prot · GV09129 · 2008-06-16 00:00:00 — Jag bara noterade att vi, när vi nu diskuterar hur vi ska genomföra politik för global utveckling, igen hamnar i en diskussion om ambassadnedläggning. Mig veterligt har inte motionerat om att vi ska återöppna ambassaden i eller anslagit så värst mycket mer pengar till UD:s budgetunderskott som hans regering åsamkade. är en relativt rik nation tack vare oljeinkomster. Vi fasar ut biståndet, eftersom vi har sagt att vi ska fokusera på fattigdomsbekämpning där den blir mest effektiv, och det är i de absolut minst utvecklade länderna. Vi väljer också att prioritera de fortsatta kontakterna och att bygga ut handelskontakter. Vi etablerar mer närvaro av i landet. Vi är från den borgerliga regeringens sida inte beredda att gå lika långt som Socialdemokraterna indikerar, nämligen att låta näringslivet göra en del ambassadåtaganden eller finansiera sådana. Jag tror att det är väldigt viktigt att skilja på rollerna. Därför är jag som sagt var väldigt glad att vi nu i stället fokuserar på tre viktiga ambassadöppningar i närtid. Jag vill också nämna något om . Det är inte så att vi nu styr hela biståndet till de delar där vi har militär närvaro. Jag sade att eller jag tror rentav att det var ledamoten som sade det nu ska gå till de delar där vi har militär närvaro. Det är för att jag vill se ett samlat svenskt grepp som levererar resultat. Det är för att vi ska lära oss av varandra. Jag tror att den svenska militära närvaron har väldigt mycket att vinna på att umgås mer med med flera. Jag hoppas nu att vi ska kunna ha ett helt annat förhållningssätt som gör att vi har en samlad Afghanistanstrategi. 113 HANS () replik: Att den moderata biståndsministern inte är imponerad av biståndspolitik är väl inte direkt någonting som gör mig sömnlös. Om man jämför budgetmotion med den borgerliga regeringens budgetproposition och om man jämför vår motion när det gäller PGU och regeringens skrivelse ser man att det finns tydliga skillnader, både ideologiska skillnader och i den praktiska politiken. En av de tydliga skillnader som jag trots allt ser mellan regeringens och biståndspolitik är hur vi prioriterar och flyttar fram positionerna för jämställdhetsarbete. Vi har lagt fram förslag om att jämställdhetsperspektivet ska bli ett tredje perspektiv inom hela politik för global utveckling. I vår budget föreslog vi att av biståndet skulle öronmärkas till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Vi gör det därför att vi är feminister men också därför att vi inser att utveckling kräver att kvinnor är delaktiga. Vi vet att fattigdomsbekämpning kräver att de av jordens befolkning som är kvinnor också finns med. Och vi vet att demokrati kräver att det finns möjligheter för kvinnor att göra sina röster hörda. Jag har stått i den här kammaren och berömt biståndsministern för hennes engagemang i kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, men är det att omsätta engagemanget i praktisk handling. Man ska gå från ord till handling, precis som biståndsministern sade. Jag måste erkänna att jag blir besviken när jag läser PGU-skrivelsen. Där finns två tydliga perspektiv. Inget av dem är ett jämställdhetsperspektiv. Där finns sex utmaningar som man säger är de viktigaste globala utmaningarna. Ingen av dem är jämställdhet. Där finns 18 fokusområden. Två av dem berör kvinnor. Kvinnorna dyker i bästa fall upp först i bisatserna. I synnerhet på de områden som handlar om ekonomi, handel och investeringar blir det väldigt skralt när det kommer till skrivningar om kvinnors rättigheter. Då är frågan: Vart tog retoriken vägen? När är det för biståndsministern att gå från ord till handling just när det gäller jämställdhetsfrågorna? 