prot · GV09106 · 2008-05-07 00:00:00 — Men regeringen har avvisat denna tanke. Dessutom säger man att den utredare som ska undersöka Lavaldomens konsekvenser på svensk arbetsmarknad inte ska presentera sitt resultat förrän efter det att den svenska klubbat igenom Lissabonfördraget, alltså först . riksdag ska således ta ställning till Lissabonfördraget utan att någon i denna kammare har en aning om vilka konsekvenser Lavaldomen kommer att få för svensk arbetsmarknad. Att de borgerliga ledamöterna inte tar strid för den svenska modellen är kanske inte så förvånande, men vi som i både ord och handling står upp för den svenska modellen kan klara oss ganska bra ändå. Det krävs nämligen endast 88 röster i riksdag för att tvinga fram ett undantag i Lissabonfördraget som garanterar kollektivavtalen och strejkrätten i , alltså att de får fullt skydd. är det hög tid att vi som på första maj, , pratade om rättvisa och minskade klyftor i , om den svenska modellen och fackliga rättigheter, också står upp för den svenska modellen i denna kammare. kommer att göra det. Vi kommer att kräva undantag från Lissabonfördraget för att garantera den svenska modellen, för att garantera den modell som skapat vårt välstånd och skyddat oss från lönedumpning på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen brukar säga att ska tillhöra EU:s kärna, men vad man vill göra, vilka krav man ska driva nu när man befinner sig i kärnan är ofta betydligt mer oklart. Om den verkligen vill påverka EU har jag två tips att ge till EU-ministern, nu när jag har chansen att ge dem från talarstolen. Genom att genomföra en folkomröstning om Lissabonfördraget kan bli en demokratins, öppenhetens och delaktighetens spjutspets i den europeiska unionen. Genom att använda det urstarka förhandlingsläge som har genom ratificeringsprocessen av Lissabonfördraget kan vi kräva ett undantag för de svenska kollektivavtalen. Därigenom skulle vi kunna skicka en glasklar signal ut i om att i gäller lika lön för lika arbete oavsett nationalitet. Det skulle stärka den svenska arbetarrörelsen och den svenska fackföreningsrörelsen men också dem som kämpar för fackliga rättigheter och rimliga löner runt om i . Om man verkligen vill påverka, verkligen vill vara en del av EU:s kärna, har man nu den bästa av möjligheter. Därför vill jag yrka bifall till reservation 9. 76 Statsrådet () replik: och jag är inte överens om så många frågor, men vi är överens om att vi borde diskutera EU mer. Också jag har beklagat att Europafrågorna inte får större plats i de nationella valrörelserna. och har faktiskt försökt lyfta upp sådana frågor genom gemensamma debatter. Om vi ska diskutera dessa frågor måste vi hålla oss åtminstone lite grann till sanningen. Även jag har tittat på den RUT-utredning som det hänvisas till. Det är inte riktigt så att hundra områden flyttas. I 16 fall ska rådet fatta beslut genom kvalificerad majoritet i stället för enhällighet. Det gör vi för att kunna få större effektivitet, hindra konservativa regeringar från att stoppa exempelvis vissa jämställdhetsförslag eller det diskrimineringsförslag som diskuteras. I 27 av fallen handlar det om att blir medbeslutande. , partikollega till , får vara med och fatta beslut i det parlament som är folkvalt. I resterande 56 fall handlar det om små, ganska obetydliga preciseringar och förtydliganden. Sedan finns det några kompetenser som är helt nya för EU. Det handlar om humanitärt bistånd, bestämmelser om en mer öppen och effektiv administration, gemensamma åtgärder mot människohandel, medborgarinitiativ samt en ny utträdesparagraf. Den sista punkten kanske är för. Det talas om hundra områden, men tycker inte att vi ska försöka hålla oss lite proportionerligt till dessa områden för att få en saklig debatt om Lissabonfördraget? Jag har svårt att förstå hur en ledamot i riksdag, en folkvald sådan, kan säga att när riksdagar ratificerar är det riggat och i avsaknad av folkligt inflytande. Att skulle ha bestämt datumet för den irländska