prot · GW0938 · 2008-11-28 00:00:00 — Det här är precis det ni har efterfrågat tidigare. Det är precis det här som ni har stått upp för tidigare. Förvåningen är stor. Man säger en sak, att kvaliteten ska styra, men gör motsatsen. Varför har ni inte gjort mer själva om ni tycker det? Varför införde inte ni ett system med öppna jämförelser, som är så viktigt och verkligen driver kvalitetsutvecklingen. Vi har gjort det. Vi har satt en rad olika reformer, nya lagstiftningar och öppna jämförelser på plats för att öka kvaliteten, insynen och tillsynen i äldreomsorgen. Man ska kunna känna sig trygg när man blir gammal i vårt land. Det är därför vi jobbar så mycket och så intensivt med tillsynsfrågorna, kontrollfrågorna och kvalitetsfrågorna. (Applåder) I detta anförande instämde (), () och (). 17 (): I den nationella utvecklingsplan för äldreomsorgen som jag lade fram med stöd av och föreslog vi just öppna jämförelser och kvalitetsregister. På den punkten är vi överens. Vi är också överens om förändringar och förbättringar av tillsynen. Det är inte där vi skiljer oss åt. Vi skiljer oss åt när det gäller vilka krav man kan ställa på privata utförare som bedriver offentligt finansierad äldreomsorg. Där är statsrådet lite grann som prinsessan på ärten. Varför ska det vara så svårt att ställa krav också på de privata utförarna inom den offentligt finansierade äldreomsorgen? Ska det verkligen få vara tillåtet att vård och omsorg om svårt sjuka, sköra äldre ska få betraktas som företagshemligheter? Kan vi inte bli överens om att nej, det kan det aldrig få vara? Kan vi inte bli överens om att om man ska bedriva offentligt finansierad äldreomsorg måste man leva upp till vissa grundläggande krav om insyn och frihet? Kan vi inte vara överens om att vi behöver ha det så att den personal som arbetar inom äldreomsorgen fritt kan delta och använda sina erfarenheter från sitt arbete i debatten om äldreomsorgen? Det behöver vi för att utveckla äldreomsorgen. Det finns en konflikt mellan lojalitetsplikten och meddelarfriheten, och den är annorlunda om man jobbar i privat driven verksamhet jämfört med om man jobbar i en offentligt driven verksamhet. Det är det som är skiljelinjen oss emellan, och det är det vi nu debatterar. Vi i oppositionen har enigt talat om vad vi skulle göra om vi hade haft regeringsmakten . Vi hade krävt i lag att det i alla entreprenadavtal skulle skrivas in att personalen ska ha meddelarskydd. Vi hade krävt att man ska klargöra att all personal i äldreomsorgen, oavsett om det är offentlig eller privat, ska rapportera till kommunen och inte till sin närmaste chef när man har något att rapportera. Vi hade tillsatt en ny utredning om att grundlagsskydda personalens meddelarskydd. Alla borgerliga företrädare här har sagt att ni välkomnar , men, , vad tänker ni göra? 18 Statsrådet (): En kraftfull retorik kan inte dölja det faktum att man själv ingenting har gjort. Faran är dessutom att ni skrämmer upp de äldre med ert resonemang. Det finns inte någon anledning till oro, tvärtom. Vi har tagit ett stort ansvar. Vi har sett till att skapa lika villkor för personalen. Det är naturligtvis inte som nu beskriver att företagshemligheter kan hindra en lex Sarah-anmälan. Så är det inte. Det är naturligtvis så att alla missförhållanden, såväl små som stora, ska anmälas, och med de nya föreskrifterna står det tydligt att de ska till socialnämnden. Kommunerna har ansvaret. Det stämmer inte, det som står här och säger under högljudda former. Vi säkrar upp. Vi tar ansvar. Vi ser till att det blir lika villkor. Vi ser till att det blir en kvalitetskontroll av äldreomsorgen och framför allt att de äldre själva också får vara med och bedöma kvaliteten. Det kommer att ske , och det är en väldigt viktig del. Vi räknar med de äldre själva och att de kan och vill bestämma själva, och de ska få det i alliansens tyvärr inte i Vänsterns . Man ska kunna vara trygg med att bli gammal i vårt land. Det är det vi försöker säkra med en äldreomsorg med god kvalitet, en bra tillsynsorganisation, lika villkor och stora möjligheter också för personalen. