prot · GV0959 · 2008-01-29 00:00:00 — Utöver det ekonomiska incitamentet att det ska löna sig att arbeta finns det naturligtvis flera olika dimensioner som vi också kan diskutera. Arbetsförmedlingens fokus på att förmedla arbete, inte förmedla friår och vad det nu kan vara för larv som ni höll på med under förra mandatperioden, är en bra idé och att man har en myndighetsstruktur som är enhetlig med ett tydligt mål. Jag har noterat att Socialdemokraterna inte har deltagit så mycket i den debatten, eftersom man förmodligen delar uppfattningen att det är en bra struktur på myndigheten. Därtill är utbildningssystemets förmåga viktig. Det som arbetsmarknadspolitiska utbildningar kan göra är oftast att reparera fel som har begåtts tidigare eller att man av sin arbetsgivare, om man har haft ett arbete tidigare, har fått en omskolning eller hjälp att hitta vidare när det gäller kompetenser och annat. Min utgångspunkt är naturligtvis att Arbetsförmedlingen och de statliga insatserna inte kan göra allt. Men vi ska ha ett utbildningssystem som levererar utbildning av kvalitet och som förbereder unga för att komma ut på arbetsmarknaden. Och vi ska naturligtvis se till att vi har en god omställningsförmåga i övrigt i arbetslivet. Det har vi. förmedlade Arbetsförmedlingen 830 000 jobb. Vi vet att det i en högkonjunktur motsvarar kanske hälften av de jobb som omsätts . Det betyder att kanske drygt en och en halv miljon jobb bytte händer . Det är en internationellt sett väldigt hög siffra, och det är jag naturligtvis väldigt glad för. pratar om låglönemarknad, ett gammalt hederligt knep. Vad är det för nys? Resultatet av förra årets lönerörelse var väl rätt uppenbart. Det är inte direkt en låglönemarknad som vi har sett växa fram. Till och med , LO:s näringspolitiska talesperson, sade i en debatt med mig i radion att någon sådan utveckling ser man inte alls, så det kan vi avfärda. 72 (): Jag noterar inledningsvis att arbetsmarknadsministern inte bemöter det som jag sade inledningsvis, nämligen att antalet långtidsarbetslösa individer är exakt detsamma som när han tillträdde som arbetsmarknadsminister, trots att arbetslösheten som helhet har sjunkit. Med andra ord är det just de personer som har allra svårast att få jobb som fortfarande inte har fått några som helst bättre chanser att komma in på arbetsmarknaden. Det är ganska relevant i det här sammanhanget, får man ju lov att säga. Till skillnad från vad arbetsmarknadsministern insinuerar har jag faktiskt läst utredningen. Det som utredningen konstaterar är något som arbetsmarknadsministern inte gillar att höra, och det är att det finns ett visst antal personer som är strukturellt arbetslösa, alltså personer som inte har de kvalifikationer och yrkeskunskaper som krävs på dagens arbetsmarknad. Jag begriper inte varför det är så orimligt för arbetsmarknadsministern att ta in detta. Det här är alltså personer som bevisligen ungefär 50 000 personer precis som när arbetsmarknadsministern började trots att de söker jobb efter jobb inte kan hitta jobb, trots att det finns en jättestor efterfrågan på arbetskraft. Det här är personer som behöver rustas för att ha en chans att komma ut på arbetsmarknaden. Men arbetsmarknadsministern vill inte se arbetslöshetsbekämpningen på det sättet utan vill hålla fast vid att det handlar om att människor är för lata, inte vill jobba, tycker att det inte lönar sig att arbeta och jag vet inte vad. Vi har olika inriktning på arbetsmarknadspolitiken, olika syn på vad som är samhällets roll när det gäller arbetsmarknadspolitiken. Är det vår roll att pressa och stressa människor att ta jobb på vilka villkor som helst, och går det inte får man skylla sig själv och gå in i något slags evighetsgaranti fram till livets slutskede? Eller är det samhällets uppgift att faktiskt se till att människor kan arbeta, att det finns plats för människor på arbetsmarknaden? Vi är alla överens om att utbildningssystemet har misslyckats nu precis som det