiledare har deklarerat att ni inte är för ett försörjningskrav för anhöriginvandring. Ni tycker att det är fel. I stället har ni lagt fram ett eget hemmasnickrat förslag till försörjningskrav som tydligen ska vidga kretsen av människor som får lov att komma hit. Min motfråga till är: Hur har ni tänkt er det egentligen? Hur ska det finansieras? Det handlar om människor som kommer hit när de är och som har problem. Vi pratar äldrevård, medicinsk vård, tandvård. Vad ligger egentligen i formulering att man ska trygga försörjningen? Är det mat på bordet? Men hur är det med pensionssystemet? Hur är det med de frågorna? Där har vi inte fått något svar från oppositionen . Jag ser det nog som rätt viktigt att man reder ut det här innan man slår sig ned och diskuterar. Då blir diskussionsunderlaget så mycket bättre. 64 () replik: Jag inledde med att säga att det finns en fara i att retoriken blockerar. Det är kanske så. Det är därför jag har en ödmjuk inställning till behovet av överläggning. Det var ett av skälen till att jag också tog initiativ till överläggningar under förra mandatperioden, för att just bredda det här och få en rymd i diskussionen så att vi kan klara ut många av de frågeställningar som just leder fram till det statsrådet här har uttalat, en misstro mot det andra partiet. Låt oss klara ut frågan om NIPU. Statsrådet kan ju gå hem och prata med försvarsministern som satt i utredningen. Ett av uppdragen vi hade var att kodifiera gällande praxis till lagstiftning för att ärenden skulle kunna föras i domstol, alltså ingen förändring. Men det vi upplever är att man från den process som var tidigare i kodifieringen har gjort en förändring i handläggningen. Det är det vi vill få belyst i utredningen om just väpnad-konflikt-begreppet. Det finns en del frågeställningar som vi tycker att det finns skäl att ta itu med, där vi har varit med i processen och diskussionen i utredningsarbetet som sedan ledde fram till det ställningstagande vi gjorde i kammaren. En ytterligare fråga bara, det är möjligt att ljudanläggningen inte fungerade för mina öron fullt ut. Det gäller debatten om arbetskraftsinvandring. Statsrådet har ju läst utredningen jag var en av deltagarna där vi konstaterar den stora samstämmighet som fanns i utredningsarbetet. På ett par områden finns andra uppfattningar, vilket också varit uppe i diskussionen och debatten. Ett av de områdena har varit spårbytesdiskussionen, där statsrådet har deklarerat här i kammaren och också på annat sätt att det finns en problematik. Frågan gäller den diskussion som har lyft fram här. Tolkar jag statsrådet rätt när jag upplever att han säger att inga kollektiva beslut är ett svar på frågan? Inga kollektiva beslut enligt kd-modellen när det gäller processen inför beslutet och frågan om spårbytesdiskussionen. 65 Statsrådet () replik: Ljudanläggningen var det. Jag tyckte att jag var mycket tydlig i talarstolen när jag sade att regeringen inte har för avsikt att genomföra några regulariseringar. Det är möjligt att missade det, men jag kan säga det en gång till så har vi rett ut den sista frågan. Jag tycker att det är intressant, som sagt var, att slå sig ned och diskutera. Politik är det möjligas konst. Det är riktigt. Men jag lade också märke till någonting mycket intressant, nämligen att helt gled undan från förslag vad gäller försörjningskravet. Jag fick inte någon kommentar om det över huvud taget. Det tycker jag är väldigt talande. Jag tror inte att det förslaget är genomtänkt över huvud taget. har suttit så länge nu i socialförsäkringsutskottet att han vet hur pensionssystemet fungerar. Han vet att skulle man medge en större krets av människor att komma hit som anhöriga utan att ha tänkt igenom vad det får för konsekvenser kan det leda till att man måste göra rätt stora ingrepp i pensionssystemet, kanske till och med en differentiering i socialförsäkringssystemen för att de ska kunna hålla ihop. Den frågan tycker jag nog att ni ska gå tillbaka till ritbordet med och fundera igenom ytterligare. När det sedan gäller frågan om utvärderingen av den nya instans- och processordningen och frågan om den väpnade konflikten är det som jag har sagt så att det arbetet pågår för fullt. Det behöver inte kompletteras. De frågor som har varit uppe till diskussion är redan inneslutna, även frågan om de materiella bestämmelserna i utlänningslagen och tillämpningen av den. Det är som sagt var bra, , vi kan absolut fortsätta diskussionerna här, gärna det. Men jag rekommenderar nog en tur tillbaka till ritbordet och ett samtal med när det gäller hennes förslag. Det tror jag skulle vara bra för alla inblandade parter. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 8 §.) 5 § kontakter med arbetsgivare Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2007/08:SfU5 kontakter med arbetsgivare (redog. 2007/08:RRS15). 