prot · GW0945 · 2008-12-09 00:00:00 — Jag tycker inte att det är så konstigt eller att det är något påhopp att jag menar att det är socialministerns uppgift att se till att man lever upp till den lagstiftning som reglerar hälso- och sjukvården. Det är ändå socialministern som har det högsta ansvaret för hälso- och sjukvården. Det är socialministern som skriver regleringsbrev till , och han har rimligtvis alla möjligheter att agera om han upptäcker att det förekommer diskriminering i den svenska sjukvården. När man hänvisar till att det skulle handla om infertilitet eller inte och att det inte skulle finnas någon medicinsk indikation på samma sätt, för det är ju det man hänvisar till i den utredning som har nämnts i debatten, är det faktiskt så att den medicinska indikationen inte finns alla gånger hos heterosexuella par heller, om fokus läggs på den som faktiskt tar emot inseminationen, nämligen kvinnan. Det finns gott om heterosexuella kvinnor som är fertila men som är tillsammans med infertila män. Om man skulle resonera på det sättet att det skulle vara en medicinsk indikation skulle ju sjukvården kunna uppmana de här kvinnorna att byta partner och skaffa sig män som kan förse dem med dugliga spermier. Det är ju den indirekta uppmaning som man faktiskt ger till lesbiska kvinnor, om den medicinska indikationen handlar om att partnern inte förmår bidra till befruktningen. Jag tycker inte att det här håller. Jag tycker att hela intentionen med lagstiftningen liksom går om intet om man väljer att tolka begreppet på det sättet. Jag tycker också att det är anmärkningsvärt att ministern inte tycker att han har något ansvar för att se till att lagstiftarens intentioner faktiskt fullföljs. 101 FINN (): Den här debatten tar sig en lustig vändning. Här är det så att interpellanten avkräver socialministern ett beslut fastän socialministern hänvisar till att det föreligger två rättsfall där man av just de skäl som antyddes inte kan lägga sig i den diskussionen, utan den får visa om detta är i paritet med lagstiftningen eller ej. Däremot kvarstår min fråga från länet , som jag representerar, där man har en bred parlamentarisk enighet kring detta. Huruvida interpellanten har studerat , och , som har ännu högre kostnader för de lesbiska paren i förhållande till de heterosexuella paren vet jag inte. Frågan kvarstår trots allt. På vilket sätt har interpellanten och hennes parti innan man ger sig på och kräver att man från regeringshåll med mycket stor tveksamhet ska lägga sig i den här diskussionen innan rättsfallen är prövade studerat hur deras eget parti i majoriteter i landstingen har förhållit sig till den här frågan på grund av de orättvisor som faktiskt föreligger? Jag kan dela interpellantens syn på att det är ett problem att hälso- och sjukvårdslagen har så olika fördelning i landet, det vill säga att man har en geografisk orättvisa. Därvidlag är vi överens. Men jag måste också i samma andetag konstatera att just när det gäller den fråga som interpellationen berör har man i alla fall i mitt län inte hört några invändningar från utan resonerat utifrån att avgifterna är någonting som man var överens om. När det handlar om avgifter kan jag också avslutningsvis göra kommentaren att vi i har höjt avgifterna något för alla patienter. Detta har också varit majoritetens ambition. Ur relativ synpunkt kan man alltså säga att kostnaden har minskat just för den här typen av vård för dem det berör. Men frågan kvarstår: Har man i runt om i landet, där man har ansvarsfulla positioner i landstingen, tagit ställning på samma sätt som interpellanten gör och därmed riktar kravet mot socialministern? Jag tvekar om detta. 