prot · GV09129 · 2008-06-16 00:00:00 — Det kan säkert finnas goda skäl för det . Jag skulle ändå önska att man kunde vara lite återhållsam . För trots allt ser verkligheten väldigt olika ut runt om i landet. Det kanske finns kommuner som har satsat stenhårt på skolan men som ser stora behov i äldreomsorgen. Kommer vi då uppifrån och talar om var de behöver pengarna bäst blir det bara fel. Nåväl, den största delen av statsbidragen går fortfarande som fria bidrag att användas på de sätt som kommuner och landsting finner bäst. Hur de används varierar förstås. Jag ska inte ge mig in i någon djupdykning i hur kvaliteten i den offentliga verksamheten varierar runt om i landet men kan i alla fall konstatera att om vi ser till det ekonomiska resultatet går det ändå bra. av kommuner och landsting går plus. Så långt är allting ljust. Vi kan också se moln torna upp sig på himlen. Det har skett ett trendbrott där allt fler kommuner faktiskt går back. En sak är att konjunkturen börjar mattas av. Det ska vi faktiskt inte skylla regeringen för. Däremot bör regeringen inte ducka för att de förändringar den gör i socialförsäkringen får konsekvenser för kommunerna. Det har diskuterats väldigt mycket om försörjningsstödet . De siffror jag har sett från är att nästan hälften av kommunerna ser att socialbidragen ökar. Det är klart att inte det är kul när man tidigare tvärtom har sett att det har sjunkit i rad. Det är heller inte konstigt. Om de statliga försäkringssystem blir glesare är det inte konstigt om människor faller igenom. Ska man nödvändigtvis skära i socialförsäkringarna, vilket inte jag är något stort fan av, får man i alla fall vara beredd att se över om det behövs kompensation för kommunerna. Än så länge ser det, som sagt, fortfarande ljust ut för kommunerna. Men jag tror att vi gör klokt i att följa utvecklingen noga. 66 (): Den borgerliga regeringen pratar om välfärd och håller presskonferenser om PR-mässigt namngivna satsningar som de i tysthet fryser kommunernas statsbidrag. har i en rapport, Statsbudgeten och kommunerna, redovisat detta förhållande. Den borgerliga regeringen håller inne från kommunsektorn utan att det uppmärksammas. Jag lyssnade på interpellationsdebatten mellan och biträdande finansminister . Han redogjorde gång på gång för att hans regering inte hade skurit ned några statsbidrag till kommunsektorn. Han ville inte kännas vid det beslut som finns budgetproposition under utgiftsområde 25, 48:1, Kommunalekonomisk utjämning. budgetproposition finns ingen ändring av detta. Det är riktigt att är regeringens nivå på statsbidragen lika hög som den som s-v-mp-konstellationen kom överens om förra mandatperioden. Men för aviserar regeringen att nivån på anslaget till den kommunalekonomiska utjämningen fryses på oförändrad nivå. Det innebär att uppräkningen av statsbidragen uteblir. Hur debatterade vi inte detta föregående mandatperiod, då framför allt och talade sig varma för en indexering, det vill säga en uppräkning av statsbidragen till kommunsektorn. Men det har man tydligen glömt när man hamnar i regeringsställning. Statsbidragen skulle vid en uppräkning ha ökat med 2009 och . Det blir tillsammans . Jag hoppas att inte svenska folket låter sig duperas av den borgerliga regeringens vackra tal och utspel ju närmare vi kommer valet. har ju redan varit ute och lovat miljarder till äldreomsorgen. Vem står på tur nästa gång att lova pengar från den uteblivna uppräkningspåsen? Jag har åtskilliga gånger diskuterat i denna kammare om den så kallade finansieringsprincipen. Där har, vill jag minnas, varit de mest aktiva i att hålla fanan högt för att finansieringsprincipen ska gälla. Det handlar i korthet om att beslut som fattar och som påverkar kommunsektorn ska efterföljas av beslut som neutraliserar de effekterna. Regeringsförslag som inte har reglerats är försämringar i a-kassa och aktivitetsstöd, sänkt beräkningsgrund för sjukpenninggrundande inkomst och sänkt tak i sjukförsäkringen. De besluten försämrar