prot · GV0967 · 2008-02-19 00:00:00 — Det såg vi också i de här olika demonstrationerna. Det är möjligt att detta kan skapa öppningar för att ytterligare politiska initiativ kan leda både till att de som är kidnappade, och som länge har hållits under vidriga förhållanden, släpps och till att man går vidare till en politisk lösning. Ett visst samband har ju detta också med drogsituationen, smugglingen och den organiserade kriminaliteten. Men att gå in i det kommer att föra alldeles för långt. 47 (): Jag vill börja med att säga att det är glädjande att dessa kontakter finns. Det här är något som många här hemma också har efterfrågat, människor som är engagerade i Colombiafrågan. Det här är en konflikt som har pågått , och vi ser ingen större ljusning. Vi ser en viss, liten, ljusning. Det händer saker i , jag vet också det. Jag har också haft samtal med företrädare för den colombianska regeringen. Jag vet att man gör saker. Jag vet att man försöker få ett rättssystem som fungerar etcetera. Men i de fall då till exempel markägare har vunnit tvister i domstolen, när man har vunnit mot till exempel den colombianska regeringen, efterlevs inte domarna. Man får alltså inte hjälp med efterlevnaden och genomförandet av den dom som man har fått. Därför har man fortfarande inte något större förtroende för rättssystemet. Det är ju oerhört viktigt att det finns ett rättssystem som fungerar. Människor ska kunna lita på polisen, armén, de kommunala myndigheterna etcetera. Men det kan man inte göra i heller. Det är det jag menar. Även om Uribe har fått starkt stöd i två val finns ändå hela den här apparaten runt omkring som inte fungerar, och något beror det på. Vi måste jobba mycket mer med dessa frågor, med att få människor att kunna känna sig trygga i . Jag menar att vi skulle kunna spela en stor roll. Det kanske inte är så att vi bara ska fråga eller känna efter: Vill ni ha oss? Vill ni att vi ska göra något? Vi kanske ska föreslå det själva också. När det gäller demobiliseringen är det ju så att man har demobiliserat stora grupper. Men sedan har vi ett annat problem; att en hel del av de här grupperna i stället har gått in i andra väpnade grupper. De har blivit allmänt kriminella i stället, eller jobbar i knarkkarteller och så vidare. Egentligen är det väl inte så att de har gått ur det ena och in i det andra. har de kanske funnits på båda håll. Det är ju väldigt nära kopplat i . Det finns inga som är goda, som jag kan se. Jag kan inte se att det finns någon enda grupp som bara är bra, som bara är god. Det är väldigt många som har kopplingar till än den ena, än den andra skurken, om man säger så. Och de som lider mest är ju civilbefolkningen, de som hamnar mitt emellan de olika grupperna. Ena dagen kommer armén och försöker tvångsrekrytera dina barn, kommer paramilitären och försöker göra det och är det Farcgerillan eller . Det finns människor som har hamnat i den här situationen och som har kommit till och fått stanna i . Det är kvotflyktingar som är här och som har befunnit sig i de här situationerna. Det är oftast människor på landsbygden som drabbas mest, inte minst minoriteterna. När man ger sig av ned på stan för att handla blir man anklagad för att tillhöra Farc, och när man kommer tillbaka med det man har handlat blir man anklagad av Farc för att man har varit och skvallrat för regeringen. Vi skulle kunna göra mycket. Jag skulle gärna se att utrikesministern försöker ta en större aktiv roll när det gäller att hitta den humanitära lösningen. 