66 (): Fru talman, riksdagskolleger och eventuella åhörare som inte finns på läktaren men kanske skulle kunna finnas vid sin radio eller tv! Jag tänkte att jag skulle ge en kort bakgrund till det vi ska behandla här om det finns någon annan än fru talman som lyssnar och som kanske inte vet vad ärendet handlar om. Det vore kanske bra att berätta det. Det vi ska diskutera här är en redogörelse från . De har granskat kontakter med arbetsgivaren. Bakgrunden till det är att har ett generellt ansvar för att den försäkrades rehabiliteringsbehov kartläggs och att åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Arbetsgivaren har å sin sida att vidta de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering på arbetsplatsen. När nu granskar visar det sig i många fall att utredarna inte tittar på möjligheten till anpassning av arbetsplatser och eventuella andra arbetsuppgifter. har också funnit flera brister i utredningar, och bristerna medför ju en ökad risk för att den enskildes arbetsförmåga inte tas till vara och att sjukskrivningen kan bli onödigt lång. konstaterar att enskilda människor behandlas olika. Vidare anses också att handläggning är passiv. De gör alltså inte mycket. Det dröjer länge innan man får det avstämningsmöte man ska ha. Vad gäller bedömningar av arbetsförmågan anges i rapporten att ju fler moment som ska utreda, desto färre bedömningar görs. prioriterar inte arbetsgivarkontakterna, konstaterar man vidare i rapporten. Kontakterna med arbetsgivarna är få, och ofta saknas underlag från arbetsgivarna när utreder möjligheterna till fortsatt arbete hos arbetsgivaren. Handläggningen av de sjukfall där sjukskrivna är anställda hos arbetsgivare med små företag uppvisar fler brister än handläggningen av övriga fall. Arbetshjälpmedel ingår inte heller i bedömningen av arbetsförmågan. Vidare konstaterar att rutinerna för informationsinhämtning inte är säkerställda. Man har alltså inga rutiner på för att hämta hem detta. Vidare framhålls också att utredningar inte kan anses leva upp till de krav som bör ställas på ärenden som rör enskilda personer, att handläggarna måste få det stöd som de behöver för att kunna genomföra kvalitativa utredningar av sjukskrivnas arbetsförmåga och att sjukskrivna så långt som möjligt måste behandlas lika oavsett var i landet de är bosatta. Kort sagt konstaterar att arbetsgivarkontakter är ett eftersatt område. Av detta, kära riksdagskolleger, drar den borgerliga majoriteten slutsatsen att arbetsgivarens roll i rehabiliteringsarbetet ska nedtonas. Den sjuke och ska sköta detta på egen hand. Arbetsgivarna är inte längre skyldiga att göra en rehabiliteringsutredning. En sådan skulle tidigare ställas till räknat då sjukanmälan gjordes. Trots svidande kritik från om att inte är förtrogen med hur arbetsgivarna organiserar sina arbetsplatser eller vilka alternativa arbetsuppgifter som finns, säger den borgerliga majoriteten att ska ansvara för rehabiliteringsutredningarna. På vilket sätt har blivit duktigare på detta genom att arbetsgivarnas ansvar för rehabilitering har avskaffats? Hur kan man dra den slutsatsen? Det är det nog många som undrar. Vi socialdemokrater har i detta betänkande två reservationer som vi yrkar bifall till. Utgångspunkten är jag vänder mig då speciellt till Nya , som säger sig vara ett arbetarparti att enligt socialdemokratisk modell är det arbetsgivaren som har ansvar för arbetsmiljön. Vi anser att arbetsgivaren och vi som finns på arbetsplatsen har den bästa kompetensen att avgöra om det går att omorganisera arbetet så att den sjuke kan komma tillbaka till arbetet. Därför är det viktigt att arbetsgivaren gör planen för arbetsrehabiliteringen. Det tycker tydligen inte Moderata samlingspartiet . Eftersom sjukskrivningar oftast utgår från arbetsplatsen, och man tycker att det är en myndighet som ska utreda eller ta ansvar, ska ni kanske göra studiebesök i verkligheten för att se det som vi som har varit ute på arbetsplatser vet, nämligen att det är de på arbetsplatsen och arbetsgivaren som vet hur arbetet kan organiseras om så att den sjuke kan komma tillbaka. Därför är det lämpligt att de har det ansvaret. Det är därför vi yrkar bifall till våra reservationer. Ni svarar att utredningen ska lämnas därhän eftersom ni tycker att det är upp till att ta tag i problemet. Ni skriver i betänkandet: De brister som konstateras i granskningsrapporten vad gäller kunskaper om den sjukskrivnes arbetsplats är naturligtvis inte acceptabla och måste åtgärdas. Utskottet, som förutsätter att så sker, anser emellertid att detta i första hand är en uppgift för myndigheten själv. Vi tycker att en myndighet ska styras. Det är därför vi har myndigheter. Det är viktigt att lämna signaler till myndigheterna om vad man tycker. Vad som är ännu mer konstigt i den borgerliga majoritetens skrivningar är att det finns en insikt om problemet men att man inte gör några tillkännagivanden utan man gömmer huvudet i busken. Man säger att man tror att de rättar till det själva. På vilket sätt kommer regeringen och den borgerliga majoriteten att se till att den sjuke får den hjälp som kan behövas , arbetsplatsrehabilitering, på ett rättssäkert sätt och i kontakt med ? Hur ska ni se till att säkerställa detta ? Jag yrkar bifall till våra reservationer. 