prot · GV0967 · 2008-02-19 00:00:00 — Ett samhälle där föräldrar upplever att de inte har tid och möjlighet att ägna sig tillräckligt mycket åt sina barn är inte det riktigt goda samhälle som jag vill försöka förverkliga. Det är en viktig välfärdsfråga att barn får den omsorg de behöver och att de kan börja i förskola eller i annan barnomsorg i en takt som är anpassad utifrån det enskilda barnets behov och förutsättningar. Min tro är att föräldrar kan förstå sina barns bästa och vet sina barns bästa, och jag litar på att föräldrarna kan fatta de riktiga besluten. Här går en viktig skiljelinje i debatten mellan dem som tror på föräldrarna och föräldrarnas förmåga och dem som tror sig veta bättre och som med politiska beslut vill lägga fast ramarna för den enskildes liv och för vad som är det bästa för barnet. Vårdnadsbidraget är inte främst en reform som syftar till att öka arbetsutbudet utan syftar till att i så stor utsträckning som möjligt hitta vägar som gör att vi kan både värna arbetslinjen, undvika inlåsningseffekter och skapa valfrihet. I en del av inslagen i debatten får vi höra att man drabbas av vårdnadsbidraget, att det slår hårt och så vidare. Jag lever i föreställningen att vuxna svenskar har en förmåga att själva välja det som de anser vara bäst för dem själva och deras barn. Det är en skiljelinje som spelar en stor roll för vart den här debatten kommer att leda. Det är frivilligt att utnyttja vårdnadsbidraget, och många vill ägna mer tid åt sina barn. Vårdnadsbidraget öppnar en möjlighet för fler att göra det. Av inlägg förstår man att alla förlorar. Det gör kvinnor, män och barn. Men jag vet inte om man har lyssnat på de föräldrar som i opinionsmätning efter opinionsmätning säger att de skulle uppskatta en möjlighet att vara hemma ytterligare när barnen är små, eller att minska sina arbetstider lite ytterligare för att kunna tillbringa med sina barn. Glöm inte bort barnfamiljerna när ni ritar era system vid sammanträdesborden. Ni glömmer bort de problem som behöver lösas. Jag ska avstå från att ge mig in på ett nytt område, men jag kommer att i senare inlägg bemöta en del av det som har sagts när det gäller remissinstansernas synpunkter som är intressanta i sammanhanget. 57 (): Jag vill börja med att bemöta de två andra borgerliga debattörerna. Det finns ingenting som gör mig så arg som när man lägger skuld på kämpande starka småbarnsföräldrar och kvinnor som försöker få livet att gå ihop. De skuldbeläggs för att de använder en hyfsat bra och väl fungerande barnsomsorg. Den skulden ska ingen kvinna i behöva uppleva. Det gör mig arg. Då har jag klarat av det, och jag tänker inte diskutera det mer. Jag går över till barnperspektivet. Ett barnperspektiv på den här frågan ger utgångspunkten varje enskilt barn. De borgerliga debattörerna talar om varje förälders möjlighet att välja. Vi ser inte på förälderns perspektiv i första hand. Barnomsorgen är till för barnens bästa och för föräldrarnas möjlighet att arbeta. Barnomsorgen är för barnens bästa. Därför är det otroligt viktigt med en barnomsorg med hög kvalitet, och därför är barnperspektivet vår utgångspunkt i diskussionen om vårdnadsbidrag. Barnomsorgen i har gått från att handla om barnflickor till en institution som omfattas av läroplanen. Barnomsorgen har en egen läroplan med en planerad pedagogisk verksamhet och med högt utbildad och kvalificerad personal. Man begär utdrag ur belastningsregistret vid anställning av personal för att rätt människor ska hamna på rätt plats. Det är politiska beslut som vi har fattat, och det är för att barnen ska vara i fokus. Det ska vara hög kvalitet i barnomsorgen. Det som sker, och som den borgerliga regeringen väljer att göra när man lägger fram förslag om införande av kommunalt vårdnadsbidrag, är att man tar resurser från en gemensam, högt kvalitativ, väl fungerande barnomsorg, som naturligtvis alltid kan bli bättre men ändå är hyfsat väl fungerande, och ger till några. Man tar från alla och ger till några. Man ger inte så mycket att alla kan utnyttja den. Det är förkastligt. Det är inte konstigt att det i remissvaret från Kommuner och Landsting framgår att de tycker att ett kommunalt vårdnadsbidrag i grunden är bra. Det är en borgerlig majoritet. Det är klart att de säger samma sak som den borgerliga regeringen. Men i nästa mening säger de att de är lite förundrade över kostnaderna. SKL beräknar i sitt remissvar att ett kommunalt vårdnadsbidrag kommer att kosta om alla inför det. motsvarar 9 000 förskollärare och barnskötare. 