prot · GV09117 · 2008-05-22 00:00:00 — Dessa brott förekommer visserligen, men det är inte det typiska brottet på detta område. Det är faktiskt bara i var fjärde anmälan som offret uppger sig vara en HBT-person. Ofta handlar det i stället om att en person anses vara homosexuell och därför utsätts för brott. Det kan också handla om att en person anmäler förolämpningar där denne har blivit utpekad som homosexuell och känner sig kränkt av det. Jag har mött många som väljer att vara öppna med sin sexuella läggning och som tyvärr också utsatts för diskriminering men som väljer att inte anmäla det. Det är givetvis ett beslut som man har rätt att fatta, men jag undrar ändå om det sker på basis av en känsla av att lite får man kanske ändå tåla. Jag vet inte, men jag tycker att det är oacceptabelt. Det är inte sällan som den som är öppen med sin läggning i sin egen omgivning väljer att inte berätta på jobbet om sin sexuella läggning eftersom det både kan riskera jobbet och kanske hota en framtida karriärutveckling. Det är inte heller ovanligt att jag möter HBT-personer som väljer bort lagidrotter eftersom det anses vara en omöjlig miljö att vara i. Det jag beskriver tycker jag är bevis på att vi har en bra bit kvar innan jag med stolthet kan säga att är ett bra land för HBT-personer att leva i. Även om också den nuvarande lagstiftningen innehåller flera viktiga delar för HBT-personer innebär den nya lagstiftningen positiva steg. Äntligen kommer skyddet mot diskriminering att även omfatta transpersoner eller personer med könsöverskridande identitet eller uttryck. Det är ett fattigdomsbevis att det har tagit så , men det är ändå välkommet eftersom det rör dem som har det allra svårast med fördomar och är särskilt utsatta. Enligt min mening kommer en sammanslagen myndighet att underlätta. Vi kommer bort från att diskrimineringen är uppdelad på flera lagar och att skyddet mot diskriminering är olika långtgående beroende på vilken diskrimineringsgrund det handlar om. En sammanslagen myndighet får i stället en större genomslagskraft, tyngd och auktoritet än vad en separat myndighet för varje diskrimineringsgrund skulle ha. Det blir dessutom en tydlig markering av alla människors lika värde och rättigheter och av att det inte finns några hierarkier mellan olika diskrimineringsgrunder. Det är en skyldighet för staten att skydda HBT-personer från att bli diskriminerade. Givetvis vilar också ett stort ansvar på till exempel privata arbetsgivare, men jag vill hävda att de offentliga arbetsgivarna ska fungera som ett föredöme. Därför är det glädjande att den nya diskrimineringslagstiftningen innebär en förstärkning av skydd mot diskriminering från offentligt anställda. Det som inte riktigt har kommit fram i diskussionen ännu är att det är huvudmannen som får betalningsskyldigheten, inte arbetstagaren. Det tror jag kommer att innebära att vi får se ett helt annat ansvar från huvudmannen när det kommer till dessa frågor. Den nya diskrimineringsombudsmannen får också rätt till tillträde på arbetsplatser för att göra nedslag som kan vara av betydelse för tillsynen. Det nya i detta är att tillträdesrätten kommer att avse frågor med anknytning till alla diskrimineringsgrunder och inte som enbart på område. Det borde kunna innebära en förstärkning utifrån ett HBT-perspektiv. får även rätt att vitesförelägga arbetsgivare och andra som bryter mot de olika diskrimineringsförbuden, om de till exempel inte fullgör den skyldighet som finns att lämna uppgifter till ombudsmannen och ge ombudsmannen tillträde till en arbetsplats. ska dessutom, liksom de nuvarande ombudsmännen, generellt verka för att diskriminering inte förekommer och också i övrigt verka för lika rättigheter och möjligheter. Det välkomnar jag. Mina personliga förväntningar är höga men även realistiska om att vi inte löser problemet med diskriminering av HBT-personer med detta betänkande. Men utan tvekan är det en förstärkning och en signal som jag applåderar. I detta anförande instämde (). 