prot · GV09129 · 2008-06-16 00:00:00 — Låt oss ha en diskussion om hur vi kan göra det på bästa sätt! Det är naturligtvis regeringens uppgift i första hand, och man använder sig av Sida och så vidare, men goda tankar är värdefulla. När det gäller effektivisering och uppföljning av resultatet har vi ett gott stöd i Parisagendan. Den vill vi i majoriteten gärna jobba med. Effektivitet är minst lika viktigt som nivån på . Det tycker jag att vi ska vara helt klara över. Det handlar om vad som händer på marken, hur det når fram och hur den långa kedjan från regeringen via Sida och alla olika organisationer hela vägen ut fungerar. Det finns mycket att titta på där för att vi ska få veta vad som händer på marken hos de människor som är i nöd och behöver våra pengar. Det handlar inte om att det ska passa våra argument utan om att det ska passa deras vardag. Vi arbetar i en korrupt miljö. Det är sagt att vi tillhör världens bästa på att agera och inte acceptera det. Det är möjligt att det är så, men måste vi arbeta i en sådan miljö därför att nöden är som störst där. Vi måste även gripa oss an de svåra miljöerna. Vi kan aldrig försvara att korruption förekommer. Det vill vi inte göra, men vi måste vara på den platsen eftersom det är där vi behövs och det är där det behövs humanitär hjälp. Ett annat område för politikens genomförande som jag tycker är angeläget att diskutera framöver är budgetbistånd. Jag tycker att det är en jättesvår fråga. Ska vi lita på pedagogiken och lägga pengarna hos regeringarna som får göra sin egen biståndspolitik med våra pengar? Det är naturligtvis det allra bästa om det fungerar. Men vi har också ett ansvar gentemot svenska folket som vill ha en garanti för att pengarna inte försvinner till andra områden. Vi måste verkligen kunna ha en biståndspolitik där vi följer pengarna ut till den som behöver dem. Jag tror att man kan utveckla det här verktyget på ett bra sätt så att det kan fungera framöver, men det är sannerligen inte enkelt. Det är lätt att säga att vi ska ha ett budgetbistånd, men det är svårare att genomföra. Låt mig också beröra några av rubrikerna som mina kolleger har tagit upp tidigare här. Det gäller demokrati och mänskliga rättigheter under rubriken . För oss är mänskliga rättigheter självfallet universella. Vi kan inte acceptera att man tummar på detta. Jag tycker att om vi spenderar skattepengar har vi också rätt att ha synpunkter på vilka värderingar som ligger till grund för hur de här pengarna ska användas. Vi tycker att värdet av de mänskliga rättigheterna ska vara likadant runt om på jorden. Brist på grundläggande utbildning och yttrandefrihet är andra områden som är en stor utmaning för oss. Det handlar om bristande förmåga, att inte kunna läsa och skriva. Då kan man inte. Då har man inga förutsättningar. Att dessutom komma till tals i yttrandefrihet är ett stort steg. Vi måste arbeta för detta på alla sätt. finns det ett organiserat kvinnoförtryck i världen som vi måste och vill bekämpa. Det handlar om religiöst förtryck och kulturellt förtryck. Det spelar ingen roll vilka förtecken det har. Det är ett organiserat kvinnoförtryck som vi måste arbeta emot. Det är viktigt att vi gör det på de villkor som finns i de här länderna. Vi ska inte ta de problem som vi står inför här utan möta deras bekymmer i den situation som de befinner sig i. Vi vet också att det finns en organiserad brottslighet med människohandel som det yttersta och sämsta vi kan få uppleva människor emellan. Det handlar om ren moral och etik. Det handlar om att människor förstår att andra har samma värde som de själva. Det kan vi främja genom att hantera vår biståndspolitik på ett bra sätt. Jag ser också rätten att organisera sig som oerhört viktig. Det handlar om att man får rätt att organisera sig fackligt på arbetsplatser och att kunna organisera sig ideellt efter de intressen man har. Det kan vi bidra till. Vi har mycket erfarenhet på det området att ta med oss ut i världen. Låt mig också säga något