prot · GV09110 · 2008-05-13 00:00:00 — Sådana situationer är inte bra för någon part varken för människor eller för rovdjur! Jag anser att en ökad lokal delaktighet och ett ökat regionalt ansvar för förvaltningen av rovdjuren mycket väl kan vara ett led i att nå den acceptans och samexistens som vi eftersträvar. Men jag är, som jag sade här tidigare, säker på att det kan kombineras med bland annat nationella riktlinjer som anger förutsättningarna för förvaltningen så att den fungerar inom länen, mellan länen och också i förhållande till våra grannländer. Vi får heller inte glömma vårt åtagande som följer av vårt medlemskap i . Som medlem har de olika länderna ansvar för olika arter, och vi ansvarar för de arter som förekommer naturligt i vårt land så som våra stora rovdjur. Samma ansvar har för till exempel havssköldpaddorna och för den iberiska lon och lammgamen. deltar även aktivt i arbetet på global nivå för att de stora rovdjuren ska finnas kvar i faunan. Även om detta inte är direkt tvingande på samma sätt är det en förtroendefråga att visar att det är möjligt med samexistens mellan människor och de stora rovdjuren. Min preliminära bedömning är att förslagen i betänkandet behöver utvecklas ytterligare bland annat när det gäller förslaget som rör formerna för en regionalisering av förvaltningen av rovdjuren. Jag vill dock invänta och analysera remissinstansernas synpunkter. Men jag ställer mig inte främmande till att ge ett kompletteringsuppdrag att i samråd med berörda aktörer utreda och föreslå en modell för hur en regional rovdjursförvaltning skulle kunna utformas och genomföras utan att de nationella målen för rovdjurspolitiken åsidosätts. 52 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Vidare vill jag uttrycka min tillfredsställelse över att äntligen har fått en regering som tar de här frågorna på allvar. Jag vill särskilt lyfta fram initiativet att förändra tillägget i § 28 i jaktförordningen så att djurägare får ökade möjligheter att skydda sina tamdjur mot rovdjur. Men det finns givetvis mer att önska på det här området, och det är bakgrunden till att jag har valt att ställa den här interpellationen till statsrådet. Debatten gällande rovdjur har blivit onödigt polariserande. Det är inte ovanligt att det beskrivs i konfliktlinjer som för eller mot varg. Det är en beskrivning som jag inte tycker är särskilt tillfredsställande och som jag inte ställer upp på, även om jag tillhör dem som vill ställa krav på att vi ska förändra den modell som politiken bygger på. Statsrådet nämnde tidigare att vi i ska vara stolta över att vi har kommit en bit på vägen mot att återställa rovdjuren som en naturlig del i vår fauna. Det är korrekt, men det sätter också fokus på ett av de grundläggande problemen, nämligen att det har gått väldigt fort. Den förändring av rovdjursstammarnas storlek som skett är dramatisk. De som är berörda av rovdjuren, antingen eller yrkesmässigt, känner sig faktiskt något överrumplade. Den så kallade varsamma ökningstakten, som angavs i riksdagsbeslutet , är inte en bild som känns igen i de län som är berörda av till exempel varg. Jag är riksdagsledamot från . Hos oss är det många som har gjort ett aktivt val att bo nära skog och mark för att till exempel kunna jaga, fiska, plocka bär eller bara för att ha en närhet till naturen. Men har det samlade rovdjurstrycket i vissa områden hos oss börjat nå orimliga nivåer. Konsekvensen har blivit att allt fler känner en påtaglig rädsla och att detta nu har blivit en naturlig del i vardagen. Det tycker jag inte är tillräckligt bra. Det gör att förväntningarna nu är rätt höga på att senare ska återkomma med en ny rovdjurspolitik som är mer balanserad mellan olika intressen och som bygger på sunt förnuft. Med stort intresse noterade jag att statsrådet inledningsvis ställer sig positiv och inte är skeptisk till en regionaliserad rovdjursförvaltning. Jag hade tidigare fått en bild av att statsrådet inte till fullo håller med om inriktningen med en sådan