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2008/09:119 Till Interpellation 2008/09:119 av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är andra åtaganden som inte gått att ändra på. () Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2008/09:121 Till Interpellation 2008/09:121 Utbetalning av aktivitetsstödet av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är försenad handläggning. () Enligt uppdrag och rättschef 2008/09:132 Till Interpellation 2008/09:132 Kvotering för jämställda styrelser av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade arrangemang och resor som inte går att flytta på. Integrations- och jämställdhetsdepartementet () Enligt uppdrag och rättschef Interpellation 2008/09:134 Till Interpellation 2008/09:134 för folkbokförda i av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade arrangemang och resor som inte går att flytta på. Integrations- och jämställdhetsdepartementet () Enligt uppdrag och rättschef 3 § Svar på interpellation 2008/09:94 om internationellt förbud mot klustervapen 19 Utrikesminister (): har frågat mig om jag ämnar vidta några åtgärder för att ska underteckna avtalet om förbud mot klustervapen i . Som jag tidigare konstaterat i kammaren kan klusterammunition skapa och har skapat allvarliga humanitära problem. Därför har det varit övergripande målsättning att få till stånd en ambitiös och effektiv internationell reglering av klusterammunition. Ett led i detta arbete har varit vårt stöd och vår medverkan i den så kallade Osloprocessen. Denna har lett fram till konventionen om klusterammunition som öppnas för undertecknande i . kommer då att underteckna. har också stött arbetet kring klusterammunition inom ramen för FN:s konvention (1980) om konventionella vapen, CCW, en ramkonvention med bifogade protokoll som syftar till att förbjuda eller begränsa användningen av vapenkategorier som kan anses vara ytterst skadebringande eller har urskillningslösa verkningar. Ett antal länder med betydande arsenaler av klusterammunition enligt vissa beräkningar av världens totala innehav står utanför den process som lett till konventionen om klusterammunition. Flera av dessa länder medverkar däremot i arbetet inom CCW. Dit hör , , , , , , med flera. kommer därför att fortsatt vara pådrivande i CCW-förhandlingarna. 20 (): Låt mig börja med att tacka utrikesministern för svaret. Beskedet att regeringen äntligen beslutat att skriva under det internationella förbudet mot klustervapen är förstås välkommet, inte bara för oss som drivit frågan i utan också för alla de organisationer och enskilda som varit engagerade i frågan. är ett av de viktigaste nedrustningsavtalen . Vi socialdemokrater ser det som självklart att med sin långa tradition inom nedrustningsområdet ska ansluta sig till det. Som utrikesministern sade i sitt svar är detta en vapentyp som kan skapa allvarliga humanitära problem. Det är minst sagt en underdrift. Klustervapen har orsakat tusentals fullständigt onödiga civila dödsoffer . av offren för klustervapen är civila, ofta kvinnor och barn. Utöver detta har ytterligare flera tiotusentals skadats med men för livet som följd. Dessutom är röjningsarbetet inte bara extremt farligt utan också mycket kostsamt. I bland annat , , , Kosovo och senast i har dessa vapen använts. Miljontals blindgångare ligger fortfarande kvar och skördar än dödsoffer. När jag lämnade in den här interpellationen hade regeringen ännu inte lämnat besked om man skulle skriva under eller inte. ska man göra det, och det är bra. Då kunde man ju tro att allt är frid och fröjd, men en hel del frågetecken kvarstår. Jag skulle därför vilja be utrikesministern att räta ut dem. Ett enigt utrikesutskott och fredsrörelsen har under hela Osloprocessens gång krävt ett större engagemang och tydligare besked från regeringen