folkomröstningen är helt absurt. Det är klart att de inte har. diskuteras det att de skulle rösta . Det var långt innan diskussionerna om vad fransmännen eventuellt skulle föreslå under sitt ordförandeskap fanns med. 77 HANS () replik: Jag vet inte riktigt hur EU-ministern räknat. Om man räknar ihop alla de förslag om maktförskjutning som EU-ministern själv säger kommer att ske blir det sammanlagt ungefär hundra. Vi talar om de 16 områden där det krävs kvalificerad majoritet, de 27 områden där får ett medbeslutandeförfarande och de 56 nya områdena. Det blir ungefär hundra nya fall. Jag vet inte vem i det här fallet som har problem med att läsa en RUT-utredning. Visst kan vi måla upp en bild av att det handlar om mindre förändringar, om en utträdesparagraf med mera. Men det är inte helt ärligt mot de svenska väljarna att säga så, för det handlar bland annat om asyl- och invandringspolitiken. Där kommer vi att tydligt skärpa reglerna och försvåra för människor utanför EU att komma in i unionen. På flera områden innebär det en militarisering av EU. Det borde få oss i ett alliansfritt att åtminstone höja på ögonbrynen. Jag har förstått att EU-ministern avvisar en folkomröstning. Det har framgått ganska tydligt . Jag skulle kunna känna respekt för den åsikten om det var så att EU-ministern hade en principiell hållning att vi inte ska ha några folkomröstningar. Men det är inte den hållning som EU-ministern och har. De vill ha en folkomröstning, inte om Lissabonfördraget men om euron och EMU-medlemskapet. Jag förstår inte hur man får detta att gå ihop. Man säger nej till en folkomröstning om Lissabonfördraget, som innebär den största maktöverföringen när blev medlem av EU. Däremot vill man ha en folkomröstning om euron, som vi hade en bred debatt om i . Det var en bred och aktiv debatt där svenska folket sade ett tydligt nej. Jag får inte det att gå ihop. Därför kvarstår frågan: Varför frågar man inte folket i detta fall? Uppenbarligen säger och EU-ministern att vi gärna kan ha folkomröstningar men bara så länge vi inte har någonting att förlora. 78 Statsrådet () replik: Jag tycker att det finns en skillnad mellan att göra små justeringar på 56 områden och att, som säger och som jag inte på något sätt förnekar, gå över till majoritetsbeslut på en del områden, till exempel inom asyl- och migrationspolitiken, för att kunna fatta beslut på dessa områden, kunna utforma ett gemensamt solidariskt och tydligt regelverk på migrationsområdet. Likaså gäller det brottsbekämpning och inte minst brottsoffers ställning. Flera länder har blockerat viktiga beslut som rör rättssäkerheten. Där har varit pådrivande, men på grund av kravet på enhällighet har vi inte kunnat komma överens. Det är en viktig fråga. Därför tycker jag att dessa hundra områden ska nyanseras, för det är verkligen fråga om en blandning av stort och smått. Min inställning till folkomröstningar är att jag är principiellt skeptisk till dem. Jag tycker att de ska användas mycket, mycket sparsamt. Vi har en tradition av representativ demokrati i , och det är en mycket god form av demokrati. Folkomröstningar är inte på något sätt mer demokratiska än representativ demokrati. Vid ett fåtal tillfällen när det rör sig om mycket stora beslut för hela landet anser jag att besluten bör föregås av en folkomröstning. Exempel på sådana beslut var inträdet i EU och om vi skulle övergå till euron. Ett nytt fördrag, ännu ett i EU:s historia, kan mycket väl ratificeras av riksdag, på samma sätt som riksdag var fullt kapabel att ratificera både Amsterdamfördraget och . Dessutom har man ratificerat alla andra tidigare internationella fördrag. Men parti har ju alltid varit emot den typen av internationella fördrag, så det finns naturligtvis en logik i detta. Jag är helt övertygad om att riksdag kan göra den bedömningen och att vi kan få en debatt som gör att många människor förhoppningsvis ändå känner sig engagerade i frågan. Jag gör vad jag kan, och jag tror att gör vad han kan för att försöka involvera fler personer i diskussioner om Lissabonfördraget. Regeringens uppfattning och majoritetens uppfattning i denna kammare är att det är som ska ratificera detta , precis som vi brukar. 