prot · GV09122 · 2008-06-04 00:00:00 — Jag ska i stället berätta varför jag tror att det är nödvändigt att det förslag som ligger genomförs. Det ska jag göra genom att berätta historien om en närstående och älskad person. Vi kan kalla honom för , . När han gick i tredje klass upptäckte föräldrarna att han inte riktigt hängde med i skolan. När bokslut gjordes i nionde klass kunde man konstatera att skolan inte hade kompetensen att möta den som fått diagnosen lindrigt bokstavsbarn. Skolan blev ett helvete när mobbarna klev in på scenen. Skolan och barn- och ungdomspsykiatrin stod handfallna. Ytterligare , när gymnasiestudierna avbröts, blev det i arbete och sedan sjukskrivning. Och när sjukskrivningen började dog all aktivitet kring , förutom att det kom en sjukpenning . mådde dåligt och han skar sig. Sjukvården, och Arbetsförmedlingen lyste med sin frånvaro till då det kom ett brev från : ska du inte vara sjukskriven. ska du ha aktivitetsersättning. Den enda aktiviteten blev då ersättning. Det var i sig ingen falsk varudeklaration, men det hjälpte inte . En sak var i alla fall bra; han hade helt plötsligt kommit in i gemenskapen. Han var en av de 140 som råkade ut för detta , och är fortfarande kvar. Det här är en sann berättelse om . Jag har suttit på första bänk. Därför är jag starkt övertygad om att det här beslutet är nödvändigt. Det är ett led i en ordning med tydliga tidsramar, avstämning, bortre tidsgräns, rehabiliteringsgaranti, en förstärkt företagshälsovård. Det motverkar att man hamnar mellan stolarna, det sänker trösklarna för återgång och ger ekonomiska drivkrafter för att komma tillbaka. Ett system som får sådana konsekvenser som det har fått för och många andra måste man ändra i. (Applåder) I detta anförande instämde , , och (alla m), (), () och (). 188 (): Denna långa debatt lider mot sitt slut och jag ska vara kortfattad. Jag ska börja med ett latinskt citat: Orden förflyga, det skrivna består. Så sade redan de gamla romarna och det är en sanning som står sig. Orden förflyga, det skrivna består. Jag har i min hand ett brev från i som har nått många av oss. Jag har alltså det skrivna de bestående orden framför mig och jag vill helt kort återge några av dessa. Jag ställer frågan: Hur kan släppa ifrån sig i skriftlig form det skrivna består ju så många felaktigheter och osanningar? Är man inte rädd att förlora i trovärdighet? Eller tror man inte sina LO-kamrater och andra om att kunna ta fram fakta och se att dessa skrivna ord inte stämmer med sanningen? Jag har tre exempel ur brevet. Hårdare regler vill regeringen införa, säger man i brevet. med nuvarande regler är av alla som är sjukskrivna kvar på det första steget i sjustegsmodell, det vill säga en totalt passiv sjukskrivning. Det har vi talat mycket om . kritiserar för en sjukskrivning som rullar på utan mål och mening. Regeringen vill ersätta denna modell med en aktiv trestegsmodell där den sjukskrivne inte lämnas åt sitt öde och där sjukskrivning är möjligt eller längre. Detta är knappast hårdare regler. Krympa ersättningen vill regeringen, säger man i brevet. Med nuvarande regler ska det prövas med förtidspension med en ersättningsnivå på sjukskrivning. I regeringens förslag kan arbetstagaren ansöka om förlängd sjukskrivning om arbetsförmåga saknas och då få 75 procents ersättning. Regeringen ger alltså möjlighet att gå från till i stället för från till i förtidspension. Det har vi också talat mycket om . Detta är knappast att krympa ersättningen. Få människor att återgå i arbete så fort som möjligt vill vi verkligen. Det ställer vi alla upp på. Men det hänger ihop med något mer, och då blir meningen helt annorlunda. Få människor att återgå i arbete så fort som möjligt oavsett om man är frisk nog att arbeta eller inte vill regeringen, säger man i brevet. Den sjukskrivne som inte har arbetsförmåga kan i regeringens förslag fortsätta vara sjukskriven upp till och kan sedan få förlängd sjukskrivning. Detta är knappast att få människor att återgå i arbete oavsett om man är frisk nog att arbeta eller inte. Det är regeringens proposition som blir lag, inte felaktigheter. Regeringens förslag innebär att gå från långa passiva sjukskrivningar till aktiva åtgärder med hjälp och stöd. 3,4 miljarder satsar regeringen på rehabilitering. Det är detta som blir lag, inte de exempel som jag läst upp ur . Med glädje yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och helt neutralt avslag på motionerna. (Applåder) I detta anförande instämde , , , och (alla m), (), () och (). 