prot · GV09116 · 2008-05-21 00:00:00 — Civilanställda blir färre, och situationen blir inte bättre av att regeringen gett polisen besparingar på sammanlagt i två budgetar i rad. , som vi besökte i går, fanns också med. Tio poliser har sagts upp med omedelbar verkan. Kriminalvården, dit dessa tio nu eventuellt ska dömas, förvarnar att det behövs med tanke på den takt platserna behöver byggas ut. Det behövs 2 miljarder, pengar som inte finns . Man kan förstå frustrationen hos generaldirektör när han, för att ekonomin ska gå ihop, går ut och föreslår halvtidsfrigivning, korta straff och kölappar när man ska sona sitt brott. Därför är det viktigt för oss socialdemokrater att påtala att passiviteten i den borgerliga regeringen måste släppa. Därför är det viktigt att påpeka att reformer som kostar måste betalas. Jag efterlyser den insikten hos de borgerliga i justitieutskottet. Jag efterlyser den insikten hos den borgerliga regeringen. Inte minst gäller det när de lägger fram en reform som kostar 60 miljoner. Vi har två reservationer som belyser svårigheten med, och den komplexa bilden av, dessa mål när de tas upp i domstolen, hur svårt det kan vara för de människor som berörs av målet. Bland annat tar vi upp det problem som kan uppstå när det, i undantagsfall, sker en felaktig bedömning vid en rättspsykiatrisk undersökning vad gäller vårdbehov och diagnos. Även om vi vet att undersökningen görs på ett mycket omsorgsfullt sätt är det så pass svårt att det kan leda till utskrivning från rättspsykiatrin efter eftersom vårdbehovet ansågs vara ringa. Därför menar vi att det borde finnas möjlighet till omprövning i dessa fall. Också utredaren säger att han kunde tänka sig en sådan omprövning. Det skulle nämligen vara fråga om ett mycket snävt användningsområde. Kanske kunde det hända . Regeringen har dock valt att inte föra fram detta förslag, vilket är olyckligt. Vi tror att det hade varit bra att införa en sådan omprövning och att den hade fyllt en funktion. Det andra som vi tar upp gäller när någon blir dömd till fängelse. När den personen sedan ska lämna fängelset kan ett vårdbehov finnas kvar. Vi anser att inte heller här har regeringen lagt fram något förslag om hur vi ska ta hand om dessa fall. Var finns broarna ut? Huruvida en person som döms är allvarligt psykiskt sjuk, men själv vållat sitt tillstånd och därför bedöms ha ett begränsat vårdbehov, ändå utgör en stor fara för sig själv och andra är naturligtvis svårt att fastställa. Det finns ytterligare en sak som jag tycker är oerhört viktig och som vi socialdemokrater för fram. Vi kan diskutera reformer och lagstiftning, men vi måste också se till helheten. Vi måste inse att psykiatrin behöver förstärkas. Det finns brister när det gäller de psykiskt sjukas möjligheter till vård. Det gäller verksamheten såväl inom den slutna som inom den öppna psykiatrin. Den måste förstärkas på många områden. Vi socialdemokrater har därför krävt en nationell handlingsplan för psykiatrin. satsar vi 1,4 miljarder mer än regeringen på psykiatrin. Detta ska ses i ljuset av att den borgerliga regeringen dragit ned på resurserna till psykiatrin. Vi vill satsa 1,4 miljarder mer framöver. De är väl intjänade pengar för dem som far illa och också har rätt att färdas väl på sin väg genom livet. Jag tror att jag slutar där, fru talman, för jag ser att min talartid håller på att ta slut. 20 (): Mordet på en pojke i utförd av en psykiskt sjuk man som hade slutat medicinera och hålla den kontakt med psykiatrin som han skulle ha hållit, en psykiskt sjuk man som kör bil på gågatorna i , en psykiskt sjuk man som utanför en tunnelbanestation i går bärsärkagång med ett basebollträ och slår på alla som befinner sig i närheten är händelser som vi alla upplevt och blivit bekymrade över. Många av oss har blivit skrämda över att människor begår sådana brott. Men, fru talman, vi måste också förstå att i dessa tragiska händelser finns mycket tragik även åt andra hållet. Det handlar om psykiskt sjuka människor