114 Statsrådet () replik: Vi har från regeringens sida valt att låta de gamla formuleringarna i politik för global utveckling ligga kvar just för att vi tyckte att de var så banbrytande och just för att borgerligheten stod så mycket bakom både det arbete som lades ned i förväg och sedan betänkandet som vi beslutade om här i . Fattiga människors perspektiv och rättighetsperspektivet det är möjligtvis inom rättighetsperspektivet som man kan väga in detta med kvinnors och flickors roll i utvecklingssamarbetet och allmänt i utvecklingspolitiken. Ett tredje ben om jämställdhet är ingenting som jag direkt vill avfärda. Men jag vill förklara för kammaren varför vi har valt att inte peta i den grundläggande retoriken och i utgångspunkterna som vi faktiskt antog 2003. Jag tycker att har ett äkta engagemang och en stark trovärdighet i den här frågan och är glad för att han jagar regeringen i frågan. Det som blir så viktigt nu är att använder detta dokument för att granska om regeringen verkligen genomför en utvecklingspolitik värd namnet. har vi också gett verktyget till . Vi har också, herr talman, lovat att återkomma med en riktig resultatskrivning som gör att man kan göra en uppföljning. Vi har till exempel under punkten 2.1 Förtryck tidigt definierat till exempel sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och kvinnors betydelse som ett av 18 områden som är centrala för oss. Vi skulle säkert kunna göra mer, och jag tycker att det är väldigt viktigt med den ansats som ledamoten har. Får jag också säga, när jag nu har tillfälle att återgälda den vänlighet som visades mig genom att erkänna mitt engagemang i dessa frågor, att jag inte håller med om att vi har haft en oseriös och ohederlig debatt om biståndet. Jag tror att man i denna kammare har haft väldigt bra diskussioner om utvecklingspolitik och svenskt bistånd, mycket tack vare engagemang. 115 HANS () replik: Jag får tacka för berömmet, men berömmet till trots efterfrågar jag inte ord utan politisk handling och att det retoriska engagemanget för kvinnors rätt ska omsättas i handling. Man har två perspektiv och där saknas jämställdhetsperspektivet. Man har sex utmaningar. De är helt nya och där har regeringen, enligt biståndsministern, valt de sex viktigaste globala utmaningarna . Ingen av dem är kvinnors rättigheter och ingen är jämställdhetsfrågor. Det är bara att beklaga att det är så skralt med kvinnors rättigheter i denna skrivelse. I detta sammanhang vill jag också ta upp något som gjorde mig genuint ledsen och bedrövad , nämligen nyheten att regeringen väljer att dra ned på bidraget till Unifem, FN:s fond för kvinnors rättigheter och arbete med kvinnor. Unifem har en unik roll globalt sett . Man har en central roll när det handlar om den operativa verksamheten, att omsätta retoriken om kvinnors rättigheter till handling. Man jobbar med kvinnors möjligheter att lyfta sig ur fattigdomen, att slippa få hiv och att få bromsmediciner vid aids. Man bekämpar våld mot kvinnor och lägger grunden för kvinnligt ledarskap. Trots det väljer regeringen att dra ned på pengarna till Unifem. och fördubblar och ökar , men den väljer att skära ned bidraget till Unifem. Ofta hör vi biståndsministern säga att det finns så kopiöst mycket pengar att man knappt vet vad man ska göra med dem. Jag har ett bra tips: Ge dem till Unifem! Har man så mycket resurser att man knappt vet vad man ska göra med dem, varför väljer man då att dra ned på bidraget till Unifem? För mig är det obegripligt, i synnerhet när vi har en biståndsminister som brukar prata ofta och mycket om kvinnors rättigheter. är det att gå från ord till handling. 