prot · GV09129 · 2008-06-16 00:00:00 — och Hans kommer att göra ytterligare kompletteringar med en del andra reservationer. Vi tycker att det är djupt olyckligt när politik för global utveckling får de konsekvenser som jag nämnde för länder, för demokrati och mänskliga rättigheter, för våra relationer till olika delar av världen när vi skär av våra relationer så abrupt som vi har gjort, till exempel med . När vi satt på en middag under det veckolånga besöket i och berättade flera företagare att de inte längre var aktuella för några huvudkontrakt i . Det förutsatte land-till-land-relationer. Det finns också skrivet i i ett flertal artiklar av både ABB-chefen och Ericssonchefen. Bara det är märkligt, eftersom mycket av förflyttningen i årets politik för global utveckling har satt fokus på handels- och näringsfrämjande insatser. Hur hänger det här ihop egentligen? Om man skär ned biståndet och hänvisar till att man i stället vill stödja näringslivsrelationer och tillväxt och beskär det området, hur hänger då helheten ihop? Det skulle vara intressant att få besked om det . Samma tillkortakommande ser vi inom demokratiområdet. som man pratar vitt och brett om demokrati och mänskliga rättigheter skär man ned på andra områden. Ett exempel som vi tagit upp här tidigare är stödet till journalister i . Det är inte det enda exemplet, utan det finns flera sådana exempel. Vi vill i stället ha en proaktiv politik för demokrati och mänskliga rättigheter där den formen av relationer främjas och stöds. Under första hälften av den här mandatperioden har vi återkommande sett hur politik för global utveckling undermineras genom kontinuerliga urgröpningar av biståndet. Det kanske inte är konstigt utan tvärtom det som vi kan förvänta oss när vi har en moderat biståndsminister. Det här är ingen folkpartistisk, centerpartistisk eller kristdemokratisk utvecklingspolitik. Det här är en moderat utvecklingspolitik. Det här är moderatmärkt. För att krydda det hela får vi höra ny och nya i nästan var och varannan presentation. Det är nästan så att det ger ett löjets skimmer. Från oppositionens sida kallar vi det för de nya orättvisorna. Den röda tråden i påminnelsen som vi kommer att ge medborgarna i det här landet ända fram till nästa val är att man inte kan säga att man tycker att vi har för mycket pengar till utvecklingspolitik, att vi har för mycket pengar till dem som behöver dem mest i världen, och med trovärdighet hävda att man tar nya kliv framåt mot en bättre värld. Det ligger liksom något bristfälligt i den trovärdigheten. Avslutningsvis vill jag säga att jag ändå tycker att det är bra att vi får en ordentlig diskussion och debatt om politik för global utveckling. Vi hoppas på att vi återkommande, år får den här formen av diskussion. Det krävs inte några magiska slag med något trollspö utan ett gnetande år och över mandatperioderna för att vi ska få till stånd en ordentlig, genomtänkt politik för global utveckling som präglar samtliga politikområden. Jag förstår att det inte är lätt att få det att fungera när det ska prägla hela politiken och alla politikområden, som försvar, jordbruk, näring, bistånd och så vidare, och få det att hänga ihop. Att den politiken får sina maskor är ingen överraskning. kan inte politiken bara präglas av bristande insikt om konsekvenserna av den politiken. I vissa avseenden bör man kunna förutse hur orättvist utfallet blir när man till exempel försöker förändra biståndsvillkoren eller regelverken för bistånd för att öppna för säkerhetsinsatser. Det är inga positiva steg utan steg som vi djupt motsätter oss. 90 HANS (): Vi har att debattera regeringens skrivelse politik för global utveckling och utrikesutskottets betänkande med samma namn. avsätter , 2008, 32 miljarder i bistånd. Det är pengar som ger nödvändiga krediter åt småbönderna i Matagalpa, , som ger kondomer till ungdomarna i och utbildar poliser i . Som biståndsvänner ser vi vänsterpartister att det svenska biståndet förändrar liv och räddar