48 Utrikesminister (): Jag för noggranna anteckningar om detta och bär med mig dessa anteckningar. Låt mig avslutningsvis säga att det har gjorts rätt betydande framsteg. Det är en helt annan ekonomisk utveckling i . Alldeles bortsett från vad vi nu talar om hade man en brottslighet som var förödande. Det var kidnappningar och mord på fackliga ledare. Den brottsligheten är nu väsentligt reducerad. Vi har vissa framsteg i vad vi kan kalla fredsprocesser det kanske är väl ambitiöst när det gäller att tränga tillbaka, demobilisera och marginalisera inflytandet för de olika paramilitära grupperna, Farcgerillan och de övriga gerillorna. Det försvåras avsevärt av narkotikasituationen. Framsteg har skett där också, men att få bukt med det är inte alldeles enkelt. Det ser vi i andra områden. Vi har anledning att både ge vårt stöd till den colombianska regeringen i sina ansträngningar och att upprätthålla kontakter som kan användas för humanitära eller politiska ändamål, självfallet med förståelse från regeringen i . 49 (): Avslutningsvis vill jag återgå till frågan om förtroendet för myndigheterna och vikten av att vi hittar en modell. Det är ingen som litar på Farc. Det är ingen som litar på regeringen och det är ingen som litar på någon av de andra heller. Hur ska vi kunna hjälpa colombianerna att återfå förtroendet för den demokrati som man ju ändå har i ? Hur ska man hjälpa människor i att komma från en situation av total otrygghet och total brist på förtroende för institutioner och myndigheter genom att säga att vi stöder regeringen? Det är viktigt att se till att det inte bara blir ett stöd för regeringen utan att det blir ett stöd som omfattar hela det civila samhället, annars har man hamnat på någons sida och då är man suspekt. 50 Utrikesminister (): Jag håller med om det. Att vi har ett politiskt stöd till regeringen i dess fredsansträngningar är ganska självklart. Att de kontakter vi har, om vi skulle ha några av denna art, måste vara med förståelse från den colombianska regeringen är relativt självklart. Man måste självfallet också ha en mycket bredare kontaktyta annars fungerar ingenting. Det stöd vi ger till bland annat FN:s kontor för mänskliga rättigheter är en del av detta. Det finns också annan stödverksamhet som inom ramen för det lilla avlägsna landets begränsade förmåga möjligtvis kan ha viss betydelse i sammanhanget. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 12 § Svar på interpellationerna 2007/08:332 och 334 om vårdnadsbidragets konsekvenser 51 Socialminister (): har frågat mig hur jag ska verka för att kommunerna ekonomiskt kompenseras för införandet av vårdnadsbidrag samt vilka initiativ jag avser att ta för att vårdnadsbidraget inte drabbar kvaliteten i barnomsorgen. har också frågat integrations- och jämställdhetsminister vilka åtgärder hon avser att vidta för att motverka vårdnadsbidragets negativa effekter på jämställdheten samt om statsrådet avser att ta initiativ till att regeringen återkommer till med en utvärdering av vårdnadsbidragets effekter ur ett genusperspektiv samt när regeringen avser att återkomma. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på båda interpellationerna. Det är glädjande att jag återkommande får möjlighet att i debattera familjepolitiken. Dessa frågor är viktiga för regeringen och i synnerhet för oss kristdemokrater. Regeringen kommer att presentera en familjepolitisk reform som består av frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag, jämställdhetsbonus, barnomsorgspeng och ökat pedagogiskt uppdrag i förskolan. Gemensamt för alla delar i reformen är att de syftar till att öka familjernas valfrihet och stärka föräldrarnas makt över sin livssituation. Både kvinnor och män ska kunna kombinera familjeliv med arbetsliv. Regeringen vill utveckla och modernisera den svenska familjepolitiken. Avsikt och ambition är att stödja föräldrarna i de val de gör i sin vardag. Införandet av ett frivilligt kommunalt finansierat vårdnadsbidrag är en reform som efterfrågas av många föräldrar i och kommer att bli ett alternativ för de föräldrar som önskar mer tid med sina barn. Med ett vårdnadsbidrag kan föräldrar välja mellan att ta hand om sitt barn i hemmet, eller att kombinera detta med förskoleverksamhet eller annan barnomsorgsverksamhet. På detta sätt blir det möjligt att på olika sätt kombinera vistelse i förskoleverksamhet och omsorg i hemmet med förvärvsarbete. Jag vill här