102 Socialminister (): Jag får brev från människor som tar upp konkreta fall som kan vara oerhört ömmande och angelägna men där de här fallen är föremål för prövning i rättsliga instanser. Jag måste då skriva till dem att jag tyvärr inte har möjlighet att ingripa. Det är precis på samma sätt här, , att det här är fall som pågår. är naturligtvis snabb ändå att fälla sin dom. Här har uppenbarligen juridiken gått miste om ett domarämne som heter duga. Kanske juridiken är att beklaga att hon ägnar sig åt den här frågan i kammaren i stället för att göra det i en domstolslokal. Arbetsfördelningen är sådan att landstingen beslutar själva hur de organiserar vården och om sitt avgiftssystem. Vi har självklart ett ansvar på den nationella nivån, men till det som vi har ansvar för hör inte att sätta avgifterna i enskilda landsting. 103 (): Jag kan lugna Finn med att det kommer att bli ändring i de landsting där vänsterpartister eventuellt har suttit med i majoritet och beslutat om det här. Det behöver han inte vara orolig för. Jag är fortfarande förvånad över att ministern liksom duckar för själva grundfrågan. Därför formulerar jag om den så att jag får ett svar åtminstone på det här. Tycker alltså att det är rimligt och rätt och i enlighet med hur lagen, så som den ser ut, bör tolkas, att det ska vara 2 600 gånger dyrare för ett lesbiskt par som vill genomföra en assisterad befruktning än för ett heterosexuellt par? Det är den enda fråga jag nu vill ha svar på. 104 Socialminister (): I samma stund som jag besvarar den frågan gör jag precis det som jag inte bör göra i min nuvarande roll. Det här är en sak för landstingen att avgöra. Jag välkomnar naturligtvis varje debatt i varje enskilt landsting om hur man sätter avgifterna i det här sammanhanget och i andra sammanhang, för det spelar en mycket stor roll för människor. Men jag har inte på mitt bord att avgöra de här frågorna åt till exempel eller att ta vänsterpartister i örat om de har röstat fel enligt mening. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2008/09:146 om skuldsatta barn 105 Socialminister (): har frågat justitieministern vad ministern avser att göra för att förhindra att barn och ungdomar hamnar i en situation med obetalda skulder till kommuner och landsting samt om ministern kommer att ta initiativ till att lägga fram förslag på lagändring inom det offentligrättsliga området såsom har skett inom privaträtten. Ansvarsfördelningen inom är sådan att det är jag som ska besvara interpellationen. Enligt hälso- och sjukvårdslagen, 1982:763, får vårdavgifter tas ut enligt grunder som eller kommunen bestämmer, i den mån inte annat är särskilt föreskrivet. En patient betalar högst för öppen hälso- och sjukvård. Har en förälder eller föräldrar gemensamt flera barn får barnen gemensamt avgiftsbefrielse när kostnaderna uppgår till . Nästan samtliga landsting har dessutom beslutat att barn och ungdomar inte betalar någon avgift i öppen hälso- och sjukvård. Några landsting tillämpar dock andra regler. Exempelvis tar ut en avgift från och med 18-årsdagen. tillämpar halv avgift för barn . tar ut halv avgift för barn och ungdom . Inom tillämpas patientavgifter från och med med undantag av besök inom barn- och ungdomspsykiatrin och barnhabiliteringen som är avgiftsfria. Flera landsting tar även betalt för uteblivna besök. I kostar exempelvis ett missat besök till husläkare . Om ett barn uteblir från en bokad tid hos en specialistläkare ligger priset på . Det är självklart viktigt att föräldrar tar ansvar för sina barns vård, vilket också den stora majoriteten av föräldrar gör. Vårdavgifterna i är låga, och som jag nämnde har vi ett högkostnadsskydd som innebär att ingen behöver betala mer än . Därefter är vården kostnadsfri. Tanken är att ingen ska behöva avstå från vård på grund av vårdens kostnader. Trots detta finns det föräldrar som av olika skäl väljer att inte betala kostnaden för sina barns vård. Datainspektionen presenterade en rapport som visar att många unga försätts i skuld på grund av att deras föräldrar inte betalat för barnens vård eller för uteblivna läkarbesök. Denna situation är naturligtvis mycket olycklig. Jag har dock inte för avsikt att vidta några åtgärder att jag har tagit ställning till Datainspektionens rapport. 