prot · GV09102 · 2008-04-24 00:00:00 — Hur skulle en normalt aktsam man ha agerat i detta fall? Jag ska citera ur en bok av som heter Våldtäkt och romantik. På golvet i den där korridoren, med lysrörsljuset i ögonen och hans hand över min mun fanns det ingenting att säga varken ja eller nej till. Det låg ingen fråga i luften. Frågan hade vi passerat. Frågan hade glidit obemärkt förbi. Jag missade den och fanns det inte så mycket kvar att göra. Jag sa aldrig alltså ordet. Vi tycker inte att regeringen borde fokusera på samtyckesbegreppet. Vi tycker att det flyttar fokus från gärningsman till offer, och det skulle vara att ta ett steg tillbaka. Genom att införa begreppet grov oaktsam våldtäkt visar vi i att vi inte anser att det är acceptabelt att gärningsmannen gömmer sig bakom förklaringen att han inte förstod att kvinnan inte ville, trots att varje normalt aktsam man skulle ha förstått det. Eller som den norska advokaten skriver i sin uppsats om grov oaktsam våldtäkt: Det är det hänsynslösa eller tanklösa beteendet som straffas genom kriminalisering av det (grovt) oaktsamma beteendet. Det borde ankomma på regeringen att utreda möjligheten att införa brottet grov oaktsam våldtäkt i svensk straffrätt. Men då krävs det också ett bifall till reservation 37 från Socialdemokraterna, vilket jag yrkar. 160 i (fp) replik: sade en journalist till mig att han nog aldrig hade sett någon regering som så snabbt tagit avstånd från sin politik som Socialdemokraterna gör. Det är inte länge sedan ni lämnade över makten, och redan tar ni avstånd från det som ni genomförde. Ni har ansvar för den sexualbrottslagstiftning som vi har i . När den infördes var vi från sida kritiska mot att ni inte utvidgade begreppet hjälplöst tillstånd för att skydda fler kvinnor som utsätts för våldtäkt. Jag är mycket glad att vi nu ska ha en ny översyn av sexualbrottslagstiftningen. Jag hoppas att vi i stället för hjälplöst tillstånd kan gå över till särskilt utsatt situation så att vi vidgar den krets av flickor och kvinnor som skyddas. är det nästan så att man måste vara medvetslös, annars måste man ha gjort våldsamt motstånd. Det är att ställa alldeles för höga krav. Jag kan hålla med om att samtycke inte är någon bra väg att gå. Men har vi en förutsättningslös utredning. Jag är ganska säker på att den kommer till samma slutsats som den förra utredningen, det vill säga att samtyckeskrav inte är någon ökad hjälp till kvinnorna. 161 () replik: Jag uppfattade ingen fråga från , vilket jag antar att en replik ska handla om. Jag uppfattade när jag hörde och läste betänkandet att man inte tillstyrker motionen om att införa begreppet grov oaktsam våldtäkt. Därmed fastnar man på samtycke. Jag uppfattade att sade i talarstolen att regeringen skulle utreda begreppet samtycke. Det här handlar inte om samtycke; det är något annat. Grov oaktsam våldtäkt utgår nämligen från att man ska betrakta gärningsmannen utifrån vad en normalt aktsam man skulle ha gjort. När man pratar om samtycke fokuserar man på offret. Alla de som har varit i en rättegångssal säger att det kommer att handla om att man diskuterar vad offret gjorde eller inte gjorde, vad hon sade, vad hon hade på sig, varför hon inte gick hem, hur mycket hon hade druckit och så vidare. Detta begrepp handlar om att fokusera på varför mannen inte var normalt aktsam som vem som helst skulle ha varit. 162 i (fp) replik: Jag begärde ordet för att poängtera att det är Socialdemokraterna som har ansvaret för den lagstiftning vi har eftersom ni hade makten . Jag förstår kritiken mot lagstiftningen, men det var ändå ni som satte den på plats. Jag begärde också ordet för att klargöra att samtycke inte är regeringens linje. Vi har tillsatt en utredning som är bred och som kommer att se över sexualbrottslagstiftningen. Samtycke kommer att vara en fråga som kommer upp. Grov oaktsam våldtäkt kommer också upp i den utredningen är jag ganska övertygad om. För del vill vi se till att skydda kvinnor ytterligare genom att vidga begreppet hjälplöst tillstånd till att även omfatta särskilt utsatt situation. Jag beklagar att ni inte såg till att skärpa lagen på det sättet . I detta anförande instämde och i (båda m). 