prot · GW0922 · 2008-10-29 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Val av ombudsmän vid Följande skrivelse hade inkommit: Till har berett frågan om val av chefsjustitieombudsman och val av ställföreträdande justitieombudsman. föreslår enhälligt att för tiden från valet till dess nytt val har genomförts under fjärde året därefter till chefsjustitieombudsman omväljer samt att för tiden fr.o.m. t.o.m. till ställföreträdande ombudsman omväljer . hade enhälligt föreslagit att chefsjustitieombudsman skulle omväljas för tiden från valet till dess nytt val hade genomförts under fjärde året därefter. Kammaren biföll förslag och utsåg därmed för tiden från valet till dess nytt val hade genomförts under fjärde året därefter till chefsjustitieombudsman hade enhälligt föreslagit att ställföreträdande justitieombudsman skulle omväljas för tiden . Kammaren biföll förslag och utsåg därmed för tiden till ställföreträdande justitieombudsman 3 § Anmälan om kompletteringsval till vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp på grund av uppkommen vakans anmält f.d. riksdagsledamoten som ledamot i . vice talmannen förklarade vald till ledamot i , f.d. riksdagsledamot 4 § Meddelande om val vice talmannen meddelade att val till styrelsen för Stiftelsen skulle äga rum . 5 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2008/09:51 Till Interpellation 2008/09:51 Stöd till kvinnor i prostitution av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är utlandsresor. Integrations- och jämställdhetsdepartementet () Enligt uppdrag och rättschef 6 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2008/09:57 till näringsutskottet /09:58 till miljö- och jordbruksutskottet /09:62, 63 och 65 till skatteutskottet 7 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2008/09:SfU4 8 § Ändring i lagen om lägenhetsregister Föredrogs finansutskottets betänkande 2008/09:FiU8 Ändring i lagen om lägenhetsregister (prop. 2007/08:162). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 18 §.) 9 § Medgivande för att delta i finansieringen av avskrivningen av skuld till Föredrogs finansutskottets betänkande 2008/09:FiU9 Medgivande för att delta i finansieringen av avskrivningen av skuld till (framst. 2007/08:RB4). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 18 §.) 10 § Utvidgning av insättningsgarantin och Stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet Föredrogs finansutskottets betänkande 2008/09:FiU14 Utvidgning av insättningsgarantin (prop. 2008/09:49) och finansutskottets betänkande 2008/09:FiU16 Stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet (prop. 2008/09:61). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 1 (): Det har varit en händelserik höst för oss alla, och finansutskottet har haft bråda dagar. Företrädare för , och har varit återkommande gäster på våra utskottsmöten. Den finansoro som startade i har spritt sig och övergått till nya faser. Som en reaktion på denna oro har EU:s finansministrar enats om en färdplan för finansiell stabilitet. ställde sig EU-ländernas stats- och regeringschefer bakom överenskommelse. Det finns ett behov av åtgärder som syftar till att upprätthålla det finansiella systemets stabilitet, stödja viktiga institut, undvika konkurser och skydda insatta medel. Varje land har att ta ställning till sin stabilitetsplan i EU-samarbetet. Vi ska nu få lyssna på den debatt som föregår beslut i riksdag. Det är betänkandena FiU14 och FiU16 som behandlas. De handlar om utvidgning av insättningsgarantin och stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet. I ärendet finns det två motioner, en från och en från , och . Det finns också en reservation från och ett särskilt yttrande från s, v och mp. 2 (): God morgon alla ledamöter i finansutskottet! ska vi ha en debatt här i kammaren om det stabilitetspaket som vi har arbetat med under ett antal hektiska dagar. Jag vill börja mitt anförande med att säga tack till finansutskottets