prot · GW0952 · 2008-12-18 00:00:00 — När detta nog så viktiga påpekande är gjort måste jag säga att diskussionen egentligen borde vidgas ännu mer. Begreppen konsument och producent utgår från att vi människor i första hand möts och handlar på en marknad, att vi är homo economikus, en ganska självisk typ som nationalekonomerna har hittat på. Men vi människor är också löntagare, miljövänner, föräldrar och framför allt människor med ansvar för och tankar om alltihop, om helheten. Om man som konsument får frågan vilka krav man ställer på julskinkan ligger det nog ganska nära till hands att man svarar att den ska vara billig och god. Om frågan i stället ställs till oss i vår egenskap av människor som är oroliga för klimathotet eller i vår egenskap av människor som är oroliga för djurens välbefinnande blir svaret ganska säkert lite annorlunda. Det är helheten som måste vara utgångspunkten. Politiken är till för att väga samman just helheten, att lösa de problem som inte kan lösas på marknaden av konsumenter och producenter själva. Den är till för att stötta och stimulera och där det är nödvändigt reglera och ibland faktiskt förbjuda för att resultatet i slutändan ska bli bra och hälsosamma produkter och en produktion som är långsiktigt uthållig och som inte suger ut vare sig vår jord eller människor. Det finns undersökningar gjorda i . En av dem heter Etisk märkning av livsmedel. Den visar att konsumenterna i första hand vill att politiker och företag, primärproducenter och inom handeln, ska åtgärda problemen så att de aldrig når konsumenten, att varor som kan tänkas vara skadliga eller har producerats på ett tvivelaktigt sätt helt enkelt inte ska saluföras. Den uppgiften ligger på oss politiker och naturligtvis på producenterna. Jag säger det här därför att etisk miljömärkning inom livsmedelssektorn, och för den delen kundvalsmodellen på andra områden, inte får bli ett sätt för politiker att fly undan sitt grundläggande ansvar. Medborgarna förväntar sig att vi politiker med lagstiftning ska lösa de problem som kan lösas redan vid källan så att problemen när det gäller konsumentprodukter aldrig når fram till handeln. Det är konsumenternas grundinställning. Det finns undersökningar som belägger detta. Konsumentmakten är alltså inte det enda verktyget men en viktig och stark kraft att utnyttja. Konsumenternas egna val är ett styrinstrument som inte minst i en internationaliserad och globaliserad handelsmiljö kan och måste komplettera politiska åtgärder. De direkta politiska ingripandena har vanligen bara nationell räckvidd utan att nå ut till den globala miljön. EU-samarbetet vidgar, och det är viktigt att påpeka, rätt utformat politikens möjligheter. Det är det som bland annat är syftet med samarbetet. I den bästa av världar produceras alla livsmedel klimatvänligt och utan gifter. I den bästa av världar finns det inte barnarbete och löneslaveri därför att demokratiska processer och facklig kamp har tvingat fram bra produktionsförhållanden och bra produkter överallt. I den bästa av världar behövs ingen klimatmärkning eller rättvisemärkning eller ursprungsmärkning. Men vi lever inte i den bästa av världar. Konsumentmakten och att stimulera konsumentmakten är på många områden ett nödvändigt verktyg att ta till, som politiken, jag upprepar det, måste vara kraftfull där och då den kan vara kraftfull och bland annat understödja och stärka konsumenternas möjligheter att utöva inflytande genom att välja själva. Det är mot den här bakgrunden vi har en reservation till förmån för att ursprungsmärkningen ska bli obligatorisk. kom en larmrapport om dioxin i griskött från . gäller den obligatoriska märkningen inom EU bara nötkött, en märkning som blev följden av galna ko-sjukan. Varför är det så? Varför inte griskött? Varför inte fågelkött? Varför inte livsmedel över huvud taget när det är möjligt? Den fråga som ställs i grönboken är: Vilka är för- respektive nackdelarna om det skulle bli obligatoriskt att ange var primärprodukterna har