liv, men att vi skulle kunna göra så mycket mer. Därför behöver biståndet en fördjupande och ifrågasättande debatt och diskussion. Tyvärr kan vi konstatera att det gångna året varit ett förlorat år för biståndsdebatten i . Vi kan lägga av oseriös och ohederlig biståndsdebatt bakom oss. Det är en korrupt röra, High Chaparral. Man orkar inte förfalska. Det sade efter att ha granskat 15 av de 6 000 projekt som drivs av frivilligorganisationer och finansieras med svenska biståndspengar. När den oberoende väl fann att detta High Chaparral bestod i att bara använts felaktigt hade mediedrevet redan dragit vidare och lämnat misstänkliggjorda svenska frivilligorganisationer bakom sig. Från nyliberala tankesmedjor har släppts rapport efter rapport där biståndet svartmålas. Tyvärr har även den svenska biståndsministern hängt på attackerna och talat om enprocentsförbannelsen och om alla miljarder som kunde ha använts så mycket bättre. Bakom debatten om och enskilda uttalanden finns en grundläggande ideologisk skillnad, som tydliggörs genom regeringens skrivelse, i hur vi i den här kammaren ser på utvecklingspolitik. Attackerna utgår från ett nyliberalt synsätt där marknadskrafterna ska lösa världens utmaningar och där biståndet i bästa fall blir ett andra rangens verktyg. De som verkligen har fått betala priset för en havererad svensk biståndsdebatt har varit världens fattiga. Det är bara att konstatera att biståndet och världens fattiga och maktlösa förtjänar en så mycket bättre debatt än den vi sett . Enligt politik för global utveckling ska utvecklingssamarbetet utgå från ett rättighetsperspektiv och de fattigas perspektiv på utveckling. Men när det kommer till vad som utgör de fattigas perspektiv och vilken politik som bidrar till en rättvis och hållbar utveckling skiljer sig och regeringens syn åt i flera avseenden. Regeringens resultatskrivelse och planering för det kommande PGU-arbetet handlar i princip enbart om att öka marknadstillträden, frihandel och avregleringar inom handelspolitiken. De fattigas perspektiv blir förvillande likt det svenska näringslivets perspektiv. Budskapet är att ekonomisk tillväxt bekämpar fattigdom och att höga tillväxtsiffror otvetydigt indikerar utveckling. Så kanske det ser ut i de liberala ekonomihandböckerna, men så ser det inte ut i kåkstäderna runt , för de anställda i de bangladeshiska textilindustrierna eller för de bolivianska småbönderna. Ekonomisk tillväxt som ett vapen mot fattigdom blir intressant först när resurser omfördelas och satsningar på samhällsnyttig infrastruktur, fattigdomsbekämpning och välfärd görs. För att utveckling ska komma alla till del krävs ett tydligt jämställdhetsperspektiv. Vi vet att det inte räcker med pliktskyldiga bisatser om kvinnor. Ska biståndet på allvar bidra till jämställdhet krävs att dagens två perspektiv kompletteras med ett tredje ett tydligt jämställdhetsperspektiv. Detta, menar , är grundläggande för en modern politik för en rättvis och hållbar global utveckling. Man kunde hoppas att biståndsministerns retorik om kvinnors rättigheter i denna skrivelse skulle omsättas till praktisk politik. Så har inte skett. När regeringen, till skillnad från samtliga våra nordiska grannländer, beslutat att dra ned på bidraget till FN:s fond för kvinnor, Unifem, blir det inte svårt att ifrågasätta om retoriken om jämställdhet var just bara retorik. Effektivitet är ett av de stora modeorden inom biståndsdebatten. Men den största kvalitetsbristen i biståndet finns inte ute i fält eller hos frivilligorganisationerna. De största kvalitetsbristerna i biståndet finns i finansdepartementen i , och . Enligt en rapport från ökade det globala biståndet med . Men av denna ökning gick bara till att uppfylla millenniemålen och fattigdomsbekämpning. Resten gick till skuldavskrivningar, till det så kallade kriget mot terrorismen och till ökat tillfälligt humanitärt stöd. I många länder går stora delar av biståndet genom budgettekniskt tricksande till helt andra saker