alltid har gjort och att det säkert kan bli mycket bättre. Men varför ska inte samhället erbjuda en chans till, två chanser till, tre chanser till? Nej, därför att det gillar inte arbetsmarknadsministern som politik. Vad den här utredningen pratar om är att man kan använda arbetsmarknadsutbildningar för att undvika långtidsarbetslöshet, inte sitta och vänta in den, som ministern förespråkar, utan faktiskt se vilka personer det är som löper stor risk att bli långvarigt arbetslösa. Det finns väldigt tydliga indikationer på vilka det är, som nämns i utredningen och på många andra håll. Det är personer som saknar gymnasieutbildning och det är personer som saknar yrkesutbildning. De här personerna är de som har bäst chanser att öka sina möjligheter att få ett jobb genom att gå en kort yrkesutbildning som är anpassad efter de behov som finns på arbetsmarknaden. Den logiken tycker jag är solklar, och den stärks av utredningen. De 10 00015 000 platser som föreslås i utredningen är visst belagda. En försiktig uppskattning är att av de individer som löper störst risk att bli långtidsarbetslösa skulle bli ungefär 10 00015 000. Det är angivet här. Om arbetsmarknadsministern anser att utredningen är nys och puckon får han naturligtvis gärna hävda det. Men det här står i alla fall angivet i utredningen. Det är inte hämtat ur luften. Det är i vart fall inte jag som har hittat på det. Är det nu så att man inte har som mål att åstadkomma en låglönearbetsmarknad där människor inte finner en plats på dagens arbetsmarknad, utan det i stället ska tillskapas jobb med låga löner och låga kvalifikationer, ja då är det ju detta som man måste satsa på. 73 (): Jag får ge arbetsmarknadsministern rätt i en sak. får man vara generös och göra det. Det är klart att vi ska ha en bra, god grundutbildning och en bra, god gymnasieutbildning och så vidare som ger så många ungdomar som möjligt en bra start i livet. Så långt är det rätt. Hur det sedan ska ske är vi inte överens om. Jag tror inte en sekund på att vi kommer att få en bättre utbildning bara för att vi jagar barnen med betyg när de går i förskolan eller drar ned på utbildningskraven för vissa elever, de där som ska borsta arbetsmarknadsministerns skor. Hur den utbildningen ska se ut är vi alltså inte överens om, men att vi måste ha en bra utbildning är helt okej. Sedan vet vi att oavsett hur bra den blir den kan bli bättre, och vi har naturligtvis mycket som vi skulle kunna göra bättre även i vår politik kommer många att behöva en andra och en tredje chans. Det är det vi pratar om. Kraven kommer att förändras. Den utbildning som man har är kanske inte så relevant för den nya arbetsmarknaden om man drabbas av arbetslöshet. Då behöver man den andra och den tredje chansen. Det är precis det vi pratar om och ingenting annat. Vi måste som medborgare få den möjligheten till ytterligare chanser. Sedan är det detta klassiska att tajmningen är fel, fast arbetsmarknadsministern använder en annan term. Han säger att den är kontracyklisk eller någonting, om man vill cykla baklänges, eller jag vet inte vad det betyder. Det är lite humor. Vi stod här och hade samma debatt. De som jag pratade om då, människor av kött och blod som inte fick sin utbildning på ett utbildningscenter i , hade kunnat vara färdigutbildade byggnadsarbetare och kunnat jobba på byggena i . Det förmenade arbetsmarknadsministern dem. Dålig tajmning, javisst. Var det dålig tajmning också ? Den utbildningen hade varit slutförd . 