9 000 förskollärare och barnskötare motsvarar två barn mer per barngrupp i barnomsorgen. Man tar från alla och ger till några. Det är en tydlig inriktning på att inte ha ett barnperspektiv i den politik man genomför. Man gör det av ideologiska skäl för att man inte tycker om barnomsorgen, för att man vill skuldbelägga de kvinnor som behöver använda barnomsorgen. Det blir i snitt två barn extra per barngrupp. Detta sker som man i många borgerliga kommuner minskar personalresurserna i barnomsorgen. När jag kom till mitt dagis fick jag en lapp där det stod så här: Det är ett barn till i er barngrupp . Vi kan inte göra något åt det det är för många i kö. Vi får inga ökade personalresurser. Det är ett barn till. Detta sker i kommun efter kommun, på barnstuga efter barnstuga, . Min fråga till ministern är fortsatt: Hur kompenserar du kommunerna? Hur kan du se till att inte alla barn drabbas när några pappor ska få möjlighet att slippa vara hemma när ni inför ett hemmafrubidrag? 58 (): När jag lyssnar på är det en rubrik som jag ser väldigt tydligt, och jag tycker att det är så oerhört onödigt när man börjar ställa grupper mot varandra. Tänk om vi kunde låta bli att göra det i den politiska debatten, låta bli att ställa den ena gruppen mot den andra och lägga in fraktioner: Får inte den ena så får den andra. har inte läst eller tagit del av det här förslaget med öppna ögon, utan det är med politiskt färgade glasögon som hon har läst det. Det här är ett förslag som är frivilligt. Det här är ett förslag som ingen tvingar på någon. Det som skymmer blick nu är att hon inte tror på föräldrarna. Det är där blicken är skymd. Hon litar inte på föräldrarna. Jag tycker att det är oerhört bekymmersamt att vi har partier och ideologier i som inte tror på föräldrarna. När jag lyssnar på kan jag konstatera att hon tycker att vårdnadsbidraget är för litet. Hon tycker att det skulle vara mer. Hade det varit mer hade det här varit möjligt, men det är för litet. Men det är gott och väl hon är med där. Det här är ett första steg. Jag kan hålla med om att vårdnadsbidraget så som det är utformat naturligtvis skulle kunna se ännu bättre ut, men är det ett bra steg på vägen mot en ökad valfrihet för barnfamiljer. Skillnaden är tydlig och klar. Det går en stark skiljelinje mellan oppositionen och allianspolitiken . Ni tror inte på föräldrarna. Ni vill inte ge barnen mer tid med sina föräldrar eller, tvärtom, föräldrarna mer tid med sina barn. Det är politiker som ska rita kartan och som ska bestämma hur det ska se ut i varje enskilt fall. Kom ihåg att en pedagogisk satsning på förskolan är vad alliansregeringen gör, till skillnad från vad den socialdemokratiska regeringen gjorde. Vi satsar också på förskolan. 59 BORIANA (): behöver inte vara arg på mig för att jag skuldbelägger några kvinnor som inte stannar hemma med sina barn. Jag är nämligen en av de starka kvinnor hon refererar till som själva tar hand om barn och även använder sig av den kommunala barnomsorgen. Jag anser nämligen att det är en fråga om valfrihet. Jag kan inte förstå hur ytterligare ett alternativ kan vara ett hot mot de fria val som redan finns. När vi talar om vissa gruppers utanförskap är det inte mer än rätt att konstatera att det faktiskt var socialdemokratisk regering , och under den tiden växte utanförskapet i alla grupper. För dem som stod längst från arbetsmarknaden blev avståndet till trygghet och arbete ännu större. Det är lätt att prata om jämställdhet, jämlikhet