prot · GV09100 · 2008-04-22 00:00:00 — Och tro inte att vi inte har kämpat för att föra den här typen av resonemang! Statsministerns frågestund, som flera refererar till, tillkom bland annat just för att säkerställa att det skulle få ställas frågor av allsköns art, som också har nämnts här . Jag har för nu också sammanfattat att jag har svarat på 254 sådana frågor vid 14 frågestunder, vilket visar att jag mycket brett har varit på plats här för att fullgöra min del när det gäller att ta del i den offentliga debatten. Det avser jag också att fortsätta göra. Men resonemang som bygger på att det inte skulle kunna göras referenser eller att man förstår att en logik har övergått till en annan har jag ingen respekt för. Det måste självklart bedömas på precis samma sätt nu som det har bedömts tidigare. Och sanningen är att det nu svaras på fler interpellationer från mig än vad som gällde tidigare. Dessutom finns det omfattande andra möjligheter att i partiledardebatter och i andra sammanhang möta mig. Man kan vända detta mot det nuvarande socialdemokratiska ledarskapet. Med det här sättet att resonera om hur viktiga interpellationer är undrar jag hur har visat att hon tycker att interpellationsdebatter i riksdag är viktiga, sedan hon tillträdde som Socialdemokraternas partiordförande. Det handlar om en interpellation. Det kanske säger något om vad ni egentligen tycker, eller åtminstone de som leder Socialdemokraterna. 9 (): Jag tror ändå någonstans att detta var en viktig debatt. I svaret verkar det som att vi är överens. Statsministern säger att det här är viktiga frågor och att man tar dem på allvar. Om man då ska gå vidare på något sätt och utveckla det här kanske man ändå ska fundera över den andra delen i frågan. Det är möjligt att statsministern inte kommer att delta i mer än tre interpellationsdebatter till, eller vad det nu var, för att upprätthålla någon sorts märklig logik som jag inte riktigt förstod. Låt gå för det! Det är upp till statsministern. Men jag ställde en fråga till, om konsekvensen av en regering som är djupt splittrad och oenig och om varför vissa ministrar svarar på vissa frågor. Det är naturligtvis logiskt. Men med den logik som statsministern anför, att det inte spelar någon som helst roll vilken minister som svarar på vilken fråga, ska det bli spännande. Då skulle jag faktiskt kunna tänka mig att ställa en interpellation till vice statsministern om regeringens uppfattning om till exempel lagen om anställningsskydd och verkligen se fram emot den debatten med glädje, just med tanke på den här logiken, att det inte har någon som helst betydelse vem som svarar på frågorna. Men vi får se. Vi får väl återkomma och pröva regeringens intentioner på den punkten. Sedan gällde det den oro som inte bara riksdagsledamöterna känner över regeringens frånvaro utan som också den samlade svenska journalistkåren känner. Jag hänvisade till ett antal artiklar i ett tidigare inlägg som statsministern inte berörde. Jag hade väntat mig någon lista på alla debatter som inte hade varit med i eller alla morgonsoffor som hade tackat nej till, men jag fick inte den. Pressekreterarna på kanske inte har hittat den listan. Vad vet jag? Men oavsett vad gjorde eller inte gjorde är det oroväckande att regeringen inte ställer upp i den offentliga debatten och vågar ta debatten med politiska motståndare utan bara använder ensidig kommunikation via debattartiklar och annat. Det skulle vara kul att höra statsministerns kommentar till det. 10 (): Som relativt ny riksdagsledamot jag kom in har jag svårt att förhålla mig till vad som har hänt tidigare. Jag försöker naturligtvis lära mig uppdraget efterhand och konstaterar att jag ibland har ställt interpellationer till fel personer. Men när det gällde interpellationen om vilket underlag som statsministern hade vid utnämningen av ny generaldirektör till tyckte jag att det faktiskt borde beröra statsministern och att jag borde ha fått ett svar därifrån. Jag kommer att fortsätta att ställa