kansli där tjänstemännen på ett förtroendefullt sätt har arbetat med detta paket och berett oss ledamöter möjligheter att hantera det på ett väldigt bra sätt. Jag vill därför framföra ett stort tack. Vi är överens med majoriteten om att detta stabilitetspaket tyvärr är nödvändigt. Därför står vi bakom det framlagda förslaget i det stora hela. Vi har dock två invändningar som jag tänker återkomma till. Först ska jag ta upp orsaken till att vi står här . har det varit den fria marknadens lovsång som har sjungits. Nyliberala ekonomiska teorier har blivit vår tids religion och högerekonomer vår tids profeter. Mantrat har varit att det bara finns en väg, att marknaden kräver det eller att globaliseringen gör oss tvungna till det. Den här trosbekännelsen till marknaden har lett till att man har låtit bli att vidta de åtgärder som har varit nödvändiga för att förhindra att krisen skulle få de effekter som den har fått. I stället har svaret varit att marknaden löser detta och att marknaden reglerar sig själv. tror vi till och med tydligen att marknaden är bäst för våra pensioner, för att lösa bostadsbristen, för sjukvården och för äldreomsorgen. Alltmer pengar förs över från det offentliga till det privata, möjligheterna till spekulation ökar, och ojämlikheten breder ut sig. Omfattningen av kriserna förvärras av avregleringar och försämringar i välfärden. Låt mig vara mycket tydlig. Det är inte giriga direktörer eller generösa bonussystem som har orsakat den här krisen. Det är inte heller låga räntenivåer, vilket en del nyliberaler har hävdat, som har orsakat krisen. Det handlar om ett grundläggande fel i det ekonomiska system som vi lever med. Dessa fel har förvärrats av en marknadsfundamentalism och en nyliberal ekonomisk politik. Marknadens jakt på en kortsiktig vinstmaximering leder till att långsiktiga och hållbara investeringar får stå tillbaka. Den här girigheten som uppenbarligen finns inbyggd i systemet är en logisk följd av kortsiktigheten. Till politikens skuld hör att politiker har drivit en tes om att politiken bör hålla sig borta från marknaden. Politiker har abdikerat från ansvar, och alltför många politiker och ekonomer har trott på marknadens självreglerande förmåga i , i och i ännu större utsträckning i . sade i finansutskottet att den ekonomiska teoribildningen inte har kunnat förutse det som sker . Med andra ord skulle man kunna säga att kejsaren är naken. ser vi det avskräckande resultatet, och förhoppningsvis är tillnyktringens tid nu här. En av den fria marknadens nestorer och profeter, på Federal Reserve, sade i tv att han nog haft fel men att han i sin tur har litat på ställningstaganden. Hur i sin tur ska hantera detta blir intressant att se. har ännu inte nyktrat till utan har kommit till den unika slutsatsen att det är politikernas fel som har velat ge fattiga människor tillgång till bostäder. Inte ens kunde köpa den förklaringen. , Svenskt Näringslivs chefsekonom, sitter nog på sin kammare och hoppas att ingen ska komma ihåg när han för sedan så tydligt uttryckte att var det goda exempel, det goda omdöme, som skulle efterlikna. Vissa är nog tyvärr ännu mer hopplöst förlorade i nyliberala ortodoxa dogmer. Återigen drabbas vanliga människor för att finansmarknaden inte kan eller vill ta ansvar för det samhälle de verkar i. Rätten att spekulera verkar vara överordnad människors väl och ve. Alla är inte så, och det ska de ha heder av, men de räcker inte till. Med spekulation följer alltid vinnare och förlorare, och i de slutna styrelserummen i bank- och finansvärlden fattas beslut som påverkar oss alla av människor oftast män som inte kan ställas till svars. Förlorare verkar alltid det vanliga folket vara, för förlusterna socialiseras och vinsterna privatiseras. Det har gått så långt att det till och med spekuleras i människors dricksvatten, där de som bor i byarna blir utestängda från sina brunnar för att ett privat bolag har köpt dem. Med ägande följer