106 (): Jag tackar ministern för svaret. Det här är en fråga som jag är helt övertygad om att alla egentligen är överens om. Frågan är bara när och hur situationen kan lösas. Även om jag tycker att svaret var lite abrupt på slutet förstår jag att ministern först ska läsa Datainspektionens rapport. Den går fort att läsa. Det står faktiskt inte så mycket i den. Det måste också gå ganska fort att ta ställning i frågan. Oavsett vem man frågar hur det kan vara möjligt att barnen blir skuldsatta på grund av obetalda vårdavgifter av vårdnadshavare tycker alla att något självklart ska göras åt det hela. Jag utgår från att det är vår gemensamma inställning och ansträngning. Jag är glad att har valt att gå in i den här diskussionen. Vi har haft frågan i det gamla fina lagutskottet. Det har tagit tid att fånga upp frågan även på den privaträttsliga sidan. har vi läget att frågan fortfarande finns kvar inom offentligrätten. Den informella arbetsgruppen med alla dessa myndigheter, , , , , är också helt överens om att frågan borde åtgärdas med hjälp av förändringar och förtydliganden i bestämmelser. Detsamma säger Datainspektionen i sin rapport. Det är därför jag har ställt den här interpellationen. Det är egentligen självklart att det borde göras något. Jag vet att många efterfrågar ett besked, och jag hoppas att regeringen inte försöker dra detta i någon typ av långbänk. Rimligtvis råder konsensus. När kommer förslaget? När har ministern läst Datainspektionens rapport? Hur kommer ett ställningstagande? Jag har sett att nickar instämmande. Vi är alltså överens om att lösa frågan. Då förväntar jag mig också att lösningen finns . Ge lite fart i frågan! Det finns många ömmande exempel. Jag har ett exempel på en 12-årig flicka som råkade ut för detta. När hon blev fick hon en skuld som var uppräknad till . Den damp ned på hennes 18-årsdag. Datainspektionen pekar på 56 000 fall som direkt kan relateras till den typen av skulder. Det är en stor mängd. Jag vet att i mitt hemlän, , fanns ungefär 1 000 barn som var i situationen att de skulle skuldföras när de blev myndiga. Kommer det att gå fort, , i den här frågan som vi båda vill lösa? 107 (): När jag kom till blev jag lite förvånad över att frågan om barns skulder var så stor och omfattande som den faktiskt var. Det fanns många olika typer av skulder. Under förra mandatperioden lyckades vi, bland annat tillsammans med interpellanten här, att få till stånd ett förbud att skriva fordon på barnen. Därmed fick vi bort ganska många skulder som fanns hos på omyndiga barn. Vi fick också till stånd en rapporteringsskyldighet från kronofogden till överförmyndaren, som säkert har haft en betydelse. Det återstår enligt mitt sätt att se när det gäller att värna barn från att bli skuldsatta två saker. Den ena är att det fortfarande kan restföras skatteskulder på barn i samband med att man låter barn äga aktier eller aktiefonder och de säljs med vinst. Där finns en sittande utredning som har till uppdrag att försöka hitta ett system för någon typ av källskatteavdrag på den aktievinsten så att frågan löses på det sättet. Sedan återstår den fråga som vi har uppe beträffande de offentligrättsliga vårdavgifterna. De fick tyvärr inte någon fullständig lösning i samband med att vi löste problemet med skolfoton, och liknande på det privaträttsliga området. Den här frågan kräver signaler från regeringen och kräver kanske en ändring i lagstiftningen. Jag hade för min del hoppats att frågan kunde lösas på ett enklare sätt. Jag har i mitt parti gått ut till mina landstingspolitiker och sagt att de måste sluta att debitera barnen, speciellt i de fall där de missar ett läkarbesök. Det lilla spädbarnet eller femåriga ska väl ändå inte vara ansvariga för att de inte kom till doktorn eller tandläkaren på den bestämda tiden. Det är en självklarhet att detta är en kostnad som föräldrarna ska stå för. Det här är vi säkert rörande eniga om. Jag hoppas att våra landstingspolitiker och andra landstingspolitiker ska ta tag i frågan. Faktum är att landstingen kan sluta debitera