prot · GW0926 · 2008-11-12 00:00:00 — I propositionen från regeringen föreslås att det i arbetsmiljölagen 7 c § införs en regel om att den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete kan överlåta sitt ansvar beträffande arbetsmiljön på en uppdragstagare. Regeringen påpekar där att uppdragstagaren på ett självständigt sätt kan ta detta ansvar. Vi från menar att det är mycket farligt och kan få väldigt allvarliga konsekvenser att avtala bort just ansvarsfrågan, därför att ansvarsfrågan är den centrala, särskilt när det i propositionen saknas tydliga förarbeten när det gäller förskjutningen av det straffrättsliga ansvaret. Med regeringens upplägg riskerar vi att få en situation där byggherre och uppdragstagare tvistar om vem som ska bära det yttersta ansvaret, vilket naturligtvis kan leda till väldigt stora konsekvenser för dem som blir skadade. Det är problem på arbetsplatser just i fråga om vem som bär ansvaret vid en olycka. Om regeringen då öppnar för en tolkningstvist mellan byggherren och den ställföreträdande kommer det att leda till ännu mer tvister och ännu mer oklarhet om vad som gäller. Det är också bristfälligt, som vi har sett, i regeringens förslag om avtalens utformning. Det är otillräckligt att bara kräva ett skriftligt avtal. Det finns ingenting av kontroll av uppdragstagares förmåga att utifrån arbetsmiljölagens regler genomföra avtalet. Frågetecken måste också sättas kring avtalens rättsliga verkan i förhållande till andra aktörer, till exempel fackliga organisationer och statliga myndigheter. Det måste naturligtvis vara så att det alltid är byggherren som ytterst bestämmer förutsättningarna för byggprojekten. Det är byggherren som betalar och som anger förutsättningar vid budgivning. Sedan är det upp till anbudsgivaren att bedöma hur man kan klara de förutsättningar som finns i de så kallade förfrågningsunderlagen. Då uppstår risken, menar vi, särskilt i tider då det är hård konkurrens om jobben, att uppdragsgivaren tänjer på gränser vad gäller arbetsmiljö och att förebygga insatser för att minimera olycksrisker. Vi ser en stor fara i regeringens förslag när det gäller detta, inte minst mot bakgrund av de nedskärningar som regeringen har gjort på , där det är färre som kan komma och inspektera arbetsplatser och hjälpa till med just det förebyggande arbetet. Vi har i vårt budgetförslag lagt in nästan 100 miljoner till för att de ska klara de här kontrollerna, som vi anser vara A och O när det gäller att stödja företagen i det förebyggande arbetet. Inte minst viktigt är detta på byggarbetsplatser, där vi vet att det finns stora brister när det gäller det förebyggande arbetet. Vi vet att det , inte minst , har inträffat en rad allvarliga olyckor med dödlig utgång vid bygg- och anläggningsarbeten. Olyckorna är inte utredda, så vi ska inte säga för mycket om de exakta orsakerna. Men så mycket står väl ändå klart att det handlar om att man kompromissar när det gäller säkerhetsaspekter på såväl konstruktion som utförande. Det förslag som regeringen nu har lagt fram leder inte till förbättringar utan bara till att det blir mer och mer oklart när det gäller just ansvarsfrågan i branschen. Och ansvarsfrågan är det centrala när det gäller tvister om arbetsmiljöbrott. Det måste helt enkelt finnas bättre ordning och reda på arbetsmarknaden, och ansvaret måste vara tydligt. Regeringen öppnar med detta förslag för oseriösa uppdragstagare att kringgå den viktiga arbetsmiljölagstiftning som finns. Arbetsmiljölagstiftningen är till för att skydda arbetstagare på arbetsplatser från just oseriösa företagare som vill tänja på gränserna och inte ta ansvar för arbetarnas säkerhet. Med det här förslaget från regeringen ser vi nu att ansvaret blir än mer otydligt. Detta i kombination med neddragningar på , och att man också har lagt ned , är ett stort steg tillbaka och ökar osäkerheten på arbetsmarknaden. 