interpellationer i frågor och ämnen som jag anser är viktiga för den politiska debatten för att klargöra för medborgare vad skillnaderna är mellan de olika politiska partierna, så att man också får tydliga svar på varför regeringen gör eller inte gör på ett visst sätt. Jag vill också understryka skillnaden mellan interpellationsdebatter och frågestund. Det kan nämligen vara svårt att förstå för dem som bara lyssnar på den här debatten varför vi inte är nöjda med att bara ställa frågor till statsministern. Jag kan då berätta hur reglerna ser ut. Om jag ställer en fråga till en minister på frågestunden får jag möjlighet att ställa en följdfråga, det vill säga jag kan få ett svar igen. När jag ställer frågor till statsministern, som jag gjorde apropå ministrar som hade anlitat svartarbetande personer och som inte hade betalat tv-licens och så vidare, fick jag aldrig någon möjlighet att ställa en följdfråga. Jag fick alltså ett svar. Därmed kan man inte ha en längre debatt, vilket man kan ha i en sådan här interpellationsdebatt. Då kan man få fram ett mycket tydligare svar. Det handlar om att man kan ställa följdfrågor. Det är därför som vi som är med i den här debatten faktiskt poängterar vikten av att ha en ordentlig interpellationsdebatt. Men jag tycker också att det är relevant att jag, när jag ställer mina interpellationer, funderar på om jag ställer dem till rätt minister. Det avser jag att göra, och jag avser att vara väldigt tydlig med att jag tror att jag riktar dem till rätt person. 11 (): Statsministern hänger fast vid sin oerhörda insats i att ha lyckats svara på tre interpellationer, varav två handlar om varför han inte svarar på interpellationer och en handlar om etikarbetet i regeringen. Det man egentligen vill diskutera och debattera med statsministern är väl kanske linjerna i politiken, fördelningsfrågor, arbetslinjen, livslångt lärande, Nato de frågor som kanske har en djupare bäring på samhällsutvecklingen. Man kanske egentligen inte vill ha debatter om varför statsministern inte vill ta debatter om interpellationer, där det givna svaret är att han skyller på . Jag står fast vid att jag tyckte att det var bra att med benäget bistånd av ordnade statsministerns frågestunder. Statsministern säger själv här: Som statsminister sätter jag därtill stort värde i mitt deltagande vid statsministerns frågestund. Kan man inte hålla och räkning för det här? Är inte det bra? Det jag har sagt är positivt. Då kommer statsministern med någon sorts halvförklenande omdöme om mig som person. Det må vara hänt, men jag tycker att det är lite dålig substans i argumenten. Det var en hänvisning till att och var någon sorts urmoder till hanteringen av det här. Måste du leva i skuggan av någon urmoder? Om nu och ordnade frågestunderna skulle inte statsministern kunna flytta fram ämbetets positioner genom att oftare medverka i interpellationsdebatter? Jag kräver inte någon närvaro här för jämnan eller att statsministern ska svara på interpellation efter interpellation. Men statsministern kanske kunde svara på ett antal som handlar om någonting som har med linjen i politiken att göra. Det tycker jag skulle vara ett sätt att utveckla statsministerns närvaro och det demokratiska samtalet. 12 (): blev jag lite förvånad. Jag vet inte om statsministern försöker vara sarkastisk eller någonting över att socialdemokrater ger sina tidigare partiledare beröm. Jag vet inte om det är sarkasm eller vad det är. Det är väl inte konstigt att vi tycker att det är bra att tog ur krisen och att han hade ordning och reda på ekonomin. Det var en så stark ekonomi att vi till och med nu håller oss kvar i en god ekonomi. Det brukar åtminstone berömma för. Det är väl inte konstigt att vi tycker att han har varit duktig på många sätt. Det tycker i alla fall inte jag. Sedan säger att han inte har någon respekt för riksdagsledamöter som ställer sådana frågor som vi gjorde. Vi har nämligen fel, enligt statsministern. Jag tycker att det är ganska cyniskt av en