117 (): Vågar vi bli gamla i ? Den frågan har jag ofta hört när jag har rest runt i och diskuterat äldrefrågor. En åldrande befolkning är en utmaning för . Många seminarier och ekonomiska debatter har tagit avstamp i detta yttrande. Många äldre, de som är nästan äldre, de som är mycket äldre, de som är gamla äldre och de som inte vill bli äldre har blivit väldigt provocerade. Inte blev det bättre av att en representant i den förra regeringen kallade de blivande pensionärerna för det kommande köttberget. Det kommer att ta innan dessa bevingade ord blir bortsuddade. De orden hann slita upp mycket bitterhet i de äldres hjärtan, kan jag säga. De äldre har alltså blivit ett stort samhällsproblem och en belastning för vårt land, för våra barn och för våra barnbarn. Man vill bli av med oss. Vi är parias det svenska samhällets bottenskikt. Vi får väl skapa oss en ny ättestupa. Ja, så har det låtit i landet. Det sorgliga var att det kändes som om de äldre inte tillhörde befolkningen längre. De äldre hade blivit en besvärlig grupp som ställde till problem. De äldre stod i vägen för de unga. Politik är någonting allvarligt och kan sätta i gång väldigt våldsamma känslor. Och vi som är gamla eller äldre kände oss diskriminerade. Diskriminering är ett brott mot grundläggande mänskliga rättigheter. Ett sätt att motverka diskriminering och därmed verka för grundläggande mänskliga rättigheter är genom lagstiftning. debatterar vi i kammaren regeringens förslag till en ny diskrimineringslag. Diskrimineringslagen ska ha till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Detta är ju det nya. Ålder får nu vara med i den nya lagstiftningen. Det är fantastiskt. Grattis, säger jag. Alla diskrimineringsgrunder för ålder gäller dock inte på samtliga samhällsområden. Den avser arbetslivet i vid mening, utbildning, start eller bedrivande av näringsverksamhet och yrkesverksamhet. Det är bra. Äntligen får en lag mot åldersdiskriminering i arbetslivet. Herregud vad vi har väntat. Men många kommer att fråga: Är verkligen denna lagstiftning tillräcklig för att förhindra åldersdiskriminering? Den är förmodligen inte riktigt tillräcklig. Men en lag ökar naturligtvis rättsmedvetandet hos människor. Det finns nu en lag i mot åldersdiskriminering. Man kan hejda sig. Man stannar upp ett slag. Om en arbetsgivare till exempel blir anmäld för åldersdiskriminering kommer han att få veta att det är bara han som bär bevisbördan. Det här är kul. Då kanske man börjar tänka sig för och bita sig i läppen. En lag fungerar också som en normsändare. Man byter attityd och förändrar beteende. Kort sagt: Någonting händer. Det som förut var djupt ingrott och supertypiskt är inte det längre eftersom har förändrats. Jag ska ta ett exempel. Kvinnor på 50-plus har blivit skamlöst diskriminerade på sina arbetsplatser och i samhället i övrigt. Det finns massor av exempel på sådana fall där kvinnor har fått sluta sina jobb just för att de har fyllt , kvinnor som just på grund av diskriminering på jobbet har blivit sjuka och sjukskrivna och osynliggjorda av samhället. Det är kvinnor i sin bästa ålder. Det är ju då som dessa kvinnor är starkast och har erfarenhet av familj och barn och har en bra yrkeskunskap och en god utbildning för det mesta. Då får de inte vara med längre. De har blivit bortrationaliserade och kommit på efterkälken, men framför allt har de blivit för gamla. Och hur det nu har gått till finns de knappt längre, för de har blivit osynliggjorda denna viktiga resurs för samhället. De måste fram i ljuset. Attityder kan förändras. Jag vill tro det. Vi lever i en ungdomskultur, det vet vi alla, och det är så söndertuggat att man knappast vill uttala det. Vi vet alla att ungdom, styrka, skönhet och snabbhet dyrkas. Vi lever också i ett samhälle där man antingen vinner eller förlorar. Och de flesta är väldigt rädda för att fylla . Vi vet också att vi lever i en mediekultur som har