om att vill gå i täten för det här avtalet. I stället har regeringen, inte minst utrikesministern, ifrågasatt betydelsen av Osloprocessen, verkat för undantag för bombkapsel 90 och inte velat lämna besked om man kommer att skriva under eller inte. Vi välkomnar, som sagt, det positiva besked som sent omsider kom, men regeringens och utrikesministerns senfärdighet och tidigare skepsis väcker en del oro, särskilt om man betänker hur avtalet är formulerat. Det är nämligen så att bara för att man skriver under avtalet är saken inte klar med detta. Avtalet måste också ratificeras, och tidsgränsen för det är satt till . Med tanke på att regeringen tidigare inte haft direkt bråttom med den här frågan undrar jag: Hur snabbt kommer att ratificera ? En annan del av avtalet gäller förstörelse av egna klustervapen. Vi har den svenska bombkapsel 90. Hur många det finns är sekretessbelagt, och när de skulle kunna komma till användning är åtminstone för mig en gåta. Enligt har man även här på sig att förstöra dem, med möjlighet till förlängning , alltså totalt . Frågan blir självklart: Hur snart kommer skrotningen av bombkapsel 90 att inledas? Vi socialdemokrater förväntar oss att regeringen så snart det bara är möjligt ratificerar avtalet. Processen i torde vara ganska okomplicerad, eftersom vi är tämligen eniga över blockgränserna. För att avtalet ska träda i kraft krävs att 30 länder ratificerat det. Målsättningen är att det ska kunna ske . Vi anser att det är dags att ta täten i Osloprocessen i stället för att motvilligt bara hänga på längst bak i kön. Vi menar att regeringen ska se till att kan vara ett av dessa 30 länder. Kommer utrikesministern att verka för det? 21 Utrikesminister (): lite snäva beskrivning av regeringens aktivitet i ärendet är inte alldeles felaktig. Det har sin bakgrund i det som jag erinrar om i interpellationssvaret, nämligen att Osloprocessen nu leder fram till en konvention som inte omfattar av världens klustervapen och som förmodligen omfattar av dem som har använt sådana vapen, men däremot inte omfattar av dem som har använt klustervapen i modern tid. Det innebär inte att dess symboliska betydelse ska underskattas, men om man tror att det är ett avgörande framsteg för att bli av med klustervapen tror jag faktiskt att man gör ett misstag. Det är därför jag när vi diskuterar detta i denna kammare understryker och fortsätter att göra det nu behovet av förhandlingar inom FN-ramen, där alla är med. Det innebär självfallet att de förhandlingarna är mycket svårare. Det är svårare att få länder som har klustervapen att avskaffa dem än att få länder som inte har klustervapen att underteckna ett avtal om att avskaffa dem. Det ligger i sakens natur. Det finns ett antal länder som har olika klusterammunition och som också omfattas av detta avtal. och har gjort olika typer av prövningar. har gjort en annan prövning och som bekant kommit till en annan slutsats. Ammunition som uppfyller kriterierna för klusterammunition spelar nämligen en mycket väsentlig roll i det finska försvaret, och därför kommer inte att underteckna. har gjort vissa avvägningar. På frågan när vi kommer att ratificera avtalet är väl svaret att vi nu får be Försvarsmakten att titta på detta. säger att han inte kan förstå när vi ska använda bombkapsel 90. Den ska vi använda om anfalls. Så enkelt är det. Det är ett vapen som ligger i förråd till dess att vi behöver försvara territoriella integritet. Det är inte aktuellt , försiktigt uttryckt, men vi har ett försvar för den eventualiteten. Detta är ett vapensystem som för vissa typer av insatser är av central betydelse. Då måste vi skaffa ett annat vapensystem för att ersätta det. Ett icke oväsentligt antal måste tillföras för att ta fram ett vapensystem som klarar av den typen av målbild som är aktuell i det här sammanhanget. Det måste vi be försvaret att titta på, vilket i sin tur påverkar tidpunkten för när vi kan ersätta bombkapsel 90 med ett nytt vapensystem som uppfyller de krav vi har i det svenska försvaret. Jag ser inte detta som ett problem i något större nedrustningssammanhang av den enkla anledningen att bombkapsel 90 är i moratorium till dess att någon anfaller , och om någon anfaller tror jag att vi har aningen större problem att syssla med än just detta. 