statsminister att säga så, att han inte har någon respekt för sådana riksdagsledamöter för att de inte tycker som han. Jag tycker att statsministern faktiskt ska visa oss respekt. Vi ställer de frågor som vi tycker är viktiga för kontrollmaktens räkning. Jag har tidigare ställt frågor till statsministern om genusperspektivet och om jämställdhetsarbetet i regeringen, eftersom jag tycker att det är väldigt anmärkningsvärt att kvinnliga ministrar har fått avgå för att de har fuskat med barnflickor och tv-licens men att de manliga ministrarna, som har gjort samma misstag, inte har avgått. Det hade jag velat diskutera med statsministern. har statsministern möjlighet att svara mig. Jag vill inte att statsministern då säger: visar jag ingen respekt för, för hon har ingen trovärdighet. Hon har en tidigare partiledare som gjorde så och så. Därför behöver jag inte svara . Jag tycker att det är statsministern som visar väldigt dålig respekt inför riksdagsledamöterna och oss som kontrollmakt. 13 (): Jag ställde själv en interpellation till . Den överlämnades till . Det handlade om offentlighetsprincipen och kungahuset. Anledningen till att jag ställde den var att jag ville ha ett svar på om offentlighetsprincipen gäller för kungahuset eller inte. Det var med tanke på att statsministern har uttalat att offentlighet råder för kungahuset. Såsom reglerna ser ut råder inte full offentlighet. Det var även ett uttalande från statsministern att vi kan följa varje skattekrona vad den går till. Det gäller faktiskt inte kungahuset. talar jag ju i egen sak. Jag ville naturligtvis ha svar på min interpellation av statsministern. Jag tror att vi många känner så. Det finns ett skäl att vi vänder oss just till statsministern. Därmed blir det lite svårt att förstå att nästan inte en enda interpellation besvaras av statsministern. Jag förstår att alla interpellationer kan vara svårt att hantera, men lite fler interpellationer hade varit väldigt positivt. Jag sitter även i . Jag måste säga att där är otroligt god närvaro av hela regeringen i de ärenden som berör de olika ministrarna. Även statsministern har en god närvaro. Jag hade önskat att man hade kunnat utsträcka det till att gälla hela riksdagsarbetet. Statsministerns frågestund finns visserligen. Det är väldigt positivt att den möjligheten finns. Men det är trots allt ett begränsat antal som har möjlighet att ställa frågor, och det blir väldigt korta svar. Man har ingen möjlighet att följa upp svaret. Interpellationer är ett utmärkt sätt att fördjupa debatten. Man kanske skulle ha statsministerns interpellationsdebatt och ha den kanske inte eller men en eller . Det tror jag skulle vara väldigt välgörande. Jag tror att det inte bara är och ledamöterna som vinner på att vara offentliga i debatten utan även regeringen. Det är i många sammanhang som statssekreterare skickas fram i den offentliga debatten. Det upplever vi i utskotten i också. Jag tror att alla skulle vinna på att statsråden helt enkelt var mer närvarande i debatten. Det ger dem också möjlighet att förklara sin politik och ha ett meningsutbyte där det även ges möjlighet att följa upp och svara på de frågor som framställs. Det skulle vara positivt om man kunde utvidga det här. Jag är rädd att om ingenting görs kommer det att fortsätta på det här sättet. Det kanske blir ytterligare någon interpellationsdebatt med statsministern innan valet. Kanske kommer den än en gång att handla om ämnet varför statsministern inte deltar mer i utbytet med ledamöterna, inte minst i interpellationsdebatter. Jag tror att det vore väldigt positivt om det även kunde vara mer sakpolitiska debatter. Det är visserligen så att regeringen är gemensamt ansvarig. Men i våra frågestunder är det faktiskt det statsråd som är ansvarigt för ett visst område som svarar på frågorna. Statsministern har ändå ett övergripande ansvar. Det kommer man inte helt undan. Jag tycker att det finns tillfällen där det övergripande ansvaret slår in. Sedan finns det andra tillfällen där det är mer lämpligt att sakstatsråden, så att säga, rycker in. Men precis som i , låt statsministern delta mer i debatten! Jag vill säga till interpellanterna att den här interpellationen handlar om regeringens arbetsformer. Jag är fullt införstådd med att ni tar exempel på frågor som ni har ställt tidigare, men ni kan inte begära svar av statsministern på de interpellationer som har varit överlämnade till andra ministrar. 