om ekonomiskt utanförskap. Livsmedelsförsörjningen har seglat upp som ett jätteproblem som vi måste försöka hantera. Människor svälter mer än . Det var ju meningen att det skulle bli tvärtom med FN:s målsättningar. Vad beror det på? Ja, det beror i och för sig på enkla saker, nämligen att många länder har fått det bättre och kräver mer livsmedel. Det handlar om dem som har kommit upp från den allra sämsta situationen, framför allt i . Man kräver bättre mat och mer mat, och det har man all rätt att göra. Dessutom använder vi markerna till energiproduktion. Det är för att vi ska kunna åka i våra stora, tuffa, höga bilar. Det där handlar om moral och etik. Vi måste försöka engagera oss i de här frågorna så att människor får mat för dagen. Det får inte gå baklänges när det gäller FN:s millenniemål. Jag tror också att vi måste vara beredda att ge möjlighet att skydda den egna marknaden och den egna livsmedelsproduktionen. Jag är mycket för frihandel, men det har funnits tider för oss, efter kriget, då det var nödvändigt att skydda vår egen livsmedelsproduktion för att skapa en produktion och en marknad tills man blev konkurrenskraftig. Jag tror att vi ska vara öppna för den möjligheten också för de länder som är så fattiga att de inte har någonting att erbjuda på världsmarknaden. Handel globalt är vi för, men vi vet också att de länder som tar emot vårt bistånd framöver framför allt handlar med närmaste grannen, och det är det vi måste hjälpa dem med. Det är fråga om ganska enkel handel, men den är oerhört viktig, och den påverkar deras situation. Förutsättningar för investeringar är viktiga. Ja, det är rättssystemen, institutioner som kan ge det stöd som utlänningar vill ha för att stabilt etablera sig i länderna och skapa arbetstillfällen och välfärd. Skuldavskrivningar har också nämnts här i debatten tidigare, och det är en viktig och bra möjlighet. Jag tycker inte att vi ska underskatta vikten av skuldavskrivningar. Vi kan diskutera i den här kammaren var vi ska ta pengarna i budgeten och i vilken budget vi ska ta det. Men på samma sätt som vi skriver av svenska folkets skulder för dem som har kommit i den situationen att de inte har en chans att klara av sina skulder och ger dem en chans att börja om på nytt ska vi självklart ge denna chans till våra biståndsländer. Men vi ska inte göra det rakt upp och ned. Det finns ett pedagogiskt värde i att skilja på lån och bidrag. Ska man arbeta med lån måste man använda de pengarna till saker som förräntar sig så att man också kan betala tillbaka. Då kommer man in i en ekonomi där man själv kan klara sig . Migrationsströmmar talar vi om . Det gäller asylflyktingar, och det handlar om arbetskraftsinvandring för oss här i i vår debatt. I biståndssammanhang tycker jag att det är oerhört angeläget jag vet att vi delar den uppfattningen i både opposition och majoritet att vi tar hand om asylflyktingar. Det är viktigt att vi gör det och att vi är överens om det. Sedan kan vi naturligtvis diskutera vilken budget vi ska ta detta ifrån, men det får inte överskugga möjligheten att hjälpa människor i nöd. Jag tror också att vi ska vara noga med möjligheten till återflyttning. Vi har sett att det finns ett intresse för detta. Jag tror att vi kanske ibland har underskattat vikten av att människor får flytta tillbaka dit där de har sina sociala rötter, där de har släkt och vänner och där de har sin kultur som de känner sig hemma i. Att ge möjligheter till dem som vill det är angeläget. Jag tycker att vi ska fortsätta engagera oss i en gemensam EU-politik på området, där vi delar de ekonomiska bördorna. Det kommer att finnas stora sådana bördor . Jag tror att det är viktigt opinionsmässigt att vi delar på det ansvaret. Jag vill också säga något om klimatförändringar och miljöpåverkan. Det är en av våra största gränsöverskridande utmaningar, och här behöver vi verkligen en djup, intensiv diskussion och självklart forskning för att göra rätt. Bara det utvecklingsbistånd som vi diskuterar