116 Statsrådet () replik: Det är det här som är skillnaden. Vi går från en utbetalningspolitik till en utvecklingspolitik. När vi nu diskuterar bistånd och vad vi ska stötta för olika multilaterala insatser är det oerhört viktigt att man verkligen kan visa på legitimitet. Det gör man genom att visa på resultat och inte på hur mycket pengar man har använt. I vår granskning av de olika bilaterala åtagandena, som uppgår till närmare sjuttiotalet, har vi tittat på vilka insatser och organisationer som är relevanta och effektiva med de svenska skattebetalarnas pengar. Tyvärr har Unifem inte kommit ut tillräckligt väl i den granskningen. Därför ökar vi inte medlen till Unifem, men vi är fortfarande en av de större givarna. Fråga gärna , Kvinna till kvinna och om det är så att engagemang för kvinnors rättigheter i världen har blivit tystare med en moderat biståndsminister! Fråga vad de tycker att vi gör konkret för att ständigt lyfta fram kvinnors roll i utveckling, både som ett mål och som ett medel! Det är så grovt försummat att hälften av mänskligheten inte får vara med i utvecklingen. Det är därför vi på område efter område i dessa utmaningar inte har definierat bristen på jämställdhet som sådan utan låter det genomsyra samtliga utmaningar, till exempel under Förtryck där vi talar om yttrandefrihet. Vem är det som hörs minst i världen? Det är kvinnor. Vi har identifierat sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Under Migrationsströmmar tittar vi på hur man förhindrar trafficking. På område efter område har vi fokus på sådant där kvinnor och barn är mest utsatta. Vi kanske väljer att inte använda den typ av ordmärkningar som är ute efter. Det kanske snarare handlar om en retorisk felbedömning. Men jag kan lova att svenskt engagemang för bilaterala och multilaterala insatser för kvinnors rättigheter i världen ökar. Det ökar både politiskt och ekonomiskt. 117 () replik: Jag vill komma tillbaka till samma tema, nämligen att ord är viktiga men handling viktigare. Är biståndsministern lika glad över att vi miljöpartister jagar på alla ministrar när det gäller klimatfrågan som över jakt för att ni ska tala jämställdhet och lägga vikt vid det? Det här med är mycket bra. Biståndsministern berättade att man arbetar mycket med anpassningsåtgärder. Det är oerhört viktigt att vi anpassar oss till det förändrade klimatet. Det får inte stanna vid att vi bygger mot höjda havsnivåer. Vi måste också se till att vi reducerar utsläppen som orsakar klimatpåverkan. Hur arbetar ministern rent konkret, både i och när det gäller och det stöd som till fortfarande ges till fossilberoende energiprojekt? Hur arbetar ministern för att minska att stödet i så stor utsträckning går till fossilbränslen och i stället går till alternativa bränslen? borde dra ned sitt stöd till i det läget i stället för att höja det. Vad gör regeringen konkret? Det talades också miljö- och klimatflyktingar. Vi kommer att se en ökad mängd människor som lämnar sina hemländer på grund av ett förändrat klimat. De gröna i världen har en idé om hur vi kan lösa detta. Ministern kunde kanske använda det för att åtminstone skrämma och andra. Man ska ta emot människor i förhållande till den mängd utsläpp som varje land har gett upphov till. Det skulle innebära att måste ta emot väldigt många. 118 Statsrådet () replik: Jag diskuterar gärna ett ökat gemensamt ansvarstagande för flyktingproblematiken i världen med . drar ett tungt lass, och det finns många länder som skulle kunna göra mycket mer. Jag nämnde anpassningsåtgärderna för att tydligare berätta vad den svenska kommissionen för klimatförändringar och utveckling gör. Senast satt jag och i för att samköra våra agendor, diskutera vad vi gör på olika möten och hålla oss uppdaterade. När det gäller att reducera klimatpåverkan är det viktigt att vara beredd att jobba med både kunskaps- och kapitalöverföring till utvecklingsländerna. De rika länderna, inte minst EU, inser inte behoven av att när gamla löften att uppnå tillräckligt mycket i bistånd i världen inte uppfylls och vi dessutom står inför en ny utmaning, nämligen att anpassa oss själva men även överföra den rätta typen av ny modern energiteknik till utvecklingsländerna, har man en förmåga att springa ifrån den omvandling av kunskap och kapital som behöver ske. För att kunna göra detta på ett trovärdigt sätt måste vi göra den svenska hemläxan. Det är därför vi utvecklar den svenska klimatpolitiken, inte minst i utvecklingssamarbetet, för att på bästa möjliga sätt påverka bland annat . Jag tycker att har goda och kunniga personer. Frågan som sådan växer i betydelse dag för dag. Men det blir inte bättre än vad alla samlade länder är beredda att göra. Här lyssnar man på , just för att vi har en förmåga att se att vi måste göra mycket hemmavid men att vi kan göra allra mest ute i världen för att kunna komma till rätta med de obalanser som finns. 