barnen. Så enkelt kan frågan lösas. Tyvärr har man från Kommuner och Landsting inte velat gå ut med den rekommendationen. Där sitter en jurist och säger att det kräver en lagändring. blir man inte lycklig över alla dessa juristers uttalanden. Som ni förmodligen känner till i kammaren råkar jag vara jurist själv, men jag kan betona än en gång att det inte alltid är så lyckligt när jurister ska lösa problemen. Det här är ett jättestort problem för barnen. Med inkassobolagens datateknik bryter man preskriptionen och sedan drivs detta fram . Ungdomarna vet inte hur de ska göra. De är livrädda för att få betalningsanmärkningar, inte få kontokort, hyreskontrakt och så vidare. De flesta av dem betalar säkert i det läget. Då är det inte fråga om några , utan då kan det vara fråga om eller kanske till och med mer. Det här måste vi naturligtvis få slut på. Jag har också läst rapporten från Datainspektionen, och jag ska be att få återkomma till den i mitt nästa inlägg. 108 Socialminister (): Tack till som har väckt denna debatt! Vad gjorde en gång att det blev som det blev? Jag tror att det är en blunder eller ett förbiseende hos dem som stiftade olika lagar som gjorde att det blev som det blev. Ingen kan medvetet ha tänkt sig att man riggade lagen på det sättet att ett skuldberg skulle kunna uppkomma hos ett barn eller en ung person. När det är konstaterat att det här inte är som det borde finns det ett par olika vägar att gå. En är att landstingen tittar på detta själva. Då kan vi konstatera att landstingen genom organisationen säger att man delar uppfattningen att det är ett problem, och man ser gärna att lagen ändras. Det kanske är en lagstiftningsfråga i det här fallet för att säkerställa att inte barn som i regel inte har någon som helst inverkan på att skulden har uppkommit är de som får äta upp de problem som föräldrarna har orsakat. Som jag sade i det inledande svaret sköter de allra flesta föräldrar det här elegant. Vi tycker naturligtvis alla att det borde vara självklart att alla gör det. Uppenbarligen kan det finnas olika skäl det kan vara medvetna eller mycket tragiska fall som leder till att barnen blir sittande med det här bekymret. frågar: När kan det komma ett förslag? När kan vi göra ett ställningstagande? Jag ska göra som jag har lovat. Jag ska sätta mig in i frågan ordentligt. Jag tycker att detta strider mot sunt förnuft. Det borde kunna justeras på ett enkelt sätt utan några kostnadsdrivande åtgärder, och man bör ställa saker och ting till rätta så att barnet inte drabbas av föräldrarnas dumhet. 109 (): är det riktigt roligt att få svar på interpellationerna. Jag tackar socialministern för det svaret. Det var precis det jag önskade. Sedan är det bara att hoppas att vi kan få fart på frågan. Jag är lika övertygad som om att det behövs en stark signal från detta hus till landstingspolitikerna så att de och alla jurister har ett rättesnöre att följa. Många följer den här debatten hemifrån. Det är naturligtvis med glädje vi hör vad ministern säger. Vi kommer självklart att följa den här i också. Det är bara att önska varandra lycka till så att vi kan lösa den här frågan och få bort den, som ministern så utmärkt beskrev. 110 (): Jag sade att jag skulle nämna några ord om utredningen. Bakgrunden är att jag inte bara är riksdagsledamot, utan jag fick av regeringen uppdraget som särskild utredare av och skuldsanering och över huvud taget problem med skuldsättning. Det innebär att jag har haft väldigt många kontakter med personer som har haft sådana här skuldsättningsproblem. Jag har också haft väldigt mycket kontakt med kronofogdar, budget- och skuldrådgivare och så vidare. När jag för läste utredningen från Datainspektionen konstaterade jag att den är skriven efter en samlad bild av ett stort antal inkassobolag. Jag vill skicka med socialministern att man måste läsa denna utredning på ett något annat sätt. Det finns inkassobolag som gör precis som det står på vissa ställen i utredningen, nämligen skickar tillbaka