blivit den första statsmakten, om vi nu ska tro det svenska folket och forskare vid som har ställt frågor och fått svaret att det varken är eller regeringen som sätter agendan , det är medierna. Och medierna vill definitivt inte ha någonting att göra med kvinnor . Vad anser de då om människor som har fyllt ? Det är en ganska snedvriden värld. Men attityder kan förändras, och kan brytas. Här bland riksdagsledamöterna är vi faktiskt några stycken som har fyllt . Vi representerar den stora, oroväckande och växande äldre befolkningsgruppen i och i . Vi får vara väldigt glada att vi får vara i kammare. Men vi borde vara fler. Debatten kommer naturligtvis att gå vidare. Jag anser att vi har kommit ett bra stycke på väg med förslaget till den nya diskrimineringslagen för bland annat äldre i arbetslivet. Det är bra så, men det räcker inte. Vi måste gå vidare. Politik det är att gå vidare. I detta anförande instämmer , Reza Khelili Dylami och (alla m) samt (). 118 HANS (): Mycket intressant har sagts i denna debatt som förstås är väldigt viktig. Alla är vi ju emot diskriminering. Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i arbetsmarknadsutskottets betänkande 7. Det har talats en del om arbetsmarknaden här . Då vill jag poängtera att ett av alliansregeringens främsta mål är att ge människor nya möjligheter att gå från bidrag till egen försörjning. 150 000 färre i utanförskap har visat att vi nu är på rätt väg. Men som det har betonats i dagens debatt gör fördomar alltjämt att människor aldrig får en chans på arbetsmarknaden. Inte minst gäller det människor med utländsk bakgrund. Trots många års jämställdhetsarbete är det fortfarande mycket kvar att göra innan kvinnor och män i får samma möjligheter. Bättre möjligheter att kombinera jobb och föräldraskap betyder mycket. Men det behövs också, som min kollega sade tidigare, en robust lag mot könsdiskriminering. Det här med åldersdiskriminering har uttömt på ett väldigt bra sätt. Jag kan därför bara säga att jag tycker att det är väldigt bra att vi nu får en sådan lag. Det är ju så att fram till nu har helt saknat skydd mot åldersdiskriminering. Alldeles för ofta blir människor, trots att kompetensen finns, bortsorterade från arbetsmarknaden på grund av att de har fel ålder. Det har vi inte råd med. Det är inte heller bra och inte snyggt, och det är ingenting som vi vill ha. Den nya lag som nu får blir ett effektivt skydd mot åldersdiskriminering på arbetsmarknaden. Ålder blir en ny diskrimineringsgrund. Dessutom skapas, som var inne på, ett heltäckande skydd för alla HBT-personer eftersom lagen inte omfattar bara sexuell läggning utan också könsöverskridande identitet och uttryck. Arbetsgivare ska omfattas av skyldigheter i fråga om stöd- och anpassningsåtgärder för personer med funktionshinder i samma utsträckning som enligt nuvarande lagar. Det är det också värt att poängtera. På arbetslivets område utvidgas den krets som skyddas mot diskriminering. Förutom arbetstagare och arbetssökande ska även den som gör en förfrågan om arbete omfattas. Detsamma ska gälla den som söker eller fullgör praktik inte, som , enbart den som fullgör yrkespraktik. Det innebär till exempel att även den som deltar i arbetsmarknadspolitisk praktik eller genomgår prao kommer att omfattas. Skyddet utvidgas också till att avse den som står till förfogande för att utföra, eller som utför, arbete som inhyrd eller inlånad arbetskraft. Det här är också viktigt, tycker jag. Förbudet mot direkt diskriminering på arbetslivets område formuleras på ett annat sätt än . I stället för att ange det materiella tillämpningsområdet genom att ange ett antal situationer där förbudet gäller, till exempel vid anställning eller uppsägning, används tekniken att precisera den skyddade kretsen. Avsikten är att diskrimineringsförbudet ska täcka alla situationer som kan uppkomma mellan en arbetsgivare och en arbetssökande eller arbetstagare. Man ska därmed slippa dra gränsen mellan