22 (): sade i sitt anförande att den här propositionen är otydlig. Då tycker jag att det kan vara bra att inleda mitt anförande med att berätta om bakgrunden till propositionen. Bakgrunden är helt enkelt att framförde kritik i inte mindre än tolv punkter mot hur den dåvarande socialdemokratiska regeringen hade genomfört EU:s byggplatsdirektiv i svensk rätt. Kritiken gällde bland annat brister när det gäller krav på att utse arbetsmiljösamordnare och inte minst hur man ska reglera situationen när arbetsmiljöansvaret överförs från byggherren till en entreprenör. I går fick vi i utskottet mycket lägligt ta del av ett meddelande från som handlade om den praktiska tillämpningen av bland annat byggplatsdirektivet. I detta meddelande framkommer bland annat att medlemsstaterna anser att direktivet stärkt säkerhetstänkandet och förbättrat arbetsförhållandena på byggarbetsplatserna. Man kan därför beklaga att Socialdemokraterna inte hanterade införandet av direktivet tillräckligt omsorgsfullt i den svenska lagstiftningen. Detta är något som dagens regering nu åtgärdar. Om effekterna blir desamma som inom övriga medlemsstater borde det kunna bidra till ett ökat säkerhetstänkande även på svenska byggarbetsplatser. Vad innebär då de förändringar som föreslås i arbetsmiljölagen? Jo, kort sagt blir det tydligare vem som ansvarar för arbetsmiljöfrågorna under en byggprocess, ända från planering och projektering fram tills bygget är klart, och hur detta ansvar kan fördelas mellan flera eller helt övergå på en entreprenör. Byggherren är skyldig att under varje skede av planeringen och projekteringen se till att arbetsmiljösynpunkter beaktas, när det gäller både byggskedet och det framtida brukandet. Varje byggherre ska utse en byggarbetsmiljösamordnare som ska samordna arbetsmiljöarbetet. Detta kan vara byggherren själv eller någon annan. Byggarbetsmiljösamordnaren har ett ansvar för de uppgifter som ska skötas, men lagtexten säger tydligt att detta inte befriar byggherren från ansvar. Samordningsansvaret inskränker inte heller det arbetsmiljöansvar som åvilar varje arbetsgivare på arbetsstället. I konsumentförhållanden ska uppdragstagare eller entreprenör med automatik överta ansvaret för arbetsmiljöfrågor, eftersom entreprenören typiskt sett har bättre förutsättningar att fullgöra ansvaret. I den här frågan finns det ingen åsiktsskillnad mellan oppositionen och majoriteten. För övriga byggherrar de som inte är konsumenter gäller strikta krav på att man ska upprätta ett skriftligt avtal om ansvaret helt eller delvis flyttas från byggherre till en ställföreträdare, oftast en totalentreprenör. Av avtalet ska dessutom tydligt framgå att entreprenören verkligen tar över ansvaret för arbetsmiljöfrågorna. I de två motionerna från Socialdemokraterna och föreslås att endast uppgifter och inte ansvar ska kunna överföras från byggherre till ställföreträdare. Men detta är juridiskt inte möjligt att tillmötesgå. Det är inte förenligt med byggplatsdirektivet att helt utesluta möjligheten att överföra även ansvaret enligt arbetsmiljölagen från en byggherre till en ställföreträdare. Det är knappast önskvärt heller. Jag ska ta ett exempel. En lantbrukare som ska bygga ett nytt stall är i den situationen byggherre. Enligt förslaget från oppositionen ska då lantbrukaren ha det samlade arbetsmiljöansvaret för hela bygget. Oppositionen tycker att lantbrukaren är bättre lämpad att ta det ansvaret än det byggföretag om faktiskt bygger stallet. Jag har svårt att förstå hur man kan resonera på det sättet. Det är inte bara stora fastighetsbolag och byggbolag som kan vara byggherrar. Det kan lika gärna vara små näringsidkare, små ideella föreningar och andra som inte betraktas som konsumenter utan som näringsidkare. Det skulle bli helt fel om man skulle lägga hela arbetsmiljöansvaret på dem. Innan jag fortsätter vill jag passa på att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag vill också påpeka att när det gäller kravet på skiftligt avtal går längre än vad direktivet föreskriver, just för att det ska bli extra tydligt vem som bär ansvaret för arbetsmiljöfrågorna. Mitt