som inte fått det stöd och den hjälp de vill ha. Vi har en tendens i samhället att som lagstiftare vilja hitta en lagstiftning för hur vi ska kunna möta detta. Hur ska vi kunna straffa människor? Hur ska vi kunna bedöma brottet när någon är psykiskt sjuk? Det är frågor som vi brottats med , och som man även brottas med i andra länder. Gränsdragningarna är alltid komplicerade. Dessutom måste vi inse att allt inte går att lösa med lagstiftning och straff. Med tanke på hur komplicerad frågan är, och att det funnits ett behov av reformer, tillsattes 1999 den parlamentariskt sammansatta kommittén. Den skulle utreda helheten vad gällde ansvar och påföljder för psykiskt störda lagöverträdare. De överlämnade sitt betänkande . Jag delade inte alla de ståndpunkter som fanns i utredningen även om det var en enig kommitté som överlämnade betänkandet. Där försökte man ta ett helhetsgrepp om dessa svåra frågor. I det betänkande vi debatterar har man valt att plocka ut vissa delar ur den mycket komplicerade utredningen. Man har valt att plocka ut delar som jag anser egentligen bryter mot hela rättssystemet, vilket innebär en, tyvärr populistisk, förenkling av den svåra problematiken. Förslaget innebär att fängelseförbudet till viss del avskaffas. Det sägs att om någon begått ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning ska han eller hon i första hand dömas till annan påföljd än fängelse. Då ska man veta att redan under allvarlig psykisk störning har en mängd människor med personlighetsstörningar, psykiska diagnoser och andra problem sorterats bort. Det ska alltså vara fråga om en allvarlig psykisk störning. Det är där vi dragit gränsen. öppnas den gränsen upp. Det sägs att personen i fråga i första hand ska dömas till annan påföljd än fängelse, och fängelsestraff får bara dömas ut om det finns synnerliga skäl. Vidare sägs att det vid bedömningen, om det finns synnerliga skäl, ska räknas in om brottet har högt straffvärde. I propositionen finns funderingar om ett straffvärde på ungefär , men man vill inte sätta en fast gräns utan domstolarna måste kunna använda sig av detta. Det sägs alltså att trots att det finns en allvarlig psykisk störning ska brottets straffvärde värderas, inte personens förmåga att kunna bedöma och förstå att han eller hon begått brottet med andra ord bemöta och möta allmänhetens kritik över att personen i fråga inte döms till ett straff. Ponera nu att jag skulle vara allvarligt psykiskt störd. Jag gör som mannen som gick lös med basebollträ och inte visste vad han gjorde. Om jag lyckas träffa folk på axlar, ben och så vidare kommer brottets straffvärde inte att vara så högt. Då kan jag dömas till rättspsykiatrisk vård. Behovet av vård är det som kommer att prägla det. Men vevar jag något högre och träffar någon i huvudet och människan skulle avlida är definitivt straffvärdet högt. Trots att jag har exakt samma allvarliga psykiska störning kommer jag i det här fallet att dömas till fängelse. Med andra ord gör vi i frågan om allvarligt psykiskt störda människor en lagstiftning där vi ska värdera vad det var de gjorde som de inte visste och kunde kontrollera att de gjorde. Det är ingenting annat än att frångå hela vår rättstradition och möta en debatt som jag tycker att vi borde kunna möta på ett annat sätt. Man lägger till att om personen inte visste vad den gjorde och saknade förmåga att inse gärningens innebörd eller anpassa sitt handlande efter en sådan insikt får den fortfarande inte dömas till fängelse. Men detta gäller dock inte om den tilltalade i anslutning till gärningen själv har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat liknande sätt. Självklart: En person kan veta att den råkar i ett visst tillstånd om den dricker alkohol. Har man den kunskapen och vetskapen är det ganska lätt. Men problematiken kring det här är inte så enkel. Det kan vara på annat sätt. Det kan röra sig om en psykiskt sjuk person som medicineras och går hos läkare och där man har kontroll. Men vi vet