74 Arbetsmarknadsminister (): borde kanske ha tittat på Aktuellt i går. Det var jätteintressant. undersöker just nu kartellbildningar mellan byggarbetsgivare och byggfack när det gäller att stänga ute just byggelever från praktikplatser i byggindustrin. Det spelar ingen roll hur många platser Arbetsförmedlingen köper. Det går inte att få ut dem, för det finns tydligen hemliga strukturer där som gör det omöjligt. Så låt oss lämna den saken därhän. Ni läser utredningen som fan, ursäkta, hin håle läser . Ni läser den ena sidan men inte den andra. Läser ni 10 00015 000 platser borde ni kanske läsa detta med kontracyklisk dimensionering också. Det går inte bara att dra på med Amsutbildningar, som ju traditionellt sett är er lösning på alla livets problem. Det är precis det utredningen säger, nämligen dimensionera dem efter konjunkturen, dra ned när det går bra på arbetsmarknaden och lite innan så att folk kommer ut i arbete snarare än att gå en arbetsmarknadspolitisk utbildning. Det är precis det vi har gjort. Det var tyvärr , för valet skulle helst ha varit så att vi hade kunnat göra det . pratar om långtidsarbetslösheten. Den öppna långtidsarbetslösheten ligger kvar på ungefär samma nivåer. Men den totala långtidsarbetslösheten har gått ned med ungefär 20 000 personer. Där har vi det kött och blod som pratar om. Vi räknar nämligen den som ingår i arbetsmarknadspolitiskt program som arbetslös, för det är det man är om man inte har ett reguljärt arbete. Men ni väljer att gömma arbetslösheten i olika Amsåtgärder, så det är självklart att ni vill ha fler sådana när ni träder till, om ni gör det, för att kunna dölja arbetslösheten med statistik, precis som ni brukar tricksa bort den helt enkelt. Det tänker jag inte medverka till. och pratar om den andra chansen. Jag delar helt den uppfattningen. Det finns ganska många personer 50 000 står det i utredningen, det är förmodligen en låg siffra, det är säkert ännu fler som har sett en och annan lågkonjunktur passera revy utan att få kontakt med arbetsmarknaden. Det är dem vi ska hjälpa. Det är därför vi lägger 12,6 miljarder på jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga det är närmare 90 000 platser just för den kategorin som har det riktigt besvärligt och som behöver det som det tyvärr inte finns några bra svenska begrepp för, nämligen targeting, profiling och coaching. Vad det egentligen handlar om är att när man kommer in i programmen ska man få en ordentlig genomgång av vad man behöver komplettera med för att kunna fungera på arbetsmarknaden. Man ska sedan ha en ordentlig uppföljning och få det stöd som man behöver. Det kan vara praktikplats, det kan vara utbildning i form av en kompletterande grundskole- eller gymnasieutbildning eller vad man nu behöver för att komma ut på arbetsmarknaden. I andra ändan ska vi göra det billigare att anställa den som har varit långtidsarbetslös. Det är helt riktigt. Nystartsjobben är en sådan åtgärd där över 13 000 personer, varav hälften har varit borta och var tionde från arbetsmarknaden, har fått jobb. Det är en bra sak. expanderar vi det från till att gälla offentlig sektor och deltidsarbetslösa. Och det kommer mer kan jag lova! Går man tillbaka till grunderna för interpellationen, som handlar om en lägsta nivå på 10 00015 000 platser, vidhåller jag att när man läser utredningarna finns det ingen genomgång av varför detta skulle vara den effektivt lägsta nivån. Det står inget om styckkostnader, upphandlingskostnader eller kvalitetsuppföljning som har lett till att man kan leda det i bevis att det just är 10 00015 000. Varför inte 20 000 eller 5 000? Det finns ingen som resonerar om detta. Utan man resonerar baklänges att det finns 50 000 personer och ska det alltså vara 10 00015 000 platser. Det är inte seriöst att ha det som utgångspunkt. Det som däremot är seriöst, och som vi tittar mycket noggrant på, är allt det andra som står i utredningen och som också klokt pekar på i sin interpellation, nämligen kvalitet, uppföljning, olika typer av sätt att verifiera och legitimera utbildningar och vad det nu kan vara. Alla de sakerna är oerhört intressanta, och det plockar vi också in i det framtida arbetet och i diskussionerna med Arbetsförmedlingen om hur vi kan förbättra de arbetsmarknadspolitiska utbildningarnas kvalitet och innehåll. 