första arbete fick jag som 18-åring på ett stort tryckeri. Dagen innan jag började min anställning hade en medarbetare på den tryckpress där jag skulle arbeta fastnat med handen i tryckpressen och förlorat tre fingrar. För mig och min jämnåriga kamrat, som började , var detta en ganska chockartad start på arbetslivet. När vi sedan upptäckte att en stor del av de skydd som borde ha varit monterade på maskinen i stället låg i en hög bakom tryckpressen blev vi faktiskt ordentligt upprörda. Om skydden hade påverkat olyckan har jag ingen aning om. Det är svårt att säga, men det kändes väldigt konstigt. Det visade sig att dessa skydd aldrig sattes fast på avsedda ställen när maskinen var i gång eftersom det bara tog onödig tid. Det var uppenbarligen förankrat hos både företagsledningen, maskinchefen, medarbetarna, facket och skyddsombudet. Med anledning av olyckan lyckades jag och min kamrat, som var nyanställda, få alla som arbetade på vår maskin att sätta upp skydden så som de skulle vara. Men efterhand tröttnade man på detta, och skydden hamnade i en hög bakom maskinen igen. Nåväl, jag lyckade behålla alla mina fingrar intakta under mitt år på denna arbetsplats, men det var min första kontakt med hur arbetsmiljöfrågor fungerar i verkligheten. Byggplatsdirektivets tydligare införande i arbetsmiljölagen blir ytterligare en pusselbit i en samlad svensk arbetsmiljölagstiftning som sedan kompletteras med förordningar och andra regelverk. Vid sidan av regelverket har vi ett arbetsmiljöverk som utarbetar råd och föreskrifter och gör inspektioner. får nu ytterligare 125 miljoner , vilket säkert är mycket värdefullt. Trots detta är det min uppfattning att det inte hjälper med aldrig så många lagar, regler, inspektörer och myndigheter om inte de enskilda arbetsgivarna, arbetstagarna, fackliga organisationerna och skyddsombuden tar sitt ansvar ute på varje arbetsplats. Det krävs ett nytt synsätt, där arbetsmiljöfrågorna ibland måste få gå före tidsfrister, leveranstider, bekvämlighet och kostnadsjakt. Inte minst måste den enskilde arbetstagaren vara beredd att ta ett ansvar för att säkra sin egen arbetsmiljö. Detta yttersta ansvar i varje arbetsmoment kan vi aldrig lägga över på någon annan. (Applåder) I detta anförande instämde (). 23 () replik: Det var intressant att lyssna till målande beskrivning av hans inträde på arbetsmarknaden och hans första konfrontation med arbetsmiljön på denna. Det borde väl ändå stämma till eftertanke om hur viktigt det är med inspektörer i verksamheten för att komma till rätta med detta. Jag beklagar ju att man i budgeten inte har lagt mer pengar till just inspektionsverksamheten, utan de 33 miljoner som man lägger är avsedda för informationsinsatser och inte för tillämpningen ute på arbetsplatserna. Men åter till själva betänkandet. Jag hoppas verkligen att förstod vad jag sade: Huvuddelen i betänkandet ställer vi oss bakom och tycker är bra. Men det finns ett undantag, och det är tydligheten i ansvarsfrågan. Den tycker vi inte har blivit riktigt belyst. I reservationen skriver man väldigt väl om detta. Det hade varit himla kul för jag tror faktiskt att håller med om de tolkningssvårigheter som ändå finns om man hade kunnat bli enig i den här frågan så att otydlighet inte ska behöva förekomma. Vem är ansvarig vid en olycka? Regeringens förslag ger möjlighet att förskjuta det straffrättsliga ansvaret. Vad gäller vid ett sådant avtal? Och hur är det med avtalets rättsliga verkan gentemot andra aktörer? Det är tre konkreta frågor som inte belyses här. Vad har för svar på detta? 