krav till eller andra när det gäller krav mot barn. Det finns också ett par inkassobolag som har specialiserat sig på uppdragen att ta in fordringar mot barn. De köper dessutom upp fordringarna. Dessvärre, interpellanten, har i gjort en sådan affär. Man har alltså sålt ett stort antal fordringar på omyndiga till ett inkassobolag. De lägger inte ned detta, utan driver ärendena. Det var egentligen det budskapet som jag ville få fram till socialministern och anledningen till att jag kom till den här debatten. Jag tycker att det är mycket viktigt att man ser att det finns en affärsidé hos vissa inkassobolag att även driva krav mot omyndiga barn. Det är något som vi i ansvariga ställningar måste motarbeta och se till att få stopp på så fort som möjligt. 111 Socialminister (): Tack för en för mig upplysande debatt, i förberedelser men också ! Jag konstaterar att det i den sammanfattning som jag har fått av Datainspektionens rapport står att Datainspektionen tycker sig se en tendens som innebär att antalet inkassoärenden mot gäldenärer som var underåriga då fordran uppkom nu minskar, vilket troligen är en effekt av den uppmärksamhet som frågan om skuldsättning av barn har fått . Det är naturligtvis alldeles utmärkt, men för varje enskilt barn eller ung person som drabbas av detta är det naturligtvis ett betydande bekymmer som inte reduceras av att andra inte drabbas av det. Jag är väldigt glad för den här diskussionen och tackar mina meddebattörer. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2008/09:151 om vårdnadsbidraget och segregationen 112 Socialminister (): Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att alla barn ska kunna få ta del av den pedagogiska verksamheten i förskolan, vilka åtgärder jag avser att vidta för att Barcelonamålen även ska omfatta kvinnor som befinner sig utanför arbetsmarknaden, samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att landets kommuner ska följa . Jag vill börja med att tacka för frågorna och för tillfället att få framföra mina och regeringens värderingar i familjepolitiken. Med vårdnadsbidraget har vi tagit steget mot ett barnvänligare . Vårdnadsbidraget ökar valmöjligheterna och gör det möjligt för fler att anpassa arbetstid och föräldraledighetens längd utifrån barnets behov och föräldrarnas egna önskemål. Den självklara utgångspunkten är att familjepolitiken måste inriktas på att så långt som möjligt fungera för alla barn och alla barnfamiljer. Därför är det viktigt med valfrihet och flexibilitet. Syftet med vårdnadsbidraget är att möta barnfamiljernas behov. Det är en reform med ett tydligt barn- och valfrihetsperspektiv. Det är vår utgångspunkt att barnomsorg ska organiseras utifrån barnets bästa inte utifrån förskolans, kommunens eller olika myndigheters behov och önskemål. Barn är olika och behöver olika former av omsorg, i synnerhet när de är små. Förskolan är bra och ska självfallet vara kvar och vidareutvecklas. Men kanske är den inte det bästa alternativet för alla barn . Vårdnadsbidraget är frivilligt för kommunerna att införa, och deras skyldighet att enligt skollagen erbjuda barn som stadigvarande vistas i kommunen en förskoleplats kvarstår alltjämt. Vårdnadsbidrag kan vara en lösning för alla de familjer som upplever att de har för lite tid för sina små barn. Men även de som av andra skäl söker alternativ till förskolan kan få stor nytta av vårdnadsbidraget exempelvis föräldrar med infektions- eller ljudkänsliga barn eller de som har arbetstider som inte är anpassade efter förskolans öppettider. Det är särskilt viktigt att se att barnen är individer och har olika behov. Vi tror på föräldrarna. Föräldrarna är de som har huvudansvaret för barnets välbefinnande och som ska se till barnets bästa. Föräldrarna är också de som känner sina barn bäst och statens roll i sammanhanget är att stödja föräldrarnas val. Av följer bland annat att barnet har rätt att så långt det är möjligt bli omvårdat av sina föräldrar. Barnets bästa ska komma i främsta rummet