75 (): Det är lite märkligt att arbetsmarknadsministern hävdar att sådana verktyg som på modern svenska heter targeting, profiling och coaching ska användas när folk redan har blivit arbetslösa. Detta är verktyg som ska användas för att undvika att människor ska bli långtidsarbetslösa. Detta är verktyg som har tagits fram för att man tidigt ska se vad en person löper för risk att bli långtidsarbetslös. Att sätta in det i jobb- och utvecklingsgarantin är i det närmaste löjligt. Man ska sätta in det direkt. Då kan man identifiera vilka personer som löper stor risk att bli långvarigt arbetslösa och vilka personer som skulle ha hjälp av att få en arbetsmarknadsutbildning. Dem erbjuder vi en sådan utbildning. Att sitta och vänta in långtidsarbetslöshet och sedan konstatera att en person löper stor risk att bli långtidsarbetslös är lite löjligt. Vad det handlar om, och som står i utredningen, är att de lågutbildades sysselsättningsproblem kan uppfattas som ett strukturellt än ett konjunkturellt problem. Det handlar om att arbetsmarknaden, , har förändrats. Det finns inte jobb för personer som saknar rätt kompetens. I klartext hjälper inga sänkta ersättningsnivåer eller hårdare sökkrav ett dyft om man inte har de yrkeskunskaper som efterfrågas av arbetsgivarna. Det spelar ingen roll om man får noll kronor i a-kassa. Har du inget att erbjuda arbetsgivarna som de vill ha får du inte jobb. Det är bara att konstatera att där skiljer vi oss åt. Vi tycker att det är samhällets uppgift att erbjuda den utbildning som behövs för att man ska ha en chans att få ett jobb, medan arbetsmarknadsministern framhärdar mer av den medicin som inte gett några som helst resultat, nämligen mer av hårdare tag och tuffare villkor för de arbetslösa. Jag kan bara konstatera att här skiljer vi oss mycket åt. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern tänker om. Men jag misstänker att han tyvärr inte kommer att göra det. 76 Arbetsmarknadsminister (): De som har i arbetslöshet ska ha ett jobb att gå till, inte ett Amsprogram. Det måste vara min utgångspunkt. Därför ska vi ha en politik för arbete, inte en politik för höjd a-kassa eller fler Amsutbildningar. Resultatet pratade om på slutet. Det kan vi läsa oss till. har en svensk som tidigare befunnit sig i arbetslöshet eller utanförskap lämnat det utanförskapet och kommit in på arbetsmarknaden, fått ett jobb att gå till, en arbetsgemenskap att känna trygghet i, en lön att leva på och en framtid att se fram emot. Det är inte bara statistik, det är människor av kött och blod. Det är tre tillbaka i arbete eller tolv eller vad jag nu ska jämföra med. Det är människor som har just det vi alla pratar om, nämligen en arbetsgemenskap. Det är precis just det som sker. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2007/08:317 om stödet till tidskriften 77 Kulturminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att en politisering av Statens kulturråds bidragsgivning förhindras. Frågan är ställd mot bakgrund av den uppkomna debatten kring det statliga stödet till tidskriften . Låt mig inleda med att understryka vikten av en mångfald av kulturtidskrifter i landet. Tidningar, tidskrifter och andra medier fyller en oerhört viktig funktion för demokratin och yttrandefriheten. Det statliga stödet till kulturtidskrifter uppgår till ca och är en förutsättning för många tidskrifters existens. För de statliga produktions- och utvecklingsstöden till kulturtidskrifter gäller förordningen (1993:567) om statligt stöd till kulturtidskrifter och Statens kulturråds regleringsbrev. Syftet med stödet är enligt förordningen att främja en kulturellt värdefull mångfald i utbudet av kulturtidskrifter. Vid prövningen av frågor om produktionsstöd ska beakta att stödet främst ska främja hög kvalitet och ett mångsidigt utbud av åsikter och behandlade ämnen. Riktlinjerna är tydliga och lämnar enligt min uppfattning inget utrymme för en politisering av bidragsgivningen. har en ny styrelse med fullt ansvar. I medierna har det framställts som om beslut om stöd till tidskriften redan varit fattat och att det är den nya styrelsen som står bakom det. Jag