24 () replik: Jag har ett enda och väldigt tydligt svar: Som jurist kan jag inte se att man kan göra mycket mer än att ha ett tydligt skriftligt avtal om hur ansvaret ska fördelas och ett avtal där det tydligt framgår att entreprenören faktiskt tar över ansvaret för arbetsmiljöfrågorna. Jag har svårt att se hur det kan bli tydligare än så. 25 () replik: Regeringens förslag anger enbart att avtalet ska vara skriftligt mellan den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbetet och uppdragstagaren. I förarbetena står inget om vilken partsbildning och så vidare som det ska vara. Det finns otydligheter i det här. Det har också flera remissinstanser påtalat i förarbetena inför propositionen. En annan fråga som jag också gärna vill ha svar på av gäller detta med mindre företag och mindre och små objekt. Där står det tydligt i vår reservation: Vi tillstyrker denna del av förslaget och utgår då från att det verkligen gäller privatpersoner och små objekt. En tids- och beloppsgräns för när privatpersoner befrias från ansvar måste slås fast och utformas så att byggherren eller uppdragstagaren inte kan undgå ansvar genom att t.ex. dela objekt i mindre delar eller lägga likartade objekt i serie. Detta är också en del för att motverka fusk och försöka se tydligheter i arbetsmiljöansvaret och slå ett slag för den seriösa verksamheten i branscher där det tyvärr jag beklagar det så mycket jag kan förekommer fusk som slår benhårt mot arbetstagarna och samhället i dess helhet. 26 () replik: Jag tolkar kritik när det gäller otydligheten mest som ett sätt att slingra sig ifrån det faktum att det var Socialdemokraterna som var så slarviga när man infogade byggplatsdirektivet i den svenska rätten att vi har levt med oklarheter på tolv punkter om hur det ska hanteras. Regeringens förslag innebär ju att allting blir bra mycket tydligare än det har varit innan. I reservationen talar man om att det är viktigt att konsumenter ska slippa det här ansvaret. Jag har väldigt svårt att förstå detta. Jag undrar om har tänkt på att privatpersoner är sådana som hon och jag och andra som bygger som privatpersoner, till exempel när vi bygger en enfamiljsvilla. Då är vi byggherrar och konsumenter. Men en lantbrukare som bygger ett stall, en verkstadsägare som bygger till sitt garage eller en ideell förening som bygger en förskola är inte konsumenter och skulle alltså ha fullt ansvar för arbetsmiljöfrågorna enligt det förslag som presenterar. Jag tycker att det är fullständigt orimligt. 27 () replik: Vår invändning gäller en del i byggplatsdirektivet. Vi anser att inte har ställt det krav som nu lyfter fram som avgörande, nämligen ansvarsfrågan. Det står ingenstans i byggplatsdirektivet. Det anger att endast byggherrens uppgifter men inte ansvar kan fullgöras av en ställföreträdare. Det är det som är den springande punkten. Hur mycket ansvar kan man lämna över? Och det står inte så i förslag. Det är det som är det viktiga. Då är det intressant. Vem bär ansvaret vid en arbetsplatsolycka? hävdar att det finns ett skriftligt avtal, och där kan det stå att man överlåter hela ansvaret på entreprenören, och då är det jätteklart och tydligt. Då är bara följdfrågan: Har någonsin sett ett sådant avtal? Det är inte så att det står: Vi överlåter hela ansvaret. Det är ganska komplicerade skriftliga avtal som måste fram. Det finns ingenting i förarbetena som säger vilken rättslig verkan detta har för andra organisationer, för arbetstagaren, för fackliga organisationer och så vidare. Det regleras inte. Där har ni missat att vara tydliga. Ni hänvisar till att allting ordnar sig bara det finns ett sådant skriftligt avtal. Men det kan ju vara så att man överlåter ansvaret för vissa delar av arbetet och inte för andra. Det kan alltså uppstå tvister om vilken del i arbetet som gäller just den del där det kanske tyvärr har blivit en arbetsplatsolycka. Det är det som är den springande punkten. 