prot · GV0969 · 2008-02-21 00:00:00 — Vi försöker inte skjuta en hagelsvärm mot precis allting, utan vi bestämmer oss för att det centrala nu är Lärarlyftet, lärarkvaliteten, rektorernas utbildning och kompetens, mobbning och ett antal andra saker. Det kommer alltså att satsas väsentligt mer på skolutveckling än som var delansvarigt för utbildningspolitik. Men det är bra att vi kan vara överens om att det är en bra utveckling. 109 (): Tack för svaret, ministern! Vi kan vara helt överens om fördelarna med Lärarlyftet och så vidare. har också stött den satsningen från regeringen. Men ministern svarade fortfarande inte på min fråga. Det är en sak att göra specifika satsningar, som Lärarlyftet och rektorsutbildning jättebra. Men vad är det som ska försvinna av det arbete som görs av Myndigheten för skolutveckling? Det som är viktigt är det som jag läste ur propositionstexten. Det som ligger som grund som regeringen själv har skrivit och ministern själv har skrivit under är den principiella utgångspunkten att man ska begränsa sig till kärnuppgifterna, att man ska lämna över mycket av det som görs till kommunerna. Det är ju där jag blir orolig för att det finns för mycket Stockholmsperspektiv, att statsrådet lever kvar i sin roll som skolborgarråd i . Jag är inte orolig för att till exempel kommer att sluta att utveckla skolan, för här i huvudstaden finns det stora resurser. Men ute i landet, i skolorna i de mindre kommunerna, måste de få veta vad det är som är nytt och var det finns bra exempel. Man kan naturligtvis diskutera om det borde vara andra som har denna uppgift, att sprida de goda exemplen, att sprida exempel på hur man arbetar i invandrartäta områden etcetera. Detta har Myndigheten för skolutveckling skött. Man har byggt nätverk. Man har spridit kunskaper. Man har gjort det på ett sådant sätt att det har blivit erkänt. Man är känd i hela för att arbeta på ett lyssnande, bra och kommunikativt sätt och få ut exemplen. Det är där jag är orolig för vad som händer, särskilt när jag inte kan få något svar från statsrådet om vad det är som ska bort. Det är ändå av verksamheten rent ekonomiskt som ska bort. Det här måste göra konkreta avtryck. Jag ställde denna interpellation eftersom jag är oroad över detta. Jag är oroad över att de bästa exemplen av inte når ut till de skolor ute i landet som behöver det mest. Det är de bitarna som jag skulle vilja ha svar om från statsrådet: Vad är det man tänker ta bort? Eller är det så att det inte ska bort någonting? I så fall undrar jag hur det är tänkt, när det ska vara 24 miljoner mindre. 110 Utbildningsminister (): Jag säger det en gång till: Det är mer miljarder än förut. Men att vi satsar 1 miljard på lärarkompetens verkar vara oviktigt för . Det är kvalitetsutveckling av svensk skola i verkligheten. Det är väsentligt mycket mer resurser än när parti hade ansvaret för skolutveckling under förra mandatperioden. Den totala volym som staten satsar på skolutveckling är mycket större än vad den har varit förut, och där är Lärarlyftet och rektorsutbildningen de två största komponenterna det är två nyckelgrupper som vi investerar mycket resurser i. Inom ramen för den mycket utökade kakan sker omprioriteringar, där någonting tas bort och någonting nytt satsas. Så är det väl alltid. Om man påstår att staten inte skulle ansvara för skolutveckling menar man att Lärarlyftet inte betyder något. Det är ett ytterst märkligt påstående. Det var faktiskt inte under den förra regeringen med inflytande som Lärarlyftet kom till. Det var vi som gick till val på det och genomför det. Sedan finns det en annan intressant fråga. Jag representerar ett parti som anser att skolan ska förstatligas. Men det är inte åsikt, utan anser att skolan ska vara . Då funderar jag mycket på detta: Varför är ni så oroliga för att kommunerna ska ha inflytande? Det måste väl vara själva kärnan. Varför ska skolan vara om allting ska lösas av staten? Det är en intressant fråga. Jag för min del ser just detta att det är skillnad mellan och småkommuner, och jag är fundersam och bekymrad över att många kommuner inte klarar av skolan tycker jag. Därför har jag och mitt parti landat i att skolan borde återförstatligas. Men det tycker inte Pertoft, och då måste jag fråga: Varför ska skolan vara om statliga myndigheter ska tala om för kommunerna hur de ska sköta allting? 