79 HANS () replik: Ja, det är riksdag som ska ratificera Lissabonfördraget. Det är samma riksdag som valdes i ett val här i där det saknades en debatt om de här frågorna. På det området är och jag helt eniga vi hade alldeles för lite av EU-debatt vid det senaste riksdagsvalet här i . Man kan fråga sig: Hur kan någon riksdagsledamot i den här kammaren säga att han har fått ett tydligt mandat från sina väljare vad han ska tycka i de här frågorna? De allra flesta har aldrig diskuterat de här frågorna. När människor i gick till valurnorna med sina valsedlar var inte det här en fråga som stod på dagordningen. Därför är det rimligt att folkomrösta. Jag måste ändå lyfta fram en annan sak, som har lyfts fram tidigare i debatten, och det handlar om den nya stadgan som läggs fram i Lissabonfördraget och som ska garantera strejkrätten. Jag tycker att det är ett ganska märkligt uttalande att vi kommer att få en helt ny lagstiftning på EU:s område som plötsligt ska skydda strejkrätten och förändra förutsättningarna på arbetsmarknaden. Trots allt var det så när beslutade om Lavaldomen att man uttryckligen angav i domen att man har tittat på stadgarna och vägt in dem i sitt domslut. Dessutom sade EU-kommissionär på en rak fråga om vad den nya stadgan kommer att innebära för den fria rörligheten och den inre marknaden att den inte kommer att ha någon påverkan över huvud taget, därför att den redan är inkorporerad, och att det inte kommer att påverka arbetsmarknadspolitiken i att den görs juridiskt bindande. Det finns svart på vitt i ett svar från EU-kommissionär . Jag tycker att det är lite oärligt att stå i den här kammaren och säga att bara vi har fått till stadgan i Lissabonfördraget kommer saker och ting i grunden att förändras. Så är inte fallet. Vi har fortfarande inte fått några som helst garantier för hur vi kan bevara den svenska modellen med kollektivavtal och med strejkrätt. Där tycker jag fortfarande att majoriteten och EU-ministern är svaret skyldiga: Hur ska vi försvara den svenska modellen? 80 (): började med att säga att den nya regeringen nu har haft sitt första år i EU. Då är det att börja utvärdera av aktiviteter i EU med den nya regeringen, som vill tillhöra kärnan i EU. Resultatet är nedslående och beklagligt. Den undfallenhet som den nya regeringen har visat mot EU är katastrofal. Man kan gå igenom de stora och viktiga händelser som har diskuterats på EU-nivå och i riksdag, alltifrån Berlindeklarationen när EU fyllde till om klimatfrågorna, Lissabonfördraget, gasledningen där EU ska ge pengar via TEN-projekten, översynen av EU:s budget och sist men inte minst dagarna beslut om Lavalfrågan. På punkt efter punkt upptäcker man när man går igenom de här frågorna att den faktiskt inte har lagt fram några förslag på de enskilda punkterna. Den har varit tyst i klassen. Det tycks vara den nya strategin att inte väsnas för mycket, för då kan de viktiga, såsom förbundskansler , tycka att är jobbigt. Det är det som är resultatet av första året med den nya regeringen i EU. Om man går igenom till exempel den allmänna inriktningen ser man att regeringen förordar en utveckling där EU koncentrerar sig på färre och genuint gränsöverskridande frågor med fokus på frågor som rör medborgarnas vardag. Frågan är: Hur avspeglas detta i de beslut man för fram? Vi kan ta Lissabonfördraget och se om det är gränsöverskridande frågor och om man koncentrerar sig på färre frågor. EU-ministern stod här i en interpellationsdebatt med och sade att det blir en massa fler beslut på EU-nivå. Ja, men vi kanske inte tycker att de är bra. Men det blir inte färre frågor som EU ska syssla med framöver. Har då protesterat mot EU-lagar eller förslag om EU-lagstiftning? I skrivelsen redovisas i bilaga 5 att bara har röstat nej till ett enda förslag på när det gäller EU-beslut. Ja, musen röt i