återigen lyfta in barnperspektivet i diskussionen om familjepolitiken. Det är viktigt att se att barnen är personer med olika behov. Föräldrarna är de som har huvudansvaret för barnets välbefinnande och att se till barnets bästa. På frågan om vårdnadsbidraget och kvaliteten i förskolan vill jag tillbakavisa farhågorna om att kvaliteten i förskoleverksamheten kommer att bli sämre i de kommuner som inför vårdnadsbidrag i jämförelse med . Kommunernas skyldighet att tillhandahålla plats i förskoleverksamhet med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets egna behov kvarstår. Regeringen anser också det viktigt att ytterligare fördjupa kvaliteten i den verksamheten. Därför vill jag betona vikten av att alla barn som har behov av en förskoleplats också ska få ta del av en sådan i en verksamhet med hög kvalitet. Familjepolitiken och jämställdhetspolitiken går hand i hand. En ökad jämställdhet kan bidra till tryggare familjeförhållanden och till stabila uppväxtförhållanden för barnen. Regeringen vill därför förbättra förutsättningarna för ett aktivt och jämlikt ansvar för föräldraskapet, utan att för den skull ta ifrån familjerna deras självbestämmande. Som jag tidigare nämnt är vårdnadsbidraget en del i den familjepolitiska reformen. En annan del är regeringens förslag till jämställdhetsbonus. Jämställdhetsbonusen syftar till att förbättra förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män i ansvaret för hem och barn i uttaget av föräldraförsäkringen och på arbetsmarknaden. I debatten om det svenska vårdnadsbidraget refereras ofta till erfarenheterna från bland annat . Erfarenheterna som nämner är att invandrade kvinnor och unga kvinnor med låg utbildning och svag ställning på arbetsmarknaden nyttjar bidraget. Det svenska förslaget, som remissbehandlats och bereds inom , skiljer sig emellertid på några avgörande punkter från det norska vårdnadsbidraget. Det svenska förslaget är utformat för att främja arbetslinjen och undvika inlåsningseffekter så att människor som står långt ifrån arbetsmarknaden inte ska hamna ännu längre bort. Det är därför inte rimligt att applicera de norska erfarenheterna direkt på ett svenskt vårdnadsbidrag. Vidare när det gäller detaljer i utformningen av förslaget avser regeringen att återkomma till i vår med en proposition om vårdnadsbidraget och i den redogöra för bland annat hur reformen ska utvärderas och följas upp. Avslutningsvis vill jag framhålla att det kommunala vårdnadsbidraget är en frivillig reform för kommunerna att genomföra vilket innebär att den kommunala finansieringsprincipen ej tillämpas. Hur många kommuner som kommer att införa ett vårdnadsbidrag, hur många föräldrar i dessa kommuner som kommer att efterfråga bidraget, hur många månader föräldrar har behov av bidraget samt till vilken del föräldrarna kommer att välja ett vårdnadsbidrag är svårt att överblicka. Min ambition däremot är att de föräldrar som önskar ett vårdnadsbidrag också ska ha möjlighet att få det. 52 (): Jag tycker precis som socialministern att det är väldigt spännande att stå här i kammare och få debattera vårdnadsbidrag och fokusera på skillnaderna mellan höger och vänster i familjepolitiken. Jag tänker ägna det första inlägget åt den första interpellationen jag ställde. Jag ställde två interpellationer eftersom det är två olika frågor även om de båda två behandlar vårdnadsbidraget. Jag börjar med jämställdheten. Det finns inte någon som inte skulle säga att vårdnadsbidraget är ett hot mot jämställdheten. Vi vet att det är ett hot mot jämställdheten och att det slår hårdast mot kvinnor. Det behöver vi inte diskutera. Även om man vill införa vårdnadsbidrag kan man erkänna det och se till: Hur kan vi arbeta för att minska de problem vårdnadsbidraget innebär för jämställdheten? Där vill jag ställa några frågor. Vårdnadsbidraget drabbar kvinnor hårdast. Kvinnor med svag ställning på arbetsmarknaden kommer längre ifrån arbetsmarknaden. Kvinnor med svag ställning på