ordning. Det känns därför mycket lovande. Jag anser att en ökad delaktighet och ett ökat regionalt ansvar för förvaltningen av rovdjuren vore ett klokt steg att ta. Jag tror också att det här kan kombineras med nationella riktlinjer enligt statsrådets önskemål, men framför allt med en förvaltningsplan som anger toleransnivåer på regional nivå så att vi kommer bort från dagens situation där endast minimi- och etappmål anges. Statsrådet får gärna utveckla detta utförligare och berätta huruvida han ställer sig positiv till principen om att en förvaltningsplan ska innehålla övre toleransnivåer. Vidare framkommer det i statsrådets svar att vi bör sträva efter att minimera konfliktfyllda situationer mellan människor och rovdjur, och det anser jag vara en bra utgångspunkt. Min åsikt är att om en samexistens ska bli framgångsrik krävs rimliga proportioner, och då är det ett minskat rovdjurstryck på ett antal områden vi ser framför oss. Rovdjursbestånden bör kunna spridas ut för att på så vis minimera risk att människor känner sig hotade, men det är bra också för rovdjurens situation. Avslutningsvis: Jag har önskat en utförligare beskrivning av statsrådet när det gäller toleransnivåer, men jag skulle även önska svar när det gäller till exempel ökat ansvar för vargföryngringar. Det vore intressant. 53 (): Det kan kanske tyckas egendomligt att en ledamot från ska komma och lägga sig i rovdjursfrågor. I och finns väl bara något enstaka lodjur, så vi är inte precis berörda av rovdjurens spår. Men det händer att vi sydlänningar far norröver och besöker och . Då möter vi skogsägare, lantbrukare och jägare och förstår att rovdjurspolitik är mångfasetterad. Det hade varit enklare ifall rovdjuren hade varit utspridda över vårt avlånga land. av vargarna, av lodjuren och av björnarna finns på en tredjedel av landets yta. Då kan man förstå att de märks mer och ställer till en hel del problem. Människor som lever i rovdjursområden är rädda för att det som inte får hända ändå ska hända. Björnen har redan visat sin aggressivitet. Det är några uppmärksammade fall som vi hört om i massmedier. Man kan undra: Är vargen verkligen så ofarlig som forskarna påstår? Finns det inte risker även för andra varelser än hundar och får? Om hela ska leva är det viktigt att människor som bor på landsbygden ska känna sig trygga och veta att deras djur inte dödas av rovdjur. Hur tar vi hänsyn till jägarna som rapporterar om hur rådjur och älg saknas i de områden där de tidigare fanns i stor omfattning? Men vargen tar inte hänsyn till jakträtt och jakttider. När jag läste ministerns svar till interpellanten tycker jag mig ana att vår nuvarande regering ändå har en ökad förståelse för hur rovdjur, människor, tamdjur och vilda djur ska kunna existera tillsammans. Men den förra regeringen, inspirerad av verklighetsfrämmande miljöpartister och vänsterpartister som kraftigt ville öka vargstammen, hade ingen stor förståelse för landsbygdens folk när de kom och framförde sina åsikter i rovdjursfrågorna. Det var självklart att det var några personer vid en som skulle fatta beslut i rovdjursfrågor. För oss i är det självklart att viktiga beslut ska fattas på rätt nivå och så nära berörda personer som möjligt. Det verkar som om miljöministern är inne på samma linje då man i svaret på interpellationen talar om en ökad lokal delaktighet och ett ökat regionalt ansvar för rovdjuren, men med nationella riktlinjer. I det sammanhanget vore det intressant att veta hur det är i de länder som gränsar till . Vilka riktlinjer finns där? Finns det något nordiskt samarbete när det gäller rovdjursfrågorna? Rovdjuren känner ju inte nationsgränserna, utan de rör sig ganska fritt. Det vore bra om det fanns några liknande riktlinjer i våra nordiska grannländer och någon liknande lagstiftning. 