111 (): Tack för detta inlägg, statsrådet! Om fick som de ville och vi förstatligade det hela skulle staten verkligen behöva ha Myndigheten för skolutveckling. Man kan naturligtvis diskutera om det här ligger på stat eller kommun. skriver ni i propositionstexten om ekonomiska konsekvenser att hela propositionen inte innebär något ökat ansvar på kommuner och andra huvudmän, och man bedömer att det inte kommer att leda till några kostnader. Det är lite märkligt, med tanke på det som står tidigare i texten, att staten ska avhända sig sitt ansvar kring de utvecklingsbitar som man anser att kommunerna ska ha. Det finns motsatser där. Jag menar att man visst kan diskutera det här, men då måste det ske öppet. Då måste man diskutera med SKL, , att man ska ta över utvecklingsarbetet inom det pedagogiska området. Jag vill också lägga till en sak. Som jag sade tidigare är Lärarlyftet en jättebra satsning, men det är något annat än att bygga nätverk kring pedagogisk utveckling. Det handlar om lärarkompetensen. Nätverket handlar om andra bitar, om att föra ut bra exempel egentligen lite grann av det som SVT nu gör med sin jättefina serie om klass 9 A i . Det är lite grann av det arbetet som ni kommer att sänka när ni drar ned på de satsningar som myndigheten har ansvarat för. Där saknar jag fortfarande ett svar från statsrådet: Vad är det som ska bort? Är det hållbar utveckling, jämställdhet, demokrati, invandrartäta områden? Eller vad är det som ni ska ta bort i ert regleringsbrev till det nya , som tidigare Myndigheten för skolutveckling hade ansvaret för? Jag saknar fortfarande statsrådets svar på denna konkreta fråga. 112 Utbildningsminister (): vet ju att utvecklingsanslagen till Myndigheten för skolutveckling har fördelats på två sätt. Det ena är att staten har gått in och sagt: ska ni göra det här. Och så får de en summa pengar för det. Dit hör nu Lärarlyftet, som är en del i skolutvecklingen för 1 miljard ungefär, och rektorsutbildningen. Sedan har Myndigheten för skolutveckling haft en egen liten pott, och det är den som talar om. Där har myndigheten själv fått bestämma vilka initiativ man ska ta. Den potten minskar nu något det är helt korrekt därför att vi fördelar om pengarna bland annat till Lärarlyftet, som vi anser vara viktigare. Då frågar mig vilka projekt som utgår. Men det är precis det som är poängen, att varken regering eller riksdag har lagt sig i hur de pengarna har använts utan skolutvecklingsmyndigheten har själv fått bestämma vilka projekt man ska använda dessa resurser till. Hur den potten bestäms i fortsättningen tänker jag inte heller lägga mig i, utan det är de behov som myndigheten upplever som får tillgodoses med den potten. Däremot tillförs de pengar som minskas i den potten i stället Lärarlyftet. Om Pertoft påstår att Lärarlyftet inte är en pedagogisk utvecklingsinsats tror jag att han behöver tänka om. Jag kan säga att Lärarlyftet kommer att vara en mycket större pedagogisk utvecklingsinsats än något av de andra projekt som Myndigheten för skolutveckling har hållit på med. Det kan jag lova. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2007/08:362 om diskrimineringslagstiftningens effekter på jämställdheten i arbetslivet 113 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat mig vilka initiativ jag vill ta för att motverka att regeringens förslag till ny diskrimineringslagstiftning blir ett bakslag för jämställdhetsarbetet på de svenska arbetsplatserna. Bakgrunden till hennes fråga är att de tidigare reglerna om att arbetsplatser med minst tio anställda ska upprätta en jämställdhetsplan i förslaget ändras till att gälla arbetsplatser med minst 25 anställda och . Enligt regeringens förslag i lagrådsremissen Ett starkare skydd mot diskriminering ska alla arbetsgivare, liksom , vara skyldiga att bedriva ett målinriktat arbete för att främja jämställdhet i arbetslivet, att vidta åtgärder för att arbetsförhållandena ska lämpa sig för alla oavsett kön, att förebygga sexuella trakasserier, att underlätta för både kvinnor och män att förena förvärvsarbete med föräldraskap med mera. Kravet på arbetsgivare att upprätta planer föreslås gälla även i fortsättningen. Däremot föreslås, som nämner i sin interpellation, ändringar när det gäller periodiciteten på upprättandet av planer och vilka arbetsgivare som ska undantas från skyldigheten att upprätta planer. Jag bedömer att jämställdhetsarbetet inte blir lidande av dessa förändringar. Jämställdhetsplaner kan i många fall vara ett bra verktyg, framför allt för arbetsgivare med ett större antal anställda, men det är inte uteslutet att vissa arbetsgivare tvingas lägga ned alltför stor tid och resurser på att uppfylla formella krav i stället för på sakfrågorna. Vår kunskap om i vilken utsträckning just upprättandet av planerna verkligen leder till ökad jämställdhet på arbetsplatserna är nämligen alltför begränsad. Jag har därför för avsikt att låta frågan om aktiva åtgärder, däribland frågor om jämställdhetsplaner, utredas vidare. Jag vill också betona att regeringen lämnar andra förslag i lagrådsremissen som väsentligt ökar skyddet mot diskriminering på grund av kön. I förslaget föreslås att tillämpningsområdet för diskrimineringsgrunden kön utökas till samhällsområden där det saknas ett skydd . Det gäller inom områdena socialtjänst, hälso- och sjukvård, offentlig anställning och värn- och civilplikt. Regeringen skapar också bättre förutsättningar för högre ersättningsnivåer vid diskriminering. Det ska kosta att diskriminera. Förslaget innebär också ett mer heltäckande skydd mot diskriminering. Till exempel föreslås att inhyrd eller inlånad personal, till skillnad från , ska omfattas av förbudet mot trakasserier på grund av kön eller sexuella trakasserier. Frågan om jämställdhet mellan kvinnor och män är och förblir en central och prioriterad fråga för mig och för regeringen. Frågorna kommer även i fortsättningen att drivas med samma tyngd och kraft. Det finns därför ingen risk för ett bakslag för jämställdheten så länge vi är i regeringsställning. 114 (): Tack, jämställdhetsministern, för svaret! Jag måste börja med att säga att jag inte delar uppfattning att det inte är någon risk för bakslag för jämställdheten så länge den borgerliga regeringen är i regeringsställning. Vi har ju erfarenhet från av hur mycket ni har försämrat för kvinnor. Jag tänker bland annat på a-kassan. Det slår oerhört hårt mot just kvinnor. gjorde inte något alls för att motverka det. Eller hon har kanske inte kunnat förstå hur ojämställd a-kassan har blivit till kvinnors nackdel, eller så har hon kanske inte fått gehör för det i regeringen. ser vi nästa steg. är det vårdnadsbidraget, som kommer att slå extra hårt mot kvinnor. I tisdagens interpellationsdebatt blev det väldigt tydligt från den borgerliga sidan att det är just mammor som ska ha vårdnadsbidrag och ta ansvar för familj och barn för . Ni drog tillbaka en handlingsplan för jämställda löner och en möjlighet att lagstifta om heltid, något som är extra bra för just jämställdheten och speciellt för kvinnor. Vi socialdemokrater kan alltså inte känna oss säkra på att den regering som jämställdhetsministern företräder ska arbeta för jämställdhet. Vi är snarare väldigt oroliga för jämställdheten med den borgerliga regeringen. Men åter till svaret. Utifrån vilka erfarenheter bedömer regeringen att jämställdhetsarbetet inte blir lidande av dessa förändringar? Det blir ju färre företag som behöver ha jämställdhetsplaner. De behöver inte heller upprättas lika ofta som . Enligt det nya förslaget ska bara företag med minst 25 anställda vara skyldiga att