arbetsmarknaden drabbas av inlåsningseffekter i hemmet. Kvinnor med stark ställning på arbetsmarknaden men som ändå väljer att ta ut ett vårdnadsbidrag drabbas i form av sämre karriärutveckling och löneutveckling. Alla kvinnor jag, du och alla vi andra drabbas av vårdnadsbidraget för att det skapar en bild av och en syn på kvinnor som sådana som inte vill delta i arbetslivet, i karriärutveckling och i löneutveckling. Det är sådana som man inte på riktigt kan räkna med utan ses som reservarbetskraft. Det drabbar kvinnor som kollektiv på samma sätt som ett ojämställt föräldraledighetsuttag gör. Det drabbar också kvinnor när de blir äldre i form av sämre pensionsmöjligheter. Kvinnor som väljer att ta ut vårdnadsbidrag får i fickan utan skatt. Det kan låta jättebra att det är utan skatt. Då får man . Sanningen är den att man inte får några pensionspoäng för det. Om man vill ha samma pension som man hade haft om man hade yrkesarbetat får man betala in en privat pensionsförsäkring. Den som tjänar måste då betala in till en privat pensionsförsäkring för att kunna skapa jämvikt mot det som vårdnadsbidraget skadar så att man har kvar . Det finns inte någon som kan leva på och inte heller någon som kan leva på . Det skadar för kvinnorna. Men det skadar jämställdheten mer. Det skadar för männen. Män får sämre möjligheter att få nära och djupa relationer med sina barn under de fösta tre åren. Vi har ett skevt uttag av föräldraledigheten. Det är också ett problem för männens möjligheter att få nära relationer till sina barn. Men med ett vårdnadsbidrag skulle vi ytterligare förvärra detta. Vi skulle ytterligare ta bort papporna från familjen och ytterligare förstärka mammornas plats. Sist men inte minst kan man undra vem som vinner på detta. Även om både kvinnorna och männen förlorar är nog barnen de största förlorarna. Barnen kommer att växa upp i familjer och i en samhällsstruktur som säger att gamla förlegade förtryckande könsroller åter ska råda. Det vill inte jag. Här tror jag att vi hamnar i kärnan av vad som är skillnaden mellan höger och vänster i familjepolitiken. Jag vill ha ett modernt samhälle där varje barn, pojke som flicka, har samma rättigheter att utvecklas. Högern vill ha ett samhälle där man ger bilden av gamla förlegade könsroller. Vårdnadsbidraget, hemmafrubidraget, är bara ett led i detta. Därför frågar jag: Hur motverkar du, , problemen med jämställdheten i vårdnadsbidraget? 53 (): Först vill jag tacka för att den här interpellationen har kommit. Det är en mycket viktig debatt och en debatt som jag gärna deltar i. Jag och tror på föräldrarna. Vi tror att föräldrarna vet vad som är det bästa för sina barn. Vi är övertygade om att föräldrarna är de viktigaste personerna i ett barns liv. Vi är också övertygade om att föräldrarna kan välja omsorgsform för sina barn. Det är helt tydligt att och tror någonting annat. De tror att politiker och myndigheter vet bättre än föräldrarna. De vet vad som är bäst för varje enskild ett- och tvååring, och de misstror föräldrarnas förmåga att välja. Debatten om införandet av ett vårdnadsbidrag visar på en väldigt tydlig skiljelinje i svensk politik. Å ena sidan är det vi kristdemokrater som tillsammans med andra företrädare för alliansregeringen tror på varje familjs förmåga att själv fatta beslut om sin egen vardag. Å andra sidan är det Socialdemokraterna och andra vänsterpolitiker som i anda anser att staten vet bäst. Det är därför som det är staten som ska besluta och då besluta om så mycket som möjligt och allra mest om hur de minsta barnen ska tas om hand. Familjer gläds över förslaget. Också jag och många remissinstanser gläds över förslaget om införandet av ett vårdnadsbidrag. Kommuner och Landsting säger i sitt remissvar: Vårdnadsbidraget är en valfrihetsreform som stärker familjernas valfrihet, ger chans till mer tid för barnen och utgår från att familjer är olika och har olika behov. Det tycker jag är en ganska bra sammanfattning av vad