54 (): Utifrån min egen erfarenhet kan jag konstatera att rovdjurspolitiken i det här landet under en mycket har saknat legitimitet och förtroende hos de människor som lever i de bygder som hyser stora grupper av rovdjur. Jag tänker då i första hand på delar av , och har redogjort för andelen rovdjur i detta område. Jag var med vid riksdagsbeslut. Från föreslog vi att etappmålet när det gäller varg på 200 skulle gälla hela den skandinaviska halvön, eftersom det finns ett betydande samarbete med just när det gäller vargförvaltningen, för att hänvisa till den tidigare frågan. Som jag ser det nu finns det goda möjligheter till förbättringar. Den särskilda utredningen och deras förvaltning är en gedigen utredning med flera goda förslag. Den förändring som regeringen genomförde av § 28 i jaktförordningen är en annan viktig del, och den är som sagt redan genomförd. Jag kan konstatera att svaret på interpellationen är positivt i så måtto att miljöministern säger ja till att närmare titta på formerna för en tydlig regional förvaltning. Det är bra. Det är då också viktigt, som har påpekats, att frågan om toleransnivåer kommer in som ett underlag för de regionala måltalen som kan ge ett underlag för nationella tal. Det är viktigt med toleransnivåer. Det är viktigt för rennäringen och för fäbodbruket, men det är också viktigt för rovdjursbeståndet. Arbetet med att utforma de regionala planerna måste ske skyndsamt. Vi har mycket stora stammar av både björn och varg, som sagts här, och särskilt vargen förökar sig mycket snabbt. Utifrån denna utgångspunkt har jag två konkreta frågor. För det första: Kommer beredningen av dessa svåra frågor, alltså hela rovdjurspolitiken, att ske interdepartementalt tillsammans med , som ansvarar för jaktförvaltningsfrågorna? För det andra: Är ministern beredd att medverka till att beredningen och hela processen med att ta fram en proposition ska kunna ske utan dröjsmål? 55 (): antog ett program om en sammanhållen rovdjurspolitik. Vi har haft många debatter här i kammaren , och meningarna har varit mycket skilda och debatten har varit hård. Detta givet kan man diskutera antalet individer och föryngringar inom rovdjurspolitiken. Men jag tycker kanske inte att det har varit den viktigaste frågan, utan den viktigaste frågan är att man inte har varit villig att ta upp en diskussion i de områden där det är stora koncentrationer av ett rovdjur och övrigt vilt lider skada. Man har alltså inte velat ta denna diskussion. Jag kan ta ett exempel från mitt hemlän, , där vi har en lodjursstam som är fyra gånger större än vad markerna tål. Här borde man ha kunnat föra en dialog på ett mer framträdande sätt med de boende i länet om att öka avskjutningen. utredning har mottagits positivt av landsbygdsboende, av jägare och av naturvårdare. Det är en företeelse som jag tycker är väl värd att ta till vara. Kopplingen till mer bestämmande för dem som bor i rovdjursland är bra. Det är därför också bra att ministern uttalar att han inte är skeptisk mot en regionalisering av rovdjursförvaltningen. Men när jag talar om regionalisering är det den folkvalda instansen på regional nivå som jag talar om. Det är alltså inte regeringens förlängda arm utan viltvårdsnämnderna. Jag begärde trots allt ordet utifrån att jag upplever att det är en glidande skrivning i ministerns svar om den regionala förankringen. Jag vill därför betona vikten av att den folkliga förankringen verkligen finns i rovdjurspolitiken. Jag blir oroad om det kravet inte uppfylls, därför att en lagstiftning måste ha en acceptans i de breda folklagren. Den måste vara förutsägbar för att få en hög legalitet. Lyckas vi inte med det blir det ett nederlag för alla. Det är alltså inte en fråga för nitiska tjänstemän i den statliga förvaltningen, utan det är en fråga som berör alla människor. Vi måste kunna föra en dialog med såväl tjänstemän som jägargrupper och naturvårdsmänniskor. Antalet debattörer, herr minister, i dagens debatt visar att det här är en fråga som måste hanteras med stor politisk fingerfärdighet. Jag har fullt förtroende för ministern i den frågan och kan konstatera, efter att ha deltagit i den här debatten under tidigare mandatperiod, att det nu är en helt annan anda i debatten, en positiv anda när det gäller att verkligen vilja lösa de problem som vi har på det här området. 