163 () replik: Jag har uppfattat att det är vi i som stiftar lagarna och att regeringen verkställer det som har beslutat. Det är viktigt att komma ihåg att när man fattade beslut om sexualbrottslagen påhejades och applåderades det av många, precis som jag beskrev. Det var ett välkomnande därför att man gjorde något nytt. Vi konstaterar att man missade saker. Vi är inte sämre än att vi kan ändra oss. Jag uppfattar, fru talman, att talar om för mig att begreppet grov oaktsam våldtäkt kommer att utredas av regeringen. Jag tolkar det som ett löfte. Jag har inte förstått det utifrån den reservation som vi lägger fram i betänkandet. Det är viktigt att var och en som sitter vid regeringsmakten tar ansvar. Den socialdemokratiska regeringen regerade med olika politisk majoritet, bland annat med och med och . flyttar lagstiftaren fram sina positioner. Det är vad vi försöker göra genom att införa detta begrepp. Det är därför jag har yrkat bifall till det. 164 (): Män för kvinnofrid, Män för jämställdhet och manliga nätverk är olika konstellationer på olika nivåer i samhället som har bildats, ofta utifrån en situation i närområdet eller en situation där män har betett sig fruktansvärt illa. Det som dessa grupper också har gemensamt är analysen därefter att titta på hur man långsiktigt ska nå och bearbeta problemet med att män beter sig illa mot kvinnor. Motion JuU11 belyser just det arbete som dessa grupper har gått igenom med att analysera och landa någonstans i att män behöver lära sig hur män påverkas av manliga normer i vårt samhälle. Män behöver lära sig hur män kränker kvinnor i stort och i smått. Det är först när vi har lärt oss och insett det som också vi män kan kommunicera på ett vettigt och bra sätt med män som beter sig illa. Låt mig ta ett exempel på när detta kan gå bra och bli långsiktigt. I i har Män för jämställdhet jobbat för att utveckla just tänket att lära män att se när de kränker och förstå sin maktposition. Detta har man lyckats att förmedla till poliskåren. Där har man en grupp av män som jobbar nära kvinnojouren i med att kunna kommunicera med män som slår kvinnor. har man lyckats förmå sex män som slår att erkänna och förstå att det de har gjort är vedervärdigt och hemskt. En viktig del för att nå fram och kunna börja bearbeta och jobba med behandling är självinsikten om att man har gått över en gräns. För att nå dit behövs kunskapen ute bland oss män. Lite tråkigt är det dock när man läser betänkandetexten över hur man hanterar motion JuU11. Man förstår, man delar men föreslår avslag. I stället för att säga: Vi förstår, vi ser problemet och vi ser att de här grupperingarna inte finns geografiskt spridda över hela vårt land. Med satsning och struktur skulle vi kunna få betydligt fler grupper av män att förstå och lära sig och bilda grupperingar kalla dem frivilliga eller vad som helst och stå upp för de värderingar som jag har beskrivit. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till reservation nr 32. I detta anförande instämde , , Elisebeht , och (alla s). 165 (): Det här är en omfattande debatt. Det är en omfattande handlingsplan. Jag ska använda mina få minuter till att tala om när det ofattbara har inträffat, när en man har våldtagit, förnedrat och förödmjukat ett barn eller en kvinna och den utmaning det är för oss att se till att det inte sker igen. Den nationella handlingsplan som vi har framför oss innehåller mycket bra. Det är utmärkt med den satsning som regeringen gör på det program som behandlar sexualbrottslingar. Det är bra att man betonar att det är viktigt att den intagne ska vara motiverad och vill söka behandling och inse att han har gjort fel och är beredd att underkasta sig behandling för att det inte ska ske igen. Den riktigt stora utmaningen är de som faller igenom nätet och ännu inte blir