makt, och därför måste folket äga mer. Jag vill yrka bifall till våra två reservationer och också förtydliga att det är väldigt svårt att rädda någon som till och med förväntas använda räddningsaktionen till att sko sig själv. I det paket som läggs fram ett helt nödvändigt paket i den här situationen föreslås att ska få ett utvidgat uppdrag att tillse att statens utlovade garantier kommer bankkunderna till godo och inte hamnar i bankägarnas egna plånböcker. Det är bra att man ställer sådana krav, men det säger också en hel del om varför vi är här . Det finns till och med de som använder räddningsaktionen till att sko sig själva, befarar regeringen. Låt mig än en gång konstatera att det finns en bred uppslutning kring det här förslaget, och att det är nödvändigt. Det är bra med den generella garantin, att avgift sätts utifrån riskexponering. Det är bra att bonussystem regleras och begränsas. Men när staten går in med kapital borde också redan ingångna avtal kunna ifrågasättas. Det är nödvändigt att får mer resurser för sitt utvidgade uppdrag, och om det behövs borde också straffpåföljderna om statens garantier inte tillfaller bankkunderna kunna skärpas. För del har det varit avgörande att skattebetalarna ska få aktier i utbyte mot insatt kapital. Med aktierna följer makten att styra utvecklingen. Aktier som ger starkt röstinflytande, utdelning före andra ägare och även högre utdelning har varit avgörande. Men det har också varit viktigt att de befintliga ägarna så långt som möjligt ska stå för kostnaderna, även om vi alla vet att det är skattebetalarna som drabbas i slutändan med bland annat ökad arbetslöshet som följd. Det är också viktigt för att det dominerande synsättet är att skattebetalarna enbart ska äga när det går dåligt för företagen. Så fort företagen är på grön kvist ska de säljas vidare igen så att vinsterna faller i privata fickor. Vi måste känna ett ansvar för att det här inte ska återupprepas. Tyvärr har regeringen hukat i den frågan. De har ett förslag om forskning om finansmarknaden, och visst behövs det, men det är totalt otillräckligt. Om någon eller några är giriga, som vill ha det till, hotas ju inte hela samhällssystem, utan detta sker när girigheten är en del av systemet, när det är internationaliserat och kulturellt accepterat. Däri ligger problemet. Där saknar regeringen alternativ. Man går i stället vidare med sin politik som om inget har hänt. är starkt kritiskt till att regeringen redan nu vill ha ett bemyndigande att sälja aktierna i de eventuella företag som staten får ta över. Bakom lyckta dörrar, utan insyn, vill regeringen att ska överlämna sina befogenheter till Riksgälden och regeringen. De vill att vi ska frångå den ordning som säger att ska fatta beslut om ägandet övergår . Det finns ingen anledning att fatta ett sådant beslut. Det är inte bråttom att sälja. Regeringen har fått ett stort bemyndigande i de förslag till garantier och kapitaltillskott som föreslås. Där kan vi förstå att det är bråttom och acceptera ett sådant bemyndigande. I frågan om försäljning är det dock inte bråttom. Skattebetalarna tvingas gå in med pengar utan möjlighet att agera. Det går för fort. Men varför ska inte skattebetalarna, vars pengar ni använder, ha rätt att tycka till vid en försäljning? Borde det inte vara bättre att stanna upp, tänka till och analysera vad som har hänt och vad som är bäst att göra på lång sikt innan beslut om eventuella försäljningar tas? Det kan också vara så, vilket är det troliga, att analysen av det inträffade visar att ett ökat statligt engagemang i bank- och finanssektorn är nödvändigt för att skapa stabilitet och trygghet för medborgarna. Ur det perspektivet kan det vara bra att kunna behålla aktier och ägande i någon eller några av institutionerna. Det vet vi inte . Så stanna upp, analysera och tänk till! Vi menar att det inte är hållbart att staten passivt ska täcka finansbolagens förluster och rycka ut som brandkår utan att ha en