till exempel arbetsledning och annan ingripande åtgärd. Också det är, tycker jag, en bra sak. I debatten påstås det ibland att lagen inte gäller små företag. Detta är helt fel. Alla individer skyddas av diskrimineringsförbudet som gäller hela arbetsmarknaden. Alla arbetsgivare är skyldiga att aktivt främja lika rättigheter och möjligheter. Däremot har lagen innehållit också vissa regler om aktiva åtgärder på större arbetsplatser, till exempel att alla arbetsgivare med fler än tio anställda ska upprätta en jämställdhetsplan. En sådan regel har gjort att regelbördan varit exakt lika tung för mindre arbetsplatser, till exempel en restaurang med tio anställda, som för stora företag med hundratals anställda och med personalavdelningar som kan hantera detta precis som nämnts tidigare i debatten. Jag måste säga att det här jag har varit ute på många företagsbesök inte visat sig vara särskilt bra. Det har också visat sig att kravet på planer inte har fått genomslag hos de mindre arbetsgivarna. JämO:s studie har visat att bland företagen hade en aktuell jämställdhetsplan. De mindre företagen var de som allra minst hade en sådan. Därför vill vi nu anpassa kartan efter verkligheten så att säga. Och därför ska kravet på att ha en jämställdhetsplan inträda först vid minst 25 anställda. Planen ska sedan uppdateras . Minst ska det göras en särskild lönekartläggning. Men själva skyddet mot könsdiskriminering och annan diskriminering liksom kravet på lönekartläggning gäller hela arbetsmarknaden, från de allra minsta arbetsplatserna till de allra största. Det är i detta sammanhang viktigt, tycker jag, att påpeka att det är de aktiva handlingarna för att förhindra könsdiskriminering och annan diskriminering som i slutändan ger positiva resultat. Det handlar om attityder och vilja! Lagförslaget innehåller också förstärkta förbud mot repressalier samt en skyldighet för arbetsgivare, utbildningsanordnare och den som utbildar någon som ska fullgöra värnplikt och civilplikt att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Inom utbildningsområdet ska, kan jag också nämna, utbildningsanordnaren bedriva ett målinriktat arbete för att främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. Utbildningsanordnaren ska motverka trakasserier. har också uttalat att förslaget till ny diskrimineringslag ytterligare förbättrar högskolestudenternas skydd. Slutligen, fru talman, kan jag säga att vi nu också inför en ny diskrimineringsersättning. Nivån på ersättningen ska bestämmas utifrån kränkningen men också, vilket är en nyhet och en viktig sådan, utifrån den preventiva signal som krävs för att avskräcka andra. Vi hyser gott hopp om att domstolarna nu kommer att kunna höja ersättningen. Kort uttryckt: Det ska svida i plånboken att diskriminera. Detta kommer att ha effekt; det är jag övertygad om. 119 (): Låt mig börja med att instämma i den kritik som i går dök upp i ett pressmeddelande. I går hade nämligen den samlade handikapprörelsen i . Där formulerade handikapprörelse en orosbild. Man är oroad över att diskrimineringslagen inte fullt ut tar sig an tillgänglighetsfrågan. Vi håller med om den orosbilden; det finns skäl att göra det. En utredning har arbetat, och man var ganska enig om att de här bitarna skulle tas med. Statliga utredningar bör ha i uppgift att också titta på de ekonomiska konsekvenserna när det gäller lagförslag eller utredningsförslag. Visst finns det en oro! Vi är oroliga för att det i slutändan kommer att handla om pengar. Vanligtvis gillar jag inte när folk talar om att vi lever i olika världar eller i olika verkligheter. Alla lever ju i sin värld eller i sin verklighet. Men efter att ha följt debatten här kan jag inte låta bli att känna att vi agerar just utifrån helt olika världsbilder. I en drömvärld är gräset grönt, alla barn glada och alla föräldrar starka eller kloka och väl insatta i hur samhällets strukturer och stereotypa mönster ser ut och ska bekämpas. Alla arbetsgivare