producerats? Man nöjer sig med primärprodukterna. Det gör inte vi. Jag tror att det är tveksamt, men det är möjligt att det finns några direkta nackdelar, men visst finns det svårigheter, framför allt om man sträcker ut uppgiften att märka till att gälla mer än primärprodukterna, att också gälla efterbehandling och bearbetning av livsmedel. Framför allt finns det fördelar. Obligatorisk ursprungsmärkning skulle underlätta för konsumenterna och det är vår uppgift att underlätta för konsumenterna att välja närproducerat, att välja miljöklokt eller socialt ansvarsfullt. Att till exempel kunna välja rätt julskinka är viktigt, även om det kan vara nog så banalt, men det är viktigt med julskinkan. Vi anser därför att utskottsmajoriteten borde ha ställt det kravet på , vi gör det, att man målmedvetet ska arbeta för att få till stånd obligatorisk ursprungsmärkning av livsmedel. Därför yrkar jag bifall till reservationen. 146 (): Det är en relativt ny företeelse att vi här i kammaren debatterar så kallade grönböcker från . En grönbok är ett diskussionsdokument från kommissionen inför ny lagstiftning. Olika instanser, till exempel riksdag, men även enskilda personer ges tillfälle att yttra sig över grönboken. Baserat på inkommen information och yttranden lägger kommissionen fram konkreta lagförslag. Det här tillvägagångssättet illustrerar väl hur initiativen tas i EU-maskineriet. Initiativen kommer från kommissionen, från tjänstemännen. Det är kommissionen som föreslår nya lagar, inte medlemsstaterna eller de folkvalda EU-parlamentarikerna. Man skulle kunna säga att det är tjänstemännen som agerar och de folkvalda som reagerar. Det är ett tydligt exempel på EU:s demokratiunderskott. Nåväl, herr talman, låt mig reagera lite på denna grönbok om jordbruksprodukters kvalitet. Kommissionen framhåller att den ökade globaliseringen medför ökad konkurrens för EU:s jordbrukare från länder med lägre produktionskostnader och att en god kvalitet på råvaror och förädlade produkter är en tillgång för EU:s jordbruk. Kommissionen menar vidare att kvalitet handlar om att leva upp till konsumenternas förväntningar. Det är väl påpekanden man kan hålla med om. Men som vanligt handlar det om detaljerna hur dessa förväntningar ska beskrivas, bedömas och avvägas. Jag tycker till exempel att beskrivningen i betänkandet av kommissionens syn på jordbrukets betydelse för en hållbar utveckling bland annat saknar övergödningsproblematiken avseende . Det var inte länge sedan som till exempel hävdade att om ska kunna leva upp till sina åtaganden enligt Baltic Sea Action Plan måste en stor del av det svenska jordbruket läggas ned. är som sagt ett diskussionsunderlag och innehåller inga konkreta förslag till regeländringar. Vi är ännu inte i ett skarpt beslutsläge så att säga. Det blir gärna så att utlåtanden från också blir i form av ett diskussionssvar, som en del i en pågående process. Så kan man se utskottets ställningstagande i betänkandet i huvudsak: Vi välkomnar att samråd inleds, vi betonar vikten av kunskap om vad konsumenterna vill ha. Det bör vara självklart att lagstadgade krav uppfylls, det behövs inte en särskild symbol för detta på produkterna, frågan om privata certifieringar med mera bör följas upp. Naturligtvis säger utskottet i sitt utlåtande att man återkommer med ställningstagande när konkreta förslag läggs fram. I ett avseende vill jag dock, liksom mina oppositionskamrater i det rödgröna laget, redan nu sätta ned foten. Det handlar om den obligatoriska ursprungsmärkningen. Skälen för detta tycker jag väl har beskrivits av i föregående inlägg, så jag tänker inte upprepa hans argument. Men jag kan konstatera att jag nog själv är en typisk konsument. Som tur är, eller kanske ibland tyvärr, har jag märkt att jag ofta är som , kanske till och med mer än vad jag vill erkänna. Jag tror att den vanlige konsumenten, precis som jag, helt enkelt vill veta varifrån produkterna kommer. Jag yrkar bifall till reservationen. 