förslaget om ett vårdnadsbidrag innebär. För mig är det omöjligt att förstå att detta kan vara kontroversiellt. Kritiken mot förslaget kommer alltså inte från familjerna, utan kritiken kommer från vissa myndigheter, från socialdemokratiska kommuner och från enskilda politiker, till exempel nu från . Kritiken består ofta i två delar. Den ena delen är att vårdnadsbidraget, säger man, kommer att innebära att barnet, det vill säga ett- och tvååringen, har för lite tid i förskolan. Därmed hotas barnets kunskapsutveckling inför skolstarten. Ja, ni hörde rätt för lite tid i förskolan. Jag måste fråga om det är någon här som någonsin har träffat en förälder som oroar sig för att dess ettåring går för lite tid i förskolan. Jag undrar också om det är någon som på allvar tror att det barn som börjar i förskolan vid två eller ålder kommer att ha en sämre kunskapsutveckling inför skolstarten än om barnet hade börjat . Vem kan påstå att barn som är hemma eller hos en dagbarnvårdare, något som vi också måste ta med i den här debatten, inte utvecklas? Min erfarenhet är att barn lär och i olika miljöer. Barn som är hemma eller som är hos en dagmamma under sina första år kan få en minst lika bra start som de barn får som går i en bra förskola, och vi ska ha bra förskolor. Jag anser att barnen ska vara där de känner mest trygghet. Men det är föräldrarna som ska bestämma. Det argument som vi ofta hör vi har fått höra det också här är att införandet av ett vårdnadsbidrag skulle innebära en katastrofal urholkning av resurserna till förskolan. Men eftersom det är frivilligt för kommunerna vill jag nog påminna om att kommunerna själva är positiva till förslaget. Om detta var något som skulle urholka deras egen verksamhet skulle de inte, tror jag, vara positiva. Jag har väldigt svårt att ta svartmålning på allvar. Det ska inte vara någon motsättning mellan en bra förskola med hög kvalitet och införandet av ett vårdnadsbidrag. 54 BORIANA (): Att ta ut vårdnadsbidraget är valfritt; det är inget tvång. Genom att påstå att vårdnadsbidraget försvårar etableringen på arbetsmarknaden för redan svaga grupper omyndigförklarar man en massa människor. Det är upp till var och en att bestämma om han eller hon ska stanna hemma lite längre med sina barn eller inte. I interpellationen görs en koppling mellan invandrarkvinnor och svaga grupper. Det gör mig ledsen. Vi invandrare är inte en homogen grupp, utan vi är individer med olika förutsättningar, med olika mål i livet och med olika drömmar. Det har länge varit en socialdemokratisk strategi att se människor som offer som inte kan ta hand om sig själva utan som måste förlita sig på statens kollektiva lösningar. Vi invandrare behöver inte någon som talar om för oss vad som är bäst för oss, utan det vet vi själva vare sig vi väljer att stanna hemma med våra barn eller vi väljer att satsa på karriären. Av de argument som framfört i sitt inlägg kan man dra slutsatsen att föräldraledigheten borde vara minimal och bara . Då skulle den också delas demokratiskt mellan mamman och pappan i familjen. Uttrycket hemmafrubidrag till de kvinnor som gift sig rikt är, tycker jag, ett orättvist påhopp på dem som väljer att stanna hemma med sina barn. Det tyder på en människosyn som är under all kritik. De som väljer att utnyttja det kommunala vårdnadsbidraget är inte omyndiga stackare som behöver hjälp med att ta sig ur hemmafruträsket, utan de är myndiga människor som själva borde få välja, borde få säga hur de vill ta hand om sina barn. 55 (): står vi här igen, friskt debatterande ett kommunalt vårdnadsbidrag. Det är en viktig debatt och en viktig diskussion; det vill jag absolut understryka. Jag blir alltmer fascinerad över hur debatten går och över argumenten från ministern och de borgerliga företrädarna här. Om det är så att ni ärligt och riktigt menar att ni vill ha en familjepolitik som ger människor möjlighet att få mer tid med sina barn och dessutom möjlighet att faktiskt arbeta och vara