119 () replik: Biståndsministern nämnde en viktig aktör i detta sammanhang och det är EU. Där är medlem, och vi borde kunna få de andra EU-länderna att ändra sin politik när det gäller fossila bränslen. Många av dem vill inte göra särskilt mycket eller har inte gjort särskilt mycket för att minska sina utsläpp trots Kyotoavtal och alla andra avtal som skrivs och allt vi kommer överens om. Vi har ett stort arbete framför oss när det gäller att få våra kamrater i EU att förändra sitt beteende och få dem att förstå innebörden av det som faktiskt håller på att ske. Jag upplever att det är en liten kunskap om klimatförändringen i många delar av . Där har biståndsministern, miljöministern och alla andra en stor uppgift. Även om vi från sida gör mycket, enligt ministrarna, undrar jag hur mycket gehör vi får för det vi gör apropå det jag sade tidigare om ord eller handling. Många kan tycka att det är jätteviktigt och så skriver man många fina dokument men sedan blir det ändå ingenting. Jag ser en väldigt mörk framtid om vi inte får fart på länderna i den rika delen av världen så att vi kan hjälpa dem i den fattiga delen att bygga upp nya ekonomier utan att de ska drabbas på grund av det som vi ställer till med. Jag är rädd för att det är den utvecklingen vi kommer att se. Det kommer att vara mycket svårt att få de rika länderna att ändra beteende. Hur ska biståndsministern lyckas med det? 120 Statsrådet () replik: Som jag sade tror jag att det är viktigt att kan visa att det går att leva som man lär och att vi i vårt land har kunnat förena en ökad tillväxt med en minskning av utsläppen av koldioxid och visa att ny teknik, marknadsekonomi och annat spelar roll. Vi ska ha ett starkt åtagande i de globala utvecklingsfrågorna där vi måste vara beredda att göra mycket mer insatser både när det gäller kunskap och kapital i utvecklingsländerna. är väl nu framme vid samma slutsats som många andra har , nämligen att det inte räcker med . Framför allt kan EU med sin politiska kraft göra skillnad i världen om alla gör rätt. Det betyder inte att bara för att vi samarbetar kommer alla att förstå det geniala i hur agerar. Vi lär kämpa som i all politik. Jag väljer att inte vara pessimistisk. Jag tror att det går att påverka. Jag tror att har goda exempel att komma med. Frågan är bara hur man lyckas att i nationella valrörelser och på andra sätt få med sig medborgarna och visa att vi har en gemensam uppgift. Jag tror att klimatfrågan och diskussionerna om vår gemensamma miljö, vårt klot, kan vara den nya typen av uppgift som enar oss i visioner. Jag tror att för många utvecklingsländer kan kampen för en bättre miljö och en möjlighet i miljöpolitiken verka nationellt enande, bort från krig och konflikter in i en ny period av förening. Det kan också visa hur man går vidare med många av de ödesfrågor som vi står inför. Jag väljer därför att vara optimist. Jag tror inte alls att det blir enkelt att ena EU inför eller att se till att man gör de rätta sakerna med anpassningsåtgärder för utvecklingsländerna, men att inte försöka vore att svika sina ideal. Jag vill passa på att tacka ärade kolleger i utrikesutskottet. Vi har slitit på varandra hela det här året. Jag vill tacka så mycket. Oseriös eller seriös debatt jag har i alla fall haft väldigt roligt och jag har haft stor nytta av granskningen och de diskussioner som vi har haft. 121 (): Vi socialdemokrater