upprätta jämställdhetsplaner. går gränsen vid tio. Det innebär att väldigt många fler företag inte kommer att behöva göra jämställdhetsplaner, trots att bara var tredje arbetsgivare uppger att de har aktuella planer. Skulle det inte vara bättre att jobba för att fler företag ska ha jämställdhetsplaner? Förslaget att undanta alla företag med mindre än 25 anställda får stora effekter på mindre företag inom den mansdominerade verkstadsindustrin. Jag kan ge ett exempel. Metalls mansdominerade arbetsplatser kommer omkring 1 600 färre företag att beröras av den nya lagen. Det innebär en halvering av antalet företag som behöver upprätta jämställdhetsplaner. Är det bra? Det är 1 600 färre företag bara när det gäller arbetsplatser. Dessutom säger var tredje arbetsgivare att de inte har jämställdhetsplaner. Är inte det ett bakslag för jämställdhetsarbetet? Planen ska inte heller behöva tas fram . Regeringen anser att det räcker med . Motivet är att man ska minska företagens administrativa börda. Men är det inte bättre att göra något som man tycker är svårt lite oftare? Då är det lättare att lära sig. Man förbättrar också sina kunskaper, och det går faktiskt lättare nästa gång, eftersom det då inte har gått så väldigt sedan förra gången. Ska det gå mellan varje jämställdhetsplan är det inte ens säkert att samma personal finns kvar inom företaget. Blir det då lättare för företagen att göra jämställdhetsplaner? 115 Integrations- och jämställdhetsminister (): inleder sitt inlägg med att prata om a-kassan. Jag skulle vilja säga att det är väldigt komiskt när Socialdemokraterna är i opposition. Allt som de har gjort förut och som regeringen också gör är fruktansvärt för många människor. A-kassan har sänkts av Socialdemokraterna tidigare. Deltidsstämplandet har begränsats i olika omgångar av Socialdemokraterna. Jag föreslår att läser för några nummer sedan. Där står det exakt vad Socialdemokraterna gjorde med samma motivering som denna regering. Att ha för långa ersättningstider för deltidsstämplande leder till att arbetsgivare inte alltid erbjuder kvinnor de heltidsjobb som kvinnorna vill ha, eftersom staten ersätter kvinnorna med det som saknas på deras deltid. När det är högkonjunktur på arbetsmarknaden är det naturligt att göra denna typ av förändringar. Vi ska nämligen uppmuntra kvinnorna, stimulera till att de faktiskt går upp i arbetstid. Det finns jobb. Vi ser också trenden att det är flera som får heltid. Många kommuner slår sig nu för bröstet och säger att det går att få ihop det bara man vill. Den viljan har skapats. Jag är inte alls orolig för de kvinnor som oroar sig för. Det fanns tvärtom anledning att vara orolig över att kvinnorna inte kunde ha en heltidsinkomst som de kunde försörja sig på utan var beroende av staten eller kommunerna. I det här fallet kommer de upp i arbetstid. Det är det som vi måste eftersträva. Jag hoppas att håller med om det. När det gäller aktiva åtgärder eller upprättande av planer är det så att den här lagen, precis som den vi snart kommer att lämna, ålägger alla arbetsgivare att arbeta aktivt för jämställda arbetsplatser, för arbetsplatser där likabehandling gäller. Den lag som vi snart ska lämna säger att arbetsgivare med färre än tio anställda inte behöver upprätta planer. Men också de arbetsplatserna har skyldigheten att jobba för jämställda löner och jämställda arbetsplatser. Det här arbetet kommer att fortgå, och jag utgår från att arbetsgivarna arbetar med det , åtminstone regelbundet. Upprättandet av själva planen är en metod för vissa arbetsgivare, som man kan använda sig av. Det är en metod som vi politiker har hittat på och som vi ålägger ett antal arbetsgivare att använda. Men det kan finnas många olika metoder. Jag utgår från att arbetsgivarna kommer att hitta dessa metoder därför att arbetsgivarna vet att det är förbjudet med lönediskriminering. Arbetsgivarna vet att JämO när som helst kan besöka deras arbetsplatser och se till att få denna redovisning. Att arbeta för