här måste placeras på ett sätt som är så klimatsäkert som möjligt. Fattiga områden drabbas alltid värst, och det handlar om humanitära insatser. Det är viktigt att vi också får en hållbar statsutveckling så att länderna själva kan ta ansvar för den här utvecklingen med vårt benägna bistånd. Slutligen vill jag beröra konflikter och sviktande situationer. Vi har en diskussion i om hur vi ska hantera de sviktande situationerna. Får vi vara där med bistånd? Får vi vara där med militärer? Får vi vara där ? Vi ska öka militära insatser när FN så påkallar, har vi sagt. Vi har ett riktmärke på ett par tusen soldater. Men i den här kammaren är vi inte riktigt överens om hur vi ska komma dit. Får vi vara där ? Får vi ha samma kostymer på militärerna och de civilarbetande? Är detta så viktigt? Det handlar om människor i nöd som ska ha hjälp i en svår situation. Vi kanske får dressa om lite grann, eller vi kanske får plocka pengarna i den budget där de finns. Jag vill bara peka på att det måste vara människors behov som styr och inte våra budgetdiskussioner. Då har vi hamnat på en för låg nivå. 108 Statsrådet (): Det här är som jag har sett fram emot. Det är med stolthet som jag står här som biståndsminister och ansvarig för regeringens sammanhållna utvecklingspolitik. Regeringen presenterar nu en modern utvecklingspolitik som sätter ekonomisk tillväxt, miljö och mänskliga rättigheter samt demokrati i centrum. Med denna skrivelse formulerar regeringen det som vi uppfattar vara de viktigaste globala utmaningar som vi står inför, hur kan bidra till att hantera dessa och hur vi avser att arbeta för att göra just det. Vi tar nu steget från ord till handling. Den svenska politiken för global utveckling, PGU, är en unik politik som vi i brett samförstånd fattade beslut om . När jag tillträdde som biståndsminister hade politiken gått i stå. Det fanns ett tydligt behov av nystart, ny energi och konkretion. Jag citerar: Den huvudsakliga slutsatsen är att som politiken för global utveckling både nationellt och internationellt betraktas som en ytterst innovativ och prestigefylld strävan efter en samstämmig politik för utveckling har bristen på en tydlig operationalisering och ett tydligt politiskt ledarskap hindrat effektiviteten i genomförandet och lett till olika tolkningar inom olika delar av förvaltningen. Citatet kommer från en utvärderingsstudie som ECDPM har gjort, Evaluation Study on The EU Institutions & Member States Mechanisms for Promoting Policy Coherence for Development. Även OECD-Dac gjorde en peer review 2006, där man just påtalade att orden var viktiga och rätt, men handlingen saknades. All politik det vet ju ni som sitter i den här kammaren handlar ju om att hantera målkonflikter. Utvecklingspolitiken är inget undantag. PGU handlar om att formulera tydliga och gemensamma mål, identifiera vad kan göra och tillsammans verka för ökad samstämmighet i det svenska agerandet. I detta ligger att identifiera möjliga synergier och våga synliggöra potentiella målkonflikter. Med den nystart regeringen nu gör skapas förutsättningar för detta. Vi går från att arbeta i stuprör som handel, miljö, migration, klimat och så vidare till att hantera globala utmaningar där flera politikområden möts. Vi går från retorik till politisk handling. formuleras nu mål för politikens genomförande. Vi går från bistånd å den ena sidan och samstämmighet å den andra till en helhetssyn på utvecklingspolitiken som inkluderar biståndets katalytiska roll. Vi går från en allomfattande politik med begränsat styrvärde till en mer fokuserad och genomförbar politik med möjlighet till resultatstyrning, och vi går från att politiken är en fråga för biståndsministern och UD till att den är en strategisk fråga för hela regeringen och . Regeringen har formulerat sex globala utmaningar som utgångspunkt för politiken. För det första: Förtryck. Det handlar om ofrihet, om avsaknad av mänskliga rättigheter och demokrati. I länder som , , , och är det fullständigt