än just bistånd. I försvann av biståndet genom urholkningar. I försvann på liknande sätt och i . är som vi alla vet tyvärr inget undantag. går 3 miljarder av det svenska biståndet till skuldavskrivningar och till flyktingmottagande här i . I 2002 lovade en lång rad länder, inklusive , att biståndet skulle öka och att skuldavskrivningar skulle ske men att detta inte fick ställas emot varandra. Om den rika världen, inklusive , hållit sitt löfte hade det inneburit miljarder mer till skolor, vårdcentraler och mikrokrediter till småbönder. Men den borgerliga regeringen inte bara bryter detta löfte, utan den låtsas som om det inte fanns när man använder biståndsmedel till skuldavskrivningar. Det här är det stora kvalitetsproblemet i svenskt bistånd och den utmaning som borde stå högst upp på dagordningen under det kommande mötet om Parisagendan i . Vi behöver inte fler överenskommelser, åtaganden eller löften från länderna i nord. Vi behöver få länderna i nord, inklusive , att leva upp till de löften man redan gett. Regeringen ska i vår presentera sin skrivelse om biståndets resultat. Det är en välkommen resultatredovisning. Men man väljer aktivt att inte utvärdera sina avräkningar i 3-miljardersklassen för flyktingmottagande och skuldavskrivningar. I stället fortsätter jakten på de svenska frivilligorganisationerna. Det är kanske en utvecklingspolitik som tillfredsställer tankesmedjehögern, men den förändrar inte de stora kvalitetsbristerna i svenskt bistånd. Jag yrkar därför bifall till reservation 10. Den kanske mest centrala för politik för global utveckling är att det ska råda samstämmighet mellan alla politikområden. Arbetet på alla områden ska bidra till fattigdomsbekämpning. I alltför många fall har biståndets insatser omintetgjorts av handels-, närings- och jordbrukspolitiken i nord. Därför är dagens debatt inte bara en debatt om bistånd utan också om alla de verktyg vi har för att minska fattigdomen i världen. Ett av de verktygen är handeln. För oss vänsterpartister är det centrala inte vilka ekonomiska teorier som finns bakom handelsavtalen; det centrala är resultaten i verkligheten. För oss är det inte främst en fråga om handeln ska vara fri eller inte utan om handeln leder till ökad rättvisa eller inte. Just nu förhandlar EU med en lång rad stater i framför allt om de så kallade EPA-avtalen, ekonomiska partnerskapsavtal. Liknande avtal förhandlas med och Andinska gemenskapen i . Efter att EU tvingades backa i WTO-förhandlingarna är det nu uppenbart att EU lagt om strategin. Globala avtal har ersatts med regionala avtal. Utvecklingsländerna ska splittras så att deras förhandlingspositioner försvagas. I då partnerskap har blivit det stora modeordet har just partnerskapet lyst med sin frånvaro i dessa förhandlingar. Genom forcerade förhandlingar där EU använt biståndet som maktmedel och utnyttjat motpartens svagare förhandlingsposition och bristande förhandlingskapacitet har man kunnat påtvinga syd handelsavtal man aldrig velat ha. Avtalens grundtanke är att företag och jordbruk ska konkurrera på lika villkor. Men i regeringens retorik är lika villkor att en småbonde från ska konkurrera med hårdsubventionerat europeiskt industrijordbruk och att ett nystartat företag från ska tävla om marknadsandelar med multinationella jättar med obegränsad tillgång till resurser. ska av industrin i och ställa om för att konkurrera med europeiska multinationella företag. Det är inte svårt att förstå alla de afrikanska stater och ledare som kraftfullt protesterat. Jag är inte förvånad över att den inte har lyssnat på , på frivilligorganisationer i , och eller på de många regeringar i syd som med kraft motsätter sig avtalen. Det brukar regeringen aldrig göra. Jag är mer förvånad över att man inte lyssnar på och som har visat att EPA-avtalen riskerar att få katastrofala konsekvenser för . När man analyserade EPA-avtalens konsekvenser för fann man att av den kenyanska industrin riskerade att slås ut, av statsinkomsterna