15 Statsminister (): Jag kan naturligtvis känna en sorts respekt för att säger att hon är nyvald 2006 och inte känner till historien. Det är många andra dock som är väldigt kunniga och minns av diskussioner. Ett tips kan vara att någon av de många socialdemokrater som har varit här och visat stor kraft bakom sin vilja till mer interpellationer ställer frågan till en socialdemokratisk riksdagsgrupp och ber någon i ledningen att beskriva hur Socialdemokraterna har resonerat då man stadfäste det sätt att hantera som vi i stor utsträckning frångår. Vi är mer närvarande här än vad tidigare statsminister var just när det gäller interpellationsdebatter på det sätt jag har beskrivit. Jag har nu tillryggalagt hälften av de svar som statsminister gav . Det är inte att följa efter någon. Det är att gå före i en utveckling där han hade en annan riktning. glömde ett besked när det gäller replikväxling under statsministerns frågestund, vem som konstruerade det på det sätt som hon beskrev. Din egen partiledning var den som företrädde uppfattningen att så ska statsministerns frågestunder se ut, så ska diskussionen föras här i kammaren. När det gäller offentlig debatt ska jag naturligtvis tacka ja till alla socialdemokratiska propåer om att vi bör synas ännu mer i den offentliga debatten. Men även där finns det naturligtvis en historia. Jag ska inte dra fram alla morgonsoffor och allt som nämnde, men vi känner den socialdemokratiska doktrinen i det här fallet. Man kan i princip säga att det fanns , före Bankerydmötet, då Socialdemokraterna i princip inte ställde upp på offentliga debatter om de inte fick styra vem de fick möta. Ofta drog man sig ur när det handlade om en politisk motståndare. Jag vet en del om detta, eftersom jag själv var kriminalpolitisk talesman. Jag var utsatt för det , kan jag säga. Sedan kom förändringen 2005 när opinionssiffrorna svängde i en för Socialdemokraterna ofördelaktig riktning. Då tog man mer av offentlig debatt. Tror ni att något är nytt under solen i politiken och att ni inte har ett parti som har utövat alla former av metoder för att frånhålla sig offentlig debatt av det slag som ni ropar efter här ? Jag känner att vi är oändligt mycket längre fram än vad era företrädare har varit i det hänseendet. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellationerna 2007/08:498 och 508 om kreditgarantiföreningar 16 Näringsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ge stöd till uppbyggnad av kreditgarantiföreningar. har ställt frågor om småföretagens kreditmarknad till . Då det är jag som inom regeringen ansvarar för frågorna har interpellationen överlämnats till mig. Frågorna handlar om huruvida regeringen avser att göra en översyn av landsbygdens och särskilt småföretagens kreditmarknad för att klarlägga situationen när det gäller kreditvillkor och tillgång till riskkapital. har också frågat om jag avser att ta initiativ till samordning av de statliga stöden för småföretagens utveckling och om detta i så fall kommer att ske i samarbete med kreditgarantiföreningarna och . Regeringen har satt upp det ambitiösa målet att ska bli ett av världens bästa länder att starta och driva företag i. Att starta företag ska vara ett självklart alternativ för alla, unga som gamla, kvinnor och män och oavsett etnisk bakgrund. Mycket måste göras för att ska kunna behålla och utveckla sin konkurrenskraft. För att detta ska bli verklighet behövs ett bättre företagsklimat. Det måste bli mer lönsamt och mindre krångligt att vara företagare. Tillväxtpotentialen måste fullt ut tas till vara så att människor