56 (): Ärade ledamöter, medborgare i detta gamla land! När 2001 antog propositionen En sammanhållen rovdjurspolitik var det svårt att förutse att de växande rovdjursstammarna skulle resultera i en så stor koncentration av rovdjur som det finns inom en begränsad del av landet, i . Det fanns ingen genomarbetad konsekvensanalys av stammarnas förväntade tillväxt. är situationen ohållbar och oacceptabel. Inom ungefär en tredjedel av landet finns av landets ca 2 500 björnar, av landets 1 4001 600 lodjur och av landets 150200 vargar. Detta är inga nyheter, fru talman. Den stora tätheten av rovdjur har stora negativa konsekvenser för lokalbefolkningens situation. Enkätundersökningar och många olika opinionsyttringar i området visar att många som har rovdjuren till grannar är mycket missnöjda med förhållandena. Många jordbrukare och jägare upplever försämrade förutsättningar för djurhållningen och jaktutövningen, och bland allmänheten är många rädda eller oroliga när de vistas i skogen. Det har man all anledning att vara när det gäller björn. Rovdjurssituationen upplevs mest konfliktfylld i de områden som omfattas av vargrevir inom vargens kärnområden. Förutsättningen att bedriva jakt med lösa hundar försvåras starkt i många områden. Antalet vargattacker på hundar ökar i en oroande takt. Sammanlagt har närmare 50 hundar attackerats av varg i . Möjligheten att ha tamdjur har också märkbart påverkats. Det är delvis en fråga om ekonomisk påverkan i form av högre kostnader för stängsling och tillsyn och veterinärkostnader för djur som springer ut och skadar sig. Men det finns även en emotionell del, att behöva vara orolig för sina djur och att också se rovdjursrivna djur påverkar på ett sätt som är svårt att mäta ekonomiskt. Vi har även en mycket stark djurskyddslag att ta hänsyn till för tamboskapen. Denna situation har minskat livskvaliteten för många människor på ett markant sätt. Jag ser detta i min vardag, fru talman. Jag ser detta mycket nära. Acceptansen för vargstammen som dåvarande riksdag beslutade om är ganska liten, för att inte säga ringa i vissa lägen, och det är tråkigt. Nuvarande situation gagnar inte mål om vargstammens numerär eller förtroendet för den svenska rovdjurspolitiken. I har skadorna på tamdjur ökat kraftigt . Framför allt har skadorna på hundar haft en dramatisk utveckling. är det län som har flest vargar och som också har hyst varg längst tid. Stora delar av länet har hyst varg . Jag skulle vilja tacka ministern för svaret som han ger Tobé, men jag vill också säga att i finns ett samspel mellan djurägare, jägare och länsstyrelse som inte finns på många andra platser, påstår jag. Detta bör vi ta med oss i fortsatt beredning och arbete och se hur man har agerat i . Vi kan vara oroliga över en ohållbar situation, men vi är satta att fundera över detta. säger att han kanske inte ska lägga sig i debatten. Jag tycker precis tvärtom. Det är alldeles utomordentligt att sörlänningar också bryr sig om frågan, liksom vi som bor lite längre norrut kan bry oss om andra arter som kanske finns i . Rovdjurspolitiken är viktig. Utredningen som ligger ute på remiss nu är också viktig för ministern att ha med sig. Det är många som har förväntningar och vill mycket i denna fråga. Mycket klokt finns i utredningen. Inte minst har detta med skyddsjakt på björn visat på en positiv utveckling för björnstammen. Jag menar att detta även skulle vara möjligt att nå vad gäller vargstammen, att ha den jaktbar. Den har inte varit jagad på oerhört i . Det skulle den sannolikt må bra av, och det skulle kanske också ge förutsättningar för stammen i fråga. Jag tycker ändå att ministerns svar andas något positivt. Vi ser fram emot fortsatta debatter. 