prot · GW0922 · 2008-10-29 00:00:00 — Den svenska insättningsgarantin utvidgas genom förslaget till att omfatta fler bankkonton än enligt tidigare regler. Regeringens förslag innebär att inte bara transaktionskonton utan även sparkonton kommer att omfattas av garantin. Regeringen föreslår också att medel som satts in på ett konto inte behöver vara nominellt bestämda. Dessutom innebär förslaget att insättningsgarantin höjs från till . I propositionen föreslås också att regeringen under vissa omständigheter får ställa ut garantier för insättare i utländska bankers filialer i och att dessa ska få ersättning enligt de regler som gäller i bankens hemland. Jag yrkar bifall till betänkandets förslag till beslut. I propositionen Stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet föreslår regeringen sammanfattningsvis en ny lag som gör det möjligt att med kort varsel lämna stöd i olika former till kreditinstitut. Staten ska också i vissa fall ha rätt att lösa in aktier i ett kreditinstitut som omfattas av stöd. I propositionen föreslås att en särskild stabiliseringsfond inrättas för att finansiera stödåtgärderna. Förslagen har, som nämnts tidigare, sin utgångspunkt i de slutsatser som EU:s stats- och regeringschefer antog vid i . Den nya lagen och de lagändringar som föreslås i propositionen ska träda i kraft , det vill säga . När problemen på den amerikanska bolånemarknaden uppstod betraktades de av de flesta bedömare i första hand som inhemskt amerikanska problem som hängde samman dels med sjunkande bostadspriser, dels med komplicerade finansiella instrument med säkerhet i fastigheter som underliggande tillgångar. Under den följande hösten, det vill säga , blev det uppenbart att problemet var djupare och bredare än så. Också engelska banker påverkades. Men fortfarande var den allmänna bedömningen att problemen i första hand var inhemskt amerikanska som kunde lösas genom insatser på den amerikanska finansmarknaden. bedömde man att krisen skulle få återverkningar på konjunkturen och den reala ekonomin, men framför allt genom en minskad tillväxt i . var de flesta överens om att krisen snart skulle vara över. vet vi att alla dessa bedömningar har varit fel och att effekterna av det som började som en begränsad turbulens på den amerikanska bolånemarknaden har fått långsiktiga effekter för både den internationella finansiella sektorns funktionssätt, regleringar och kontroll och för den reala ekonomin, det vill säga tillväxten och den ekonomiska utvecklingen i hela världen. är alla medvetna om att det inte räcker att angripa finanskriser nationellt, utan att det krävs samordnade internationella insatser på flera olika plan. Men måste varje enskilt land göra sin hemläxa. Flera olika principer ligger till grund för regeringens strategi för att möta krisen. De syftar till att värna det finansiella systemets stabilitet och inte primärt enskilda banker. Det är i första hand bankerna själva och deras ägare som ska stå för de kostnader som kan uppstå genom statens åtaganden och de krav som ställs på bankerna själva. En grundprincip är att skattebetalarnas och kundernas intressen ska skyddas. Åtgärderna ska genomföras på ett sådant sätt att risken för snedvridning av konkurrens minimeras, vilket bland annat kräver att åtgärderna i sin tur samordnas med andra länder. Kunskapen om hur spridningseffekter av finansiella problem kan fortplanta sig genom och inom de växande och alltmer komplexa finansiella marknaderna, liksom hur den reala ekonomin påverkas av turbulens och kriser inom den finansiella sektorn, är fortfarande otillräcklig. Regeringen föreslår i propositionen att särskilda resurser avsätts för att stödja forskningen inom dessa områden. Den finansiella sektorn fyller en viktig funktion i ett modernt samhälle. Genom att omvandla sparande till finansiering, omfördela risker och tillhandahålla fungerande betalningsinstrument medverkar bankerna och andra finansiella institut i den realekonomiska utvecklingen för