22 (): Det var intressant att höra svar, men mina frågor kvarstår. För det första: Hur snabbt kommer avtalet att ratificeras? Vi vill att ska vara ett av de första 30 länderna som medverkar till att avtalet träder i kraft. Kommer utrikesministern att verka för det? För det andra: Hur snart kommer man att börja skrota bombkapsel 90? Jag förstår mycket väl att Försvarsmakten har invändningar mot det, men jag tycker att regeringen ändå borde kunna presentera en tidsplan för detta. Det är nämligen ett onödigt, omodernt och omänskligt vapen, och invasionshotet mot är inte direkt överhängande. Låt mig ta upp en annan sak. I samlas 105 länder för att underteckna detta historiska avtal. 47 ministrar kommer att delta. Fyra statsministrar kommer att vara närvarande. Utrikesministrarna från bland annat , och tycker att det är så viktigt att de kommer att representera sina länder. Jag undrar vem som kommer att representera . Kommer att själv delta? Vi tycker att det vore lämpligt och ett sätt för att visa att vi helhjärtat stöder Osloprocessen. Låt mig också säga något om att få alla länder att ansluta sig till ett förbud och FN:s konvention om konventionella vapen, CCW. Naturligtvis vore det bra om alla länder var med på tåget från början, om de stora användarna och tillverkarna fanns med i ett allomfattande avtal. Faktum är att det varit i princip omöjligt att enas om några som helst texter om klustervapen i den processen. , jag tror det var , havererade samtalen helt och hållet. Man sade att man ska börja tala igen . Jag tror att om Osloprocessen inte hade funnits hade man kanske inte ens försökt komma fram till en text. Det är klart att Osloprocessen är betydelsefull. Självklart ska vara drivande i FN-processen, och utrikesministern har rätt i att en stor del av innehavet av klustervapen finns utanför Osloprocessen. Jag förstår dock inte varför man inte kan göra två saker och tycka att båda är viktiga. Osloprocessen kan liknas vid den process som satte i gång förbudet mot personminor, den så kallade Ottawaprocessen. Inte heller där var de stora användarna med från början. Även där var det opinionsbildning och ett starkt engagemang från många organisationer som gjorde att avtalet kunde ros i hamn. Ottawaprocessen har lett till att bruket av personminor nästan helt har upphört. Även om ett fåtal länder fortfarande står utanför har vapentypen personmina blivit så stigmatiserad att den i princip inte längre används. Det är inte helt osannolikt att Osloprocessen kan ha samma inverkan på bruket av klustervapen som Ottawaprocessen hade på bruket av personminor. Utrikesministern talar i sitt interpellationssvar om en ambitiös och effektiv reglering av klustervapen. Jag skulle vilja veta hur regeringen konkret tänker agera för att få fler länder att ansluta sig till och hur man tänker agera inom FN-systemet och CCW för att få i gång de samtalen. 23 Utrikesminister (): Vad gäller den senare delen är det ingen tvekan om att CCW-processen är det som kan leda till avgörande framsteg, för den omfattar dem som faktiskt har och använder klustervapen medan Osloprocessen till stor del, men inte enbart, handlar om länder som inte har det. Det är fråga om vapensystem som vissa av dessa länder nog kommer att ha svårigheter att göra sig av med, men det handlar till stor del också om definitionsfrågor, vad som är ett klustervapen och vad som inte är det. Det har varit en stor fråga i Osloprocessen och är det i CCW-processen. Med vidare definitioner hade andra vapensystem i kommit in i detta sammanhang. Med en definition som uteslutande hade gällt de klustervapen som orsakat uppmärksamhet i den