kommunsektorns ekonomi med mellan 1,5 och 1,6 miljarder. Då talar jag om 2008, 2009 och 2010. Kommunsektorn har alltså inte blivit kompenserad för dessa statliga beslut som reducerat kommunsektorns inkomster. Avslutningsvis finns det ytterligare kostnadsökningar som kommunsektorn drabbas av och i ännu större grad kommer att drabbas av. Det är de ökade socialbidragskostnaderna. När man stryper socialförsäkringssystemen ökar antalet människor som måste gå till socialen för att få försörjningsstöd, speciellt när konjunkturen avmattas. Det blir alltså kärvare tider för kommunsektorn, och mer problematiskt kommer det att bli. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 6 § Statens upplåning och skuldförvaltning Föredrogs finansutskottets betänkande 2007/08:FiU22 Statens upplåning och skuldförvaltning (skr. 2007/08:104). Talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 12 §.) 7 § Utvärdering av penningpolitiken Föredrogs finansutskottets betänkande 2007/08:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken. 67 (): ska vi debattera betänkandet om utvärdering av penningpolitiken. Penningpolitiken och räntesättningen görs av vår fristående riksbank. I betänkandet redovisas en utvärdering av penningpolitiken och en uppföljning som två professorer, , gjorde över perioden 19952005. Den bedömning som görs i betänkandet är att fört en väl avvägd penningpolitik där inflationen successivt har stigit , vilket ganska väl har fångats upp av prognoser och korresponderande fastställande av räntan. Utskottet konstaterar dock att den snabba stegringen av inflationen inte fångats upp i årets prognoser, vilket naturligtvis borde ha föranlett åtgärder från . Utskottet pekar också på att inflationshöjningen till stor del berott på kraftigt stigande priser på energi och livsmedel, vilka torde ha varit svåra att förutse . har i likhet med så gott som alla prognosmakare gjort felbedömningar av tillväxt- och sysselsättningsutvecklingen, bland annat på grund av att man har underskattat den starka ökningen av produktiviteten. För del bör det innebära att nästa års underlagsrapport bör kompletteras med en analys av bedömningarna inför prognoserna. Den gjorda utvärderingen av penningpolitiken har inneburit att såväl som har genomfört en rad åtgärder som bidrar till att öka öppenheten och den offentliga diskussionen om penningpolitiken. har enligt utskottet befäst sin position som en av de bästa centralbankerna i världen, men utskottet konstaterar att det finns ett behov av regelbundet återkommande externa utvärderingar. Utskottet har därför i betänkandet föreslagit att externa experter ska ges i uppdrag att utvärdera den svenska penningpolitiken. Till betänkandet har fogats en reservation. Härmed överlämnar jag ärendet för debatt! 68 (): Jag yrkar bifall till reservationen. övergick till en penningpolitisk regim med flytande växelkurs. Kort därefter, , beslutade att penningpolitiken i fortsättningen skulle styras av ett inflationsmål. Denna politik preciserades och lagreglerades i och med att blev lagfäst oberoende gentemot och regeringen. Enligt riksbankslagen ska upprätthålla ett fast penningvärde. Det innebär att inflationen ska hållas låg och stabil. har sedan definierat detta som att penningpolitiken ska vägledas av ett inflationsmål på med ett toleransintervall på ± . Detta är i princip det enda mål har att rätta sig efter. I arbetet med att ta fram riksbankslagen diskuterades det om målet om fast penningvärde borde kompletteras med mål till exempel för bnp-tillväxten eller sysselsättningen. Under riksdagsbehandlingen ansågs det att det inte behövdes kompletterande mål. Man ansåg att kompletterande mål skulle vara svåra att förena med regelverket inom EU och olämpliga med tanke på att penningpolitiken inte kan påverka tillväxt och sysselsättning. Det är ett resonemang som vilar på ekonomerna som lanserade en teori om att ekonomin strävar mot en naturlig arbetslöshetsnivå och att försök att pressa ned arbetslösheten under denna