produktion, för handel, investeringar och därmed ekonomisk tillväxt, sysselsättning och välfärd. De integrerade internationella finansmarknaderna är en förutsättning för en fortsatt globaliserad ekonomi. Alla aktörer på den finansiella marknaden agerar, på samma sätt som alla andra producenter av varor och tjänster, för att tjäna pengar genom att erbjuda tjänster som skapar ett mervärde både för säljare och för köpare, genom att förvalta medel på ett sätt som minimerar risken för ägarna, för spararna och för investerarna och genom att erbjuda effektiva och säkra betalningsmedel för enskilda och företag. Genom en väl fungerande konkurrens på de finansiella marknaderna garanteras att sektorns effektivitet är hög, vilket i sig är en förutsättning för en positiv realekonomisk utveckling. Vi ställde större krav redan tidigare på den finansiella sektorn än på de flesta andra företag i en mängd hänseenden. Det krävs särskilda tillstånd för att bedriva bankverksamhet och annan finansiell verksamhet. Vi ställer större krav på kapital och riskhantering än vad vi gör på andra företag. Vi kräver större öppenhet och har särskilda regler för tillsyn och kontroll. Vi har särskilda sanktioner för misskötsel eller för dem som inte lever upp till kraven på öppenhet och insyn i verksamheten. En avreglerad finansiell marknad kräver precisa och tydliga regler. Avreglering är inte samma sak som regelbefrielse. Vi ställer inte högre krav därför att kapital i sig är viktigare än varor och tjänster, utan därför att den finansiella sektorns funktion är central för snart sagt alla andra viktiga samhällsfunktioner. Den finansiella sektorn hanterar stora värden. Därför är konsumentskyddet särskilt viktigt. Banker med finansiella problem måste hanteras så att risken för systemkriser minimeras. En effektiv ordning för hantering av problembanker förstärker bankernas egna drivkrafter att undvika problem och minska risken för att en allmän oro ska uppstå till följd av att en enskild bank har problem. För att vara framgångsrik på både kort och lång sikt måste regeringens och agerande i den här frågan präglas av trovärdighet men också mötas med förtroende både från allmänheten och från marknaden. Det faktum att alla partier i ställer sig bakom de principer som regeringen föreslagit, att förslagen genomförs snabbt och är samordnade med övriga länder inom EU och till viss del andra viktiga länder utanför EU ger en tyngd och en trovärdighet som förhoppningsvis ska skapa lugn på den svenska finansmarknaden och medverka till lugn på de internationella marknaderna. Förtroendefrågan är svårare. som det finns en tendens och vilja vid varje kris att leta syndabockar och straffa dem som skapat krisen är det viktigt att se proaktivt och förhindra att liknande problem uppstår igen. Då måste man balansera. Vi kan inte med säkerhet säga vem som har skapat krisen, vilka faktorer det är som har skapat krisen, vad som var inledningen till krisen. Var det att man hade ambitionen att erbjuda människor med dålig betalningsförmåga möjlighet att köpa sin egen bostad som satte i gång den karusell som ledde till en omfattande världskris? Var det att politikerna och aktörerna på finansmarknaden hittade på nya finansieringsvägar för att möjliggöra finansieringen för enskilda människor med sämre betalningsförmåga? Var det att tillsynen inte fungerade tillräckligt? Var det att vi inte var medvetna om de risker som fanns i de olika värdepapperen, det vill säga den värdering som gjordes av de papper som sedan såldes vidare på de internationella finansmarknaderna? Det är svårt att peka ut syndabockar i en sådan här kris. Därför välkomnar jag regeringens förslag till en fördjupad forskning på området. I gick vi igenom en egen bankkris för mindre än . Den krisen gav oss erfarenheter och kunskaper som är användbara men som också har påverkat den nuvarande situationen. Krisen har medfört att vi har byggt upp en struktur för att förebygga och möta finansiella kriser. Förmodligen