diskussion om hur vi kan undvika att hamna här igen. Ska staten, det vill säga skattebetalarna, verkligen behöva räkna med att gång på gång gå in med miljarder för att rädda bank- och finanssektorn? vill blicka framåt, och vi föreslår därför en kommission som kan ta fram förslag på hur vi kan forma en ny finanssektor där de inneboende riskerna åtminstone är färre än . I en sådan kommission borde det finnas deltagare från såväl de politiska partierna som den akademiska forskningen och arbetsmarknadens parter. Det finns gott om frågor som söker svar. Vilka uppgifter ska finanssektorn fylla? Hur ska vi hantera den girighet som är inbyggd i systemet? På vilka punkter ser vi problem? Vad bottnar problemen i, och hur kan de lösas? Kan vi hitta bättre sätt att ge bankerna bättre incitament? Går det att hitta regleringar som man inte kan ta sig runt? Vilka skatteförändringar behöver föreslås? Kan det vara någon form av finansskatt som behövs? Vilka former av handel behöver begränsas? Vilka internationella förslag borde driva? Hur bör agera när det gäller reformeringen av de så kallade Bretton Woods-institutionerna, det vill säga och ? Intressant i det här sammanhanget är den tidigare vice riksbankschefen och chefen för uttalande i . Han menar nämligen att börsbolagen bör samla sig till gemensamma beslut att sänka de finansiella målen. Han menar att börsbolagens alltför höga avkastningskrav bara blåser på spekulationsekonomin och riskerar att skapa nya finansiella bubblor . Det är sant, för tyvärr har de stora börsbolagen självmant underkastat sig marknadens godtycke genom att sätta upp avkastningsmål som är helt orimliga, ibland , i en ekonomi som i normala fall växer och med en inflation på kanske . Detta går inte ihop med ansvarsfullhet utan leder till en jakt på dem som arbetar, slimmade organisationer, en jakt på varje krona och extrem kortsiktighet. Kombinerar man dessutom marknadsliberalismen med en orättvis fördelningspolitik förvärras kriserna ännu mer. Med stora skattesänkningar för rika och högavlönade har man sett till att en större andel av kapitalet i samhället frigörs till de rikas konsumtion. De köper inte mer för pengarna. De går inte till frisören oftare. De har det redan ganska gott. Möjligtvis kanske de köper en lyxbåt till, men det driver inte på den nödvändiga efterfrågan på varor och tjänster som kan skapa nya jobb i samhället. När dessutom skattesänkarpolitiken kombineras med försämringar för dem som har minst minskar den totala efterfrågan på varor och tjänster i samhället. Det finns personer som har en egen finanskris varenda dag, medan andra kan springa och köpa aktier och fondandelar varenda dag. Det kapital som därmed ställs till förfogande för banker, försäkringsbolag och privata aktörer genom dessa skattesänkningar göder denna osunda spekulationsekonomi som vi nu ser effekterna av. Vi måste ha någon motvikt. Den utveckling som vi har haft under de nyliberala dogmerna, det vill säga att marknaden löser allt, måste upphöra. I stället måste vi nu bygga ett samhälle på stabil grund där det gemensamma blir en motvikt mot spekulationsekonomin. Vi skulle kunna använda kapitalet bättre. Vi skulle kunna använda det till att rusta den gemensamma sektorn med fler anställda. Vi skulle kunna använda det för att skapa förutsättningar för att bygga bort bristen på hyreslägenheter i samhället. Vi skulle kunna använda en större del av kapitalet för att investera i järnväg och andra lösningar som bekämpar klimathotet. En stor och robust välfärdssektor är ett skydd mot spekulativt slöseri. Att den dessutom har som huvuduppgift att garantera människor trygghet och en skälig levnadsnivå gör inte saken sämre. Det innebär också att den fyller en stabiliserande funktion i tider av ekonomisk nedgång och kriser. Jag ser fram emot att höra svar om varför vi inte ska tillsätta en kommission i förebyggande syfte inför framtida kriser och varför regeringen hukar i den kanske mest väsentliga frågan i det här läget. Vad är alltså regeringens svar? Vad tänker ni göra? Tänker ni tillåta att det här händer igen? I detta anförande instämde (). 