och solidaritet, men socialdemokratisk regering gjorde inte underverk för människor i utanförskap. Den stora skillnaden mellan alliansen och Socialdemokraterna är att vi tror på individens förmåga och i detta fall föräldrarnas förmåga att ta hand om sina barn och veta vad som är bäst för dem. 60 (): Jag får använda mitt sista inlägg här till att upprepa mina frågor och funderingar. Först vill jag konstatera att vi socialdemokrater tror på föräldrarna. Det är vi socialdemokrater som har byggt vår föräldraförsäkring. Det är vi som har byggt det samhälle där man kan kombinera tid med sina små barn och möjlighet att yrkesarbeta och försörja sig själv, både män och kvinnor. Vi är inte nöjda. Vi vill fortsätta att vidareutveckla just föräldraförsäkringen, för den ger män och kvinnor, föräldrar i vårt land, reella möjligheter att få tid med sina små barn och kombinera det med yrkesarbete. Det ger inte det kommunala vårdnadsbidraget. Det är en helt ny del på vår karta. Det är varken generellt, allmänt eller behovsprövat. Det är helt enkelt ett nytt bidrag i alliansens . Man vill gärna prata om att man är för arbete, men i alla fall inte för arbetare. Jag vill upprepa mina frågor. Om man nu från den borgerliga regeringen och de kamrater här som stöder den verkligen tycker att det är viktigt att ge föräldrarna mer tid med sina barn, om man verkligen vill ha ett jämställt föräldraskap, varför vidareutvecklar man då inte föräldraförsäkringen, som har en inkomstbortfallsprincip? Varför skicka någonting på remiss om man sedan inte bryr sig om vad remissinstanserna tycker utan gör som man vill och har tänkt ändå? Hur kommer det sig att man kan trippelfinansiera vissa delar med våra gemensamma pengar när det gäller att ta pengar från vårt gemensamma och lägga dem i enskilda individers plånböcker, men att man inte kan finansiera det kommunala vårdnadsbidraget så att våra barn i förskolorna slipper vara de som betalar att några få får vårdnadsbidrag? 61 (): Jag tackar både för att hon har väckt den här frågan igen och statsrådet för att han svarar, och på det sätt han svarar, med lite mer än bara vårdnadsbidraget. Jag har sagt det tidigare i kammaren, och får säga det en gång till , att familjepolitiken är ett område som ger oss politiker möjlighet att skapa framtidstro. Det är inte bara framtidstro, utan även det som vi gör nu påverkar . Familjepolitiken påverkar hur kommer att se ut . Därför protesterar vi socialdemokrater högljutt. Det är ingen som efterfrågar det här, som sade . Det är ingen, förutom möjligen . Frågan är om hela alliansen egentligen står helhjärtat bakom förslaget. Man kan tänka så här. Svenskt näringsliv gör rankningar när det gäller näringslivsklimatet i kommunerna, och man hör ofta lokala näringsidkare säga att det som är viktigt för företagsklimatet i kommunen är bra barnomsorg: Det är bra barnomsorg vi behöver. Man hör aldrig någon företagare säga att det är bra med vårdnadsbidraget för att det får bort fruntimmer från arbetsmarknaden. Jag har aldrig hört någon företagare säga det. Kanske någon från kd har hört det. Därför tycker jag att man måste se helheten, och den familjepolitik som vi har är för framtiden, för . Vad är det då som skiljer detta från den norska modellen? Statsrådet påpekar att det ska främja arbetslinjen. Då tänker jag på den familjepolitiska debatt som vi hade här i . Vad sade borgarna då? Ja, de sade så här: Det här bidraget ska man kunna använda för att köpa tjänster, en barnflicka hemma. Då kan man främja arbetslinjen, men det blir inte mer tid för barnen. Föräldrar kommer inte att få mer tid för sina barn, utan då kommer de att köpa tjänsten. Så kan man förstås främja arbetslinjen, om man köper tjänsten. Men, återigen, det är inte alla som har råd att köpa de här tjänsterna, att ha en barnflicka hemma. Statsrådet tar upp jämställdhetsbonus. Jämställdhetsbonus, alltså det förslag som kommer från regeringen och som är känt , känns som en sådan uppfinning som ingen kan förstå förutom möjligen uppfinnaren själv. Så krångligt är det. Och så har alla instanser som har tittat på förslaget sagt . Vi hörde en debattör från den borgerliga sidan säga: Tänk om vi kunde slippa ställa grupper mot varandra! Men då skulle jag kunna säga: Tänk om vi hade obegränsat med resurser! Om vi hade det hade jag sluppit att ställa grupper mot varandra. Men är det så, fru talman, att vi inte har obegränsat med resurser. Resurserna är begränsade. 