jämställda löner måste inte nödvändigtvis gå hand i hand med upprättande av planer. Det finns säkert andra sätt och metoder att jobba med det. Det är det som jag hoppas att arbetsgivarna ska kunna utveckla. Jag är rädd att upprättandet av dessa planer har tagit alldeles för mycket tid och varit för krångligt. Det är därför som bara en tredjedel av arbetsgivarna som har haft skyldighet att upprätta de här planerna har gjort det. Frågan kan inte bara vara: Hur ska vi göra för att de ska upprätta dem? Jag tycker också att det finns en skyldighet att vi tänker: Är det rimligt med regelverk som den som åläggs dem anser vara orimliga att leva upp till? Då måste vi hitta enklare sätt och se till att arbetsgivarna kan leva upp till de regler och lagar vi har. Jag ska utvärdera hur de aktiva åtgärderna fungerar. Vi får väl se om upprättandet av planer är det som har skapat jämställdhet eller om det är det konkreta arbete som man gör på arbetsplatserna som är ännu viktigare. I vårt regelförenklingsarbete har alla myndigheter fått svara på: Hur kan man förenkla regelverket för arbetsgivare på era områden? Och det här var det som JämO inkom med, att här kan man göra förändringar visserligen inte , de sade och framför allt ska det kombineras med sanktioner. Också det ska utredas. Vilken typ av sanktioner ska vi införa för att se till att arbetsgivare lever upp till lagen? 116 (): Jag förstår att inte förstår helheten med a-kassans regelsystem. A-kassans regelsystem är kanske svårt att sätta sig in i i detalj. Om hon hade känt till det tror jag att hon hade reagerat på ett annat sätt. Jag antar att kunskapen inte är tillräckligt stor i den frågan. I den fråga som vi diskuterar nu som handlar om jämställdhetsplanerna har man i många olika tidningar haft uttalanden. Många har varit kritiska i denna fråga. Flera kritiker befarar att jämställdhetsarbetet på arbetsplatserna försvagas om regeringens förslag klubbas. Det händer mycket vad gäller personalomsättning och löneutveckling som man inte ser om kartläggningen sker så sällan, säger , ordförande i . Vi vet till exempel att arbetsgivare har en tendens att ge nyanställda kvinnor lägre löner än nyanställda män. Det kan man i värsta fall inte komma åt förrän . JämO som är en statlig myndighet som övervakar att kvinnor och män har lika rättigheter varnar också för att arbetet med jämställdheten kan försvagas och beklagar faktiskt förslagen. Planerna om de görs på rätt sätt fungerar bra, säger . har i ett uttalande sagt: Det är inte ens värt att kallas jämställdhetspolitik. Ordföranden för ST skriver en artikel i deras tidning. Hon säger att det är ett feltänk att utöka arbetsgivare som slipper lönekartläggning. I kan man läsa att TCO och LO kritiserar förslaget och är oroliga för ett bakslag för jämställdheten. De tycker att det definitivt inte är bra att tidigare regler som gäller arbetsplatser med fler anställda än tio ska ändras till att gälla för arbetsplatser med mer än 25 anställda och . Det viktigaste är ju, säger de, att det lokala förebyggande arbetet ska pågå. Risken är att en förskjutning sker från ett lokalt fackligt förebyggande arbete till en domstolsprövning av redan inträffad diskriminering. Det kan ändå inte vara något att föredra. Det bästa sättet man kan arbeta på måste vara nära och lokalt med ett förebyggande arbete för ökad jämställdhet. Här i har talmannen en referensgrupp för jämställdhet och bjuder in ledamöter och anställda på frukostmöte. Det är ett mycket bra initiativ. var det ett frukostmöte som handlade om kön, makt, statistik, karriärer och barriärer. Där föreläste som är professor i genus och särskild utredare i utredningen och män på maktpositioner. Det var en mycket intressant föreläsning. Jag kan verkligen rekommendera att läsa lite om vad hon anser och har kommit fram till. När jag ställde frågan till henne om vad hon tyckte att det nya förslaget hade för betydelse för jämställdheten sade hon att det var direkt förödande för jämställdheten, speciellt att öka antalet anställda för företag som ska slippa lönekartläggning. Det här är människor som jobbar med de här frågorna, som forskar och tittar på det i detalj. De måste ändå ha väldigt stor kunskap. Jag har stort förtroende för att hon har rätt. Så det är inte bara vi socialdemokrater som kritiserar förslaget. 