vill därför gärna klargöra att det var den tidigare styrelsen, för övrigt i huvudsak tillsatt av den förra regeringen, som diskuterade tidskriftens innehåll vid styrelsemötet . Vid det första möte som den nya styrelsen höll bordlades frågan om stöd till tidskriften till . har som vi vet en grannlaga uppgift att besluta om bidrag till ett mycket stort antal kulturändamål. Det är naturligt att ledamöter i styrelsen såväl som i referens- och arbetsgrupper gör olika kvalitativa bedömningar när det gäller bidragsgivningen och även för diskussioner kring dessa frågor. Jag har dock fullt förtroende för att utifrån gällande regelverk hanterar sitt uppdrag på ett fullgott sätt och tar ansvar för en väl avvägd bidragsfördelning. 78 (): Jag tackar för kulturministerns svar om att riktlinjerna är tydliga och enligt ministern inte lämnar något utrymme för politisering av bidragsgivningen. Orsaken till att jag ställde interpellationen var de allt högre tonlägena i debattinlägg som kom från personer som ingår i beslutsprocess om att ge bidrag till bland annat tidskriften . Det var synpunkter som enligt min uppfattning går på tvärs mot vad kulturministern uttryckte i sitt svar. Det har varit synpunkter som gått ut på att tidskrifter med vissa, särskilda, demokratiska åsikter inte skulle få statligt stöd. För många av oss som följt debatten verkade det som om valts ut som den tidskrift som skulle bli ett pilotfall i den nya alliansregeringens syn på stöd till tidskrifter. Opinionen blev stark. beslutade om fortsatt stöd till tidskriften. De fick ett lägre stöd än tidigare för papperstidskriften och högre än referensgruppens förslag för nättidskriften. Trots det positiva beslutet kvarstår en del frågeställningar. På DN:s debattsida skrev kulturministern i samband med att hon tillsatte att kulturmålen behöver formuleras på nytt så att de fångar upp innehållet i en ny kulturpolitik. Jag brukar, när jag är ute i landet och talar om kultur, beskriva kulturpolitiken som att det i grunden handlar om demokrati, yttrandefrihet och mänskliga rättigheter. Det handlar om att värna yttrandefriheten och att skapa reella förutsättningar för alla att använda den. Det handlar om att verka för att alla ska få möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt eget skapande. Det handlar om att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar. Det handlar alltså inte om all den kultur som stöds kommersiellt. Ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället. Bevara och bruka kulturarvet. Främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Jag förstår därför inte varför målen ska formuleras på nytt. Det är väl inte målen som är problemet. Problemet är att vi inte nått målen till fullo. Och hur ska vi då nå målen? Det handlar om att kulturpolitikens uppgift är att ekonomiskt ansvara för att det finns en kulturell infrastruktur som rymmer olika konstnärliga och kulturella uttryck. Det innebär att samhället tar ett ansvar för att skapa förutsättningar för rimliga ekonomiska villkor för de olika kulturella uttrycken och deras utövare. Delar kulturministern uppfattningen att problemet inte är målen utan att vi ännu inte nått dem? Delar kulturministern uppfattningen att kulturpolitikens uppgift är att se till att det finns en kulturell infrastruktur och att ge rimliga ekonomiska villkor till det som finns inom den, kultur och kulturarbetare? spelar en stor roll för opinionsbildningen. Att det även gäller de små tidskrifterna har slagits fast av bland annat . kläms de små kulturtidskrifterna åt alltmer. En orsak är att ägarkoncentrationen har fullbordats också på distributionens område. finns det bara två distributörer av vikt kvar, och Interpress, som uppgått i en norsk internationell koncern, . Jag återkommer i mitt nästa anförande. 