har den också medfört en större försiktighet och är en av förklaringarna till att svenska banker är mer konsoliderade och solida än de annars hade varit. har våra erfarenheter varit användbara när andra länder angriper sina problem. Regeringens förslag innebär nya regler som är både heltäckande och överblickbara. talare har gått igenom de olika delarna. Jag ska inte säga mer om det. När det gäller bemyndigande till regeringen att sälja statens aktier i ett institut där staten genom riktad emission eller garantiåtgärder tidigare medverkat till att stärka företagens kapitalbas menar vi att utgångspunkten måste vara att marknaden själv, det vill säga andra aktörer, ska visa intresse att gå in som ägare i banken i stället för att staten ska behålla sitt ägande. Ett överförande av statligt ägande måste därför ske på ett affärsmässigt korrekt sätt. Därför är det bemyndigandet riktigt. Vi kan ha synpunkter på orimliga ersättningar, bonusar och avgångsvederlag. Staten kan som ägare påverka utformningen av dem. Men för oss som lagstiftare och ansvariga för tillstånd och tillsynsverksamhet är det utformningen av ersättningssystemen som är det centrala. Ersättningssystem som ökar riskbenägenheten och därmed stabiliteten i systemet kan inte accepteras. Avslutningsvis vill jag tacka finansutskottets kansli för ett tålmodigt och engagerat arbete under beredningen av det här ärendet. Vi har haft extremt på oss att bereda stabilitetspropositionen. Den första genomgången gjordes med lagrådsremissen som underlag. Efter det att propositionen lämnades fastställdes en motionstid . Under den tiden hade majoriteten och oppositionen kontinuerliga kontakter med kansliet som kontaktpersoner. pågick mer eller mindre kontinuerliga överläggningar innan betänkandet justerades . Det hade inte varit möjligt utan en mycket engagerad insats från kansliets sida. Jag vill tacka från hela utskottet för det arbetet. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslagen i finansutskottets betänkande. I detta anförande instämde (). 5 () replik: Jag vet inte om blev lite besviken när inte tryckte på knappen en gång till och instämde. Jag vill också tacka finansutskottets ledamöter för en bra process i det här ärendet. Jag glömde göra det i mitt anförande. Jag hörde ditt anförande, och du ställde många frågor frågor som jag också ställde i mitt anförande och som jag menar behöver en lösning. Genom dina frågor har du egentligen instämt i förslag om en kommission. Varför förnekar ni betydelsen av ett sådant arbete? Det kanske du kan utveckla. Du pratade om finanssektorns uppdrag att omfördela risker och att det skulle minimera riskerna för ägarna och spararna, det vill säga kunderna. Man kan säga att de totalt har misslyckats i det här fallet. Du pratade också om att man ställde krav på öppenhet och insyn i banksektorn. Det kan vi väl också konstatera har totalt misslyckats. Det konstaterandet borde leda till ett ställningstagande för ditt parti som regeringsparti, men också utifrån det ansvar jag menar att ni har som parti genom att ha företrätt den här linjen av självreglering och marknadslösning som vi nu ser effekterna av. Du pratade också om och ställde frågor om kontroll och uppdrag. Jag menar att finansmarknaden återigen har visat att inspektionen alltid kommer efter. Det är ungefär som med dopning. När dopningspolisen har kommit fram till vilket preparat det rör sig om har man redan hittat ett nytt preparat för att kringgå regelverket. Jag är rädd för att vi kommer att stå här om med samma situation, men med nya så kallade finansiella instrument som orsak. Jag skulle vilja höra hur tänker förhindra det. 6 () replik: Jag ska göra vad jag kan. Jag måste medge att det kommer att kräva medverkan inte bara från alla i den här kammaren, från regeringen och de finansiella aktörerna utan också internationellt. Huvudinvändningen mot ert förslag att tillsätta en svensk kommission för att utreda bakgrunden till den här finanskrisen