motiverade, inte inser sina fel och inte genomgår någon behandling eller tar till sig behandling för att inte begå samma brott igen. Den som aktivt söker vård och aktivt har insikten kan få vård även . Det är inte det stora problemet. Det problem som vi står inför är att så sent som gick var tredje sexualbrottsdömd man igenom kriminalvården utan någon som helst behandling. Av dessa var det ett antal som inte hade insikten att de hade gjort fel eller att de hade problemet i sig och skulle kunna göra samma sak igen. I betänkandetexten och alla beskrivningar av frivillighet och egen motivation saknas tyvärr vad vi gör med dem som inte uppnår motivationen. Motivationssystemet i den svenska kriminalvården är inte klockrent, milt uttryckt. Om en intagen inte fullgör sin jobbsyssla och arbetsvägrar kan han bli varnad och frigivningen kan skjutas upp. Om man inte genomgår en anvisad behandling för att komma till rätta med det underliggande problem som har gjort personen i fråga till sexualbrottsling används inte den typen av bestraffning. Man kan vägra, och man kan gå förbi. Jag anser i motion 369 att en lagförd våldtäktsman som inte frivilligt undergår den behandling som föreslagits av läkare bör kunna dömas till hormonmodulerande behandling det som kallas kemisk kastrering. En sådan tvångsmässig behandling ska självfallet vara strikt kontrollerad av läkare på samma sätt som när det sker på frivillig basis. Jag menar att det är ett straff för den lagförde våldtäktsmannen som på intet sätt kan betraktas vara värre än det öde som drabbar ett våldtäktsoffer. Det är inte någon universallösning, fru talman. Jag avstår från yrkande, men vill med detta anförande framföra ett visst missnöje med att betänkandet inte tar tag i den riktigt svåra problematiken med dem som inte är motiverade och dem som löper igenom kriminalvården utan att få en adekvat behandling. I detta anförande instämde (). 166 (): I morse läste jag i en insändare med rubriken vi på väg? Det stod följande: Varför ska barn inte få vara barn, vart är vårt samhälle på väg? kunde alla känna trygghet, vad har hänt? Som pappa till en dotter lider jag med Englas familj. Jag har också en dotter. Hon är nu . Tänk om jag hade missunnats av hennes liv. Jag har blivit morfar till en ljuvlig liten varelse. Tänk om hennes liv skulle ta slut . Varför ska jag över huvud taget behöva tänka dessa hemska tankar? Varför sätter inte samhället ned foten en gång för alla och signalerar till dessa våldsbenägna män att vi inte accepterar att de förgriper sig på våra kvinnor, döttrar och barnbarn, och att om de trots allt gör det blir en av straffpåföljderna kemisk kastrering. I detta betänkande avstyrks en motion om just kemisk kastrering. Den är välformulerad och innehåller rejäla fakta. Det heter att alla motioner avslås enligt rutin, men måste inte rutiner ibland brytas när det är befogat? Landet har upprörts och upprörs av Englas öde. Borde inte i ett sådant läge ett kompetent kombinerat utskott ta initiativ och driva frågan vidare? Det räcker inte att konstatera att en straffnivåutredning kommer med sina förslag . Jag vet att det tar tid och mycket arbete att ändra i lagar och förordningar och just därför hade det varit psykologiskt och pedagogiskt viktigt om dessa båda utskott gjort en klar markering att det måste till en extra straffpåföljd för att värna om våra kvinnor, döttrar och barnbarn. Jag vill påstå att allmänheten tycker att är flat i sin reaktion mot dessa brott; , kanske jag ska säga. Handlingsplanen kommer förhoppningsvis att ändra på det. Det handlar om som enhet. Detta är inte partipolitik, och det får under inga omständigheter vara det. Det handlar om medmänsklighet och ett erkännande att alla flickor och kvinnor äger rätten till sina kroppar och själar. Detta är ett axiom, precis som att den kortaste vägen mellan två punkter är en rät linje eller att vi i kör på höger sida av vägen. Det är inte förhandlingsbart. Varje grabb ska, när tiden är mogen, få lära sig dessa