67 (): Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 1 och 2. Vi ska i den här debatten behandla ett betänkande som rör en redogörelse från . Det verkar nästan som om borgerligheten anser att en sådan redogörelse bara ska läsas igenom och läggas till handlingarna. Det är ett förslag. Sedan ska vi glömma bort att redogörelsen över huvud taget har gjorts. Jag menar att det i den här rapporten finns många viktiga slutsatser att ta till sig. Men jag ska för den delen inte säga, och jag känner ingen skadeglädje: Vad var det vi sade? Vi debatterade och beslutade om att ta bort arbetsgivarnas skyldighet att göra rehabiliteringsutredningar. Jag tycker att redogörelsen visar att det blev precis just så: Vad var det vi sade? Arbetslivet har genomgått genomgripande förändringar. I många fall är det försämringar. Det har skett . som förändringstakten har ökat i hela arbetslivet har arbetsmiljöarbetet tagit många och stora kliv tillbaka. I en forskningsrapport som gavs ut av klarlades hur den ökade sjukfrånvaron var resultatet av politiska beslut och den ekonomiska nedskärnings- och saneringspolitiken. Enligt är det nedskärningspolitikens omorganiseringar, personalminskningar och bortrationaliseringar som har medfört att det kvalificerade rehabiliteringsarbetet till slut kollapsade. Jag och menar att arbetsgivare inte har tagit tillräckligt ansvar för detta. Den redogörelse vi debatterar visar att är ett dåligt stöd för de sjuka som inte klarar av sitt arbete på grund av sjukdom. För har frågan om arbetsgivarnas ansvar för rehabilitering och det förebyggande arbetsmiljöarbetet varit prioriterad i ohälsoarbetet. Vi anser att detta måste skärpas, och vi anser också att sanktioner bör införas mot arbetsgivare som inte uppfyller detta ansvar. Vi har alltså en helt annan syn på arbetsgivarens ansvar än borgerligheten har. I stället för att titta på vilka åtgärder som behöver vidtas för att stärka den arbetslivsinriktade rehabiliteringen och för att tydliggöra ansvarsfördelningen har den viktigaste aktören kopplats bort. Arbetsgivaren finns med i processen. I debatten som föregick beslutet att ta bort arbetsgivarnas skyldighet att göra rehabiliteringsutredningar såg man från regeringens sida inga risker. Men visar redogörelse att kontakter med arbetsgivarna lämnar mycket att önska och att det finns allvarliga brister. Till exempel har man funnit att handläggning av sjukfallen präglas av passivitet. Det finns också andra fakta som framkommer i granskningen. När det gäller utredning av om den sjukskrivne kan arbeta efter anpassning på arbetsplatsen saknas en sådan bedömning i av fallen. När det gäller bedömning av om den sjukskrivne kan utföra andra arbetsuppgifter saknas en sådan bedömning i av fallen. När ska avgöra om den sjukskrivne ska få andra arbetsuppgifter efter viss rehabilitering saknas en sådan bedömning i nästan hälften av fallen. I av fallen finns inte de bedömningarna. Det är oundvikligt att i denna debatt koppla ihop detta med vad som är på gång i rehabiliteringskedjan som ni kallar det, jag kallar det för något annat. Jag kan inte bli annat än orolig. Vad säger att bedömningarna kommer att fungera när de inte gör det ? Vilka katastrofala följder kommer det att bli för den enskilde sjuke när bedömningarna inte blir av inom de kommande uppsatta, hårda och icke förhandlingsbara tidsgränserna? Ni pratar och . Jag tycker att utskottsmajoriteten har tagit alldeles för lätt på kritik och de brister som man pekar på. håller ni på att genomföra ett systemskifte som kommer att drabba sjuka och lågutbildade hårt. 68 (): Det är uppenbart att dagens trygghetssystem inte längre fungerar som det är tänkt. Alltför många hamnar utanför trygghetssystem. Det är ett trygghetssystem som har fungerat tillfredsställande under många årtionden men måste ses över och moderniseras. Det är en massiv kritik mot som förs fram av när det gäller kontakter med arbetsgivare. Men det finns anledning att se kritiken i ett större sammanhang. Har regeringen gett de förutsättningar som krävs för att människor ska få den hjälp de behöver? Är trygghetssystemen utformade så att människor slipper bli bollade mellan olika myndigheter när de råkar bli sjuka eller arbetslösa? Svar: Nej. Alla svenskar har rätt att känna en grundläggande trygghet. Människor behöver veta att de omfattas av trygghetssystemen den dag de behöver hjälp. Så är det till viss del i , men inte fullt ut. Alltför många känner numera oro för vad som händer den dag de blir sjuka eller arbetslösa. anser att trygghetssystemet inte får bygga på misstro mot människor, utan tvärtom bör utgå från att människor är ansvarstagande.