189 (): Jag är lika hes som andre vice talmannen var, men jag är inte säker på att jag vill bli utbytt, så jag tror att jag står kvar. har jag lyssnat på denna debatt i snart . Det börjar bli dags att runda av. När man hör oppositionens nidbilder och närmast groteska vantolkningar av alliansens sjukförsäkringsreform blir man nästan mållös. Men bara nästan, så jag tänker inte sluta anförandet redan här. Hur är det egentligen med dagens sjukförsäkringssystem? Är det verkligen något att skryta med? Varför har i så fall världens högsta sjukskrivningstal? Varför har vi en halv miljon förtidspensionerade som gallrats bort från arbetsmarknaden och kasserats och dömts till ett liv i utanförskap med låg ersättning? Oppositionen med Socialdemokraterna i spetsen bär ett mycket stort ansvar för detta. Men drar man några egna slutsatser? Nej, det enda man gör är att sprida dessa nidbilder, säga nej till allt regeringen föreslår och föreslå att hela frågan begravs i ännu en stor utredning. Enligt min mening är det ett rent förakt för alla de människor som lider av misslyckad politik. Det sägs att upprepning är ett bra sätt att nöta in ett budskap. riskerar det att bli lite upprepningar; det är svårt att undvika det så här dags. Långa sjukskrivningar är en viktig förklaring till den höga sjukfrånvaron i . Två femtedelar av de pågående sjukskrivningsfallen har pågått . I vissa fall kan långtidssjukskrivning givetvis vara berättigat, men mycket tyder på att många människor i onödan fastnar i sjukskrivning. Varken arbetsgivare eller försäkringskassa uppfyller kraven på rehabiliteringsinsatser för sjukskrivna. Det är i många sjukskrivningsfall rationellt för alla inblandade att inget göra, att låta sjukskrivningen fortgå med ersättning från sjukförsäkringen i form av sjukpenning. Den som är sjukskriven från en anställning riskerar denna om han eller hon går med på rehabilitering med inriktning på ett annat jobb. Den som är sjukskriven riskerar också sin anställning om han eller hon går tillbaka till sitt jobb med en fortsatt nedsättning av arbetsförmågan. Om arbetsgivaren anser att han eller hon inte kan utföra något arbete av betydelse kan saklig grund för uppsägning anses föreligga. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen och lagen om allmän försäkring ett utbrett ansvar för att ta tillvara medarbetares arbetsförmåga. Ändå är det otydligt vilka insatser som kan krävas av arbetsgivaren för att en sjukskriven anställd ska kunna komma tillbaka till jobbet. Därför blir det rationellt även för arbetsgivaren att inget göra för att rehabilitera den sjukskrivne. Också det lokala facket blir en passiv åskådare. Att sjukskrivningar drar ut drabbar den sjukskrivne hårdast. Chanserna att återgå till arbete krymper när sjukfrånvaron blir längre. Tidiga insatser är det som bäst kan hjälpa den sjukskrivne tillbaka till arbete. De långa sjukskrivningarna riskerar att leda till utslagning från arbetslivet. För den som går sjukskriven längre än finns ett stort mått av rättsosäkerhet förknippat med sjukskrivningen. Regelverket säger att ska göra en prövning av sjukskrivningen senast . Vid denna prövning ska arbetsförmågan på nytt bedömas, och det ska avgöras om den sjukskrivne bör övergå till sjuk- eller aktivitetsersättning. Tillämpningen av denna regel är dock inte konsekvent. Som en konsekvens av detta skapas en stor osäkerhet för den långtidssjukskrivne. När sjukskrivningen överskridit dessa 12 månader riskerar han