EU:s mötesrum en enda gång. Man har lagt ned rösten två gånger. Då ska vi veta att EU slog rekord i antal nya lagstiftningsärenden. Men den är tyst. Man vågar inte ta några strider. Man vill ha guldmedalj i tyst i klassen. Tillvaratar man då de svenska intressena? Det är svårt att se att EU-ministern, utrikesministern eller statsministern egentligen gör det när det gäller EU-frågorna om man bara protesterar en gång och röstar nej. I stället tycks det vara så att man ska tillhöra gänget, att det är det viktigaste. Exakt vilken politik det gänget ska driva behöver vi inte säga så mycket om. Jag kan ta några exempel. började man diskutera EU:s budgetöversyn och hur EU:s budget ska se ut framöver. Hur många förslag har kommit där? Ja, i har det inte presenterats ett enda förslag om den svenska linjen. Det är allmänna riktlinjer, att vi ska försöka ha bättre transparens och budgetöversyn och ändra jordbrukspolitiken. Men hur många förslag har man lagt fram i EU-sammanhang? Det är ganska tyst i den frågan. har däremot lagt fram förslag om att vi ska klimatsäkra EU:s budget. Varje budgetpost i EU måste gås igenom för att vi ska kunna se: På vilket sätt bidrar detta till beslutet om att minska koldioxidutsläppen? Det är en ganska dyster läsning. För att inte ska vifta bort mig med detsamma tänkte jag ta hjälp av lite forskare det brukar vara enklare. Ännu mer populärt är väl för europapolitiska studier kan inte säga så mycket mot detta. De har slagit fast i en rapport att till exempel när det gäller frågor om ett hållbart klimat satsade EU på hållbar energi, medan man satsade 4,8 miljarder på kärnkraft. De slog också fast att det förra budgetperioden, 20002006, var som spenderades på miljövänliga investeringar. EU:s budget är till stora delar en budget som förstör och motverkar en aktiv klimatpolitik. Då borde man naturligtvis som svensk regering, som ska hålla fanan högt, lägga fram förslag om att bilda en arbetsgrupp i EU eller åtminstone i den för att börja gå igenom EU:s budget för att klimatsäkra den punkt för punkt. Men det vägrar EU-minister . Det är ingen bra början. När det gäller om Lissabonfördraget, som i vissa fall förs fram som den viktigaste punkten för att vi ska kunna ha en bättre klimatpolitik, ska man komma ihåg att de borgerliga partierna träffade Socialdemokraternas och gjorde en överenskommelse om att så lite som möjligt ska förändras i det liggande förslaget till , det som var embryot till Lissabonfördraget. Man sade att man skulle försöka passa på att få in konkreta skrivningar om klimatet och miljön, enligt Tidningarnas Telegrambyrå . senare hade det förändrats till: förutsatt att det inte ger EU ytterligare befogenheter. Nej, men då får ju inte EU några nya muskler för att bekämpa klimatfrågorna. Inte heller i det som sedan blev Lissabonfördraget, artikel 91, finns det någon nyhet. Man lägger bara till en bisats när det gäller att främja internationella nivåer för att lösa globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringarna. Det är ingen kioskvältare. Det är väl ingen som har glömt att EU gick i bräschen när Kyoto I framförhandlades. Redan på den tiden, långt före Lissabonfördraget, var EU en av förkämparna för Kyoto och såg till att det fanns, så det är ingen kioskvältare. Problemet är däremot hur detta avspeglas i EU:s egen verksamhet. Där är de stora problemen. Det är lätt att säga vad andra länder och EU i stort ska göra men väldigt svårt att konkret visa på vad det är som behöver göras och att ändra sin egen politik. Där har man misslyckats. När det gäller Lissabonfördraget sade att det måste bli lättare att fatta beslut i EU. Vi satte nytt rekord i antal EU-beslut . Lättare vad betyder det? Ja, enligt det nya Lissabonfördraget innebär det att små länder ska få färre röster medan stora länder ska få fler röster. Hur ska lättare kunna ha en åsikt då? Hur ska vi lättare kunna föra fram våra frågor om de stora länderna i EU kommer att få ännu lättare att köra över de mindre länderna? Hur ska vi