117 Integrations- och jämställdhetsminister (): Jag är fortfarande övertygad om att det är de aktiva främjande åtgärderna som leder till jämställdhet och inte upprättandet av planer. Och jag är fortfarande övertygad om att arbetsplatserna själva kan hitta sätt att jobba med de aktiva åtgärderna och dokumentera dem för att följa upp att de lever upp till lagen. Om det nu är så förödande, var har alla dessa röster varit när det har visat sig att bara en tredjedel av arbetsgivarna har genomfört de här planerna? Varför har man inte skrikit högt om att jämställdheten drabbas på det sättet? Jag tror att det bästa arbetet sker lokalt på arbetsplatserna och att de kan hitta metoder. Man kan jämföra med anonymiserade ansökningar. Vi har bett ett antal myndigheter att använda sig av den metoden, men vi låter andra myndigheter använda egna metoder, hitta på egna metoder att rekrytera utan att diskriminera. Jag är övertygad om att vi kommer att få se att det finns flera sätt att jobba med den här typen av frågor än bara det som vi politiker listar ut. Det är det jag menar med de här handlingsplanerna. Vi har hittat ett sätt att jobba med främjande åtgärder på arbetsplatserna, men det betyder inte att det är det enda sättet. ser vi till att arbetsgivare med färre antal anställda kan hitta på ett eget sätt att jobba med främjande arbete. I stället för att ägna tiden åt att fylla i planerna kan de hitta andra enklare sätt att jobba på, eftersom det är mindre arbetsplatser. Men för de större arbetsplatserna tror jag att den här typen av handlingsplaner kan vara bra. Det återstår också att se när vi utvärderar de här metoderna att arbeta på. Vi ska utvärdera dem. Skulle det visa sig att det här är det mest revolutionerande sättet att jobba för jämställda löner då får vi väl i så fall tänka över saken. Men just nu är det också viktigt att komma ihåg att lika viktigt som det är med jämställda löner är det viktigt att det finns företag som utvecklas, som kan äga sig åt sitt företagande, anställa människor också kvinnor och sedan kunna jobba för de främjande åtgärderna. Ju fler regelverk vi har, ju färre som startar företag desto svårare blir det för människor att komma ut på arbetsmarknaden. Därmed blir jämställdhetsarbetet ännu mer lidande. Det måste ändå vara så att ekonomisk självständighet är grunden för jämställdheten. Vi måste skapa förutsättningar för jämställdhet men också ge utrymme för företagen att kunna växa. 118 (): säger i svaret att vår kunskap om i vilken utsträckning just upprättandet av planerna verkligen leder till ökad jämställdhet på arbetsplatserna är alltför begränsad. Om kunskapen för regeringen är alltför begränsad om jämställdhetsplaner, varför lägger man ett sådant här förslag innan man tar reda på mer? Varför tillsätter man inte en utredning innan, eller tar till sig den forskning och de kunskaper som finns? Är det inte bättre att man innan man lägger ett sådant här förslag tar till sig vad de som jobbat med det här säger, de som forskat kring det och har stora kunskaper, och ger forskarna möjlighet att forska kring detta? Jag undrar också vad menar med aktiva åtgärder och frågor om jämställdhetsplaner. Att det ska utredas förstår jag. Men det är ju efter att det förslag som ligger har verkställts. Man kan undra hur det kommer att bli. Då kommer man kanske att se ett negativt svar, som jag tror att det kommer att bli. Det är faktiskt ett bra verktyg att arbeta med planerna som bland annat innehåller lönekartläggningar och en handlingsplan för jämställda löner. De företag som arbetar väl med jämställdhet har helt andra förutsättningar att klara det också utan en handlingsplan.