är att vi bedömer att en sådan kommission inte kan komma fram till någon rimlig slutsats. Det krävs internationella genomgångar, internationella överenskommelser och en internationell konsensus om de faktum som ligger bakom krisen. tillhör dem som ofta pekar ut syndabockar när det uppstår problem. I det här fallet menar jag att den grundläggande syndabocken har varit en social välvilja på en marknad som inte har haft förutsättningar att klara av att försörja alla människor med de bostäder som man har haft intresse och behov av. Det har varit en politisk process i för att öka möjligheterna för människor i små omständigheter att köpa bostad. Det har lett till en kostnadsexplosion på bostadsområdet och till en osund utveckling av finansiella instrument som ingen har haft kontroll över. diskuterade vi här i kammaren ett förslag till nya regler för bankernas kapitaltäckning. hade då en invändning mot det förslaget, nämligen att de stärkta kraven skulle innebära ökade svårigheter för icke betalningskraftiga låntagare företag i glesbygden och människor i små omständigheter att låna pengar i bankerna. Det var en av de invändningar som då hade. Syndabocken är inte tydlig. En svensk kommission kommer inte att sätta fingret på vad som har satt i gång den här typen av kris. 7 () replik: För att tydliggöra vill jag säga att det som ifrågasatte var om rätten att sätta olika räntor beroende på var man bor i landet skulle betyda något för den regionala utvecklingen. Det ville vi följa upp. Det tycker jag var ett väsentligt inlägg i den debatten. låter som gjorde tidigare när till och med slog bakut, nämligen att det handlar om fattiga människors möjlighet att få en bostad och om de politiska samtal som har förts i . Det man sade i var ju inte: Ni måste ordna lån till dessa. Man menade att det skulle vara möjligt. Politikerna sade inte heller: Ni ska paketera det här och sprida det i världen så att vi öppnar för ett risksystem. Inte ens köper den förklaringen, , så det behövs lite tillnyktring från högerns sida. Det kanske finns något grundläggande fel i systemet. Att först tvinga fattiga människor att köpa sig en bostad genom att inte tillgodose bostadsbehovet och sedan göra dem till syndabockar i en finansiell kris är en människosyn som jag tar avstånd från. verkar blunda för att man till och med måste ge i uppdrag att se till att de garantier staten ger tillfaller bankkunderna. måste väl ändå medge att det är något fel i systemet när man behöver sätta en myndighet på att kontrollera vad staten gör med dessa pengar, att garantera bankkunderna deras rätt till lägre kostnader. Hur ser på detta? Han ger inga svar utan säger bara att vi har fel som kräver en kommission. Själv har han inga lösningar. Vi försöker blicka framåt, förhindra, förebygga, komma med olika alternativa förslag, öppna upp för en diskussion och debatt och bidra till det. försöker krypa bakom problemet genom att säga att vi bara vill kräva ansvar. Jag tycker att jag fick dåligt med svar på mina frågor, . 8 () replik: Det kan vara lite svårt att svara på 13 olika frågor, i synnerhet om de är komplexa och svåra. Den huvudfråga som lyft fram är behovet av en svensk kommission för att utreda krisens orsaker och grunder. Jag tror inte att det löser problemet. Internationell forskning kommer att ha anledning att titta på vad som generellt sett riskerar att sätta i gång den här typen av finanskriser. Jag tror att en bättre väg är att internationellt finna former för regleringen av internationella åtgärder. vill jag konstatera att varje statlig insats, både inom det här området och inom andra områden, kräver en uppföljning. Att får uppgiften att på detta område garantera att medlen går till det som de är syftade till är en självklarhet. 