lättare kunna föra fram våra frågor om de frågor där man kan lägga in sitt veto blir färre och beslut ska fattas med kvalificerad majoritet? Det blir naturligtvis svårare och svårare för små länder att föra fram en åsikt i EU och att få med sig majoriteten medan de stora länderna kommer att tjäna mest på de nya rösträttsreglerna inom Lissabonfördraget. Man undrar på vems sida EU-ministern, statsministern och utrikesministern egentligen står. Handlar det om att försvara svenska intressen, eller har de svalt grej, att man bara ska jobba för EU:s bästa? Jag anser att en svensk regering också ska lyfta fram frågor som är viktiga för oss i och agera inom de organisationer som man behöver. Vi hade en stor diskussion om gasledningen mellan och . Det dröjde månader innan den vågade säga någonting alls. Man ville inte störa relationerna med andra länder. Det tog rätt innan man ens vågade erkänna att EU hade en del i det här. I EU har man nämligen avsatt pengar till det här projektet. Inte heller när det gäller beslut om har regeringen på något sätt agerat för att se till att den domen inte försvagar den svenska modellen. sade i debatten att Lavaldomen inte på något sätt hotar den svenska modellen. Det må hon i så fall vara ensam om att tycka. Framför allt undrar jag: Varför har ni tillsatt en utredning om EU-ministern redan har bestämt sig för vilken modell som ska gälla, att EG-lagstiftningen inte hotar den svenska modellen? Tvärtom handlar hela debatten i nu mer och mer om att EU:s lagstiftning nog också måste ändras. Man måste till exempel se över utstationeringsdirektivet. Det handlar inte bara om hur har implementerat dessa bestämmelser i svensk lagstiftning. Det finns nämligen en tendens i EG:s domstol att man mer och mer se till de fyra friheterna, att de är överordnade. EU:s fria rätt för varor, tjänster, kapital och människor är överordnad lagstiftningen. Det är den man ska bedöma. Det är den som hänvisar till. Man ska se till det principiella. Då är också frågan: På vilket sätt kommer Lissabonfördraget att förändra detta? Det kommer naturligtvis inte på något sätt att förändra detta. Lissabonfördraget slår nämligen fast att de fyra friheterna är överordnade. Då kommer inte de fackliga rättigheterna att stärkas med Lissabonfördraget utan kanske tvärtom försvagas. Inte heller, om vi går tillbaka till klimatfrågan, kommer klimatarbetet att bli enklare i EU med det nya fördraget. hänvisar ju oftare och oftare till att de fyra friheterna är ett överordnat mål, och där finns inte miljöfrågorna med. Då kommer också miljöfrågorna att få allt svårare att passa in i EU:s maskineri, beslutsprocess, längre fram. Det är allvarligt. Där måste kunna ta en strid. Det är då man ska utvärdera den agerande , och då är det underkänt. Det är mycket prat i men inget prat och inget agerande och inga konkreta ändringsförslag i EU när det gäller hur man kan göra EU bättre. Slutligen, herr talman, är det pinsamt att höra EU-ministern säga att Lissabonfördraget är så viktigt och att det är så viktigt med demokrati som man förvägrar svenska folket en folkomröstning om det nya Lissabonfördraget. Om nu EU-ministern och regeringen tror så mycket på Lissabonfördraget undrar jag: Varför vågar ni inte fråga folket om det är rätt väg för EU ? Ni vågar inte. Ni är rädda för folket. Det är en farlig utveckling. Har man inte stöd för den politik man ska driva framöver kan det bli mycket värre framöver. Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 8 och 17 i betänkande 10 och till reservationen i fråga om motiveringen i betänkande 11. 