står förstås bakom alla våra reservationer i betänkandet, men låt mig för tids vinnande bara yrka bifall till nr 1, 4, 5 och 10. Det har varit en intressant debatt . Jag ska inte ge mig på att sammanfatta hela den. Jag ska i stället lyfta fram två aspekter som vi socialdemokrater anser är dåligt belysta i regeringens skrivelse. När politiken för global utveckling först beslutades hade vi socialdemokrater all anledning att vara stolta. Det var en världsunik produkt som en enig riksdag stod bakom. Många parlament i världen har med stort intresse studerat PGU. Det är en politik som vi socialdemokrater känner ett särskilt ansvar för eftersom det var vår regering som tog fram den. Det är därför med intresse som vi nu har tagit del av regeringens skrivelse och majoritetens texter i betänkandet. Låt mig först och främst säga att det är bra att man har kommit med en skrivelse som tar ett rejält grepp på hela politiken. Det uppskattar vi. Det finns delar där vi är överens, men där kommer jag av naturliga skäl inte att uppehålla mig. Jag vill i stället peka på ett par områden där jag anser att regeringen i dessa EM-tider skjuter över målet eller helt missat att komma in på planen. Den första gäller synen på marknaden och arbetstagarnas rättigheter. Regeringen lägger starkt fokus på ekonomisk tillväxt, företagande och näringslivets viktiga roll för global utveckling. Vi socialdemokrater är naturligtvis inte emot något av detta, men vi har en mer nyanserad bild av hur man bäst uppnår goda hållbara resultat. Marknaden är inte allena saliggörande. Ekonomisk tillväxt är inte det enda måttet på ett framgångsrikt samhälle. Företagande är inte den enda faktor som skapar sysselsättning. Alla dessa faktorer är förstås viktiga och nödvändiga och får inte glömmas bort. Det finns områden som också är viktiga och som regeringen väljer att knappt alls lägga fokus på. Det gäller arbetstagarnas rättigheter, möjligheter att organisera sig i fria fackföreningar det nämnde och arbetet med att skapa drägliga arbetsförhållanden globalt. Man nämner pliktskyldigt arbetet med konventioner, men engagemanget för arbetstagarnas rättigheter tycker vi är för svagt. Vi socialdemokrater menar att om man vill ha en ekonomisk, social och miljömässigt hållbar tillväxt måste man ha båda dessa perspektiv. Man måste vara medveten om den roll som en rättvis fördelning spelar för en långsiktigt effektiv fattigdomsbekämpning. Vi anser att majoriteten alltför ensidigt sjunger marknadens lov. Av världens 100 största ekonomier är hälften företag. Vi menar att regeringen inom ramen för FN, och starkare måste driva fram regler om företags ansvar för mänskliga rättigheter, arbetsvillkor och en bättre miljö. bör också starkare hävda arbetstagares rättigheter i organisationer som IMF och samt i bilaterala kontakter med upphandlingsregler på alla samhällsnivåer nationellt och globalt. Det andra området som jag tänkte nämna är nedrustning i allmänhet och klustervapen i synnerhet. har en stolt tradition i att vara en föregångare i det internationella arbetet med nedrustning. Många är de initiativ som tagits av på den globala arenan sedan många årtionden tillbaka. Det är slut, men man kan med oro se hur världens militärutgifter ökar . Det internationella nedrustningsarbetet behöver ta ny fart och mer behöver göras. Här har dock den borgerliga regeringen varit förvånansvärt passiv. Ett exempel på denna passivitet som har varit aktuellt under riksdagsåret är det internationella förbudet mot klustervapen. Det är ett initiativ taget av den norska regeringen, som har en socialdemokratisk statsminister och utrikesminister. Det går under namnet Osloprocessen. Klusterbomber är fruktansvärda vapen som drabbar civilbefolkningen i mycket hög grad. Det är också en vapentyp som lämnar efter sig blindgångare som kan orsaka ändå mer skada åratal efter det att de en gång har använts. Offren kan räknas i