79 HANS (): Låt mig lyfta fram två viktiga aspekter i denna interpellationsdebatt. För det första är det intressanta fråga om eventuella åtgärder mot förmodad politisering av bidragsgivning. För det andra är det frågetecknen kring själva tidskriften och det med skattemedel finansierade stödet. väckte sin interpellation innan hade fattat det avgörande beslutet. meddelades så att tidskriften även får stöd. fick alltså sina slantar. Vad menar att kulturministern skulle ha gjort ifall detta inte blivit utfallet? Politiska pekpinnar och diktat? Den politiska styrning som möjligtvis är rädd för på ett plan efterlyser hon genom sin frågeställning faktiskt på ett annat. Utanför de mest vänsterinriktade kretsar, sekter och skrivarlyor finns det ett antal personer som på i deras mening goda grunder kan tycka att det är fel att uppbär stöd. Jag hoppas dock aldrig att dessa ställer frågor till kulturministern om vad hon avser att göra för att stoppa politiseringen då styrelsen går till beslut. Jag tror nämligen på det personliga ansvar som bärs av . Däremot kan det ju finnas anledning att rent allmänt fundera på själva stödformerna. Hur länge bör exempelvis en tidskrift kunna räkna med stöd? Ska det vara för evigt eller tidsbegränsat? Som relief till den förda debatten kan nämnas att vid det senaste beslutet fick åtta tidskrifter stöd som inte hade haft det föregående år, sjutton fick höjt jämfört med tidigare, åtta fick avslag jämfört med tidigare av kvalitetsskäl och tolv fick en sänkning jämfört med tidigare av kvalitetsskäl. Totalt handlade det om 147 ansökningar. Vad vet vi andra egentligen om de bakomliggande faktorerna? Ärendena bereds av en referensgrupp, och just i fallet med tidskriften har det offentligt kommit fram att det funnits olika uppfattningar. I grunden är det bra. Frågan är väl hur man hamnar i en sådan där referensgrupp och möjligtvis hur man borde åka ur en sådan grupp. Enligt har fyra av de sju ledamöterna anmält jäv då stödet till olika tidskrifter har behandlats. Inte bara tidskriftsstödet bereds på detta sätt utan så även litteraturstödet. Det finns anledning att, inspirerad av interpellation, ställa sig frågan om vilka politiska och ideologiska riktningar som styr sida vid sida med den egna uppfattningen om smak, språk och form. Den som ser vilka tidskrifter och vilken litteratur som får ta emot skattebetalarnas pengar förmedlade via kan möjligen göra en reflexion om politisering och snedvridning men inte till vänsterns och de socialistiska idéernas nackdel. Den diskussion som förs är välkommen därför att den fäster uppmärksamhet på de inslag av godtycklighet och personligt tyckande som finns. Därmed finns det kanske större behov av insyn, bredd och mångfald i de organ som bereder dessa stödärenden. Det andra är själva intresset för tidskriften , som författaren genom sin kritik skapat. Det är hon som för oss som inte följer denna publikation påmint om sådana landvinningar i svensk publicistisk tradition som nr 2005 och jag citerar, för det här är räligt Folk(e)partiets bleke husnigger om en fp-politiker eller som nr 5/6 2003: Hata . För egen del skulle jag helst vilja mana till försiktighet. 80 Kulturminister (): Vi kan alltid föra ett antal olika debatter. frågeställning i interpellationen gällde vilka åtgärder ministern avser att vidta så att en politisering av bidragsgivning förhindras. Därefter gav sig in i en diskussion om kulturmålen och kommande slutsatser. Vi kanske kan komma in på det också, men jag tycker ändå att vi till att börja med ska hålla oss till saken och den fråga det gäller. Jag tycker också att stödet till kulturtidskrifter är en viktig fråga. De här tidskrifterna har ofta journalister som får möjlighet att lägga och också, kan man väl säga, mer möda vid att utforma sina artiklar och essäer, vilket behövs i ett samhälle där nyhetsflödet är så snabbt som det är. Vi har kunnat konstatera att stödet till kulturtidskrifterna har ökat . finns det 23 ½ miljon kronor. Att det har kunnat öka beror på att vi har minskat detaljstyrningen för så att de själva friare kan avgöra vilka som ska få stöd. Därmed har också nättidskrifter kunnat få stöd.