3 (): Turbulensen på finansmarknaden har präglat den internationella ekonomiska utvecklingen. Svårigheterna blev först synliga i där kreditinstitut lånade ut för mycket pengar till hushåll som saknade tillräckliga möjligheter att betala tillbaka. Problemen i har därefter spritt sig till andra delar av världen, också till oss i och . Den finansiella krisen har varit och är fortsatt mycket allvarlig. Mycket tyder på att världens regeringar har tagit greppet om krisen. Det betyder inte att finanskrisen är över, men den är nu mer hanterbar efter ett enormt internationellt räddningsprojekt där det var nödvändigt att förstatliga vissa banker och att tillföra kapital. Den svenska regleringen måste självklart utgå från EU-initiativet om finansiell stabilitet. Om detta är vi eniga med regeringen. Den främsta drivkraften bakom detta räddningsprojekt har varit och . Det var deras ingripanden som stod modell för EU-ländernas stabiliseringsåtgärder. Det är ett genomförande av dessa EU-regler i som vi diskuterar. Vi socialdemokrater tycker att det är mycket bra att en enig riksdag fattar beslut om åtgärder, i enlighet med riktlinjer, även i . Även om är mindre drabbat än andra länder är det viktigt att den svenska finansiella marknaden får den stabilitet och den trygghet som detta paket förhoppningsvis kommer att medföra och att räntorna därmed kan pressas och tillgången på likviditet kan öka. För att de åtgärder som vi nu diskuterar ska få avsedd effekt är det mycket viktigt att de utformas i brett politiskt samförstånd. Det visar såväl svensk som internationell erfarenhet på detta område. Därför är det en styrka för att den politiska majoriteten och vi i oppositionen har kunnat arbeta gemensamt med att implementera EU-paketet. Under arbetet med propositionen har regeringen tagit del av våra synpunkter som också i många delar har tillgodosetts. Jag vill också hänvisa till de konstruktiva diskussioner som vi har haft i finansutskottet, trots stark tidspress. Men även om flertalet av våra synpunkter har arbetats in i förslaget finns det några förbättringar eller förändringar som vi presenterat i motion Fi3 och som vi fortfarande menar borde ha tagits med i utskottets förslag, även om vi valt att inte reservera oss. Först och främst menar vi att det är viktigt att alla relevanta aktörer nu tar del av garantin. Jag vet att regeringen instämmer i det, men råder det oklarhet kring hur avgiften till garantin ska utformas och hur stor medverkan därmed kommer att bli. Vi hade helst sett att begärde att regeringen, om vissa institut inte deltar i garantiprogrammet, skulle återkomma till oss med förslag till åtgärder för att komma till rätta med de problem som då kan uppstå. Jag vill också lyfta fram frågan om ersättningar, bonusar och dylikt. Den bonushysteri som präglat många finansiella institutioner är en av flera förklaringar till den finansiella krisen. Jag vet att regeringen instämmer i det. I propositionen skriver regeringen att staten ska kunna förhindra höjningar av ledningarnas ersättningar när institut ingår avtal om garantin. Det är bra, men det räcker inte. I en situation då statligt stöd ska ges är det för oss socialdemokrater viktigt att staten också förväntas föra fram krav på sänkta ersättningar. Om staten i form av Riksgälden tvingas använda skattebetalarnas medel för att tillföra enskilda institut mer kapital är det orimligt att skattebetalarnas medel ska kunna gå vidare som oförändrade ersättningar och olika typer av bonusar till styrelser och ledningar. För oss är det mycket viktigt att staten förväntas föra upp frågan om sänkta ersättningar i en sådan situation. Det är nödvändigt för att vinna allmänhetens förståelse för stödinsatserna och för att förhindra att hushåll och företag får bära kostnaderna för stödinsatserna. Vi anser