nivå bara leder till ökad inflation. Man antar att den naturliga arbetslöshetsnivån, eller som den också kallas, jämviktsarbetslösheten, bestäms av arbetsmarknadens funktionssätt. Något förenklat kan man säga att ju mer avreglerad arbetsmarknaden är desto bättre tror man att den fungerar. menar att resonemanget om en jämviktsarbetslöshet som arbetsmarknaden strävar mot vilar på en teoretiskt bräcklig och empiriskt svag grund. Vi anser inte att det är korrekt att beskriva arbetsmarknaden som en marknad som konvergerar mot ett jämviktsläge. Vi anser att arbetsmarknaden i själva verket består av en mängd olika delmarknader med skiftande prisvillkor och olikartade utbuds- och efterfrågeförhållanden. Det är bättre att beskriva arbetsmarknaden som en fortlöpande och dynamisk process som det blir alldeles för förenklat att beskriva i en enkel jämviktsmodell. Arbetsmarknaden är inte som vilken marknad som helst. Det finns ett antal empiriska omständigheter som teorierna bakom jämviktsarbetslösheten och framför allt dess bestämningsfaktorer har svårt att förklara. En sådan är det faktum att under stora delar av efterkrigstiden fram till krisens 1990-tal hade en betydligt lägre arbetslöshet än , detta som hade högre lägstalöner, högre ersättningar i arbetslöshetsförsäkringarna och starkare anställningsskydd något som enligt den nämnda teoribildningen skulle resultera i att skulle ha högre arbetslöshet än . Ett annat exempel är hur arbetslösheten utvecklats i . I lönebildningsrapporten bedömde jämviktsarbetslösheten till . ligger den på . Utvecklingen rimmar illa med Phelps och teorier. Det har ju skett betydande förändringar på arbetsmarknaden . Det är förändringar som till exempel att ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen har sänkts och att antalet tidsbegränsade anställningar har ökat. Det är faktorer som enligt teorin om jämviktsarbetslösheten borde sänka arbetslöshetsnivån, inte öka den som det blivit i verkligheten. anser att den beskrivna utvecklingen av nuvarande ställning och formuleringen av målen för den svenska penningpolitiken är ett uttryck för det ekonomiska och politiska systemskifte som inleddes . Den svenska penningpolitiken och dess regim baseras på nyliberal nationalekonomisk teori. Ansvaret för att stabilisera ekonomin under rörlig växelkurs ligger framför allt på penningpolitiken. Som jag tidigare nämnt styrs penningpolitiken i princip enbart av inflationsmålet. Det är som har huvudansvaret för stabiliseringspolitiken. kan ta hänsyn till ekonomins reala utveckling men bara om det är förenligt med inriktningen att hålla inflationen på . Problemet är att en penningpolitik som enbart vägleds av ett inflationsmål saknar mekanismer för att styra ekonomin mot fullt resursutnyttjande. Det kan ofta uppkomma situationer där den ekonomiska utvecklingen behöver en annan penningpolitik än vad som följer av inflationsmålet. Forskning av till exempel visar att det i allmänhet inte är önskvärt att penningpolitiken bedrivs utifrån en strikt prisstabiliseringsnorm. En sådan norm påverkar jobben och produktionen. Enligt uppfattning är det orimligt att penningpolitiken saknar mål som tar hänsyn till jobben och produktionen. Priset för dagens inflationspolitik är högt. Vi betalar med en högre arbetslöshet än vad vi hade behövt. anser att styrningen av måste demokratiseras. Kombinationen av ett ensidigt mål om prisstabilitet och en oberoende riksbank innebär att finanspolitiska åtgärder för att öka sysselsättning ofta riskerar att motverkas av räntehöjningar. motiv är att ökad sysselsättning riskerar att hota inflationsmålet. Det här leder till ett olyckligt dubbelkommando i den ekonomiska politiken. anser att besluten om räntan måste underställas riksbanksfullmäktige så att man får till stånd en samverkande finans- och penningpolitik som understöder det övergripande målet om full sysselsättning. Enligt mening är det en bra utvärdering av penningpolitik 19952005 som har blivit genomförd. Utvärderingen och