internationella debatten på grund av Kosovo, , eller för att nu ta de senaste exemplen hade bombkapsel 90 över huvud taget icke varit ifrågasatt. Det har varit ett gränsfall, alltså om det är ett klustervapen i den mening som man har diskuterat i de här sammanhangen. Dessutom blir frågan om artilleriammunition med substridsdelar också är att betrakta som klustervapen eller inte. Detta må vara tekniskt, men man måste vara noggrann när man sysslar med den här typen av frågor. Det är sådana frågor som vi har anledning att driva och föra fram för att steg för steg begränsa användningen. talade om omänskliga vapen. Jag har alltid svårt med det, och det beror väl på att jag varit i en del krig och kunnat konstatera att jag ännu inte upptäckt de mänskliga vapnen, tyvärr. Nästan alla vapen är utformade för att döda, gärna direkt om det anses mänskligare. De flesta vapen dödar dock inte direkt, utan de dödar och skadar även civila. Att vi utnämner vissa vapen till omänskliga och andra till mänskliga har jag haft lite svårigheter med. De är alla omänskliga. Den viktiga insatsen är därför att begränsa bruket av vapen över huvud taget genom att begränsa olika typer av konflikter. Vi har ett svenskt försvar för att värna vårt eget land och skapa trygghet för det svenska folket. I det ingår en lång rad vapen som är grymt omänskliga, eftersom de kommer att döda. De är avsedda för att döda, och det sker på lite olika sätt. Jag och vi alla hoppas innerligt att de aldrig kommer att användas. Men de är där för att säkra vår frihet och stabiliteten i det nordeuropeiska området. Att säga att vissa är mänskliga och andra omänskliga har jag personligen lite svårt för. När kommer vi att ratificera ? Det hänger på utvärderingsarbetet, som jag meddelade. Vi ska nu värdera hur detta kan ske när det gäller att ersätta BK 90 med ett annat vapensystem som kan få ungefärligen motsvarande prestanda, för vi behöver det för att kunna klara av de mål som bland annat har satt upp vad gäller möjligheten att försvara . Det är någonting som kräver både teknik och finansiering. Det kan röra sig om kostnader i storleksordningen ½ miljard kronor som ska tas fram i en försvarsbudget. Det är inte alldeles utan sina problem. Den frågeställningen kan bara viftas bort av dem som inte har någon omsorg om försvar över huvud taget, till vilka jag icke vill räkna företrädare för det socialdemokratiska partiet. Det vill jag säga i detta sammanhang. Jag kan alltså inte lämna något alldeles konkret svar på frågan. Detta är beroende av utvärdering. Jag återkommer gärna. Jag kan säga att vi kommer att spela en pådrivande roll i CCW-processen. Den är i detta sammanhang alldeles avgörande. 24 (): Jag vill tacka utrikesministern för debatten och de besked han har lämnat, även om jag tycker att de lämnar en del övrigt att önska. Givetvis finns det inga mänskliga vapen, inga snälla vapen. Vapen är till för att döda. Definitionsfrågan är svår, men här har ändå 105 länder inklusive kommit överens om att dessa vapen är särskilt omänskliga och hemska. De ska inte användas. Försvarsmakten hade minsann haft tid på sig att ta fram alternativ om regeringen från början hade varit med på tåget och gått in för att skriva under avtalet redan från dag ett. är man sent ute, men jag tycker fortfarande att vi kan kräva att ska vara ett av de första 30 länder som ratificerar avtalet. Jag vill än en gång betona att vi socialdemokrater välkomnar beslutet att skriva under . Det är bra. Men är det upp till bevis. Vi kommer att fortsätta att bevaka hur regeringen implementerar . Vi förväntar oss att ratificeringen sker och en tidsplan för skrotningen av BK 90 upprättas så snart det bara går. Vi hoppas också att regeringen kommer att verka med kraft för att ratificeras av så många länder som möjligt. Förhoppningsvis är det här avtalet ett första steg i ett allomfattande förbud som gör att den här typen av förrädiska och urskillningslösa vapen aldrig mer kommer att användas. Vi anser att det är dags för att ta täten i det arbetet. 