att människor när de går in i olika psykiska tillstånd kan sluta medicinera och i det läget är fullständigt omedvetna om vad de gör och inte kan ta ansvar för sina handlingar. Då har man själv försatt sig i det tillståndet. Den tolkningen skulle man kunna göra. Då innebär det att vi är beredda att döma psykiskt sjuka människor till fängelse. För är det viktigt att vi tar tag i frågan med ett helhetsgrepp och får ett rättssystem som fungerar när det gäller psykiskt störda människor. De har behov av skydd mer än vad många andra har, precis som vi har skyldighet att skydda brottsoffren. I den balansen kan inte straffvärdet vara det som ska vägas in. Dessutom innebär det här att vi rycker isär helhetsbedömningen. Min fråga till alliansen blir: Kommer man nu att ta ett helhetsgrepp? Eller kommer man att plocka in detta steg för steg, men snarare det som bara talar till de psykiskt sjukas nackdel? För mig är det här ett förslag som går helt emot ett humanistiskt samhälle. Vi öppnar möjligheter för att människor som är så psykiskt sjuka att de inte vet vad de gör ändå kan dömas till ansvar för sina handlingar. Hela strafflagstiftningen bygger på uppsåt och att man kan ta ansvar för sina handlingar. Men vi är beredda att döma psykiskt sjuka till samma ansvar som om de inte vore psykiskt sjuka. Det är för mig ett orimligt förhållningssätt. Jag kommer också att kommentera Socialdemokraternas ytterligare två reservationer, eftersom Socialdemokraterna också står bakom det här förslaget. Där ser jag ännu mer problem, och jag är glad över att alliansen inte har med dessa förslag. Det ena är det kvarstående vårdbehovet. Om en person är allvarligt psykiskt sjuk och i det nuvarande systemet hade dömts till rättspsykiatri men i det här systemet kommer att dömas till fängelse anser Socialdemokraterna att personen kan släppas fri om det är fråga om ett relativt lindrigt brott. Då sitter man av det straff som alla andra sitter, för man får ta det fulla ansvaret för brottet även om man är psykiskt sjuk. Men har människan fortfarande ett vårdbehov vill Socialdemokraterna att man då ska kunna ingripa och med tvång, antar jag hålla kvar människan för vård. I den andra reservationen pekar man på en omprövning. Om man ändå döms till rättspsykiatri och inte till fängelse men släpps fri efter alldeles inom rättspsykiatrin ska det kunna omprövas, för då var vårdbehovet inte så stort, så då skulle man nog inte ha dömts till rättspsykiatri. De två förslagen skulle innebära att det inte vore nog med att allvarligt psykiskt störda människor och sjuka människor ska kunna dömas till fängelse. Det skulle innebära att man som psykiskt störd riskerade att aldrig få kortare straff än den som är frisk, men alltid skulle kunna få längre straff än den som är frisk. Man skulle kunna kvarhållas efter strafftiden om man har vårdbehov, och om vårdbehovet har blivit för kort inom rättspsykiatrin i förhållande till fängelsestraffet ska det kunna omvandlas till fängelsestraff. Det kan väl, fru talman, ändå inte vara rimligt? Min fråga till Socialdemokraternas företrädare blir: Riskerar man inte att psykiskt sjuka människor alltid får vara beredda på ett längre straff eller en längre inlåsning, men inte får sitta än den som kan ta fullt ansvar? Vi är inte överens om förändringarna i lagstiftningen när det gäller allvarligt psykiskt störda lagöverträdare. Anledningen till att vi har en särreglering är att vi inser att uppsåtet och ansvarsfrågan blir annorlunda om man har en allvarlig psykisk störning. Denna särreglering måste vi väl ändå vara beredda att ha kvar. Vi vill inte ha en lagstiftning som bara kan falla ut till nackdel för den som är psykiskt störd. Jag yrkar bifall till reservation 1 och avslag på propositionen. 