eller hon att när som helst få besked om att sjukpenningen setts över och dragits in. Det jag läste nu känner kanske många igen. Jag vet att några har haft med vissa bitar av det här tidigare i debatten. Det är en ganska målande beskrivning av dagens sjukförsäkringssystem ett system som inte fungerar. Det är inte mina ord, utan allt är ordagrant hämtat från LO:s idéskrift om morgondagens sjukförsäkring. Vi har sett hur bland andra LO har agerat för att som man säger rädda sjukförsäkringen. Min fråga är naturlig. Varför ska vi rädda den sjukförsäkring som LO så fullständigt sågar i sin egen idéskrift? Är det inte bättre att förändra den? Inget annat regelverk i samhället som har fungerat så illa och som har medfört så mycket elände för enskilda människor skulle ha blivit föremål för en räddningskampanj från oppositionen och från LO. Jag tror snarare att man skulle ha rest krav på en snabb och kraftfull förändring. Och det är just en sådan kraftfull förändring som alliansen nu vill genomföra. Det har sagts förut att alliansen vill ha en kortare väg till ett friskare liv. Jag tycker att det är en ganska bra beskrivning. Vi vill se ett mer aktivt stöd till den enskilde och vägrar att acceptera att människor glöms bort i systemet. Vi vill att människor ska våga försöka komma tillbaka och att företag ska vilja anställa även den som har varit långtidssjuk. Jag tänker inte gå in på några detaljer i förslaget, för det har så många redan gjort. Men en sak som har gjort mig ganska upprörd ska jag ändå kommentera. I debatten har det framförts att enskilda människor riskerar att komma i kläm i det nya regelverket, bland annat genom att långtidssjukskrivna kommer att få lägre sjukpenning. Sanningen är, som flera har påpekat, precis tvärtom. De som har varit sjukskrivna prövas automatiskt för förtidspension och riskerar därmed att dömas till en inkomst på av lönen arbetslivet ut. Jag har själv bekanta som har drabbats av detta. I det nya systemet kommer många av dessa i stället att få 75 procents sjukpenning och, precis som har sagts tidigare, full tillgång till all den hjälp och det stöd som förslaget innebär. I många av de andra fall som man har fått beskrivna både via e-post och brev från olika intresseorganisationer är exemplen grovt förenklade eller helt enkelt felaktiga. skulle jag aldrig våga garantera att inte någon hamnar mellan stolarna även i det nya systemet. Men för egen del känner jag mig helt övertygad om att det blir oerhört mycket färre människor som kommer i kläm i det nya systemet än med dagens regler. Jag konstaterar att vi från alliansen har en medvetenhet om att sjukförsäkringssystemet är ett mycket komplicerat system. Skulle det visa sig efter hand att vi kan förbättra regelverket ytterligare eller att det behövs korrigeringar är detta givetvis en självklarhet precis som vid all annan lagstiftning. Det är där vi som enskilda riksdagsledamöter har ett ansvar för att lyssna, följa upp och föra en dialog med alla inblandade. Vi ska samla på oss kunskaper om effekterna av detta regelverk. Trots att oppositionen bär ett tungt ansvar för dagens dåligt fungerande sjukförsäkringssystem hör man väldigt lite av självkritik eller egna förslag. Jag har lyssnat på nästan hela debatten , och det är ytterst lite man har kommit med. Oppositionen verkar inte heller vara överens om någonting i frågan, mer än att man vill tillsätta en ny stor socialförsäkringsutredning. En sådan skulle, som många har sagt, ta att slutföra. Självfallet kan inte en ansvarstagande regering sitta med armarna i kors och göra ingenting i avvaktan på detta. Om vi skulle göra det skulle vi ge klartecken till att ytterligare kanske 100 000 personer skulle hamna i förtidspension med låg ersättning kanske ända fram till pensionen. Ett så inhumant beslut skulle jag personligen aldrig vara beredd att stödja i . Den som föreslår detta inser nog inte vilka konsekvenser det skulle få. Vissa har talat om att rösta med hjärtat. Så kommer jag att göra. Jag kommer att rösta ja till liggande förslag med en stolthet att tillhöra ett regeringsunderlag som äntligen ser människorna bakom sjukskrivningarna och som vill ta tag i de problem som Socialdemokraterna och deras två stödpartier så länge har nonchalerat. Mitt hjärta slår inte för system eller för politisk prestige. Mitt hjärta slår för dem som har misshandlats i systemen av socialdemokratiskt regeringsinnehav. Många sjukskrivna människor går äntligen en ljusare framtid till mötes. I detta anförande instämde , , , , och (alla m), () och () samt (). 