62 (): Jag vill gärna börja med att konstatera att en sanning inte blir mer sann för att man höjer rösten. Det är inte riktigt så som de starka argumenten på något sätt ska mätas. Det är väl en bra utgångspunkt? Sedan vill jag gärna att vi konstaterar något tillsammans. Visst är det här en fråga om en högervänster-politik. Och visst framgår det en väldigt tydlig skillnad i synsättet när det gäller människor, tilliten till människor och till kvinnor. Grundfrågan är naturligtvis: Har kvinnor, oavsett om de arbetar, är hemma, jobbar heltid, jobbar deltid eller väljer att göra något annat, förmåga att fatta kloka beslut? Nej, det har de uppenbarligen inte, enligt retoriken i debatten. Av hänsyn till kvinnorna väljer man då att säga: Så här ska ni göra. Annars blir det inte bra för er . Arbetsmarknaden kommer inte att bli bra. Er löneutveckling blir inte bra, och era barn kommer förmodligen inte att få den pedagogiska stimulans som de är berättigade till. Det är det ena synsättet. Det andra synsättet är när man tänker: Mogna vuxna kvinnor, oavsett ålder och oavsett livssituation, kanske kan göra den här avvägningen om sitt eget liv minst lika bra som . Jag tror att man, oavsett om man sitter i eller inte, har förmågan att göra en helhetsbedömning av sitt och sin familjs liv. Det är min utgångspunkt. Det sägs att vi inte ska prata på det här sättet. Vi ska inte låta vissa kvinnor vara hemma med sina barn. Det är inte bra eftersom man då skuldbelägger de kvinnor som är ute på arbetsmarknaden. Min retoriska fråga är naturligtvis: Hur kan det vara ett hot att vissa föräldrar, vill jag påstå, gör ett annat val? Varför är det hotfullt att man skapar fler möjligheter? Jag kan inte förstå det. Vi kan nu tänka oss en hypotes. Vi kan tänka oss scenariot att alla kvinnor som ni har räknat på det gäller de här 3 miljarderna och alla föräldrar väljer att utnyttja vårdnadsbidraget. Då är ju det en formidabel succé. Då kan man verkligen undra hur vi kan tänka tanken att inte låta en sådan succé få komma det svenska folket till del. Eller så kan vi tänka oss det andra scenariot, att det kanske inte blir så många som kommer att utnyttja det. Det kanske bara blir eller väldigt få. I så fall är det inte något problem alls, vare sig för eller för arbetsmarknaden eller för barn och barnfamiljer. 63 (): Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i den här debatten, men jag måste säga att jag ställer vissa krav på logisk stringens i de resonemang som finns. Först och främst får man väl ändå tala om att barn inte finns till för samhället eller för företag. De finns väl till för sin egen skull? Det får vi verkligen hoppas. Det hoppas jag att jag gör. Och det är föräldrarna som har ansvaret. Det är därför föräldrarna blir de som får välja för barnet, inte några av ledamöterna i denna kammare, inte jag heller. Sedan måste man fundera på en annan sak om man nu säger att det här skulle ta resurser från barnen och från förskolan och så vidare. Då måste man säga att föräldrarna i de 45 000 hushåll ja, det är till och med fler som inte väljer eller kan använda sig av den offentligt finansierade förskolan skattar till de andra barnen, som får subventioner med mellan 60 000 och 120 000 . Det är en skattesubvention som de aldrig någonsin kan betala tillbaka i skatt, hur mycket de än jobbar. Det får ju ändå vara lite stringens. Man kan ha uppfattningen att alla har rätt att få del av det barnomsorgsstöd som vi ska fördela till barnen enligt vissa principer, vilket egentligen detta är, därför att man väljer att utforma det