uppenbart hur förtrycket fullständigt omintetgör förutsättningar för utveckling. På dessa och andra ställen i världen bidrar ofrihet till fattigdom i bred bemärkelse. Regeringen avser att arbeta för att främja demokrati och mänskliga rättigheter och de politiska och medborgerliga rättigheterna i synnerhet, inte minst kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter. För det andra: Ekonomiskt utanförskap. Det handlar om vårt ansvar för att bidra till tillväxt genom bland annat en öppen handel och ett gott investeringsklimat. Utmaningen är att skapa utrymme för enskilda kvinnor och män att fatta beslut och göra val för att förbättra sina och sina barns levnadsvillkor. Här har EU:s handels- och jordbrukspolitik en särskild betydelse. Det är angeläget att pågående handelsförhandlingar leder till verkliga marknadsöppningar och att och andra rika länder tar sitt ansvar och reformerar bland annat jordbrukspolitiken så att vi inte slår ut konkurrenskraftigt jordbruk i framför allt . Den nu pågående livsmedelskrisen är en smärtsam påminnelse om hur illa ställt det är. För det tredje: Migrationsströmmar. Det handlar om att utnyttja den utvecklingspotential som frivillig utvandring innebär. När vi i nu reformerar vårt eget regelverk för arbetskraftsinvandring är det för att se till att vi utformar systemet så att vi maximerar de positiva effekterna och minimerar de negativa för ursprungsländerna. Vi kan och ska göra mer för att stimulera utlandsfödda i att engagera sig och bidra till utvecklingen i sina hemländer bland annat genom att uppmuntra till handel och investeringar. är dock migrationen ofrivillig. Människor flyr från konflikt, politiskt förtryck, miljökatastrofer med mera, och i samband med detta riskerar människor att utnyttjas. Vi har ett särskilt ansvar för att bidra till att skydd kan erbjudas i eller på annan plats. För det fjärde: Klimatförändringar och miljöpåverkan. Det handlar om att bidra till en miljömässigt hållbar utveckling och se till att våra ansträngningar bidrar till utveckling och inte kompromissar med miljöhänsyn. Det handlar också om att bromsa klimatförändringarna och bidra till att hantera effekterna. Jag leder själv den internationella kommission för klimat och utveckling som regeringen inrättat. Vi har redan hunnit ha två möten, det senaste i . Det finns mycket som denna kommission kan bidra med när det gäller att göra rätta insatser, inte minst för anpassningsåtgärder i utvecklingsländerna. För det femte: Konflikter och sviktande situationer. Jag tror på helhetsgrepp om konfliktsituationer att förstå såväl de säkerhetspolitiska som de utvecklingspolitiska dimensionerna av en instabil situation före en konflikt, under en konflikt liksom efter en konflikt. Endast med ett sådant helhetsgrepp kan vi bidra till att långsiktigt stabilisera sviktande situationer. engagemang i exempelvis kännetecknas av detta synsätt. har en stor militär närvaro som vi bedriver ett mycket aktivt utvecklingssamarbete. ska vi se till att det blir en tydligare samverkan kring detta. För det sjätte: Smittsamma sjukdomar och andra hälsohot. Det handlar om att hantera de hot som utgörs av den globala ohälsan. Vi har allt att vinna på att lyckas hantera smittspridning och se till att öka tillgängligheten på nödvändiga läkemedel. Ett växande problem är resistens mot antibiotika där följderna blir särskilt kännbara i utvecklingsländer eftersom tillgången till nyare mediciner där är begränsad. Här avser vi att fortsätta vårt arbete i WHO liksom engagera oss på hemmaplan för att öka kapaciteten att hantera dessa frågor. Vi har valt sex utmaningar och precis som beskrev inom dessa sedan försökt tydliggöra hur vi mer konkret avser att verka. Man skulle ha kunnat välja en mängd andra utmaningar, men det var viktigt för regeringen att nu skapa en strategi för hur vi tar oss an den här mäktiga uppgiften att på riktigt genomföra politik för global utveckling. Det är nu som arbetet börjar. Skrivelsen är ett resultat av ett