21 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, som vi har tillsammans med . Påföljdssystemet i en rättsstat måste vara konsekvent och lätt att förstå sig på. Det lagförslag som vi nu debatterar introducerar en tudelad rättsordning för psykiskt störda lagöverträdare, där vårdbehovet styr vid brott där straffvärdet understiger frihetsstraff, medan straffvärdesprincipen styr vid brott där straffvärdet överstiger frihetsstraff. Det här tog upp i sitt anförande. Det är kanske inte slarvigt, men åtminstone senfärdigt att bara lyfta fram en liten del av en väldigt omfattande utredning. Då kan sådana här logiska kullerbyttor uppstå. Det är synd att man inte gjorde någonting bättre av utredningen. Den departementspromemoria som vi har pratat om och som betänkandet vilar på strävar efter att hitta en lösning på just det här problemet. Vad ska man göra med personer som gör sig skyldiga till grova brott, där straffvärdet överstiger fängelse, men som inte är vid sina sinnens fulla bruk? råder ett förbud mot att döma till fängelse om brottet begåtts under påverkan av allvarlig psykisk störning. Det är just begreppen som vi tyvärr verkar leka med i betänkandet. Huvudförslaget innebär att behålla fängelseförbudet men att inskränka det till vissa personer. Det är här begreppen kommer in. Det betyder egentligen inte så mycket mer än den text som kommer att stå i lagen. Det handlar om att personen inte hade förmåga att förstå gärningens innebörd eller kunde styra sitt handlande. Den senare gruppen anses i departementspromemorian vara betydligt mindre än den förra gruppen. Om man tittar på det siffermässigt är det en fjärdedel av dem som överlämnas till rättspsykiatrisk vård. I lagförslaget finns egentligen ingen stor skillnad i sak när det gäller hur man uttrycker sig, i varje fall inte för en lekman. Gränsdragningsproblematiken består men har flyttats fram. Det juridiska begreppet allvarlig psykisk störning ersätts av begreppet inte hade förmåga att förstå gärningens innebörd eller kunde styra sitt handlande. Det är således en gränsförflyttning och egentligen också en gradskillnad. Man föreslår att andra påföljder än fängelse i första hand bör väljas när brottet begås under inverkan av allvarlig psykisk störning. föreslår man inte att straffvärdesprincipen ska ges en lika stor roll som enligt förslag. Det står i betänkandet att de praktiska konsekvenserna av förslaget räknat till antalet individer blir begränsat. I departementspromemorian står det att det på sin höjd kommer att vara några tiotal fall . Låt oss säga att domstolarnas praxis förutsägs på detta korrekta och vetenskapliga sätt. Något tiotal individer som med dagens ordning hade överlämnats till rättspsykiatrisk vård kommer att dömas till fängelse om lagförslaget förverkligas. Förslaget kan då tyckas vara av marginell betydelse. Det rör ju inte så många människor. Vilka synpunkter kan man egentligen ha på att ytterligare några tiotal individer ska dömas till fängelse i stället för till vård? En annan öppen fråga som jag är bekymrad över och som också borde bekymra de borgerliga ledamöterna är frågan om psykiskt störda lagöverträdare får en skälig behandling och en dräglig tillvaro på Kriminalvårdens anstalter. Det är egentligen mycket mer än dessa ordlekar eller den gradskillnad som finns i betänkandet. Är det så viktigt att dessa få personer som är psykiskt störda på grund av straffvärdesprincipen ska hamna i fängelse? Det handlar ändå om brottsoffrens upprättelse och att de ska känna att den som har begått detta fruktansvärda brott får något motsvarande. Det ska inte vara i lidande. Det handlar om att vi i samhället kan upprätthålla de principer som hanterar att ingen oskyldig ska dömas till påföljd. har vi också principen att ett offer ska kunna känna att personen som är förövare ska få den påföljd som vi har bestämt och som står i våra lagar. Just den balansen tycker jag att vi ruckar på när vi helt plötsligt tar ut en viktig princip ur en helhetslösning som kom med i utredningen. Jag tror att man kommer att ångra sig. Därför har vi tillsammans med valt att föreslå att helt ska avslå förslaget. Det finns i grunden en mycket större problematik. Det är den fråga som jag tidigare tog upp. Hur ser det ut i Kriminalvården när det gäller personer som är psykiskt störda? Den problematiken finns uppenbarligen, och det hänvisas också till den i utredningen. Utan att lösa den tror jag att det är förhastat att lyfta fram en del av utredningens förslag. Jag yrkar än en gång bifall till reservation nr 1 och avslag på propositionen. 