190 (): Det känns lite stort att få avsluta den här debatten, speciellt eftersom det egentligen är jag som är boven i dramat. Det är jag som sjukskriver. För er som inte känner mig kan jag berätta att jag är läkare. Jag är allmänmedicinare och har en egen praktik i , och jag träffar alla de här människorna som drabbas av de långa sjukskrivningarna. Vet ni vad det jobbigaste är som läkare? Jo, det är återbesöken. Man träffar patienter och frågar: Vad har hänt , då? Det har inte hänt någonting, säger de. Men har inte arbetsgivaren gjort någonting? Nej, blir svaret. Om det är en längre sjukskrivning frågar jag om handläggaren på . Nej, de byter handläggare så jag har svårt att få tag i den som jag fick tag på först, svarar patienten. Det är jättefrustrerande att vara doktor och sitta med någon som har hamnat i en sådan här situation. Man har ingenting att sätta i händerna på dem. Jag kan bara lyssna, och sedan kan jag skriva ut intyget igen. Jag kan skriva på och förlänga sjukskrivningen med någon månad i taget, för jag vill ju gärna se patienten så ofta som möjligt. Det har jag dock inte alltid möjlighet till, för min agenda är ganska full. Jag skulle egentligen vilja se de här människorna ganska ofta för att kunna bedriva någon form av behandling och terapi med dem. Ingen annan gör det ju. Man har pratat om passiv sjukskrivning. Den är verkligen passiv. Jag känner mig egentligen som en skurk ibland när jag sjukskriver någon, för jag vet att det inte kommer att hända någonting. Det har sagts här. är inte bra. Då börjar man backa lite, och det är svårt att komma tillbaka. Det är inte roligt att sitta och sjukskriva någon , kan jag tala om för er. Om man nu kommer med någonting som kan förändra det här och förändra min vardag så ser jag verkligen fram mot det. Äntligen tar riksdag och regering ansvar för de här människorna och gör någonting så att ordet rehabilitering får ett värde och ett innehåll. Då kan jag bara tacka och ta emot. Som det nu är fungerar det inte. Man har pratat mycket här om otrygghet inför det förslag som läggs fram. Jag skulle snarare vilja se det som en stor trygghet. har patienten och jag klara direktiv , och . Det är alldeles utmärkt att kunna strukturera det hela. Tydlighet, sade tidigare. Det är det som är viktigt. Just nu har vi inte det. Det är lite flummigt när man sjukskriver någon, för man vet inte var det slutar någonstans. Men känns det som om jag i alla fall kommer att få lite redskap för att kunna göra någonting åt patientens situation. Jag ser inte den patient som jag träffar som en pensionär. Det här ska helst lösas . Jag ser inte framför mig att vi ska träffas år ut och år in, utan vi ska försöka lösa det så fort som möjligt. Det måste sättas in insatser på ett tidigt stadium, för annars går det helt enkelt åt skogen. Det har figurerat mycket i debatten att allting nu lämpas över på individen den stackars individen som inte kan klara av någonting. Jag kan tala om för er att de tillfällen där det lyckas bäst är när individen, patienten, tar tag i sin egen situation själv. De gångerna fungerar det väldigt bra. Jag ser inte att det skulle vara något farligt att överlämna ett ansvar. Snarare tror jag att individen, patienten, får en möjlighet att påverka sin situation när det finns klara regler. börjar fru ålderspresident banka i bordet. Låt mig bara avsluta det här. Jag ser fram emot att vi får tydliga regler och sjösätter den här lagen. Jag är inte otrygg, utan snarare tvärtom. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § En förnyad folkhälsopolitik Föredrogs socialutskottets betänkande 2007/08:SoU11 En förnyad folkhälsopolitik (prop. 2007/08:110). 191 (): Vi ska nu debattera betänkandet En förnyad folkhälsopolitik. I betänkandet lyfter man fram människans behov av integritet och valfrihet som grund och sambandet mellan hälsans villkor och individens förutsättningar. Man konstaterar vidare att kommuner och landsting har en nyckelroll i folkhälsoarbetet, och vikten av att samverka mellan huvudmän och andra prioriteras. I betänkandet framhålls barn och unga samt äldre som särskilt angelägna målgrupper för det hälsofrämjande folkhälsoarbetet. Under utskottets beredning av det här ärendet höll utskottet en intern utfrågning när det gäller aktuella vaccinfrågor med företrädare för , samt . Utskottet har också uppvaktats i ärendet av . Sammanfattningsvis, fru ålderspresident, ställer sig utskottet bakom de elva målområden som ska gälla för folkhälsoarbetet. De är: delaktighet och inflytande i samhället, ekonomiska och sociala förutsättningar, barns och ungas uppväxtvillkor, hälsa i arbetslivet, miljöer och produkter, hälsofrämjande hälso- och sjukvård, skydd mot smittspridning, sexualitet och reproduktiv hälsa, fysisk aktivitet, matvanor och livsmedel, tobak, alkohol, narkotika, dopning och spel. I betänkandet finns 51 reservationer och två särskilda yttranden. Med dessa ord, fru ålderspresident, lämnar jag över ärendet för debatt. 192 PER (): Att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen är det övergripande målet för folkhälsopolitiken som antog och som Socialdemokraterna stöder. Ett verkligt effektivt folkhälsoarbete bygger på ett gemensamt ansvarstagande mellan individ och samhälle. Regeringens folkhälsoproposition som vi har att behandla i kammaren innebär i detta avseende ingen egentligen ny inriktning utan är grunden för en fortsättning på den tidigare politiken inom folkhälsoområdet. Detta understryks av de elva målområden som i propositionen är desamma som tidigare, även om några smärre språkliga justeringar har gjorts. I propositionen föreslås inte heller någon förändring när det gäller rådande ansvarsfördelning på folkhälsoområdet. Folkhälsoarbetet hamnar ofta i diskussioner om specifika detaljfrågor, men perspektivet måste vara bredare än så. Vi socialdemokrater anser att folkhälsoarbetet och kopplingen till att minska klyftorna i samhället måste tydliggöras. Minskade sociala och ekonomiska klyftor är det mest verkningsfulla medlet för en bättre folkhälsa. Regeringens allmänna politik går tyvärr på många sätt i motsatt riktning med försvagat ekonomiskt skyddsnät för grupper med små ekonomiska marginaler. Mäns och kvinnors hälsotillstånd och livschanser har ett tydligt socioekonomiskt mönster, där rika välutbildade människor med yrken med hög status har ett markant försprång. är inget undantag. Intressant nog tycks det starka sambandet mellan bnp och livslängd avta eller helt försvinna när det gäller de rikare länderna. I stället är det mycket som tyder på att i länder av typ är det just fördelningen av den ekonomiska tillväxten som är avgörande för att nå hälsovinster. Individens möjligheter att göra hälsofrämjande val ska stödjas av samhället. Om detta är nog alla partier överens. Men detta perspektiv räcker inte. Samhället måste också se över lagstiftning, struktur och organisation för att ett folkhälsoarbete ska bli effektivt. Information är en viktig del, och det är på detta område som tyngdpunkten i arbetet måste finnas. Men både regleringar och ekonomiska styrmedel behöver övervägas i vissa fall. Ett tydligt exempel är rökningen och beslutet om att förbjuda rökning i serveringsmiljöer, ett direkt arbetsmiljöproblem för tiotusentals anställda i restaurangnäringen och naturligtvis ett problem för många av restaurangbesökarna. När detta beslut togs 2004 var frågan kontroversiell, och det rådde oenighet i . är den genomförda