mycket intensivt arbete såväl politiskt som bland tjänstemän över departementsgränser, och det har varit väldigt konstruktivt och givande. Vi tar nu nästa steg och ser till att på olika sätt skapar instrument och arbetsformer för att våra beslutsunderlag ska bli bättre på att fånga utvecklingskonsekvenser av olika handlingsalternativ, att regeringen etablerar beredningsformer som fångar upp synergier och hanterar målkonflikter och inte minst att vi höjer vår kunskap om utveckling och dess förutsättningar. Det är det den här skrivelsen handlar om. Men politikens genomförande förutsätter också ett brett engagemang. Förutom mitt och mina regeringskollegers agerande och många riksdagsledamöters handlar det om att våra myndigheter där så är relevant integrerar ett utvecklingsperspektiv. Utöver detta är det angeläget att engagera icke-statliga aktörer, såväl organisationer som företag. De har mycket att bidra med både i form av erfarenhet och kunskap som vi kan ha nytta av och i form av konkret handling i fält. Sist men inte minst hoppas jag på och förväntar mig ett starkt engagemang från . Har jag då fått någon vägledning ? Jag tror att jag delar lite grann av min tidigare kollega besvikelse. Socialdemokraternas biståndspolitiske talesman är mycket bekymrad tillsammans med näringslivet över att vi lägger ned ambassaden i och i . säger han ingenting om att vi öppnar i , och . I förbereder vi och skulle gärna vilja se en transition mot demokrati och en ökad respekt för mänskliga rättigheter. I i ett av nyckelländer med en post-konfliktsituation finns det oerhört mycket som kan och bör bidra med även diplomatiskt. I är säkerhet och utveckling så uppenbart viktiga att samverka i. Jag kan inte begripa hur Socialdemokraterna så länge valde att inte ha diplomatisk närvaro där när vi sänder omfattande truppbidrag och har ett så framgångsrikt samarbete via . De är värda att stöttas med diplomatisk närvaro. Jag kan hålla med om att omfattande ambassadnedläggningar på grund av Socialdemokraternas misskötsel av UD kan utgöra ett avbräck i genomförandet av politik för global utveckling. Men det handlar också om att prioritera. som den biståndspolitiske talesmannen från Socialdemokraterna är upprörd tillsammans med näringslivet över uteblivna möjligheter för land-till-land-kontakter varnar hans kollega, och i detta fall samskrivande reservant, Vänsterns för marknadsekonomi. Jag kan bara konstatera att marknadsekonomin har haft en förmåga att lyfta miljontals människor ur fattigdom . Men den borgerliga regeringen nöjer sig inte bara med marknadsekonomi, utan vi vill se en utveckling som är både rättvis och hållbar. Det är därför som vi nu formulerar en utvecklingspolitik som går bortom biståndet. Detta har mina borgerliga kolleger mycket väl på många olika sätt illustrerat . Jag ska tacka , som jag tycker nu satte punkt för den lite larviga diskussion vi har haft om biståndets urholkning givet de sifferexempel hon tog men också, kära vänner, det vi nu gör. Vi går bortom biståndet till en reell utvecklingspolitik där samstämmighet och biståndsvolymer har betydelse. Biståndet har en katalytisk roll i detta men är inte huvudpoängen. handlar det om att få alla politikområden att samverka. Regeringen är beredd att anta utmaningen. Frågan är bara om oppositionen orkar vara med och höja biståndets legitimitet och se till att gör rätt för att spela sin roll i världen. 