28 () replik: Jag säger samma sak som jag sade till . Om det av avtalet framgår tydligt att entreprenören tar över ansvaret för arbetsmiljöfrågorna har jag väldigt svårt att förstå oro. Ett juridiskt avtal i detalj framgår ju inte av en lagtext, utan det utformas sedan. Det är ganska givet att det ingår en massa saker i ett avtal, men det viktiga är att det är ett skriftligt avtal och att det här ansvaret verkligen tydligt regleras i det här avtalet. Men jag skulle vilja fråga : Vem är bäst på att ta arbetsmiljöansvaret när man bygger till en bilverkstad? Är det NCC och som är vana vid att hantera stora byggen och kan branschen? Eller är det som driver bilverkstaden? Vem är bäst på detta? Om ska ta arbetsmiljöansvaret för det här bygget befarar jag att risken för arbetsplatsolyckor blir bra mycket större än om han inte gör det. 29 () replik: Jag noterar att inte tycks förstå eller vill svara på frågan när det gäller hur det här skriftliga avtalet ser ut och vem som bär ansvaret vid en arbetsplatsolycka. Du hävdar att allt löser sig bara det finns ett skriftligt avtal. Ja, i den goda av världar brukar det vara så, men då kanske vi inte skulle behöva en massa tvister i domstolar på diverse områden där man just hävdar att det här inte står med i det skriftliga avtalet. Det finns hur många tvister som helst om detta. En av de väsentliga gäller just arbetsplatsolyckor. Där finns det faktiskt väldigt mycket tvister. I ett avtal kan det stå att det gäller vissa delar av uppförandet av ett garage, det som tog som exempel. Det kan vara vissa delar av ansvaret som lämnas över och vissa som inte gör det. Detta måste vara väldigt tydligt reglerat i lagstiftningen. Vad är det för ansvar? Vilka delar gäller det? Och vem bär det fulla ansvaret? Jag menar att det inte är utrett i det här förarbetet. Jag förstår att inte kommer att vilja göra några ändringar här, men då hoppas jag att regeringen faktiskt tar fasta på detta och ser till att ta fram ett förslag, för det kommer att bli tvister om det här. Det är inte jag som konsument som tjänar på detta. Det är de oseriösa företagarna, som kan fortsätta att underlåta att ta ansvar för arbetsmiljöfrågorna, som kan leda till att arbetsplatsolyckorna ökar. Jag noterar att det enda jobbinitiativ som och tar är att man ser till att jurister kommer att få arbete . Det är i och för sig trevligt, men jag tycker att det är väldigt olyckligt i detta fall. 30 () replik: Som jurist tycker jag att det är jättetrevligt om även juristerna har arbete att göra. Det är väl så, , att man inte kan utforma en lagtext där varenda paragraf i ett avtal finns med i detalj. Ett avtal måste av naturliga skäl utformas lite olika beroende på situationen. Precis som säger kan man överlämna hela arbetsmiljöansvaret eller delar av det. Det är självklart att det måste regleras på olika sätt. Det viktiga och centrala är att man konstaterar att man bara får flytta över arbetsmiljöansvaret om det är skriftligt dokumenterat i ett avtal där det tydligt framgår att entreprenören verkligen tar över det här ansvaret. Det är alltså ramen för avtalet. Hur avtalet sedan utformas exakt i varje paragraf får man avgöra från fall till fall. Jag är inte ett dugg bekymrad över den saken. Jag är mycket mer bekymrad om bilverkstad ska ta arbetsmiljöansvaret när man bygger till ett garage. Då är jag verkligen orolig för vad som händer med arbetsmiljöfrågorna. 31 () replik: Jag ska börja där slutade, för jag tycker att det är intressant att höra och om exemplet som på något sätt inte är kunnig nog att ta ett ansvar för att bygga ut sin bilverkstad. Varför ska inte vara ansvarig för arbetsmiljön i sitt eget bygge? Varför ska man överlåta det till någon annan? Bygger man till ska man ju kunna veta vilka regler som gäller. Det har ingen betydelse om det är en ideell förening. Det är klart att ansvaret ska ligga på den som är byggherre och byggansvarig. Då skapar man en seriös inställning till arbetsmiljöarbetet på olika byggen. Det är så man gör det. De får gärna ta hjälp. Det är klart att NCC och andra har en jättebra kunskap. Ta jättegärna hjälp av dem, men överlåt inte ansvaret! Det här blir en tvärtomretorik. Det är inte alla som har NCC som byggare till exempel. Det finns många andra småfirmor och sådant. Det är där problemet ligger. Det är det vi pekar på. Vi är inte speciellt oroliga för att till exempel NCC ska kunna klara av sitt ansvar. De klarar det. Men det gäller de andra. Och den som är ansvarig för bygget måste ta det här