finansutskottets behandling av den har på ett förtjänstfullt sätt ökat den nödvändiga debatten om den svenska penningpolitiken. Utvärderingen lyfter fram såväl riksbanksorganisationens kompetens och förtjänster som en del konkreta problem med dagens penningpolitik. Men den utelämnar helt de samhälleliga maktförhållandena i analysen av penningpolitiken. Vi kan än en gång konstatera att möjligheterna för att konkret påverka penningpolitiken är små. Enligt riksbankslagen får direktionen i varken söka eller ta emot instruktioner, och enligt regeringsformen får ingen myndighet bestämma hur ska besluta i penningpolitiska frågor. Det leder till en mycket märklig situation. Å ena sidan är det viktigt att det förs en penningpolitisk debatt. Å andra sidan får debatten inte påverka inriktningen av de penningpolitiska besluten. Avslutningsvis och utifrån grundläggande kritik avstår vi från att framföra konkreta synpunkter på finansutskottets ställningstagande vad gäller uppföljning av utvärderingen 19952005 och utvärderingen 20052007. 69 (): När vi här i diskuterar penningpolitik handlar det om människors jobb och om deras boende och privatekonomi. En penningpolitik som leder till hög inflation och stora produktionssvängningar slår rakt in i enskilda människors plånböcker. Det blir färre jobb. Det straffar den som sparar och investerar, premierar den som lånar, gör den rike rikare och drabbar dem med små marginaler hårt. Därför är en sund och stabil penningpolitik tillsammans med ordning och reda i statsfinanserna två fundamentala hörnstenar i ett anständigt samhälle. Därför är också lättsinne på det här området oerhört farligt och förödande. När vi gör utvärderingar av svensk penningpolitik är det lätt att fastna i olika delar där vi ser brister eller behov av förbättringar. Men även om sådana självklart alltid finns, ingen mänsklig verksamhet är fullkomlig, är det viktigt att slå fast att den övergripande bilden av den svenska sätt att sköta penningpolitiken är mycket god. Låt mig citera ur betänkandet: har enligt utskottet befäst sin position som en av de bästa centralbankerna i världen. Jag vill gärna stryka under just den meningen, den är viktig. Det är viktigt att notera att bakom den formuleringen står sex av sju partier, av kammarens ledamöter. I och med detta betänkande gör vi två saker. Dels genomför vi den löpande årliga utvärderingen av de tre senaste årens penningpolitik, dels lägger vi fast vilka åtgärder som vidtagits och vilka beslut som tagits med anledning av den omfattande utvärdering vi gjort av perioden 19952005 och som vi haft utomstående experter till vår hjälp att göra och som vi diskuterade i ett betänkande . I och med detta har vi påbörjat en väg där och finansutskottets roll som utvärderare och uppföljare av penningpolitiken stärks. Det är också värt att notera att de två internationellt erkända professorerna , som gjorde en omfattande utvärdering av penningpolitiken 19952005, konstaterade att och den svenska penningpolitiken tillhör de mest framgångsrika i ett internationellt perspektiv. Det är inte bara inom idrott och vetenskap som ligger i världstoppen. Vi har anledning att vara stolta över det som fungerar bra. Vi har i det här betänkandet granskat inflationsutvecklingen och penningpolitiken . Granskningen fokuserar på utfallet just 2007. Utskottets grundläggande bedömning av utvecklingen är att fört en väl avvägd penningpolitik. Sammantaget steg inflationen mätt som kpi med i genomsnitt . Inflationen har därmed legat inom det så kallade toleransintervallet på ± . Det är ett intervall inom vilket inflationen ska variera. Undantaget var 2005 då kpi-inflationen steg med i genomsnitt , det vill säga ½ procentenhet under toleransintervallets nedre gräns. Mätt med det underliggande inflationsmåttet kpix steg inflationen med i genomsnitt , vilket är inom toleransintervallet. Trots den låga inflationen har tillväxten i svensk ekonomi varit relativt hög. Genomsnittligt steg bnp med , som sysselsättningen ökade