22 (): Det som nu debatterar och senare ska besluta om är en begränsad men icke desto mindre viktig reform på straff- och påföljdsområdet. Det är allmänt viktigt att vi har straff som uppfattas som rättvisa och rimliga. Vi vet också att det på pågår ett arbete att se över och omvärdera straffskalorna och deras tillämpning. Det är förstås ett viktigt reformarbete för alliansregeringen. Syftet med det här förslaget är att täppa till en lucka i lagstiftningen och lösa upp det som mycket länge har varit ett rättsligt dilemma. I propositionen föreslås en reform av påföljdsregleringen för allvarligt psykiskt störda lagöverträdare. Syftet med reformen är att öka flexibiliteten i påföljdsbestämmelsen och därigenom skapa ett större utrymme för proportionalitetsbedömningar som den enskildes behov av vård ska beaktas. Problemet som föreligger och som löses upp är att det är svårt för våra domstolar att i vissa fall i vissa situationer åstadkomma en påföljd som står i rimlig proportion till brottet. är situationen sådan att den som har begått ett brott under en allvarlig psykisk störning men där störningen avtagit till rättegången inte kan dömas till rättspsykiatrisk vård och inte heller till fängelse. är det så att om en person som vid tillfället för gärningen var psykiskt sjuk men som därefter vid tillfället för domstolens prövning behöver mycket ringa vård eller ingen vård alls kan konsekvensen bli att ingen påföljd alls kan utdömas. När det är fråga om väldigt allvarliga brott är det en orimlig konsekvens. Det är en konsekvens som står i strid med det allmänna rättsmedvetandet. Det riskerar att urholka tilliten till vårt rättssamhälle. Vi har tidigare hört att det rör sig om få fall. Men när de uppmärksammas får de en stor spridning och uppmärksamhet och riskerar på så vis att urholka tilliten till vårt rättssamhälle. Vi vet också att detta är angeläget ur ett brottsofferperspektiv. Det handlar om upprättelsen för brottsoffret. Brottsoffret och brottsoffrets anhöriga kan vid mycket allvariga brott få leva med konsekvenserna i kanske resten av sina liv. Men de får se att konsekvensen för gärningsmannen inte blir , en månad utan ingenting alls. ökar domstolens möjligheter att göra en prövning och helhetsbedömning där man når fram till det mest rimliga utfallet och hittar den mest rimliga påföljden. Jag vill göra ett par klargöranden vad gäller den debatt som har förts . Det är möjligen ett par övertoner i hur förslaget och reformen beskrivs. Förslaget innebär inte, som det ibland låtit i den allmänna debatten, att alla psykiskt sjuka som begår brott ska sättas i fängelse. Det ska sägas, som det står i propositionen och som det betonas av utskottet, att i första hand ska en annan påföljd än fängelse dömas för psykiskt sjuka. Det krävs synnerliga skäl för att döma till fängelse. Det ska röra sig om allvarliga brott, högt straffvärde, och det ska saknas behov av psykiatrisk vård. Det är domstolen som har att göra den helhetsbedömningen. De allra mest psykiskt störda ska inte heller kunna dömas till fängelse. De som helt saknat förmågan att inse gärningens innebörd och som inte själva har orsakat den nedsatta förmågan genom eget intag av berusningsmedel ska heller inte dömas till fängelse. Efter de klargörandena skulle jag bara vilja uppehålla mig något kring oppositionens reservationer. Som debatten också har visat spretar oppositionen om inte åt alla håll, så i varje fall åt olika håll. Socialdemokraterna är möjligen något oklara och något okonkreta, men vad jag förstår vill man utsträcka förslagets omfattning, öppna för en ordning där man snabbt kan undanröja och snabbt kan ompröva det som varit domstolens