25 Utrikesminister (): Jag hoppas att jag också kan räkna med att Socialdemokraterna kommer att ge ett starkt stöd till det fortsatta arbetet inom CCW-processen. Det som jag tror att vi är relativt överens om är att det kan låta heroiskt men kanske är mindre heroiskt att nedrusta . Det är svårare i detta fall att nedrusta , , eller , de som faktiskt är användare av klustervapen. Men det är det som är det viktiga för att komma åt vapen som inte är mer eller mindre omänskliga men som har en blindgångarproblematik. Det är inte vapnet i sig utan blindgångarproblematiken som egentligen skapar problem när det gäller klustervapen, en blindgångarproblematik som vi övertar vad gäller andra vapen. Artilleriammunition av äldre karaktär är egentligen farligare från denna utgångspunkt än bombkapslar och denna typ av klusterammunition är. Vad gäller tidsplanen gav jag inget konkret besked. Så var det. säger att vi ska återkomma med en tidsplan angående skrotning av BK 90. Jag vill gärna återkomma med en tidsplan om skrotning och ersättning . Det är det som gör att jag tror att vi ömsesidigt ska titta lite på när vi kan ta fram det systemet. Det är inte gjort i en handvändning. Jag tror att vi talar om en process som kan vara och om kostnader i storleksordningen väl över ½ miljard för att göra detta. Det är ett rätt betydande åtagande som vi gemensamt har gjort. Vi som bryr oss om svensk säkerhetspolitik har en skyldighet att se till att vi får ett ersättningssystem. Det är åtskilliga länder som arbetar på detta, till exempel . Jag tror att det faktum att över huvud taget inte undertecknar avtalet har att göra med att de kommer att ägna betydande tid åt att se efter om ersättningssystem är möjliga innan de går in på detta. Vi har anledning att både tekniskt och politiskt samverka med dem, för all del också med , som har ett motsvarande problem när det gäller att finna ersättningssystem i sin försvarsmakt. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2008/09:142 om kvinnors situation i 26 Utrikesminister (): Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta inom EU under det kommande svenska ordförandeskapet för att EU:s kritiska dialog särskilt ska ta upp kvinnors situation i . Vidare frågar hur en sådan dialog kan samordnas med Iranpolitik och föras inom FN:s ram. Såsom jag har anfört, bland annat i svaren på ett antal interpellationer samt i flera svar på skriftliga frågor, ser regeringen med oro på den försämring av situationen för de mänskliga rättigheterna som skett i . Detta gäller inte minst de återkommande och ofta långtgående kränkningarna av kvinnans rättigheter. Att verkställa dödsstraff genom stening är, som Amineh Kakabaveh uttrycker det, särskilt barbariskt och strider klart och tydligt mot de grundläggande principerna om åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Europeiska unionen och den tar därför i uttalanden och diplomatiska kontakter med iranska företrädare löpande upp den iranska regeringens skyldighet att respektera och uppfylla de konventioner om skydd för de mänskliga rättigheterna som anslutit sig till och ratificerat, inklusive skyldigheten att säkerställa kvinnors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Ett samlat internationellt tryck är det som har bäst möjlighet att påverka , ty ett splittrat och oenigt internationellt samfund är något som regimen i kan använda till sin fördel. Inom ramen för det arbete med att förbättra förverkligandet av de mänskliga rättigheterna som pågår vid i samt för mänskliga rättigheter i har vi bland annat påtalat utvecklingen i . Europeiska och nordamerikanska synpunkter och värderingar är i detta sammanhang alltsomoftast samstämmiga. Som jag konstaterade i interpellationsdebatten med Amineh Kakabaveh är Europeiska unionens, och det övriga internationella samfundets möjligheter att framgångsrikt utöva påtryckningar mot något begränsade.