ansvaret fullt ut, inte minst juridiskt. Ska man ha sanktioner mot någon som är ansvarig för ett bygge måste man också veta var ansvaret ligger. Det är vår springande punkt. var inne på det här med skriftliga avtal och garantier. Skriftliga avtal kan ju finnas i många olika sammanhang. Men hur följer man upp det här? Hur ser man till att det fungerar? Det är där regeringens arbetsmiljöpolitik haltar som mest. Man tar bort möjligheterna att följa upp det arbetsmiljöarbete som borde vara seriöst. Det gör man inte. Man skär ned. Skyddsombuden har inga möjligheter att kolla upp det här. Arbetsmiljöinspektörerna blir färre. De pengar som skjuts till används inte till det. Helhetsbilden av regeringens politik på det här området är väldigt dålig. 32 () replik: När man hör inser man att han inte vill inse att små företagare i väldigt många situationer är väldigt lika privatpersoner som konsumenter. Men det är kanske när man har problem med att förstå hur vardagen ser ut för småföretagen som man hamnar i slutsatsen att bilverkstad, en liten hästgård eller en liten friskola som drivs av en ideell förening har precis samma möjligheter och kunskaper när det gäller att hantera de här frågorna som stora börsnoterade företag. Men glöm inte att det också finns en annan värld där privatpersoner driver näringsverksamhet men tyvärr inte betraktas som konsumenter i den här lagstiftningen! Det är helt orimligt att lägga arbetsmiljöansvar på dem. Arbetsmiljöansvaret det hörs på namnet ska givetvis den ha som är mest insatt i vad frågan handlar om och som dessutom betalar för arbetsmiljön, om man säger så. Om jag betalar någon för att bygga ett hus på min mark är det ju den personen som anställer människor och som organiserar hela arbetet. Hur ska jag då som en enskild näringsidkare, helt utan kunskap om byggbranschen, kunna ha det samlade ansvaret för arbetsmiljöfrågorna på det här bygget? Det är fullständigt orimligt. Jag kan inte begripa hur den diskussionen ens kan komma upp. Sedan gällde det . De 125 miljoner som tillförs extra till , oavsett vad ändamålet är med de pengarna, avlastar faktiskt budgeten i övrigt i . Det frigör resurser så att man kan göra mer inspektioner och ägna sig mer åt utbildning av skyddsombud och annat. Det här kommer givetvis att stärka arbetsmiljöarbetet. 33 () replik: är väldigt tydlig om den borgerliga alliansens och regeringens inställning till arbetsmiljöarbete. Man kan inte kräva av någon liten firma eller enskild företagare att de ska kunna en massa saker. Det ska överlåtas till andra. Det är klart att seriositeten i företagandet blir mindre. Varför kan man då inte kräva att småföretag ska kunna ta ett ansvar för arbetsmiljön? Jag kan inte förstå det. I det avseendet kan det inte vara någon skillnad mellan stora och små företag. Resurserna finns hos stora företag, som kan göra detta bättre. Att ta hjälp av dem är jättebra. Men varför ska ansvaret tas bort? Man riskerar ju att få en situation där det inte är någon som tar ansvar. när vi ser den utveckling som är på arbetsplatserna, framför allt på byggarbetsplatserna det blir ju fler och fler olyckor, och vi vet att varannan byggjobbare är orolig för att råka ut för en olycka på sin arbetsplats måste vi självklart ta detta på allvar och seriöst. Det innebär att man inte kan resonera bort ansvaret för säkerheten och arbetsmiljön från huvudansvarig byggherre detta oavsett hur stort eller litet företaget är. Det går inte, för då skapar man en situation med en sämre inställning till vad arbetsmiljön betyder, till hur viktig den är. Just sådana gränsdragningar är mycket svåra. Vem ska kunna säga att inte kan göra det och det, men någon annan kan göra det någon som har tre, fem eller tio anställda? Var dras då gränsen? Det kan man inte veta. Detta gör att jag tycker att det är alarmerande med den inställning som finns från den borgerliga alliansens sida till arbetsmiljöarbetet alltså att man på något sätt kan schackra bort det här. Det går inte, så ta detta på allvar!