beslut om rättspsykiatrisk vård. Vänstern och vill rakt av avslå förslaget om denna begränsade reform. Sådant ser samarbetet ut när det gäller detta. Så långt ifrån varandra står man i oppositionen på det här fältet. Det ska bli mycket intressant att se hur oppositionen formerar sig i andra frågor som kommer upp på rättsområdet i justitieutskottets beredningsområde. vill jag återigen påminna om att det regeringen nu gör handlar om en begränsad reform som löser upp och knyter upp det som varit ett rättsligt dilemma. Man täpper till en lucka i lagen med det uttalade syftet att stärka tilltron till vårt rättsväsende, att vi ska få rättvisa och rimliga straff och också stärka brottsofferperspektivet i den här diskussionen. I detta anförande instämde (). 23 () replik: Den debatt som vi har som tycker spretar åt alla håll och kanter kanske just sätter fingret på det som den här debatten handlar om. Det är en oerhört svår fråga. Det är oerhört svårt att över huvud taget förstå de gränsdragningarna. Men det vi socialdemokrater säger i våra reservationer är att vi saknar helheten i regeringens förslag. De fall som gäller psykiskt störda lagöverträdare är säkert de svåraste fall som domstolarna har. De är säkert också de svåraste fallen för alla inblandade. Jag är inte säker på att det förslag som vi fattar beslut om kommer att underlätta. Det är därför vi också vill att man tittar över lite andra frågor i det här. Då har vi bland annat lyft fram en fråga. Eftersom man kan dömas till fängelse om man har ett begränsat behov av vård kan det faktiskt kvarstå ett vårdbehov när man lämnar fängelset. Det är där vi undrar: Var finns broarna ut? Hur tänker där? Vi vet ju att det finns stora brister när det gäller psykiskt sjukas och funktionshindrades möjligheter till vård, omsorg, boende, rehabilitering och sysselsättning. Vi socialdemokrater har satsat. Vi har lagt fram förslag om en nationell handlingsplan för psykiatrin på 1,4 miljarder mer än regeringen. Ni väljer andra prioriteringar. Men jag vill ändå ställa frågan till : Var finns broarna ut om det kvarstår ett vårdbehov när man lämnar fängelset? Det är en fråga som vi ställer i en av våra reservationer. 24 () replik: Jag förstår inte riktigt hur Socialdemokraternas argumentation i reservationerna hänger ihop. Man säger att det är väldigt svåra bedömningar. Det kan vi hålla med om att det kommer att vara. Det propositionen ställer upp är tydliga rekvisit för domstolarna. Sedan är det domstolarna som ska göra den bedömningen. Det är domstolarna som är tränade just i att göra helhetsbedömningar, att väga in olika perspektiv. Det här är någonting som jag tycker att vi alla i riksdag ska ha en stor respekt för, domstolarnas förmåga att skipa rättvisa. Vi ska ge dem rätt verktyg. De ska ha goda förutsättningar. De ska kunna göra breda bedömningar och ha möjligheter att utdöma påföljder som är just rättvisa och rimliga. lägger Socialdemokraterna fram förslag om att man mycket snabbt efter att domstolen gjort sin bedömning ska ha en möjlighet till omprövning av domstolens beslut. Hur stärker detta tilltron till domstolarnas komplicerade bedömningar? Hur skapar det tilltro till rättssäkerheten om det som är domstolens ofta väl motiverade, väl övertänkta och redovisade beslut sedan snabbt ska kunna omprövas? Det andra gäller att släppas från fängelse för . Propositionen är mycket tydlig på den punkten. Det är först om det inte finns något vårdbehov att tala om som det kan komma att bli aktuellt med fängelse. Men utgångspunkten är ju där att det ska vara ett mycket ringa eller inget vårdbehov alls. 25 () replik: Vi är helt överens, , om att domstolarna är helt suveräna när det gäller att döma i de här frågorna, även om vi båda, tror jag, har stor respekt för att det är mycket svåra fall där man ska plocka in expertis med mera. Men jag tror inte att det här blir tydligare för domstolarna. svarar inte på min fråga vad gäller broarna ut från fängelset om det kvarstår ett vårdbehov.