riskerade att utebli, och miljontals arbetstillfällen inom det kenyanska jordbruket riskerade att försvinna. Avtalen innehåller även de så kallade Singaporefrågorna som omfattar regler för investeringar, konkurrens och offentlig upphandling. Skulle avtalen gå igenom skulle det kraftigt försvåra de berörda ländernas möjligheter att ställa krav på social och miljömässig hänsyn vid utländska investeringar och upphandling. Det skulle innebära ytterligare en maktförskjutning från befolkningen i syd till de multinationella företagens stängda styrelserum. Det är en utveckling som aldrig kan acceptera. Att den borgerliga regeringen trots allt kallar dessa avtal för utvecklingsvänliga kan inte ses som något annat än en flirt med den så kallade ironiska generationen. Jag yrkar därför också bifall till reservation 19. En så stor och viktig budgetpost som biståndet, som har så långtgående konsekvenser för miljoner av världens fattiga och maktlösa, förtjänar granskning och debatt. Men biståndsministerns ständiga angrepp, de nyliberala attackerna och oseriösa granskning har omöjliggjort all form av hederlig och balanserad debatt i . I dagens betänkande har en samlad opposition en lång rad gemensamma reservationer. Vi tar gärna en debatt om hur svenskt bistånd kan utvecklas och om hur kvaliteten kan höjas så att vi ännu mer effektivt än kan bekämpa fattigdomen och stärka respekten för de mänskliga rättigheterna. Vår förhoppning är att en sådan seriös debatt om biståndet inleds . 91 (): Som tidigare talade om har vi försökt samordna våra inlägg lite grann. Vi är väldigt eniga i många frågor som har med politik för en global utveckling att göra. I världen talas det om två riktigt stora problem, klimatpåverkan och livsmedelskrisen. På flera håll i världen har det varit upplopp på grund av höjda livsmedelspriser och på andra håll på grund av höga bensin- och dieselpriser. Vi har skapat en värld där människor är helt beroende av oljepriset för att kunna fungera normalt. Det är en värld där människor inte längre producerar sin egen mat eller där maten på bordet tryter på grund av torka och översvämningar men också på grund av transportstrejker och annat. Det är en värld där normala grödor bytts ut mot genmodifierade och där det på grund av klimatpåverkan inte längre går att odla det som tidigare odlades. Menar vi allvar med vår politik för global utveckling måste vi se till både vad vi själva gör och vad som görs i andra länder. Risken är annars att vår PGU snarare ses som bara ett verktyg i vårt biståndsarbete, trots att global utveckling omfattar hela världen inklusive oss. Utveckling kan ha olika betydelse i olika delar av världen. En politik för global och rättvis utveckling bör innehålla ett antal frågor, bland annat hur vi utvecklar hållbara konsumtionsmönster, inte minst våra egna, hur vi kan främja en hållbar förvaltning av ekosystemtjänster och naturresurser, hur vi kan främja en god samhällsstyrning, hur vi kan främja konflikthantering byggd på icke-våld och förebyggande och hur vi skapar en global fördelningspolitik. satt många och tittade på fotboll inte jag. Jag tittade i stället på ett program om människans ekologiska fotavtryck. Programmet visade bland annat att ett tvåårigt barn i ett av de rika länderna redan under sina första på jorden har släppt ut lika mycket koldioxid som en person från gör under hela sitt liv. var det en film. Den handlade 2075 och byggde på klimatpanelens rapport och de antaganden som har gjorts i den. Den visade en resa från öknens och den långa färd över som två unga pojkar tvingades till för att nå ett där endast de allra duktigaste släpptes in. Nästa stopp visade en vingård i , utan vindruvor och med en olidlig hetta och därefter regnperiod. Skulle man göra ett sista försök att odla apelsiner i stället, eller var det kanske rent av dags att ge sig av till där det var relativt behagligt? Det hade någon talat om. I spolades bron över floden bort då tornadon svepte förbi. En isbjörn skymtades i , trots att man trott att de, precis som många andra djur, var utdöda . Så gott som alla skyddade naturområden hade exploaterats för utvinning av energi. Bilar var förbjudna. Små flyg drevs med vätgas. Medeltemperaturen var fyra grader högre och speglade klimatpanelens medelscenario där vi gör en del för att komma till rätta med klimatpåverkan men i huvudsak låter marknadskrafterna bestämma takten. EU menar att vi inte får låta temperaturen stiga mer än två grader om vi ska klara anpassningen. Man kan ju undra hur vi ska klara det när flera av medlemsländerna inte bryr sig nämnvärt. Hur ska vi klara det när G 8-ländernas slutsatser vid varje möte är att metoden att ta sig ur den ekonomiska krisen är en ökning av oljeproduktionen, eller utvinningen ska man väl kalla det med tanke på att oljan producerades för så många miljoner år sedan? Hur kan någon tro att världens onda botas av mer av det onda? Hur ska vi klara omställningen om vi nu ska ta ett steg tillbaka och börja räkna utsläppen i förhållande till nivå i stället , vilket bland annat driver för att över huvud taget gå med på ett avtal? Jag tror inte att de som deltar på G 8-möten har sett vare sig filmerna En obekväm sanning, Planeten eller den film jag såg , så det vore kanske en bra investering att vika en del av biståndsbudgeten till informationsinsatser bland makthavare i den rika delen av världen när vi nu har tagit bort det på hemmaplan. Om inte G 8-ländernas ledare tänker om blir allt så mycket svårare. Klimatpåverkan är ett påhitt, tycks de mena, eller också bryr de sig kanske inte eftersom de själva redan har på nacken att de slipper uppleva de värsta konsekvenserna. Med mer fossila bränslen och mer konsumtion löser vi alla problem, verkar de tänka, precis som det alltid har varit. Om den därmed genererade tillväxten sedan är jämnt fördelad är tydligen inte så noga. Vi medborgare stimuleras att konsumera mer så att vi får fart på hjulen. Vi stimuleras att vilja bräcka grannen. Vi stimuleras att köpa större och starkare bilar. Det är tur att det finns några länder i världen där det finns en vilja att fasa ut de fossila bränslena och en medvetenhet om att tillväxt som inte är hållbar kan ställa till mer skada än nytta åtminstone mer eller mindre vilja. gör mycket men skulle kunna göra ännu mer. Jag såg också ett annat program . Det handlade om en utanpengarrörelse i . Anhängarna gör det till en livsstil att inte förorena, att inte konsumera, att återanvända och odla sin egen mat i till exempel balkonglådor mitt i . Man har inga bilar, bara cyklar. Maten tillagas i hemsnickrade solugnar etcetera. En av dem berättade att det går att leva på utan att behöva ge avkall på nästan någonting. Trots att de i utanpengarrörelsen nu i vuxen ålder släpper ut så mycket mindre än vad det stora flertalet av oss andra gör har de under sin livstid släppt ut oerhört mycket mer än personen i gör under hela sitt liv. Det vi känner till om orsakerna till klimatpåverkan och vilka det är som drabbas stämmer till eftertanke. Det är vi i den rika delen av världen som genom vår ständigt ökande konsumtion förstört klimatet, och det är människor i den fattiga delen av världen som drabbas allra värst. Vi har en mycket stor skuld att betala tillbaka, och vi måste börja . Frågan är också hur de ökade ekonomiska resurserna fördelas globalt. Vår uppfattning är att en jämn fördelning är ett mål i sig. För att nå en rättvisare fördelning måste vi både se över vår egen konsumtion och skapa ekonomisk utveckling som inte bygger på ohållbara metoder. Det finns alltid valmöjligheter. Som jag tidigare sade pågår det i flera länder protester mot höjda bensinpriser. I har två personer fått sätta livet till, och en fick svåra brännskador då någon tuttade eld på hans lastbil där han låg och sov. I affärerna har det varit tomt på hyllorna. Beredskapen att leva i en fossilsnål värld har inte prioriterats av transportsektorn trots att frågan om de fossila bränslenas negativa inverkan på vårt