57 (): Jag tackar miljöministern för svaret på interpellation. Jag har full förståelse för att ministern inte kan gå in i mängder av detaljer i ett sådant här svar. Vi befinner oss äntligen i en process där vi kan se en möjlig förändring och förbättring av förvaltningssituationen. Jag ska försöka att inte upprepa alla kloka ord som mina allianskolleger har sagt, men det är några saker som jag skulle vilja förtydliga i debatten med hänvisning till svaret som ministern avgivit så att det åtminstone framgår i protokollet. När ministern säger att vi har kommit en bit på väg är det förvisso sant, men jag tycker möjligen att det är ett litet understatement. Jag vill påstå att vi har kommit väldigt långt på väg. Jag vill trycka på det eftersom vi har världens tätaste björnstam i norra . Det ska vi vara medvetna om. Vi har haft så mycket björn i som vi har . När det gäller lo har vi den tätaste lostammen i världen i . Båda dessa djurslag har alltså en gynnsam bevarandestatus som det så vackert heter på politikerspråk. Kungsörnen har nått målet och har gynnsam bevarandestatus. Vargen har förmodligen uppnått målet på 200 individer med nuvarande valpningar. Vi ska ha klart för oss att just vargen är det däggdjur på jorden som har den största naturliga egna utbredningen efter människan. Det finns bortemot 250 000 individer. Jag säger detta för att det ska framgå för åhörarna att detta ingalunda är ett utrotningshotat djur. Även järven är nära målet. Med detta tillägg vill jag påstå att vi har kommit ganska långt och är mycket nära målet. Det känns tryggt och bra. Det har vi dessutom varit politiskt överens om, vilket ska poängteras. Nästa påpekande handlar om jämförelsen med havssköldpaddor och iberiska lo. Vi ska ha klart för oss att samtliga havssköldpaddor är direkt utrotningshotade som art på jorden. Inget av de svenska rovdjuren är utrotningshotat som art betecknat. När det gäller den iberiska lon finns det någonstans mellan 50 och 250 djur kvar i världen. Jämförelsen blir därför lite haltande utifrån ett rättviseperspektiv av hur många djur det finns. Jag har en fråga till slut till miljöministern. Det står i svaret att ministern kan tänkas ge ett kompletteringsuppdrag. Då blir jag lite nyfiken. Min minnesbild av är att den i allt väsentligt har tagit fasta på hur en regional förvaltning kan se ut. Vad är det miljöministern vill ha ytterligare utrett? Det står inte att det är möjligt att utreda utan det ska ges ett uppdrag till en ytterligare utredning. Det vore intressant att höra vad det skulle innehålla. 58 (): Jag får tacka för frågan så att det finns möjlighet att ha lite synpunkter på svaret och rovdjursfrågan. Det är en fråga som vi borde ha mycket lite partipolitiskt skiljaktiga meningar om eftersom det inte leder någon vart. Som jag har upplevt det har vi varit rätt överens om att något måste göras. I Socialdemokraterna tog jag upp frågan om ett jakt- och viltvårdspolitiskt program för att vi skulle bli lite mer kompletta på detta område. Vi antog i partistyrelsen ett program som ligger mycket nära den syn vi har i de olika partierna och också medborgarnas, jägarnas och rovdjursförespråkarnas syn på saken. Det finns en stor samsyn i detta. Jag kommer från . Där har vi inte problem med varg, men däremot börjar vi uppleva att vi ganska stora problem med björn. De inventeringar som har gjorts i antyder att det finns så mycket björn som man trodde. Jag tror att det är samma sak i . Folk är skrajsna för att gå ut i skogen. Jag har aldrig hört någon som är rädd för vargen, men däremot är man väldigt fundersam över om man törs gå i skogen efter och fram . Jag är själv lite fundersam när jag är ute med hunden. Det känns lite otryggt. Jag skulle gärna gå med bössa på ryggen en med hygglig kaliber dessutom för att känna mig riktigt trygg. Det är bara att konstatera att jag tror att vi har nått mycket längre när det gäller numerären som vi tog beslut om 2001. Det måste man försöka fastställa på något riktigt sätt, som genom inventeringar och genom att använda ny teknik och så vidare. Jag har tittat på utredning. Den är väldigt bra och väl förankrad, tror jag, ute hos de så kallade