9 (): Det finns flera skäl att glädjas åt att kan fatta beslut om en stabilitetsplan för det finansiella systemet. Åtgärderna i sig är givetvis centrala, men också processen fram till dagens beslut har varit mycket betydelsefull. Om jag börjar med stabilitetsplanen, och de åtgärder som föreslås, är syftet med den att få ett finansiellt system som åter börjar fungera normalt. Det finansiella systemet fungerar inte normalt . Vi ser det på hushållen som får betala orimligt höga boräntor. Vi ser det på företagen som har svårt att få krediter. Vi ser det på företagens kunder som också har svårt att få krediter. Exempelvis har och Lastvagnars kunder svårt eller omöjligt att få finansiering för de lastvagnar som de redan beställt. Från att ha nått all-time-high går Lastvagnar tillbaka och har lastbilar beställda. Det är något exceptionellt, något extremt, som händer. Det slår rätt in i ekonomin. Vi ser det i varsel i företagen, och vi ser det i oron för framtiden både hos företagen och hushållen. Det blir en negativ spiral som vi måste bryta. Då kan man fråga sig: Hur kunde det bli så här? redogjorde på ett förtjänstfullt sätt för själva skeendet. Jag ska inte gå in på det ytterligare, men vi vet att roten är den subprime-kris som startade i . Problemet blev akut när investmentbanken tilläts gå i konkurs. Då uppstod ett slags beröringsångest i hela det finansiella systemet. Ingen litade på någon. Bankerna vågade inte låna av varandra, och det uppstod problem när krediter förföll. Man fick problem när man skulle låna på nytt. Man fick allt kortare löptider och allt högre kostnader för att refinansiera sig. Vi fick en likviditetskris. Det är den vi ser i det svenska finansiella systemet. Det är alltså inte en solvenskris utan en likviditetskris. Det hela blir som en fotbollsmatch där ingen vågar passa till någon annan. Man vågar inte ens passa till sina medspelare av rädsla för att medspelaren kan få för sig att göra självmål. Det blir ingen rolig match. Publiken sviker, den kanske kräver tillbaka sina biljettutlägg, och det blir en kris för fotbollen. Därför, fru talman, är åtgärderna i stabilitetsplanen viktiga och nödvändiga. Det handlar om att återskapa förtroendet för det finansiella systemet. skrev på ledarplats , efter att regeringen presenterat sin lagrådsremiss, att det förhoppningsvis nu skapas ett skyddsnät som minskar nödvändigheten med blixtutryckningar från och Riksgälden. Våra institutioner och Riksgälden har tvingats göra blixtutryckningar, och de har gjort det på ett mycket bra sätt. skapar vi ett ramverk för hur vi ska hantera den finansiella oron. Kortsiktigt handlar det om ett garantiprogram som ska minska kostnaden för refinansieringen, bankernas återfinansiering. Det ska vara möjligt att få krediter och till rimliga kostnader både för hushåll och företag. På handlar det om en stabilitetsfond så att vi får ett system för att kunna hantera banker och institutioner som riskerar att hamna på obestånd. När det gäller processen fram till detta, fru talman, kan man se att EU och regeringen visat gott ledarskap och handlingskraft. På lät det som om endast gjort en förtjänstfull insats i detta, men jag tycker att den och de svenska erfarenheterna inte ska förminskas. Vi gick igenom en egen, hemgjord, kris . Erfarenheterna från den har varit mycket viktiga när det gällt att agera på rätt sätt via , och andra aktörer som funnits vid våra institutioner. Bland annat handlar det om hur vi ska göra för att inte skattebetalarna i slutändan står där med notan. I stället är det institutionerna, aktieägarna, som får betala. Det har varit en snabb process. har gått vidare i en lagrådsremiss. Vi har på bara fått in synpunkter från myndigheter, institutioner och andra aktörer. De ska ha en eloge för att ha accepterat detta och agerat på ett så snabbt sätt. Vi har en proposition som behandlats i . Jag vill passa på att tacka finansutskottets kansli för dygnet-runt-arbete och glatt mod samt allianskollegerna och oppositionen i finansutskottet. Alla har bidragit till processen. Det finns, som vi hört i debatten, inga stora meningsskiljaktigheter. De som kanske vill markera och stå ut lite grann, och också gör det, är och . Jag har full