kan starta företag som växer och ger jobb i alla delar av landet. Att förbättra finansieringsmöjligheterna för entreprenörer och företag är en viktig del av arbetet med att utveckla ett företagsklimat som avgör om kommer att vara internationellt konkurrenskraftigt och ligga i toppen av välfärdsligan. För att förbättra finansieringsmöjligheterna för små företag har regeringen genomfört en rad åtgärder. Låt mig nämna några exempel: avskaffat förmögenhetsskatten för att frigöra kapital till investeringar i nyföretagande och affärsutveckling, förbättrat AB:s mikrolån och stärkt innovationsfinansieringen för att nå fler kvinnor. Regeringen har utrett förmånsrätten, som förra regeringen försämrade och som fått negativa kapitalförsörjningseffekter, och återkommer med förslag i den delen. Vidare kommer de framtida statliga finansieringsinsatserna att utredas och förslaget om att införa statliga lånegarantier att prövas. Utredaren ska samråda med berörda offentliga och privata finansieringsaktörer. Både kreditgarantiföreningarna, , och de fristående sparbankerna är naturliga parter i ett sådant samråd. Företagens möjligheter att skapa eget kapital måste också förbättras. Ett större eget kapital underlättar även möjligheterna att få tillgång till externt kapital. För att se över tillgången på privat kapital kommer även möjligheterna till uppskjuten kapitalvinstbeskattning, riskkapitalavdrag och etableringskonton att utredas. En väl fungerande privat kapitalbildning och väl fungerande kapitalmarknader är de viktigaste förutsättningarna för kapitalförsörjningen i näringslivet. Det finns emellertid brister och en roll för staten att spela bland annat när det handlar om investeringar i tidiga skeden. Regeringen avser att undersöka ett flertal olika alternativ för att förbättra långivningen, framför allt till mindre företag med begränsad tillgång till säkerheter. Ett exempel är stödet till att starta och driva lokala och regionala kreditgarantiföreningar, som regeringen via Verket för näringslivsutveckling, , nu stöttat . Kreditgarantiföreningarnas verksamhet är lokala och regionala och bygger på såväl privat som offentligt engagemang. På flera håll har kärnverksamheten med kreditgarantiföreningar kompletterats med stöd och rådgivning till företag och företagare. Den nationella paraplyorganisationen , , har 14 medlemmar, och ytterligare fyra är på väg in. Utöver dessa finns även . Stödet till uppbyggnad av denna verksamhet har gett ett bra utfall, och de regionala föreningarna täcker stora delar landet. Regeringen har i regleringsbrevet till Verket för näringslivsutveckling gett myndigheten i uppdrag att stödja verksamheten även under innevarande år. 17 (): har och våren tagit upp en rad frågor som gäller landsbygdsutveckling. Vi har tagit initiativ till en aktuell debatt om denna, och vi har skrivit en lång rad interpellationer. Min interpellation och interpellation är ett led i det arbete som vi tycker är mycket viktigt och som handlar om finansiering för framför allt mindre och medelstora företag. Kreditgarantiföreningarnas syfte är kanske i första hand att verka i regioner som inte är storstadsregioner utan regioner utanför storstäder där tillgången på kapital kanske inte är så självklar och inte så lätt som i andra sammanhang. Det som är unikt med kreditgarantiföreningar är att det ges möjlighet till rådgivning. Man kan få mentorskap och den typen av stöd från andra företagare. Kreditgarantiföreningar är någonting som är väldigt ungt i jämfört med hur det är i andra länder. Kreditgarantiföreningar har funnits nere i i ett stort antal år. har det där varit ett unikt samarbete där staten och det privata näringslivet har samarbetat. Riktigt den formen har vi inte utvecklat här i . Men det vi håller på och utvecklar här är unikt och väldigt bra, med utgångspunkt i just våra förhållanden. Jag kommer från . Där har vi en kreditgarantiförening som är väldigt expansiv och som till volymen kanske är den absolut största i när det gäller