147 (): Jag börjar med att yrka bifall till reservationen. Jag vill börja med att uppmana dem som är det minsta intresserade av den här frågan att lämna in synpunkter, vilket är möjligt. I den här diskussions- och samrådsomgången hoppas kommissionen få in synpunkter från alla organisationer och medborgare som är intresserade av jordbruksprodukternas kvalitet. Det här uppmuntrar man till. Det kan vara lite svårt för konsumenterna att veta hur man kan hitta den rätta sidan, men de vetgiriga gör det säkert. Kvalitet är EU-jordbrukarnas främsta vapen. Kvaliteten berör alla jordbrukare och alla som köper jordbruksprodukter. Kvalitet handlar om att leva upp till konsumenternas förväntningar. De kvalitetsaspekter som tas upp i den här grönboken är de egenskaper hos produkter som jordbrukare vill göra bättre kända och som konsumenterna vill känna till, till exempel vilka metoder som använts och på vilken plats jordbruket sker. Vidare blir konsumenterna alltmer uppmärksamma på jordbrukets bidrag till en hållbar utveckling, klimatförändringar, livsmedelstrygghet och livsmedelsutveckling, den biologiska mångfalden, djurskyddet och vattenbristen. I samband med utbrottet av galna ko-sjukan i och dioxinskandalen i stötte myndigheter och företag på problem när de ville dra tillbaka smittat kött och förorenad matolja från marknaden. De kunde inte spåra hur djuren, köttet och andra produkter hade rört sig på marknaden. Företagen blev tvungna att dra tillbaka och återkalla stora mängder livsmedel. För att bibehålla konsumenternas förtroende skapades det regler om spårbarhet. Syftet med reglerna är att företagarna ska kunna göra riktade och lämpliga tillbakadraganden av livsmedel som har blivit hälsofarliga av olika skäl. Och det är bra när det fungerar. Viktigt är dock att se saken även ur ett konsumentperspektiv i första led, att konsumenterna har rätt att veta för att kunna göra val och därmed styra den kreativa marknaden. Med spårbarheten som man börjat arbeta med finns det möjlighet att genom alla stadier spåra och följa livsmedel, livsmedelsproducerade djur och ämnen som är avsedda för eller kan förväntas ingå i en livsmedelstillverkning. Spårbarheten innebär en skyldighet att som företag kunna redovisa ett steg bakåt i hanteringen och ett steg framåt i hanteringen. Man har ingen redovisningsskyldighet framåt i kedjan så länge allt är lugnt. Men man ska kunna redovisa om någonting händer en vara så att den behöver dras in, och det händer som bekant. Här har man byggt upp någonting väldigt effektivt och bra. Det här är förmodligen ett bra krav på företagen, tror jag. Ett problem är att vi i stor omfattning är på väg att tappa bort både kunskap om och kontroll av vad mat egentligen är och hur råvaror ser ut? Hur och var är det möjligt att producera något? Krävs det mycket vatten? Går det att äta? Har djuren haft ett sjyst liv? Det är inte självklart att vi känner till det. Ur ett konsumentperspektiv är det av stor vikt att kunna göra val, och det är alla eniga om. Vår skyldighet som politiker är att se till att det är möjligt. Frivillighet är ofta väldigt bra, men ibland räcker inte det. Rätten att veta en varas ursprung ska gälla. Annars kan vi faktiskt strunta i att tala om konsumenternas val. Rätten att veta om en gris är uppfödd på eller i borde vara självklar. Orsaken till att man vill veta kan variera. En sak som redan har belysts här är dioxinlarmet som tydliggjorde behovet av ursprungsmärkning. På en hemsida uttrycker sig LRF:s förbundsordförande så här: Avslöjandet om dioxiner i irländskt fläskkött visar att svenska konsumenter är villiga att se en utökad ursprungsmärkning. Och det är inte taget ur luften, säger LRF:s förbundsordförande. Vidare säger han att har en livsmedelssäkerhet som är unik och lyfter fram unika djurskyddslagstiftning. Vidare säger han också att en ursprungsmärkning inte är ett handelshinder. Även om den svenska djurskyddshanteringen fick en smäll i gårdagens medier får vi väl hoppas att och kommunerna gör det de ska och att de har