också att staten, när garantin aktiveras eller när ett institut på andra grunder beviljas stöd, måste ha möjlighet att ställa krav på förändringar av styrelse, ledning och belöningsmodeller samt hela affärsmodellen i institutet. Detta är viktigt för att säkerställa institutets framtida livskraft och för systemets legitimitet. För oss är det också viktigt att stödåtgärderna ska utformas så att bank- och finanssektorn står för kostnaderna. I likhet med vad regeringen anför i propositionen menar vi att syftet med stödet ska vara att skydda samhällets intressen och att inte gynna enskilda institut. Uppkomna förluster ska så långt som möjligt bäras av stödmottagande institut. Men i det föreliggande lagförslaget är det inte tillräckligt tydligt att det är kreditinstituten och dess ägare som ska stå för kostnaden. Det talas i stället om bör. Det är olyckligt. Här kunde vi ha varit tydligare genom att låta ordet bör ersättas med ordet ska i lagtexten i 2 kap. 2 § första stycket i förslaget till lag om statligt stöd till kreditinstitut. En annan fråga är hur man bör hantera det eventuella ägande som kan uppstå vid statliga ingripanden. Vi delar regeringens åsikt att det primära målet med förslagen ska vara att stärka stabiliteten i de finansiella instituten och att stödåtgärderna inte ska syfta till att öka det statliga ägandet. Här finns det ingen skiljelinje. Men det statliga ägande som kan uppkomma vid eventuella åtgärder måste naturligtvis behandlas på ett ansvarsfullt sätt, till gagn för den långsiktiga stabiliteten. Att redan innan ett sådant ägande uppkommit ge carteblanche till regeringen att avyttra det är ingen bra metod. Vi vill därför att regeringen vid varje enskilt tillfälle ska inhämta bemyndigande att sälja. Det skulle vara mer rimligt. Låt mig också nämna styrelserepresentationen i Riksgälden. Genom dagens beslut ges Riksgälden möjlighet att besluta om stödåtgärder till kreditinstitut som inte begränsas till något belopp. Det är naturligtvis synnerligen omfattande befogenheter som Riksgälden nu ges. Detta har vi socialdemokrater inget att invända mot. Vi menar dock att dessa nya befogenheter måste mötas av förändringar som gör att får en parlamentarisk representation så länge som Riksgälden kommer att ha dessa omfattande befogenheter. Riksgälden får med dagens beslut ungefär de befogenheter som hade . I ingick bland annat ledamöter dels från regeringssidan, dels från den politiska oppositionen. Det var en bra ordning. Vi i oppositionen föreslår därför att antalet styrelseledamöter i utökas och att riksdagsledamöter utnämns till styrelseledamöter hälften av ledamöterna från ska företräda oppositionen. Att göra dessa förändringar av är högst rimligt. När ger Riksgälden rätt att besluta om stödåtgärder som inte begränsas till något belopp måste det följas av inflytande och insyn. Att tillgodose detta genom styrelserepresentation är det mest ändamålsenliga sättet. Diskussionen nu gäller även regeringens förslag om en utvidgning av insättningsgarantin. I den turbulenta situation som uppstått på finansmarknaden är det mycket viktigt att också värna tryggheten för spararna. Här fyller insättningsgarantin en viktig funktion, och vi socialdemokrater ställer oss också bakom höjningen av taket för garantin. Vi välkomnar också att garantin utvidgas till att gälla alla konton, oavsett om sparandet är bundet eller fritt att ta ut. Med dessa kompletterande synpunkter yrkar jag härmed bifall till finansutskottets förslag. I detta anförande instämde , , , , , och (alla s). 4 (): Den här punkten på fördragningslistan omfattar två betänkanden. Båda betänkandena är föranledda av den finansiella krisen och syftar till att skydda enskilda bankkunders tillgångar men framför allt till att garantera den långsiktiga stabiliteten i den svenska finansiella sektorn. betänkande nr 14 gäller den så kallade insättningsgarantin, och jag ska säga några ord om den innan jag går in på det stora betänkandet.