respekt för det, och jag tycker om ändå. Det handlar framför allt om ett bemyndigande för regeringen att kunna avyttra det statliga ägandet. En sådan situation kan uppkomma när man tillämpar den lag som vi ska besluta om . Jag kan förstå att det är en våt dröm för att få ett verktyg för att förstatliga företag och banker. Det är emellertid inte poängen med det hela. Poängen är att få stabilitet i det finansiella systemet och hålla skattebetalarna skadeslösa. Att avyttra tillgångarna är en viktig del i att hålla skattebetalarna skadeslösa. Det är när vi kan sälja tillgången som den förverkligas, och det är därför viktigt att kunna sälja den när läget är det rätta. Att då gå via , för att få ett bemyndigande att sälja, kan ta . Det kan också handla om affärshemligheter, och själva inlösen och försäljning kan dessutom vara inne i en snabb process. Att behöva ha ett bemyndigande av skulle kanske förhindra själva åtgärden och därmed skapa kris i systemet. Och har vi inte ens löst den första uppgiften. Det förvånar mig lite att även Socialdemokraterna varit inne på detta under processens gång, men de fullföljer det inte såsom gör, vilket hedrar Socialdemokraterna. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. 10 () replik: Jag tackar för de värmande orden från talarstolen. Det är nog inte ofta man får höra offentligt att man är omtyckt. Det uppskattar jag. Jag tror att uppskattar att det finns en ideologisk debatt i . Det är oerhört betydelsefullt för demokratin och samtalet i det demokratiska samhället. Vi är också helt överens om att skattebetalarna ska hållas skadeslösa. Men jag tror att det finns en väsentlig skillnad i tempot. menar att vi måste stanna upp, analysera, rekonstruera och titta på vad som behövs för att skattebetalarna ska hållas skadeslösa. Jag tror inte att lösningen är att springa i väg och sälja av på en gång, som framhåller. Möjligen kan det vara så att det kanske till och med är bättre för skattebetalarna i någon av de här situationerna att behålla ett antal aktier, till och med kanske äga en bank eller bygga upp en ny bank. Men låt oss inte springa på som om ingenting hade hänt. Låt oss ta oss tiden att analysera. Att sälja behöver inte vara lika bråttom som det är att se till att det finns likviditet i systemet. Jag tror också att skattebetalarna uppskattar att få möjlighet att säga vad de anser behövs för att skapa stabilitet och förtroende för finanssystemet igen. Jag förstår inte varför ni vill springa vidare och har den här brådskan genom hela ärendet, som är så oerhört väsentligt och viktigt för hela samhället och samhällets utveckling. Den väg ni har förordat har slagit fel. Bara det borde ge anledning till att stanna upp. 11 () replik: Jag uppskattar också att ha en ideologisk debatt. Jag uppfattar att det är just ideologiska skiljaktigheter som ligger i botten. Jag uppfattar det också som att vi är överens om att skattebetalarna ska hållas skadeslösa. Det har varit väldigt viktigt för mig i denna process. ger nödkrediter med väldigt bra ränta. Det är ett sätt att gagna skattebetalarna. Om man skulle hamna i situationen att man tvingas lösa in ett institut är metoden och verktyget för att få tillbaka de pengarna att avyttra. Det handlar inte om att sälja på en gång, utan det handlar om att sälja när det är rätt. Tvingas man gå via för att begära ett bemyndigande kan tiden när det är rätt ha passerat. Det kan också vara som jag sade i mitt anförande, att tiden från att man löser in till att man säljer vidare är en del av ett upplägg som hänger ihop. Då kanske bemyndigandet som krävs för gör att själva åtgärden i sig inte blir av. Då riskerar man hela det finansiella systemet. Det handlar inte om att springa i onödan. Det handlar om att springa när en boll passas som det är värt att springa på, för att återkoppla till min fotbollsmetafor. 12 () replik: säger att det inte handlar om att sälja på en gång utan om att sälja när det är rätt. Men rätt för vem och hur länge?