tusental i , och inte minst senast i där bara av kriget öste ut hundratusentals substridsdelar över södra . Osloprocessen har lett fram till att man i kom fram till en avtalstext som över hundra länder har ställt sig bakom. Jag var där och kunde se den glädje som fanns över att man äntligen har kommit till skott med ett avtal som, om det implementeras, kommer att förbjuda av världens klustervapen. Vad har regeringens hållning varit i denna process? Ett enigt utrikesutskott har ju krävt att regeringen ska verka för ett heltäckande internationellt förbud ett förbud som också kan omfatta den svenska bombkapsel 90 som ingår i JAS Gripens arsenal. Vi menar att bombkapsel 90 hör till ett inhumant, föråldrat och onödigt vapensystem som inte borde få finnas i något lands arsenal, inte heller i . Vad har då regeringens hållning varit? Först var man passiv, sedan var man aktivt obstruerande, sedan verkade man motvilligt rätta in sig i ledet. vet ingen riktigt var regeringen står. Man deltog inte i det första mötet som hölls i i , och man agerade inte åt något särskilt håll i det följande mötet i . Sedan gjorde man ett lappkast inför mötet i på där man plötsligt började verka för undantag för vissa typer av klustervapen. Dessa undantag råkade då omfatta även bombkapsel 90, en händelse som onekligen ser ut som en tanke. I verkade regeringen inse att loppet var kört. En överväldigande majoritet av länderna var emot att undanta klustervapen av BK 90:s typ, och man sågs krypa till korset och motsatte sig inte den slutgiltiga avtalstexten som röstades fram med acklamation. Så långt är det gott och väl. Men det som oroar oss nu är de kommentarer som har kommit från bland andra statsministern och försvarsministern efter Dublinmötet. Signalen som har gått ut är att man får vänta och se vad man nu ska göra och om man verkligen kommer att skriva på avtalet i . Det vore en skam om regeringen lät militära och kommersiella intressen gå före vad en enig riksdag anser och vad över 100 länder har kommit överens om. Vi kräver att regeringen klart deklarerar att man kommer att ratificera avtalet och genast sätter i gång med att skrota bombkapsel 90. Sammanfattningsvis uppskattar vi att man har kommit till med en skrivelse men har förstås även kritik. Det finns delar som vi är överens om, men det finns också delar där det är ideologiska skillnader. Marknaden är inte allena saliggörande, och sambandet mellan en långsiktigt hållbar utveckling och en rättvis fördelning är för svagt belyst. Slutligen: Ratificera förbudet mot klustervapen, skrota bombkapsel 90, och se till att återupptar sin roll som ledare i det internationella nedrustningsarbetet! Som siste talare i debatten önskar jag talmannen och mina meddebattörer en trevlig sommar. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Anmäldes och bordlades betänkande 2007/08:FiU20 Riktlinjer för den ekonomiska politiken betänkande 2007/08:SkU32 Redovisning av skatteutgifter betänkanden /08:FiU21 Tilläggsbudget 1 2007/08:FiU25 Årsredovisning för staten 2007 betänkande 2007/08:KU24 Indelning i utgiftsområden Sammansatta utrikes- och försvarsutskottets betänkande 2007/08:UFöU5 Fortsatt svenskt deltagande i Europeiska unionens militära insats i och 15 § Anmälan om skriftligt svar på fråga Anmäldes att skriftligt svar på följande fråga inkommit 2007/08:1308 Repression mot österrikiska djurrättsaktivister av () till utrikesminister () Svaret redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 16 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av talmannen från sammanträdets början till och med 4 § anf. 27 (delvis), av tredje vice talmannen därefter till och med 5 § anf. 64 (delvis), av talmannen därefter till och med 7 § anf. 76 (delvis), av andre vice talmannen därefter till ajourneringen , av tredje vice talmannen därefter till och med 13 § anf. 107 (delvis) och av talmannen därefter till sammanträdets slut.