tillräckligt med resurser. Det råder i alla fall en viss oro över vad som händer med omläggningen av djurskyddet till länsstyrelserna från kommunerna med en kraftig minskning av antalet djurskyddsinspektörer runt om i landet. Det är viktigt att nationer kan ha höga krav på miljö och djurskydd, att de mervärden som dessa kan ge försvaras och att de som producerar på ett ekologiskt och hållbart vis inte behöver ha högre kostnader för sin hänsyn och sitt ansvarstagande. Vad behöver en konsument veta? Det går att besvara olika. Men vad vill en konsument veta? Ja, det har vi redan kunnat läsa om i grönbokspapperet. Vad kan samhället göra för att se till att rätten att veta kan gälla? En del är obligatorisk ursprungsmärkning. Men det kanske inte räcker med det eller med företagens spårbarhet. Vi kanske behöver veta vilken klimatpåverkan maten bidrar till, vilket inte är lätt att lösa. Men vi kanske lättare kan veta vilka transportslag som används för produkterna. Jag har sett uppgiften att till exempel passionsfrukt som flygs från bidrar med otroligt mycket koldioxid. Jag tror att det var koldioxid per kilo. Det är ganska höga siffror. Men det kan vara viktigt att veta som konsument. Nåväl, diskussionen lär fortsätta. Jag funderar på allvar på hur man och vem som egentligen kan anse sig ha full kontroll på vad våra livsmedel innehåller. Vi vet ibland ursprunget för rena råvaror. Vi kan läsa innehållsdeklarationen. Men förstår vi dessa alla gånger? Mixande av mat med inblandning av tvivelaktiga ingredienser eller tveksamma system för att ta fram livsmedel är mycket svårt för var och en av oss att ha koll på. Vi blir allt sårbarare som människor och konsumenter när kunskapen inte finns eller när vi inte ens får rätten till möjlighet att ha rätt att veta. 148 (): Först vill jag yrka bifall till utskottets förslag i utlåtandet. Jag tänker uppehålla mig lite grann vid grönboken som sådan, lite grann vid export och sedan avsluta med kvalitetsbegreppen. Precis som tog upp här är det här en lite ny era för oss, nämligen att diskutera och debattera grönböckerna. Där vill jag rikta ett tack till utskottet för att vi är överens om tagen. Vi kanske är det utskott som har anammat detta i högsta grad så här långt. Det handlar om att flytta ned EU-besluten dit de hör hemma, nämligen på utskottsnivå. Jag som också har ett uppdrag i tycker att det är en kolossalt viktig del i vårt arbete att avdramatisera den här typen av frågor, så att de hör hemma på rätt ställe. Vi kan titta lite grann på export. Vi är några som är så fruktansvärt gamla att vi kommer ihåg tiden före EU-medlemskapet. Jag minns mycket väl LRF:s argumentering. Man sade så här: Visst, vi kan få en ökad konkurrens, men vi får en helt ny marknad. Man gjorde då kvalificerade beräkningar om att detta skulle kunna bli en vinst för . Det var som att komma över en tröskel, vilket gjorde det lättare att vända oss ut till en ny marknad . Enligt de senast tillgängliga siffrorna ökade livsmedelsexporten . Då ska ni jämföra det med att övrig export ökade . Livsmedelsexporten ökade alltså dubbelt så mycket. Plus 5 miljarder och totalt 41 miljarder är väldigt mycket pengar. Då ska vi ha en sak till klar för oss, nämligen att det i huvudsak är väldigt högförädlade produkter. Det gör att det skapas mycket arbetstillfällen här i landet, och det är viktigt, inte minst i den tid som vi nu är inne i. Jag tittade på ett examensarbete som presenterades från SLU. Respondenterna till doktorsavhandlingen säger att av livsmedelsproducenterna räknade med en ökning av exporten trots att det började vika av. Jag kontaktade Livsmedelsindustriernas vd, , och frågade henne om hon bedömer att denna utveckling fortsatt ligger fast. Hon sade: Det gör den kanske inte, men vi kommer inte att vika från de tal som ligger. Jag tycker att det är ett trevligt besked att kunna lämna att man trots finanskrisen gör bedömningen att vi kan ha en fortsatt hög export av livsmedel. Jag går över till kvaliteten som det egentligen