intressenterna i samhället. väntar vi på en proposition. Miljöministern måste sammanställa alla remissvar, men tiden är snart ute för synpunkter på detta. Ska jag vara orolig och misstänksam mot något i miljöministerns skrivning är det mot det som också tog upp mot slutet. Menar miljöministern verkligen att det över huvud taget skulle behöva ifrågasättas att man överlåter på regionalt beslutsfattande att bestämma om förvaltningsplaner och hur man ska förvalta de fyra stora rovdjuren? Jag är lite fundersam över detta. Jag skulle kunna ansluta mig till de två frågor som hade. Jag tror att detta ska göras och inte dras i långbänk. Vi måste få ett beslut i dessa frågor rätt så snabbt. Men jag vill att miljöministern ska vara mycket tydligare när det gäller förvaltningsfrågorna. Om man inte anförtror de lokala krafterna att förvalta dessa rovdjur kommer man aldrig att få acceptans för en svensk rovdjurspolitik. 59 Miljöminister (): Först och främst vill jag klargöra och än en gång konstatera att jag sannerligen värdesätter det utredningsarbete som har gjorts. Utredningen innehåller mycket klokt. Den grundar sig dessutom, vilket är ytterst värdefullt, på en rätt ingående dialog som har förts under utredningsskedet. Det är också en modell för hur arbetet ska formas i de kommande stegen. Det är fyra huvudprinciper som jag då vill slå fast. Det första gäller att vi ska ha en ökad lokal delaktighet. Jag har gett ett klart besked om att jag vill se ett ökat regionalt ansvar för förvaltningen av rovdjuren. Jag vill att det ska kombineras med nationella riktlinjer, och jag delar uppfattningen att det också bör vara möjligt att kombinera det. Det andra gäller att jag tycker att det är viktigt att minimera de konfliktfyllda situationerna mellan människa och rovdjur eller tamdjur och rovdjur. Det är sannerligen så, som flera nu har betonat, att människa och tamdjur och rovdjur ska kunna samleva och samexistera. Det kommer att kräva just kunskap och en klok förvaltning. Det tredje gäller att våra stora rovdjur är en del av vår biologiska mångfald. Därför har vi en skyldighet att värna existensen av de stora rovdjuren i den svenska faunan. Det är både ett nationellt och ett internationellt ansvar. Då blir min fjärde viktiga punkt att detta kräver legitimitet för förvaltningen. Jag är övertygad om att det är olika intressen som sinsemellan i flera fall är skilda men som likväl är legitima. Därför gäller det att utveckla en förvaltningsform som gör att de olika legitima intressena kan samsas och samleva. Därför tycker jag att utredningen har fört ett framsynt och kvalificerat resonemang om den adaptiva förvaltningen, om vikten av delaktighet och också när det gäller hur viktigt det är att förena å ena sidan vetenskap med å andra sidan lokal erfarenhet. På alla de punkterna finns det från min sida ingen principiell tvekan. Låt mig också säga något till mina alliansbröder här vad jag kan se är det framför allt bröder som har engagerat sig i debatten. Jag må då konstatera att interpellationssvaret representerar hela regeringen. Hela regeringen står naturligtvis bakom interpellationssvaret. ställer en fråga om toleransnivåer. Jag är självklart beredd att diskutera det. Jag tror att det kan vara ett intressant element i att också öka legitimiteten i framtida förvaltning. Men jag tänker naturligtvis avvakta remissynpunkter innan jag tar definitiv ställning. tog också upp frågan om att sprida rovdjursbeståndet. Jag tycker på den punkten att utredningen för ett kvalificerat och intressant resonemang som jag, när jag har sett remissvaren, är intresserad av att gå vidare med. När det gäller fråga om det nordiska samarbetet kan jag bara konstatera att vi har ett samarbete inom EU. Det har ibland funnits en del olika synsätt mellan och . Men jag tycker att utredningens inriktning på också en nordisk förvaltning är intressant, även om jag kan se att det finns problem. När det gäller fråga om förberedelsen ska ske interdepartementalt är svaret självklart ja.