på ett visst sätt. Då gör man det, och ska det givetvis gälla alla som har barn och dessa barn . Hela LO-kollektivet tillfrågades i en undersökning. av dessa ville ha med sina barn. De tillhör väl ofta Socialdemokraterna eller hur? Vi kunde läsa att Per Kågeson klev av Socialdemokraterna eftersom de inte vill införa ett vårdnadsbidrag. Jag kräver lite stringens i den här debatten, om man nu ska tala sakligt. Man ska hålla sig till saken. Det gör inte debattörerna från vänsterkanten här. Det är bara att beklaga. Däremot önskar jag att man skulle kunna öka kommunernas möjlighet att mer flexibelt använda nivåerna i detta utifrån sitt eget perspektiv. Jag kan ta upp ett perspektiv från mitt län där i stort sett alla kommuner, fem av sex, har sagt att de kommer att införa vårdnadsbidrag antingen eller . Flera av dessa kommuner står inför en gigantisk utbyggnad. De har en stor inflyttning av barnfamiljer glädjande nog växer . De står inför en stor utbyggnad. De står inför att investera, alltså nyinvestera och nyanställa människor inom barnomsorgen eller ej. I det läget är det klart att det, om fler människor med småbarn väljer att använda denna möjlighet till vårdnadsbidrag, kommer att vara en fördel för kommunen. Det är ingen nackdel att barn och föräldrar får mer tid med varandra. Det kan vi väl ändå se i vårt samhälle? Alla undersökningar visar ju på att det finns för lite kvalitativ tid mellan barn och föräldrar. Barnen skulle behöva en starkare närvaro av föräldrarna genom hela livet. Vi vet att de behöver det, även i tonåren. Och vi vet att är de absolut viktigaste i en människas liv när det gäller att knyta an till sina föräldrar. Den som förnekar detta får gå emot all barnprofession och alla kunskaper på området, även forskning. 64 Socialminister (): Det var många inlägg. Jag ska försöka hålla ordning åtminstone i mitt eget inlägg i debatten som tenderar att bli lite spretig. Det handlar om lite många olika saker. Jag tänkte börja med det som rör remissyttrande. ser positivt på möjligheten att barnen får mer tid med sina föräldrar. Hon är positiv till möjligheten att kunna kombinera vårdnadsbidrag med plats i förskolan som är det som vi föreslagit. Hon anser dock att vårdnadsbidraget bör vara statligt så att det blir lika över hela landet. Den frågan går förstås att diskutera. Men man ska komma ihåg att hennes utgångspunkt uppenbarligen är att detta är positivt eftersom det ger föräldrarna mer möjlighet till tid med sina barn. har tidigare nämnt det, men jag kan inte låta bli att referera den debattartikel av Per Kågesson som var i . Han deklarerar att han lämnar Socialdemokraterna. Han beskriver den artikel som och för sedan skrev om att de ville avskaffa vårdnadsbidraget. Han skriver: Språkbruket påminner i sin grovhet om sektvänsterns. Inget utrymme för nyanser eller dialog. och blundar för att små barn är individer och att en del av dem inte mår bra av en tidig dagisdebut. Han för ett resonemang där han skriver att visst är ersättningen onödigt låg han skulle vilja ha ett högre vårdnadsbidrag men att och förtiger existensen av Socialdemokraternas eget vårdnadsbidrag. Då menar han garantidagarna i föräldraförsäkringen. Det leder mig till det som frågar om när hon säger: Varför inte vidareutveckla föräldraförsäkringen? Det gör vi ju, genom jämställdhetsbonusen som vi har resonerat om här tidigare, och vi inför vårdnadsbidraget. De argument som Socialdemokraterna använder mot vårdnadsbidraget är också tillämpliga mot lägsta-nivå-dagarna i föräldraförsäkringen. Vill ni avskaffa dem? Det tror jag inte. Vi ska ha en förskola med en hög kvalitet självklart. Det ligger i själva valfrihetsbegreppet att vi ska se till att det blir möjligt att välja omsorg av hög kvalitet oavsett vad man väljer. Jag vänder mig mycket starkt mot resonemanget att vi skulle ta från alla och ge till vissa. Det är en logisk kullerbytta. betalar alla, men det är vissa som får del av samhällets stöd till barnfamiljerna. Vi vill ge det stödet till alla barnfamiljer, också dem som inte utnyttjar den kommunala barnomsorgen. Vi är inte beredda, säger någon här, att satsa på förskolan, alltså att vi inte skulle vara det. Jag har beskrivit att vi håller på att genomföra ett kvalitetsarbete på förskolan. Jag vill då påminna om Socialdemokraternas skuld i det här sammanhanget. Går vi tillbaka och tittar på kvaliteten i förskolan till exempel i form av genomsnittligt antal barn per grupp kunde vi se att var det 13,4 barn per grupp. 