handlar om. Vi ser kvaliteten som en konkurrensfördel. LRF hade precis samma resonemang innan vi blev medlemmar i , nämligen att det gav möjligheter därför att vi har hög standard och kvalitet på de svenska livsmedlen. Kvalitet är inte vad producenterna eller politiken bestämmer utan vad konsumenten bestämmer. Det är oändligt viktigt just när det gäller livsmedel och tjänsteproduktion därför att det upplevs olika av olika medborgare. Det jag tycker smakar bra är det inte alls säkert att tycker smakar bra. Alltså måste det vara min utgångspunkt som gäller när jag ska handla. Det är just denna frihet som ligger till grund för att kvaliteten kan vara olika beroende på vem som är mottagare. Det är därför det är så viktigt att det är konsumenten som bestämmer. Detta skapar också ett underlag för att kunna göra medvetna val. Vi vill att medborgarna ska ha den möjligheten. Jag sade att den första tröskeln var att vi tog oss ut i . av livsmedelsexporten går till . har vi nästa tröskel. Det är globaliseringen. Vi ska kunna göra samma bedömning som vi gjorde nationellt när vi steg ut i EU, nämligen att vi nu kan skapa ett ordentligt och bra kvalitetssystem för hela världen när vi ska exportera våra EU-producerade varor. Detta är en intressant och spännande väg in i den nya globaliserade världen. Vad är det då vi säger? Jo, att vi ska ha fullständigt klart för oss att vi kan ha märkningar i all oändlighet. Jag tror att det finns lika många krav på hur saker och ting ska märkas som det finns konsumenter. säger vi att vi ska minska administrationen . Det här går inte riktigt ihop. Då måste vi också ta ansvar för detta. En sak ska ni ha klart för er: Det här är inte gratis. Vem är det som får betala? Jo, det är konsumenten. Beslutar vi att det ska märkas stiger priset. Vi är inte speciellt intresserade av någon EU-logga. Det är ganska meningslöst att sätta en EU-logga på en produkt eftersom vi har så stort inhemskt utbyte inom EU. Det ger inte speciellt mycket information. Vi utgår från att de grundhygieniska krav som vi ställer genom jordbrukspolitiken och livsmedelspolitiken gäller. Alltså har det inte mycket att tillföra. Ursprungsmärkning är alldeles utmärkt. Vi tycker att man ska uppmuntra detta. Det ska dock vara på frivillig basis. Vi ser det som en mycket tydlig affärs- och konkurrensmöjlighet för de leverantörer och producenter som vill lyfta fram sina varumärken, men vi behöver inte tvinga på folk det. Skulle vi göra det skulle vi slå ut en hel del småföretag i denna bransch. Det vill jag inte bidra till. Vi säger också ja till handelsnormerna i den mån det inte finns internationella sådana. Då ska vi i första hand anamma dem. Vi har ju ett regelverk som kallas WTO och då är det viktigt att vi tar dem i första hand. Dem vi har ska vi förenkla. Geografiska beteckningar säger vi också ja till. De får dock inte vara för detaljerade och det ska vara konsumentefterfrågat. När det gäller ekologiskt producerade varor kan man inrikta sig på att ha en europeisk logga för detta i stället för att ha vissa i och andra på annat håll. Det kan vara en bra upplysning och då kanske vi också kan få samma regelverk. Detsamma gäller certifieringssystemen där det ska vara något mer än bara baskraven. Men det är som sagt var konsumenten som betalar. Vi får vara återhållsamma och inte bara tillföra nytt. Det handlar också om att ta bort det som inte har någon funktion att fylla. Med de orden, fru talman, tackar jag för mig i denna omgång. 