är goda, upplysta och besjälade av att ta sitt samhällsansvar och bryta ojämställda strukturer, uppmuntra papporna till att ge sina barn mer tid och stötta mammornas karriär och löneutveckling. Bara valfriheten ökar även om det sker på bekostnad av ansvarstagandet kommer såväl familjepusslet som den goda och jämställda arbetsplatsens pusselbitar att falla på plats utan gnissel. Det är en drömvärld i teorin. I praktiken, i den verkliga världen, är det inte lika enkelt. Vi föds med lika värde och rättigheter. Men den finfina valfrihet som finns på papperet begränsas av en mängd faktorer. Jag har mött pappor som liksom jag gärna hade varit hemma fler dagar med barnen men som inte fick det för mammorna som själva ville ha . Jag har också mött mammor som gärna hade varit hemma en lite men som avstod därför att pappornas arbetsgivare förväntade sig närvaro på arbetsplatsen när pappadagarna var slut. Det här är bara ett par exempel. Det finns så många förväntningar och könsstereotypa strukturer i vårt samhälle. Allt det här begränsar vår egen valfrihet. Det är alltså inte riktigt sant att vi alla är vår egen lyckas smed och att vi alla kan fatta de bästa besluten för oss själva och för den övriga mänskligheten. Vi behöver bara göra en jämförelse med ett annat politikområde, klimatet, för att se att det inte är så. Vi vet att vi borde åka tåg, tåg, tåg. I stället väljer vi flyg, flyg, flyg till och med mot bättre vetande. Vi är upplysta så det räcker. Ändå handlar vi inte alls vare sig utifrån vare sig vårt eget bästa eller utifrån samhällets eller mänsklighetens bästa. I de bästa av världar hade det inte behövts någon jämställdhetsplan alls som ska uppdateras eller . Det hade inte behövts någon fördelning av föräldraförsäkringen. Det hade inte behövts någon diskrimineringslagstiftning alls. Som sagt: Vi människor är ett mänskligt släkte. Oavsett om vi är arbetsgivare eller om vi är föräldrar tenderar vi att följa minsta motståndets lag. Om vi inte måste jobba aktivt med jämställdhetsplanen och vidta åtgärder gör vi inte det. Om vi inte måste bryta konventioner och motstå förändringar från arbetsgivare, farmödrar och alla andra gör vi inte det. Jag vill avsluta med att läsa upp ett mejl som jag fick från . Hon uppmanar ledamöter att rösta nej till den nya diskrimineringslagstiftningen. Hon fortsätter: Du kan stoppa en historisk attack mot jämställdhetsarbetet i . Genom att portalparagrafen i jämställdhetslagen tas bort döljs en ojämställdhet. Den nya lagstiftningen innebär att 23 000 färre arbetsgivare kommer att omfattas av skyldigheten att enligt lag befatta sig med jämställdhetsarbete. Lägg inte locket på jämställdhetsarbetet genom att minska kraven på arbetsplatserna. ord får avsluta: Rösta nej. 120 (): Så många märkliga saker har sagts av företrädarna för alliansen att det knappt finns tid att bemöta ens hälften. Låt mig ändå uppmana att fundera över om det inte finns en risk att den åldersdiskrimineringslag som införs till och med gör saker sämre. Man tar bort möjligheten till aktiva åtgärder som finns i kollektivavtal. Fundera på detta innan du ropar tjoho över den lagstiftning som införs. Jag gör en kommentar till. borde kanske läsa på både sitt eget partis politik och för all del också de andras som hon kritiserar. Hon röstade själv nej till vårt förslag om en ändrad arbetsskadeersättning ganska , fastän hon påstod att det var vi som inte drev ett sådant krav. Nå, jag får nöja mig med det här, även det är frestande att gå in på en mängd andra anföranden. Jag ska kanske min vana trogen göra mig till ovän i kammaren, och till fler än vad brukligt är, i ett perspektiv. hade vi en debatt och en omröstning om papperslösas rätt till vård på lika villkor. Då fattade kammaren enligt min och uppfattning beslut om en lag som strider mot de mänskliga rättigheterna och som är öppet diskriminerande. Jag är helt övertygad om att de borgerliga och socialdemokratiska ledamöter som röstade