kraftigt efter en svagare utveckling . Prognosen har under en stor del av perioden legat relativt nära det slutliga genomsnittliga utfallet trots att inflationen påverkats av kraftigt varierande priser på till exempel energi. Både utskottets och egna jämförelser med andra prognosmakare visar dessutom att inflationsbedömningar varit jämförelsevis träffsäkra. Vi gör den bedömningen att genomgången av räntehöjningar och underlaget vid beslutstillfällena visar att höjningarna genomförts i takt med att banken justerat sina bedömningar av inflations- och kostnadsutvecklingen. Utskottet konstaterar att inflationen började stiga kraftigt och på ett sätt som inte fångats upp i de prognoser som presenterat . Med facit i hand innebär detta att möjligtvis borde ha höjt reporäntan lite snabbare under kanske framför allt 2006 för att motverka den snabbt stigande inflationstakten . Möjligtvis borde inte ha genomfört de relativt kraftiga sänkningar av reporäntan som direktionen beslutade . Men utskottet kan konstatera att den snabba inflationsuppgången 2007 till en betydande del beror på kraftigt stigande priser på energi och livsmedel, vilket var svårt att förutse när man tog dessa beslut. Det är också de faktorerna som ligger bakom dagens oro för stigande inflation. De här faktorerna, energi och livsmedel, har också fått sällskap av de räntehöjningar som blivit effekten av den finansiella oro i omvärlden som vi upplever just . Utskottets genomgång av prognoser visar att i likhet med så gott som alla övriga prognosmakare underskattade tillväxten i den svenska ekonomin och överskattade den . Det beror framför allt på att man underskattade produktivitetstillväxten 2006 och kanske överskattade den . Det här är någonting där andra prognosmakare har gjort ungefär samma misstag. Men utskottet vill i sammanhanget erinra om att professorerna i sin utvärdering av den svenska penningpolitiken föreslog att med anledning av de prognosmissar man gjort borde lägga mer resurser på att analysera utvecklingen i realekonomin, särskilt när det gäller produktivitetstillväxten och arbetsmarknaden. Här kan vi konstatera att ökat sina ansträngningar på dessa områden. Däremot saknar utskottet i underlag för utvärdering av penningpolitiken en djupanalys av orsakerna till att missbedömt till exempel produktivitets- och sysselsättningsutvecklingen. Här efterlyser finansutskottet i betänkandet en mer utvecklad analys i kommande rapporter från sida. Får jag också kort kommentera två andra väsentliga områden kommunikationen gentemot omvärlden från sida och öppenheten. kommunikation har varit föremål för en stundtals intensiv debatt, och kritik har riktats mot beslut att inte ge penningpolitiska signaler mellan de penningpolitiska mötena. Dagens penningpolitik kräver en starkt utvecklad öppenhet. är det utskottets mening att de penningpolitiska besluten ska följa riksbankslagens intentioner. Diskussioner och beslut om räntan ska ske kollektivt på direktionens penningpolitiska möten. En alltför detaljerad information inför beslutssammanträdena riskerar att föregripa direktionens diskussioner och beslut och leda till att de verkliga besluten fattas före och utanför direktionens möten. Det skapar ett problem. På de penningpolitiska mötena har också riksbanksfullmäktige rätt att vara närvarande via sitt presidium. De bör kunna följa hur de fullständiga diskussionerna går. Men nya kommunikationspolicy som presenterades förefaller tillgodose och marknadens behov av att ge och få information mellan mötena utan att viktiga principer för det kollektiva penningpolitiska beslutsfattandet åsidosätts. riksbank är också en av de mest öppna riksbankerna av alla. Den utvecklingen har förstärkts . Protokollen presenteras efter de penningpolitiska mötena. Alla ledamöters åsikter och röster offentliggörs. Direktionsmedlemmar är ute i det svenska samhället och diskuterar penningpolitiken. har offentliga och interna utfrågningar med , och vi har ett parlamentariskt sammansatt