fakta. Föräldrar och framför allt skolan har här en oerhört viktig roll. I sex- och samlevnadsundervisningen ska det ingå klart och tydligt vilka spelregler som gäller vid umgänge mellan könen och vad konsekvensen blir om man inte håller sig till dessa. Det är så gement när ett gäng grabbar ger sig på en flicka och förgriper sig på henne. Därför måste lagstifta om en straffpåföljd som innebär ett hot mot den egna integriteten. Varför ska grabbar och män få göra intrång på våra kvinnors, döttrars och barnbarns integritet? var den genomsnittliga fängelsetiden för våldtäkt 27 månader, alltså . Det är ett hån mot den flicka eller kvinna som får sitt sexuella liv förstört. Det kan i sammanhanget nämnas att det för skattebrott kan utdömas i fängelse. En femårig tös blev våldtagen av en 40-årig man. Han fick fängelse och ett skadestånd på att betala till flickan. Kommentarer är överflödiga. Jag är läkare och jag vet att de män som begår dessa brott är störda på ett eller annat sätt och inte har någon som helst impulskontroll. Något de har för mycket av är definitivt testosteron. Det räcker naturligtvis inte enbart att kemiskt kastrera någon som har begått våldtäkt. En behandling värd namnet måste finnas på våra fängelser. Dock ska vi inte gång på gång behöva ställa oss frågor som: Hur kunde detta ske? Varför har inte denna grabb, denna man, stoppats tidigare? Vi, den lagstiftande församlingen, måste ge våra domare runt om i landet verktyg som gör att de väger in preventionsdelen i sina domar. Gör vi inte det kommer denna följetong att fortsätta och snart kan vi läsa om ännu ett barn, en kvinna, en flicka som har blivit förnedrad av någon som har en förvriden kvinnosyn och som inte mår bra och inte har någon form av impulskontroll. Med detta, fru talman, hoppas jag att det kombinerade justitie- och socialutskottet backar bandet och tillstyrker en motion tänk vilken sensation allt för våra kvinnors, döttrars och barnbarns skull. I detta anförande instämde (). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs trafikutskottets betänkande 2007/08:TU11 Järnvägsfrågor. 167 (): och 30 minuters debatt i det förra ärendet är vi redo att byta ämne till praktiska frågor inom trafikområdet järnvägssektorn. Vi ska nu debattera trafikutskottets betänkande 11. Där behandlas 13 motioner med 20 yrkanden från allmänna motionstiden om järnvägspolitik och järnvägsmarknadens utveckling samt frågor om bland annat trafiksäkerhet och utbildning inom järnvägsområdet. Med anledning av dessa motionsförslag lyfter utskottet fram åtgärder som redan har vidtagits och som har ställt sig bakom i syfte att få en effektivare järnvägsmarknad. Utskottet pekar också på det fortsatta reformarbetet inom EU där det övergripande syftet är att skapa en gemensam och bättre fungerande marknad för järnvägstjänster genom att successivt öppna marknaderna och skapa förutsättningar för gränsöverskridande trafik. Genom det tredje järnvägspaketet, som antogs av EU , fortsätter nu arbetet med integreringen av det europeiska järnvägssystemet. Det tredje järnvägspaketet syftar till att öppna marknaden för internationell persontrafik, införa ett gemensamt regelverk för behörighetsprövning av lokförare samt reglera tågresenärernas rättigheter och skyldigheter. Samtliga motionsförslag avstyrks med hänvisning till det pågående utredningsarbetet inom . I betänkandet finns sju reservationer från Socialdemokraterna, de gröna. Därmed är det för utskottets ledamöter att debattera detta betänkande. 