81 Statsrådet () replik: Jag hade naturligtvis inte väntat mig att få något högt betyg av . Men mycket av det han säger är trams. Vi lägger oss naturligtvis inte platt för . Det är dumt att påstå något sådant. Jag försökte inledningsvis lyfta fram några exempel där faktiskt är pådrivande och där har tagit många initiativ. Jag skulle kunna lägga till Östersjöstrategin, till exempel, som kommer fram på svenskt initiativ. vet hur EU fungerar. Han vet att det inte är särskilt ofta man röstar i EU. av alla beslut som fattas med kvalificerad majoritet fattas i enhällighet, utan omröstning, efter det att man har resonerat, kompromissat och lagt fram olika förslag. Det är så man påverkar, inte genom att rösta nej och straffa ut sig. Varför röstar vi nej mer sällan ? Jo, därför att vi oftare får som vi vill nu än under den socialdemokratiska regeringens tid. Vi är ännu mer aktiva. Vi lägger fram förslag. Vi bidrar till kompromisser. är en mycket pådrivande och aktiv partner i . Det kan vem som helst av kolleger vittna om, om du frågar runt i de olika länderna. Sedan gällde det smalare och vassare. Ja, vi arbetar bland annat för det i EU:s budget. Det är en process som precis har påbörjats. Det är inte sant att vi inte har lagt fram några förslag och att vi inte har redovisat det. Vi har varit i kammaren och i flera utskott och pratat om de här frågorna, och vi hoppas att vi ska kunna få en mer anpassad och smalare och vassare budget. Sedan är det tråkigt att skäller så mycket på EU i miljöhänseende. Det är klart att det finns brister. Det är klart att det finns jättemycket mer att göra. Men EU är världens bästa miljöorganisation. EU går i bräschen för ett nytt globalt klimatavtal. Det har egna språkrör insett. Därför är man numera förespråkare för att ska vara kvar i EU. När ska också inse detta? 82 () replik: Ett smalare och vassare EU är EU-minister stora paradgren här. Men i det som går med på i EU blir det tvärtom. Det blir ett fetare och bredare EU, och det blir fetare för varje gång EU-ministern fattar beslut nere i . Det är väl ingen som kan påstå att Lissabonfördraget innebär att EU blir smalare men vassare. Det blir ju fler och fler beslutsområden som går till EU, som flyttas från riksdag, från och från regeringen. Det blir beslut som fattas med kvalificerad majoritet i EU. Det är utrikespolitik. Det är rymdpolitik. Det är många olika frågor. Det allvarliga är framför allt att regeringen nu drar undan mattan när det gäller chansen att påverka de besluten . Man går nämligen med på röstregler som innebär att små stater i EU får färre röster medan de stora länderna i EU får fler röster. Det innebär faktiskt att EU-ministern, de få gånger hon tänker rösta i EU, har färre röster . Då är det mindre chans att en nej-röst eller en nedlagd röst spelar någon roll. Det är det allvarliga. Det innebär också att EU kommer att få en EU-president och en utrikesminister. Det är inte särskilt väl inskrivet i Lissabonfördraget vad detta exakt kommer att innebära, men det skulle väl inte förvåna någon om dessa valda personer kommer att kräva makt och inflytande på sina nya positioner. Och vilka är det då som förlorar makten? Det är naturligtvis länder, ministrar och parlament, och det är den stora och allvarliga bristen. Klimatet får jag ta i nästa inlägg. 83 Statsrådet () replik: Jag fick ju inte svar på den frågan, men då kanske det kommer i nästa replik. är en erfaren politiker som har varit med . Se dig omkring! Allt fler av de frågor, problem och utmaningar som vi brottas med kräver gemensamma lösningar. Det spelar, med all respekt, inte alltid så stor roll vilka beslut man fattar i riksdag, för miljöföroreningarna, fattigdomen, svälten, klimatföroreningarna, brottsligheten och så vidare respekterar inga gränser. Vi måste fatta beslut tillsammans, och EU är en helt fantastisk uppfinning för att försöka lösa detta. Vi har gemensamma problem vi försöker hitta gemensamma lösningar. Då försöker man kompromissa sig fram, och det innebär att inte alltid får som vi vill. Så är det naturligtvis, eftersom vi har 27 medlemsländer. Men ganska ofta får vi i alla fall lite grann som vi vill. Det är ju det som hela kompromissen och EU-samarbetet bygger på och innebär: att vi allihop får lite grann som vi vill, och så kan vi gå hem och känna att vi i alla fall har gjort framsteg i de här frågorna. Lissabonfördraget är en anpassning till denna situation. Vi behöver kunna fatta beslut.