klimat är känd och trots att ekonomin har varit god i och våra länder borde ha haft tid att anpassa sig till en fossilfriare tillvaro. I stället har vår tillväxt fortsatt att gå hand i hand med förbränning av fossila bränslen som om det var en naturlag. Tillväxt i traditionell mening är ju inte ett av favoritbegrepp, men ekonomisk tillväxt är naturligtvis nödvändig för att fattiga länder ska kunna lyfta sig ur sin fattigdom. Men om vi grundar en global tillväxt på samma industriella bas som den som har gjort västvärlden rik kommer vi att förgöra jordens ekologiska resurser och dra undan mattan för en hållbar utveckling. Det gäller att göra rätt i stället för fel när vi ska bistå fattigare länder att bygga upp sina ekonomier. Världen behöver ställa om till förnybara energislag, och arbetar för att ska öka stödet till förnybar energi i utvecklingsländerna. Frågan är om det går tillräckligt snabbt. Enligt siffror från går av energiinvesteringar till fossilsektorn. av detta går till projekt som först och främst exporterar energi till nord, vilket inte ökar energitillgången för fattiga människor. nya klimatstrategi som ska bli klar till årsmötet har inga formuleringar om hur man ska minska stödet till fossilenergi. Frågan är om det finns en strategi för hur energin ska kunna stanna kvar i ursprungslandet och bidra till utvecklingen där. I stället för att kritisera för detta beslutade att öka stödet till utvecklingsfond till 8,5 miljarder . Ju mer skog som avverkas, desto värre klimatpåverkan, och ju större klimatpåverkan, desto större svårigheter att odla. har det varit skogspolitisk debatt här i . Vi tillhör de lyckligt lottade som både har skog att bruka och pengar att köpa mat för. Urskogarna är dock få och andelen skyddad skog liten. Fattiga länder vill naturligtvis också använda sin skog och bygga upp sitt välstånd. Ett problem är att de riktigt stora urskogarna finns just i de fattigare länderna och att världen behöver skydda större områden än . Något som fler länder ber om är ekonomisk hjälp att faktiskt kunna skydda sina naturområden. Jag yrkar därför bifall till reservation 27. var jag i där det pågår ett bondeuppror på grund av höjda skatter på jordbruksprodukter. producerar bland annat stora mängder GMO-soja för export till boskapsuppfödare. Mat produceras till djuruppfödning i stället för till människoföda dessutom till djuruppfödning som också ger ett stort och ökande bidrag till klimatpåverkan. har fått en hel del ödesdigra konsekvenser. Det var bland annat en bidragande orsak till den storbrand som paralyserade all trafik till och från delar av landet . Själv skulle jag ha besökt kommunen Gualeguaychú där medborgarna protesterar mot ett finskt pappersbruk på sida av floden, men jag stoppades av brandröken. Konflikten är så djup att medborgarna på eget bevåg har stängt av riksvägen till . Läget är, på grund av pappersbruket, spänt mellan de båda länderna och mellan medborgarna och den egna regeringen. var militärpolisen där för att häva böndernas vägspärrar. Om de också öppnade vägen till framgick inte av nyhetssändningen, men det gick enligt tv-bilderna inte särskilt fredligt till när bondeledarna greps. I skrivelsen lägger regeringen stort fokus på näringslivets roll i vår politik för global utveckling. Visst kan näringslivet spela en mycket stor roll, men exemplet med det finska pappersbruket förskräcker när det har lett till att två grannländer hamnar i en så djup konflikt med varandra. Frågan ligger nu i domstolen i . Men inte bara finska bolag är i blåsväder. var för inte så länge sedan inblandat i en korruptionsskandal i . De europeiska gröna och de latinamerikanska gröna har kommit överens om att göra en gemensam uppföljning av de europeiska bolagens uppförande när de verkar utomlands. Det är naturligtvis av yttersta vikt att näringslivet alltid agerar ansvarsfullt men i synnerhet då de agerar med finansiering via multilateralt eller bilateralt bistånd. Liksom yrkar jag bifall till reservation 4.