168 (): Intet är som väntans tider. Att behöva gå en eller över tiden kan vara nog så jobbigt. Men att vänta är snudd på outhärdligt. Tillståndet förvärras , och till slut spricker man, av otålighet om inte annat. Jag talar förstås om den utlovade infrastrukturpropositionen som bokstavligen kom av sig. Det var den propositionen som minsann skulle visa vägen till klimatsmarta samordningslösningar. Det var den propositionen som minsann skulle visa på hållbara kostnadskalkyler. Det var propositionen som minsann skulle innehålla lösningar på de flesta bekymmer inom infrastrukturen och rätta till de misstag som vissa andra regeringar ställt till med. Men någon proposition kom inte . återstår att se om den dyker upp . I väntan på den har vi att ta ställning till ett betänkande med den utmanande titeln . Problemet är att det i denna tunna handling inte går att få många klarläggande besked om vad den borgerliga majoriteten vill eller har för avsikt att göra när det gäller viktiga järnvägsfrågor. Det gäller till exempel utvecklingsfrågorna där godstrafiken inryms. Här hänvisar den borgerliga majoriteten till vad utskottet anförde om att det finns ett stort intresse från flera samhällsaktörer att överföra mer godstrafik från väg till järnväg. För att det ska vara möjligt krävs en offensiv järnvägspolitik som förmår utveckla järnvägens fördelar som ett effektivt och miljövänligt transportmedel. Det låter onekligen väldigt lovande. Nyfiket läste jag därför vidare för att få veta hur offensiv regeringen tänker vara. Döm om min förvåning när svaret blir att vi hänvisar till det fortsatta reformarbetet inom EU med gemensamma regelverk för gränsöverskridande trafik. Det står ingenting om vad den tänker gör här hemma för att föra över mer godstrafik från väg till järnväg. Men som en liten avslutande tröst tror ändå majoriteten i trafikutskottet att motionerna som handlar om godstrafik på järnväg kommer att bli tillgodosedda. Det känns ju tryggt att veta. Vi får väl vänta och se då. Ett annat viktigt område är samordningsfrågorna. Där för den borgerliga majoriteten ett mer allmänt resonemang om att när fler aktörer kommer in i järnvägssystemet ställs det krav på samordning av bland annat tidtabeller och biljettsystem. I förbifarten nämns något om att det är nödvändigt att höja kvaliteten på transporterna. Men återigen lyser regeringens vilja med sin frånvaro. Vad tänker regeringen de facto göra för att få till en effektiv samordning av biljettsystemen och för att höja kvaliteten på transporterna? Det får vi inte veta. Man hänvisar till en tillsatt utredning om ökad konkurrens för persontrafik på järnväg, och man tycker inte att det finns anledning att föregripa detta arbete. Men när det gällde att låta i stället för SJ få trafikeringsrätten på sträckorna MalmöGöteborg och MalmöAlvesta fanns det inte några betänkligheter. Då gick det bra att föregripa utredningsarbetet. Men att lyfta fram lösningar på många av de problem som resenärer tampas med finns det inte något stort intresse av att göra . Vi får väl vänta och se då. Så här ser det ut på område efter område i detta betänkande om järnvägsfrågor. Det är inga klara besked utan hänvisningar till några allmänt hållna uttalanden som gjordes av den borgerliga utskottsmajoriteten . Några skarpa förslag fanns inte då och finns inte . Detta är djupt otillfredsställande. Frågorna förtjänar en mer genomarbetad behandling och borde naturligtvis sättas in i ett större sammanhang, vilket är möjligt att göra i en infrastrukturproposition. Vi socialdemokrater har tre reservationer i betänkandet som jag ställer mig bakom, men, som det brukar heta, för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1 som vi har gemensamt med och . Den handlar om utvecklingsfrågor. Jag yrkar också bifall till vår egen reservation 5 om samordning. Vi tycker att en överflyttning av både gods- och persontrafik från väg till järnväg måste vara ett bärande inslag i transport- och klimatpolitiken. För att det ska vara möjligt måste kapaciteten på järnvägsnätet förbättras avsevärt jämfört med . Jag vill påminna om att en enad klimatberedning förordar en ökning av järnvägskapaciteten med . Når vi dithän har vi lyckats åstadkomma stora klimatvinster, mindre tågförseningar och sannolikt färre trafikolyckor. Vad gäller vår reservation om samordningsfrågor vill vi starkt framhålla vikten av ett sammanhållet trafiksystem, alltså ett system där samtliga trafikslag ingår. Resenären, och inte generaldirektörer, ska vara