och föräldrarna ska i sammanhanget få lämpligt bistånd då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. Detta inbegriper såväl stöd som möjliggör omsorg i hemmet som offentligt finansierad förskoleverksamhet. Vad gäller språkutveckling och integration av barn med invandrarbakgrund är jag övertygad om att föräldrarna är de som, utifrån familjens livssituation och barnets behov, har de bästa förutsättningarna att fatta beslut som är till barnets bästa. Detta gäller i de allra flesta fall och oavsett om föräldrarna kommer från eller något annat land. Utrymmet för flexibilitet och valfrihet bör också vara detsamma för alla familjer, oavsett nationalitet och bakgrund. Barnets språkutveckling och integration ligger i barnets och föräldrarnas intresse oavsett nationalitet och bakgrund. En faktor av betydelse i detta sammanhang är deltagande i förskoleverksamheten, en verksamhet vars kvalitet kommer att förstärkas i och med regeringens satsningar på en utökning av allmän förskola till att även omfatta treåringar. Därmed har föräldrar möjlighet att välja en högkvalitativ förskola på hel- eller deltid. Det senare alternativet kan kombineras med ett reducerat vårdnadsbidrag. Oavsett om föräldrarna uppbär vårdnadsbidrag eller inte kvarstår också möjligheten till obegränsat deltagande i den öppna förskolan. En annan viktig faktor för språkutveckling och integration av barn med invandrarbakgrund är föräldrarnas språkkunskaper och integration, som i sin tur påverkas av möjligheten till arbete och egen försörjning. Regeringens mest prioriterade fråga är att sätta fokus på jobben och minska utanförskapet. Min bedömning är att arbetslinjen och regeringens åtgärder på det arbetsmarknadspolitiska området kommer att bidra till förbättrade språkkunskaper och ökad integration för såväl barn som föräldrar med invandrarbakgrund. Människors möjlighet till god välfärd, frihet och integration i det svenska samhället bygger på förutsättningen att de ska kunna försörja sig själva. Regeringen har mot denna bakgrund utformat vårdnadsbidraget så att det inte innebär ett hinder för att arbeta eller minskar människors ekonomiska självbestämmande. Vårdnadsbidraget kan kombineras med förvärvsarbete men däremot inte med vissa andra ersättningar från trygghetssystemen som grundar sig på föräldraskap, ålder, arbetsoförmåga eller arbetslöshet. Vårdnadsbidrag får inte heller lämnas till en vårdnadshavare vars sammanboende make eller sambo får någon sådan ersättning. Syftet med dessa begränsningar är att undvika inlåsningseffekter för personer som står långt från arbetsmarknaden. Regeringen har även för avsikt att genomföra andra reformer på det familjepolitiska området. Föräldrar som väljer att inte utnyttja vårdnadsbidraget ska också få ökad valfrihet. Detta kommer att ske genom barnomsorgspengen som ökar mångfalden i förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen, och därmed ger föräldrar möjlighet att ordna den omsorg som passar dem och deras barn. Kommunernas skyldighet att erbjuda förskola och skolbarnsomsorg till god kvalitet kvarstår, och verksamhetens kvalitet kommer också att förstärkas i och med regeringens satsningar på att förtydliga läroplanen för förskolan. De så kallade Barcelonamålen som interpellanten nämner i sin fråga ingår i EU-strategin för ökad tillväxt och sysselsättning. Målen handlar om att det ska finnas förskoleverksamhet för av barnen mellan och den obligatoriska skolåldern och för av barnen . I åldersgruppen är det bara fem medlemsstater däribland som har uppnått det uppsatta målet. Barcelonamålen är i huvudsak inriktade på att främja kvinnors möjligheter att komma in i och stanna i arbetslivet för att på så sätt uppnå ökad jämställdhet. 113 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag tackar ministern för svaret. Det råder ingen tvekan om att jag och ministern har helt olika syn på vårdnadsbidragets effekter och dess konsekvenser för både barnens pedagogiska utveckling och deras språkutveckling.