1995 var det 16,7. var man uppe i 17,0 barn per grupp. Är det en kvalitetsutveckling? Är det den förbättring som ni vill se? Vi tror att vi har förutsättningar att kunna lägga förslag som innebär kvalitetsförbättringar för den offentliga barnomsorgen som vi inför valfrihetsreformer för småbarnsföräldrarna. Familjepolitiken påverkar hur ser ut . Ja, det är just det. Därför är den här frågan väldigt viktig, och därför tror jag att vi måste ha en politik som gör att man får utrymme att ta utgångspunkt i varje individs, varje persons, varje barns egen situation. Jag står på föräldrarnas sida när jag säger att det är föräldrarna som är bäst skickade att avgöra det valet. Det är inte vi 349 ledamöter i kammaren som är de som är bäst att avgöra vad som är bäst för varje enskilt barn. 65 (): Nutidens föräldrar vill både arbeta och delta aktivt i familjen, delta i fritidsaktiviteter, i kultur och vara en del på arbetsmarknaden. När ni pratar om val, att vi måste ge nutidens familjer val är det för att frun ska vara hemma. Det är inget val. Det är inte det som nutidens moderna föräldrar möter. Det är inte de problemen. Det var väldigt tydligt i inläggen här att det är kvinnor som ska välja det här, kvinnor som ska få valfriheten. blir ingen valfrihetsreform. Nutidens föräldrar kräver något annat. Jag trodde att även borgerliga politiker mötte människor. Jag vet inte vad det är för människor ni möter. Jag möter inga människor som säger: För kan jag vara hemma. Jag möter människor som har andra problem, som är oroliga för att ungarna har det lite struligt i skolan, som är oroliga för att det blir lite mer barn i barngrupperna på dagis, som gärna hade velat ta extra vid inskolningen i barnomsorgen, som gärna hade velat ha en bra öppen förskola att gå till, som gärna hade jobbat lite kortare under småbarnsåren utan att straffas ekonomiskt. De föräldrarna möter jag. De föräldrarna möter jag när jag hämtar mina barn i barnomsorgen. För de föräldrarna är inte vårdnadsbidraget ett val. Det är ett hån. För de föräldrarna är det ett hån. De föräldrarna som är en stor majoritet skulle mycket mer uppskatta att de gemensamma resurserna användes för att stärka föräldraförsäkringen, för öppna förskolan, för fritiden, för att förkorta arbetstiderna med bibehållen lön och för en bra kvalitativ barnomsorg. Det är en politik för framtiden. Det är en politik för att möta de moderna föräldrarna. Visst är det ett val. Antingen är det framtiden man väljer att gå mot med en bra kvalitativ barnomsorg, föräldraförsäkring och politik för föräldrar, eller så är det att med ett hemmafrubidrag kastas tillbaka . 66 (): Vi hörde här använda till att prata om hur kvinnor ska använda vårdnadsbidraget, och inte en enda gång nämna att en man av alla dessa män som är föräldrar skulle kunna använda vårdnadsbidraget. Då har vi fått bekräftat det som vi socialdemokrater är oroliga för. Det är att det är kvinnorna som kommer att lämna arbetsmarknaden för att vara hemma med barnen. Vi hörde här också att av LO-föräldrarna vill ha mera tid med sina barn. Och så blir det hokus pokus. De får vårdnadsbidraget för att ordna det, för att få mera tid med sina barn. Då får de 3 000 betalt för att vara med sina barn. Det är det som LO-föräldrar förtjänar om man pratar med den borgerliga alliansen. Det är för en LO-förälder för att kunna vara mera med sina barn. Vi hör här statsrådet som säger att vissa, fru talman, använder det som vi gemensamt finansierar, som om förskolan bara är för en liten del av barnen.