organ, riksbanksfullmäktige, som både kontrollerar och följer ageranden. Det är viktigt och bra. Avslutningsvis vill jag kommentera de reservationer som finns. Vi kunde höra från , det parti som inte står bakom betänkandet, ha en lång vetenskaplig föreläsning där hon ifrågasatte själva grundvalarna för den svenska penningpolitiken och det svenska penningpolitiska ramverket. säger att den svenska penningpolitiken vilar på en teoretiskt bräcklig och empiriskt svag grund. Jag tror att många skulle kunna säga detsamma om ekonomiska politik. Det som är intressant är den oerhört grundläggande kritik som riktar mot det penningpolitiska ramverket och penningpolitiken i . Man undrar hur ska få ihop det tillsammans med Socialdemokraterna och , som står bakom det ramverk vi har. Det skulle också vara intressant att höra , och från , utveckla hur de tänker hantera grundläggande kritik mot detta. Det är ju ingenting som man lätt kan kompromissa om, eftersom kallar dagens penningpolitik för ett ekonomiskpolitiskt systemskifte och en nyliberal nationalekonomisk teori. Jag tror att det är intressant för kammaren och för många på marknaden att veta vad det är som händer om det skulle bli en annan majoritet i . Det är ju inte småsaker man ska försöka komma överens om. Det kanske är så att åsikter i detta fall inte kommer att prägla en sådan eventuell majoritet, vilket jag själv hoppas på. Men då blir frågan till : Vad grundar ni er kraftiga kritik på? Är det bara ord som inte kommer att få någon som helst verkan? Jag är tacksam för tydliga besked i de här frågorna. De är viktiga för svensk penningpolitiks framtid. I övrigt vill jag bara yrka bifall till förslaget till beslut i finansutskottets betänkande FiU24 i dess helhet. 70 () replik: Jag skulle vilja börja med att säga så här som ett svar på fråga vad gäller kritik av och penningpolitiken. Först och främst är inte kritiken speciellt ny. Den har vi haft sedan fick sin självständiga ställning 1999. Jag tycker, utan att slå mig alldeles för mycket för bröstet, att den kritik som har framfört här i och även den debatt och kritik som har funnits utanför har gjort öppnare och att man i viss mån även gått i rätt riktning när det gäller demokratisering. får Riksbanksfullmäktiges ordförande vara med i direktionen och höra när direktionen resonerar om inflationen. Det är halva inne, så att säga. går man så långt att jag tror att det blir med nödvändighet, som vi förespråkar, som Riksbanksfullmäktige ska ha avgörandet i de här frågorna. Jag tror att det inte ligger så långt bort . Vi har samarbetat med både Socialdemokraterna och , även när detta beslut fattades, och vi har visat att vi kan göra två saker . Vi kan ha en kritik och vara oerhört konstruktiva i kritiken och också föra de ekonomiskpolitiska förutsättningarna framåt. 71 () replik: Min poäng är att inte längre har ambitionen att vara ett stödparti i vid en eventuell annan majoritet utan vill vara en del av regeringen, vill göra det norska exemplet till verklighet i . I sitter faktiskt ledare som finansminister. I en sådan medverkan går det inte att spela på två planhalvor , utan man måste välja. Deltar man i en regering och fattar kollektiva beslut innebär det självklart plus och minus. Ni kan inte bara säga att en så grundläggande och allvarlig kritik som ni riktar mot hela det penningpolitiska ramverket inte betyder någonting i ett regeringssamarbete. Antingen står ni fast vid detta då kommer det att skapa problem, och jag hoppas verkligen att de andra inte lyssnar på er eller också är det bara ord ni kastar ur er i opposition men som ni inte tänker driva. Ni måste ju bestämma er. Är det verkligen en grundläggande ideologisk kritik mot svensk penningpolitik detta med en nyliberal nationalekonomisk teori, ett ekonomiskpolitiskt systemskifte och er mystifiering av några Riksbanksdelegationsledamöter som några märkliga människor som sitter i sina kammare och sätter sig över vanliga människors vardag? Tänker ni driva det? Står ni för det?