självförsörjande är frågan: Varifrån kommer det kommunala vårdnadsbidraget om som bara vissa kommer att använda? Många är ju redan exkluderade. Betyder det att ensamstående föräldrar inte vill ha mer tid med sina barn? De kommer aldrig att kunna använda det kommunala vårdnadsbidraget. Om ni verkligen menar att ni vill ha, ge och bygga en struktur som vi politiker gör omkring familjerna som ger dem möjlighet att få mer tid med sina barn i kombination med någonting mycket viktigt som jag tror att de allra flesta av nutidens föräldrar vill, nämligen kunna arbeta och vara självförsörjande, frågar jag: Varför väljer man inte att bygga vidare och att vidareutveckla den extremt goda och bra föräldraförsäkring som vi socialdemokrater har byggt upp och som vi har format det här landet med? Också vi tycker att det är viktigt att föräldrar får tid med sina små barn. Varför väljer man inte att vidareutveckla föräldraförsäkringen? Den försäkringen bygger faktiskt på en inkomstbortfallsprincip. Både män och kvinnor får därmed en reell möjlighet till mer tid med sina barn. Det är en föräldraförsäkring som faktiskt ger samma möjligheter för både män och kvinnor, både mammor och pappor. Vi kan gemensamt arbeta med olika goda förslag för att få papporna att ta klivet in i familjen. Om man vill ha en jämställd familjepolitik handlar det om att stärka den svaga parten i familjen. I det här fallet handlar det om papporna. Vi måste hjälpas åt att ge papporna verktyg så att de vågar, kan och vill ta sitt ansvar i familjen. Om vi verkligen menar att det handlar om barnens bästa och mer tid undrar jag varför vi inte använder och vidareutvecklar den föräldraförsäkring vi har. Jag blir alltmer fascinerad av debatten. har förslaget till och med varit med i en remissrunda. Rundan har varit kort, och det kritiserar många remissinstanser, men det kommer en massiv kritik. undrar var barnperspektivet är. SKL undrar varför man inte ens har analyserat kostnadskonsekvenserna för kommunerna. Det är inte bara vi i oppositionen som är oroliga för barnen i förskolan . Det handlar om barn och föräldrar som vill ha sina barn i förskolan. De behöver ha dem där så att de kan arbeta och försörja sig själva. De vill lämna dem i en trygg, lugn och utvecklande miljö. Men dessa barn är man inte beredd att satsa pengar på och försäkra sig om att de får en riktigt bra förskola också i de kommuner som inför ett kommunalt vårdnadsbidrag. Jag är, som sagt, fascinerad av debatten. Jag är också fascinerad av att våra gemensamma pengar enkelt kan användas på vissa ställen. Det går att använda dem i ett kommunalt vårdnadsbidrag för vissa. Man kan heltidsarbeta och fortfarande ta ut sitt vårdnadsbidrag. Då kan man göra ett avdrag för en hushållsnära tjänst. Då är det finansierat två gånger. Om man anställer någon som är under 25 kan man också få rabatt på socialavgifterna. Det är trippelfinansiering av våra gemensamma medel, men pengarna ska inte läggas på de barn som blir kvar i förskolan. Det är sådant som jag vill ha utrett i den här debatten. 56 Socialminister (): Tack för alla friska inlägg så här långt. Det är viktigt att vi inte gör så här för att vi tror att vi har en modell som passar alla barn och alla familjer. Vi vill lägga mer beslutsmakt hos föräldrarna själva, och det finns starka önskemål om det. Många barnfamiljer upplever att de har för lite tid för barnen när de är små. Syftet med vårdnadsbidraget är att möta barnfamiljernas behov, och det här är en reform som har ett tydligt barn- och valfrihetsperspektiv. Barnomsorgen ska förstås inte organiseras utifrån förskolans, kommunens eller diverse myndigheters behov och önskemål utan utifrån vad som är det bästa för barnen. Barn är olika. Barn behöver olika former av barnomsorg, i synnerhet när de är riktigt små. Vårdnadsbidraget ökar möjligheterna och gör det möjligt för fler att anpassa sin arbetstid och föräldraledighetens längd utifrån barnens och föräldrarnas egna behov och önskemål.