för den lagen inte uppfattar det så. Så är man i mina ögon ibland skyldig till diskriminering utan att vara medveten om det. Det är en del av problematiken när det gäller diskrimineringslagstiftningen. Låt mig säga att det finns även positiva delar i den diskrimineringslagstiftning som vi nu diskuterar. Det har nämnts tidigare att man kan få högre böter, om vi kallar det så, när man diskriminerar. Det är välkommet. Det kravet har drivit . Att man sammanför lagstiftningarna är välkommet, även om vi gärna hade sett en separat lagstiftning som rörde arbetslivet. Att slå samman ombudsmännen kan bli verkningsfullt och bra, om man inrättar en jämställdhetsmyndighet så att någon har det aktiva ansvaret på det området och om man ser till att sakkunskapen på de respektive områdena finns kvar i den nya myndigheten. Låt oss återkomma till frågan om allting var bra när vi kan utvärdera detta om . Men det finns också bärande delar i betänkandet som faktiskt för frågor bakåt. Jag ska inte upprepa vad andra redan har sagt om hur jämställdhetsarbetet riskerar att försvåras med det beslut som kammaren kommer att fatta i den här frågan. Det är alldeles uppenbart att om man förändrar kravet på att komma med lönekartläggningar och jämställdhetsplaner på arbetsplatserna från till måste man kunna motivera det. Annars, ärade ledamöter av riksdag, varför inte , eller ? Hade det inte varit alldeles utmärkt att man slapp krånglet också och fick kanske 10 eller på sig att utveckla sina arbetsformer, som ni påstår att alla mindre och medelstora företagare kommer att använda till i stället för till att fylla i blanketter? Jag måste säga att när man väljer att inte göra bristande tillgänglighet till diskriminering begår man ett stort misstag. Dessutom framställer företrädare för alliansen, inte minst integrations- och jämställdhetsminister , det som att det vore bra om så blev fallet. Det påminner mig om en annan debatt i en annan tid. När , dåvarande migrationsminister, fick ta emot ett rekordstort antal namnunderskrifter till stöd för en flyktingamnesti sade hon: Detta är ett stöd för vår politik. Hon hade självfallet inte för avsikt att genomföra något av det som krävdes i namninsamlingen. Det här påminner lite om det. Här säger att marschen för tillgänglighet kommer att uppfattas som ett stöd för det arbete regeringen just nu bedriver. Ingenting kunde vara mer felaktigt. Det är en protest mot regeringens vägran att se bristande tillgänglighet som diskriminering som den marschen handlar om. Jag tänkte också kommentera det som rör etnisk diskriminering. Här är det precis som på en mängd andra områden fråga om maktrelationer, inte bara om att fixa och tricksa med någon lagstiftning eller paragraf, utan om att inse att det är diskriminerande strukturer, samhällsbärande strukturer, som är hindret för en likabehandling mellan människor. Ser man inte att det finns lagstiftningar, sociala mönster, traditioner och en mängd andra saker som systematiskt hindrar människor med utländsk bakgrund att på samma villkor som vi som är födda i landet ta del av utbildning, arbetsmarknad, bostäder då har man missat något alldeles väsentligt. Då riskerar man att göra frågan om att förändra och att underlätta kampen mot diskriminering till en fråga om juridik. Det handlar bara om att ha den perfekta lagstiftningen så att man i efterhand kan klaga om man upplever att man har blivit felbehandlad. Vi menar omvänt att det allra viktigaste diskrimineringsarbetet är att bekämpa de strukturer som utestänger. Ska man göra det måste man vara beredd att ifrågasätta de privilegier som de etablerade i samhället har. Jämställdhetsdebatten har tagit den vägen . Man har gått från att i allmänhet vilja lyfta fram kvinnors villkor och försöka förbättra dem till att ta ett andra steg och se diskriminerande strukturer och ifrågasätta dem och bli feministisk och också ifrågasätta varför män har så stora fördelar bara i egenskap av att vara män.