109 () replik: Att försöka förminska sina motdebattörer är väl ett gammalt knep, men det är kanske inte så imponerande att en minister måste ta till ett sådant knep. Jag tror att vi har väl på fötter. Det är nog inte tack vare vi har i bistånd i . Det är tack vare de andra partierna som sitter här. Hade det varit för er hade vi haft . Det var väl det ni gick till val på. Tiden bjuder inte att jag går in på alla olika delar. Jag vill ta bara två exempel. I är det en imponerande närvaro, som biståndsministern hävdar. Det är alldeles riktigt. Vi har 350 personer uppe i ett område som är fyra gånger så stort som Kosovo. Till Kosovo skickar vi 16 000 poliser och ungefär lika många soldater, inte bara från utan i den samlade insatsen. Det säger kanske någonting om storleksordningen på den militära insatsen. är det korrekt. Vi är en stormakt biståndsmässigt i , inte tack vare den borgerliga regeringen utan tack vare insatser av . Jag har följt deras arbete i ungefär . Jag känner väldigt väl. Han är chef för och är från min hemstad . Jag har följt deras arbete länge, och jag var på besök och reste runt i . är ett intressant exempel på politik för global utveckling. Vi har inte haft mycket av bistånd till det område där den svenska militära närvaron finns. Problemet för regeringen, och jag har försökt att göra det lite komplext , är att när man ger direktiv om att av det svenska biståndet till ska gå just till det här området, bryter man mot Parisagendan om det lokala ägandeskapet. Det underminerar Karzairegeringen. Jag skulle vilja höra vad biståndsministern har att säga om den motsägelsen. 110 Statsrådet () replik: Det svarar jag gärna på, eftersom vi just har tittat på hur vi kan få utveckling och säkerhet att samspela, inte minst i . Jag tror att alla vi seriösa bedömare inser att här behöver vi ha tålamod, lång närvaro och också mycket av respekt för landets utsatthet. Detta förutsätter, enligt mitt och regeringens sätt att se det, en diplomatisk närvaro som gör att vi kan göra de rätta bedömningarna och avvägningarna. Vi har redan nu beslutat oss för att använda bland annat UNDP:s olika regionala fonder för att försöka kanalisera biståndet på ett effektivt sätt. Därmed strider inte alls de beslut som vi har fattat mot Parisagendan, tvärtom. Detta beslut som regeringen har fattat om att ändra i landstrategin har föregåtts av mycket noggranna konsultationer, och jag har själv träffat både finansministern och utrikesministern för att just diskutera detta. Vi vill gärna se även i denna del av landet, där vi skulle kunna göra mycket mer för att visa det svenska engagemanget både konkret och i alla våra ord. Därför tycker jag att det här är ett bra beslut som borde välkomnas. Det stärker förutsättningarna för säkerhet och därmed för utveckling. Och vi använder alla instrument samspelt i enlighet med Parisagendan och i enlighet med prioriteringar gjorda av den afghanska regeringen. 111 () replik: Om det är på det sättet är det utmärkt. Det var inte riktigt vad jag hörde när jag var på plats i . Tre av de fyra provinser som svensk militär närvarar i är de mest utvecklade, trygga och framgångsrika provinserna. Sari-Pul är det kraftigt eftersatta området. Det är viktigt att biståndet till går till de områden som är mest eftersatta och inte de som är mest utvecklade. När det gäller har det raljerats en del här kring detta med kontakterna med näringslivet. Men jag tycker att det är viktigt att se det här som en helhet. Om vi drar oss ur biståndsmässigt och vill se kontakter på ett annat sätt, måste det väl ändå ske en avlämning på ett sätt som gör att de nya kanalerna och förbindelserna mellan länderna fungerar. När vi drar oss ur biståndsmässigt, vilket indikerats av regeringen, måste det väl vara i allas intresse att ett samarbete sker i nya former. Och nya former inkluderar ofta näringslivskontakter. Näringslivet som finns på plats i till exempel har särskilt goda förutsättningar för kontakter och affärsverksamhet, och vi har tre utsända svenska diplomater där, och till exempel bedömer att situationen är katastrofal, så katastrofal att erbjuder sig att stå för kostnaderna för hela ambassaden och all personal där i fortsättningen. Då vill jag fråga biståndsministern, eftersom hon ofta pratar om hur samarbetet ska övergå i nya former, hur detta ska ske. Det är väl ingen oförskämd eller otrevlig fråga. Jag ställer frågan för att jag vill ha reda på hur detta ska fungera. 112 Statsrådet () replik: Det var absolut inte min mening att göra ledamoten upprörd eller att på något sätt förminska problemet.