lagstiftningen accepterad av de flesta och ses som en riktig och naturlig folkhälsoåtgärd. Regeringens proposition är till stor del defensiv och beskrivande. De konkreta förslagen på de stora politikområdena saknas till stor del. Förslagen handlar om pappersarbete. Det ska kartläggas, analyseras och mätas. Det ska upprättas nationella databaser, uppdrag ges till myndigheter med mera. Allt detta är bra och kommer säkert att vara av värde. Det som saknas är konkreta insatser för att åtgärda konkreta problem. Samhället måste ta ett större och mer konkret ansvar för folkhälsan. Vi har i vår motion tagit upp områdena barns och ungas uppväxtvillkor, smittskydd, tobak, alkohol och narkotika, spelberoende, våld mot kvinnor och barn samt fysisk aktivitet. Jag ska ta upp några av synpunkterna och förslagen här. Vi socialdemokrater anser att det är av största vikt att en folkhälsoproposition innehåller och prioriterar åtgärder för att förbättra barns och ungas uppväxtvillkor. Regeringens huvudförslag på detta område i propositionen är att ett frivilligt föräldrastöd ska erbjudas alla föräldrar med barn . En särskild utredare ska ta fram ett förslag på nationell strategi, en nationell konferens anordnas, och det görs nationella undersökningar om barns och ungdomars hälsa. Det är bra att det utvecklas ett arbete för föräldrastöd, men sammantaget anser vi inte att de föreslagna åtgärderna räcker. Framför allt behövs fler konkreta åtgärder för att samhället ska kunna stödja och hjälpa barn och ungdomar som mår dåligt. Många av de barn och ungdomar som signalerar psykisk ohälsa har också problem av social karaktär. Det handlar om små barn vars föräldrar sviktar i omsorgen om dem på grund av en psykisk sjukdom eller missbruk. Det kan handla om större barn som visar upp egna riskbeteenden i form av allvarliga uppförande- och koncentrationsstörningar, aggressivitet, utagerande beteenden, brister i den sociala utvecklingen, skolk, missbruk och kriminalitet. Det är beteenden som ger dem problem i skolan och gör deras övriga liv svårhanterligt. En grov uppskattning är att vart tionde barn är i riskzonen för en negativ utveckling och att får allvarliga problem. För att samhället ska kunna hjälpa dessa barn krävs det att det finns personal och resurser för att ingripa, stödja och hjälpa. Det behövs tidiga insatser och en väl fungerande elevhälsa. Elevhälsan i skolan bör omfatta skolsköterska, skolkurator, skolpsykolog, skolläkare och specialpedagoger. Skolhälsovården inrättades en gång för att väga och mäta barn, hålla koll på undernäring, sneda ryggar och synfel. när barns och ungdomars fysiska hälsa kraftigt har förbättrats är det i stället andra frågor som tar större plats inom dagens elevhälsa. Det handlar om ätstörningar, övervikt, depression, oro, sömnsvårigheter, ångest, missbruksproblem med mera. Samarbete och samordning krävs för att insatser för barn och ungdomar ska bli effektiva. Det finns goda erfarenheter från kommuner som börjat samverka med övriga samhällsinsatser som ger stöd åt barn och ungdomar. På flera ställen i landet har man bildat en samlad ungdomshälsa, till exempel Blå kamelen i . Förstärkningar till barn- och ungdomspsykiatrin, BUP, behövs och måste kombineras med bättre samverkan mellan BUP, elevhälsa och ungdomsmottagning. En enkät till verksamhetschefer inom BUP visade att över hälften av mottagningarna måste ägna en stor del av sin tid åt så kallad förstalinjenvård, alltså sådant som egentligen skulle skötas av primärvård eller skolhälsovård. Ett annat område där det behövs insatser är HBT-personers hälsa. En övervägande del av HBT-personer har en god hälsa, men den psykiska hälsan är sämre än hos befolkningen i stort. Vi anser att regeringen bör ta särskilda initiativ för att säkerställa att samhället kan utveckla bättre stöd och hjälp till HBT-personer. HBT-rörelsen har själv satt fingret på diskriminering och exkludering i vården. Det är ett område, men det finns fler. Arbetet med smittskydd behöver också utredas.