149 BO () replik: Jag måste envisas lite och be om bättre förklaringar. Varför vill man inte ha obligatorisk ursprungsmärkning? Man går så långt i majoritetstexten att man säger att det ska uppmuntras. Man understryker när det gäller ursprungsmärkning av frukt och grönsaker att det har starkt stöd hos såväl producenter som handel. Det är också en information som efterfrågas av konsumenterna. För mig är det lite svårt att förstå varför man inte tar steget och säger att ursprungsmärkningen är så viktig som information till konsumenterna att vi förordar en sådan lösning. Är det inte i själva verket så att detta är någon sorts vaktslående av producentintresset? Man vill inte lägga det kravet på producenten. säger att det kommer att leda till konkurser bland småföretagare. För mig är inte det heller riktigt begripligt. Skulle märkning av ursprunget leda till att småföretagen gick i konkurs? Vad är de egentliga skälen till att man inte tar detta steg? 150 () replik: Grunden är precis som jag sade att vi tycker att den första vägen man ska gå är den frivilliga. Man ska se det som en affärsmöjlighet. Allt har inte ett värde av att vara ursprungsmärkt. Det är inte heller helt enkelt hur man ska göra en ursprungsmärkning. Tar man exempelvis sperma från en fransk gris till en dansk sugga som föds upp i och slutligen styckas i är det inte riktigt enkelt att göra en ursprungsmärkning på den produkten. Det finns mängder av sådana svårigheter just när det gäller sammansatta produkter. Det är en bit av det. Det finns redan en hel del ursprungsmärkning. Den kommer fram av egen kraft utan att vi politiker lägger oss i det. Det är lite trist att Socialdemokraterna gör en reservation i en grönbok i ett sådant tidigt skede. Det handlar inte om några skarpa förslag i en grönbok, utan det är utkastet till en kommande diskussion som ska leda till någon form av nya riktlinjer. Då är det lite trist att ni reserverar er . 151 BO () replik: Det är väl det är till för, nämligen att få en tydlig diskussion. Detta är en fråga där vi inom socialdemokratin och oppositionen har haft en bestämd åsikt . Därför är det naturligt att vi markerar det när grönboken kommer upp. Det är ingen ny diskussion; den har pågått ett tag. Det är logiskt för oss att hålla fast vid vår ståndpunkt. Man kan ta andra exempel. Den borgerliga majoriteten har ständigt den tillbakalutade hållningen att det ska vara frivilligt. På andra områden är man beredd att sätta hårt mot hårt. Jag ska inte diskutera arbetsmarknadspolitik , men så är det ju. Men när det gäller producentintresset och företagen ska det gå lugnt till. Man ska inte fatta bestämda beslut utan säga att detta ska vara frivilligt. Vi har andra exempel. När det gäller transfetterna har vi samma diskussion. Vi vill att man ska förbjuda transfetter enligt dansk modell. Det har vi diskuterat i kammaren. kom det en rapport från som har undersökt förekomsten av transfetter. Man säger att det har blivit något bättre. Det är samma sak där. Jag frågar mig, varför inte? På vissa områden har politiken till uppgift att vara tydlig och skapa bra förutsättningar för konsumenterna att göra val. Konsumenterna förväntar sig ofta att vi ska föra bort sådant som inte bör finnas på marknaden. De ska inte behöva träffa några val när det gäller transfetter eller giftiga ämnen. Det finns en tillbakalutad hållning. Jag tror inte att den är särskilt fruktbar. måste man sätta ned foten. 152 () replik: Det är märkligt att ursprungsmärkningen ska vara länderspecifik. Det står i er reservation, , att ursprungslandet är det viktiga. Det finns ju många andra geografiska beteckningar som underförstått också ger information om vilket land saker och ting kommer från. Det finns mängder av exempel på märkning på vin, skinka från och så vidare som har hittat en väldigt fin kvalitetskoppling. Det har fungerat alldeles utmärkt och det har gått utan att politiken har pekat ut det. Problemet med politiken är att den är för trög och för långsam. Marknaden där man har direktkontakt mellan en producent och en konsument ger en interaktivitet som är vida överlägsen. Det såg vi bland annat när det gällde transfetterna. Om vi hade gått lagstiftningsvägen när detta blev aktuellt och diskuterades i hade det tagit uppskattningsvis att få igenom något. tog bort alla varor med transfetter på på samtliga sina restauranger. Det finns ingen politik i världen som klarar den snabbheten. Det är det som är så positivt med marknaden. Det är bara en onödig omväg att gå via politiken.