den självklara utgångspunkten. Då måste både myndigheter och transportaktörer på alla nivåer samarbeta bättre och mer än vad som görs . De berörda länens trafikhuvudmän måste ha ett avgörande inflytande när det gäller tidtabeller, turtäthet och övrigt serviceutbud. Vi menar också att den som får rätt att bedriva trafik på en sträcka inte bara ska upprätthålla en fungerande tågtrafik. Priserna måste också vara rimliga. Jag vet att många människor väljer att inte åka tåg på grund av för höga priser. Om biljettpriset är en avgörande faktor för om man ska välja tåget eller inte måste vi som beslutsfattare anstränga oss ännu mer för att skapa godtagbara och rimliga prisnivåer. Några svar på vad den borgerliga majoriteten vill göra med prisfrågan och många andra viktiga järnvägsfrågor står skrivet i stjärnorna. Några klara besked finns inte att få. kanske vi får det. Vi får väl vänta och se. 169 (): Det känns lite grann som om sista tåget har gått och några har blivit kvar på perrongen. Då har vi all tid i världen att diskutera dessa viktiga frågor, även om jag vet att någon debattör har ett annat transportslag som väntar. Vi får se hur vi lyckas lösa detta. Vi har många reservationer, och vi har diskuterat dessa frågor . Vi står givetvis kvar vid samtliga ståndpunkter och samtliga reservationer. Men för tids vinnande nöjer jag mig i detta sammanhang med att yrka bifall till reservation 6 som handlar om samordningsfrågor som är aktuella när den borgerliga regeringen ännu mer tycks vilja slå sönder SJ:s möjligheter att kunna fungera genom att slå sönder en nationell järnvägspolitik i och med att man styckar upp landet och tillåter länsoperatörer att ta över trafik. Till slut omöjliggör det, vilket även SJ anser, en interregional långväga trafik. är man rädd att det kommer att få förödande konsekvenser. Tillsammans med andra delar vi kritiken. Det är en olycklig väg att gå, alltså att man inte kan inse att det finns vissa begränsningar i marknadsekonomin vad gäller spårkapaciteten. satt jag och lyssnade på tv-programmet tågbeslutet jag tror programmet heter så. Det var nästan så att jag blev gråtmild när jag hörde alla politiker från vänster till höger. Ja, Vänstern var inte med och inte heller, tror jag, . Men var med. Några var av någon anledning uteslutna, kan man säga. Alla var rörande överens om hur viktigt det är med järnvägssatsningar. Det hette att de är bra för klimatet, att vi är tvungna att vända utvecklingen och att vi har väldigt lite tid på oss för det hela. Sedan visade man hur de i tar sig fram med snabbtrafik på järnvägen. Det var en väldigt framåtsyftande syn, tycker jag. Man kan inte se snävt ekonomiskt här. Jag tänker på de så kallade samhällsekonomiska kalkyler som den borgerliga regeringen älskar att hänvisa till. Men väldigt sällan talar man om hur man egentligen tänker. Man kommer alltid fram till att det ska satsas mer på väg än på järnväg. Finansminister var väldigt tydlig i debatten. Vad han sade var ungefär att han ifrågasatte om till exempel en snabbtågsförbindelse mellan och verkligen är en lönsam investering. Nettonyttan ansågs för liten jämfört med andra satsningar. Jag hävdar att det helt och hållet beror på vilka värden som läggs in i en sådan analys. Hur värderas tidsvinsten? Var tror man att bensinpriset ligger och så vidare? Det finns en viss tendens till att i sådana här kalkyler lägga in de värden som man vill ska falla ut i slutändan. Det är lite trist. Vi har ju en klimatberedning där man gemensamt har kommit fram till att vi behöver öka järnvägstrafiken fram en överflyttning från framför allt väg till järnväg när det gäller gods- och persontrafik. Jag brukar ge mig på de borgerliga partierna, men vill jag vända mig till samtliga partister även dem som jag brukar ha ett bra samarbete med. Jag tycker nämligen att ni andra har en kameral och feg syn. Vi pratar om att man ska vara klimatsmart och om att vi ska tänka på klimatet och att vi har väldigt på oss för att vidta nödvändiga åtgärder.