beviljade lånegarantier. beviljades lånegarantier för . planerar man för en fördubbling av den summan, alltså . Det ska jämföras med att den centrala kreditgarantiföreningen i har lämnat garantier för . Egentligen är det inga stora summor vi pratar om. Jag tror att man när vi startade med stödet till kreditgarantiföreningarna förväntade sig att mer skulle hända. De själva är kanske lite bekymrade. Det är inte meningen att verka negativ. Min fråga till ministern handlar snarare om hur vi från politiken kan stötta så att man kan bygga vidare på det här konceptet som trots allt är väldigt bra. Det är därför jag tar olika exempel från mitt hemlän som jag vet har kommit längst i arbetet med att utveckla kreditgarantiföreningen. För den enskilde låntagaren kan det handla om att så att säga behöva ta en lägre personlig borgen när man ska gå till sin bank. Det betyder att egna säkerheter kan frigöras. Jag tycker att det här kan vara ett viktigt alternativ till att, som jag vet att skulle vilja göra, ändra förmånsrätten. Kreditgarantiföreningarna vänder sig ju i första hand till företag som har begränsad tillgång till säkerheter. Kanske vore det bättre att satsa på utbyggda kreditgarantiföreningar än att gå in och ändra i förmånsrätten. 18 (): Först vill jag tacka näringsministern för svaret. Att driva företag är självklart komplicerat men ger också möjligheter. Kanske är det lite extra komplicerat på landsbygden i och med att man där befinner sig långt från kapitalmarknaden. Man har inte riktigt samma tillgång till infrastruktur och annat som de har som finns i en storstad, och man är i stort behov av att ha ett nätverk omkring sig. Villkoren för småföretagarna på landsbygden hänger självklart ihop med samhällsutvecklingen i dess helhet. Så är det väl för alla. Därför är det väsentligt att se på frågan i det perspektivet och utifrån vad som händer på landsbygden. Det är sammanslagningar, och myndigheter lägger ned sina kontor så samhällsservicen försämras. Man har liksom ingen helhetsbild av hur det här slår i ett regionalt perspektiv. Och inte vet vi vad som kommer att hända med apoteken. Bensinmackar försvinner och så vidare. Man har också genom EU öppnat för utökade ränteskillnader mellan landsbygd och stat. Det finns alltså en hel del frågor som berör företagandet på landsbygden frågor som inte direkt har med företagarnas kreditvillkor att göra. Om man vill leva på landsbygden måste det finnas goda förutsättningar, och för att företag ska ha en kundbas lokalt eller kunna utvecklas lokalt lär det behöva finnas en samhällsservice som fungerar väl. var inne på en hel del av problemen kring kapitalförsörjningen och tagit upp sådant som att man kanske måste belåna sin fastighet för att kunna starta ett företag, vilket kanske är ett väldigt stort intrång i familjens liv och så vidare. Vi vet också att IT-försörjningen på landsbygden än inte riktigt fungerar som den borde. Näringsministern har i ett svar sagt att staten har en roll att fylla där det privata kapitalet inte räcker till eller inte ens har ett intresse. Det tycker jag är väldigt positivt. Jag har tagit del av direktiven till den utredning som näringsministern hänvisar till. Lite olika politiska uppfattningar har vi så klart; det kan man utläsa av underlaget. Men det finns också en hel del bra i utredningsdirektiven, till exempel att man binder ihop frågan med det regionala perspektivet och ser över samordningen av de statliga stöden till småföretagen. finns där en väldig bredd. I sig kan det vara bra, men det kan också vara svårt för en företagare att orientera sig och veta vart han eller hon ska vända sig och så. Det finns ytterligare en fråga som jag sett att näringsministern inte har med här men som jag tror har en väldigt stor betydelse för företagens villkor. Egentligen är det inte direkt näringsministerns ansvarsområde, men kreditmöjligheterna för småföretag berörs. Det gäller sparbankernas situation. Vi ser en utökad sammanslagning av små sparbanker till större.