prot · GV0972 · 2008-03-04 00:00:00 — Det är också, kan man säga, en värderingsfråga om det är rätt eller fel och att över huvud taget se en annan väg. Här tror jag att man kan göra väldigt mycket för dem som fortfarande lever i tron att det inte finns något annat sätt och som helt enkelt känner sig hjälplösa när det gäller hur de ska uppfostra barnen, genom att visa på andra vägar. En fråga som har blivit uppmärksammad är ju att det har förekommit att det har funnits mer våld i familjer med invandrarbakgrund, helt enkelt beroende på att man har vuxit upp med det. I har man, i många familjer i alla fall, lämnat det bakom sig. Där finns en speciell uppgift, nämligen att se till att alla barn oavsett socialgrupp och härkomst får samma rättigheter. Det här är självklart också en resursfråga, men det är viktigt att man även i områden med många resurssvaga människor verkligen satsar det som krävs för föräldrauppfostran. De allra flesta föräldrar vill ju barnens väl, och ser de en annan väg att uppfostra barnen, en väg som till och med kan vara mer framgångsrik i längden så att både de själva och barnen mår bättre i längden, så är de flesta föräldrar väldigt villiga att ta till sig de här metoderna. Här har vi otroligt mycket att göra. Tyvärr har det ju på en del håll funnits inställningen att det inte finns mycket vi kan göra från myndigheternas sida, utan det är som det är, och vi kan inte lära en gammal hund sitta. Det anser jag är helt fel inställning, för det gick faktiskt relativt snabbt när vi i ändrade attityderna till våld mot barn, när lagen mot barnaga kom. Bland dem som fortfarande ser det här som ett bra sätt att uppfostra sina barn tror jag att man relativt snabbt inte hur snabbt som helst naturligtvis men ändå relativt snabbt om man tror att det är möjligt, kan ändra den värderingen och visa på andra vägar. Jag hoppas verkligen att man ser den här frågan i ett bredare perspektiv. Självklart ska vi inte göra politisk pajkastning av den, men det är viktigt att vi verkligen tar till oss de olika aspekterna av det här. 92 Socialminister (): Jag har beskyllts för att ha en skrivelse liggande , men så är det förstås inte. hade den här regeringen inte ens tillträtt. Sedan är det naturligtvis så att varje regering vill föra sin egen politik. Det var till exempel inte så att den nytillträdande regeringen tog över budgetmaterialet, om något sådant nu hade funnits, från Socialdemokraterna, utan man ville sätta sin egen prägel på politiken. Det är en del av poängen med regeringsskiften att man får en ny inriktning på politiken. På det här området tror jag att det finns goda förutsättningar att vara överens brett över parti- och blockgränser. Jag tror att det finns stora möjligheter att vara överens om vad som är problemet och kanske i stor utsträckning också om vilka åtgärder som fordras för att komma till rätta med dem. Likafullt är det naturligtvis svårt att lova att vi ens med alla till buds stående politiska medel kommer att kunna avskaffa all form av kroppslig bestraffning för alla barn i , men vi ska göra vårt yttersta för att det ska ske. Då handlar det förstås om att ge föräldrar en bättre uppsättning verktyg för att kunna ta hand om sina barn och uppfostra dem utan att behöva ta till fysiska bestraffningsmetoder eftersom det får svåra konsekvenser. Det är en oerhört angelägen uppgift. Jag håller med om väldigt mycket av det som sade tidigare, och som jag beskrev inledningsvis: Också föräldrar som vet att det är fel att fysiskt bestraffa sina barn gör ändå fel under vissa betingelser. Då gäller det att hjälpa människor att inte komma i sådana stressituationer, och, om de ändå gör det, att ge dem andra verktyg för att möta barnen än just att slå eller ruska barnen eller vad det nu kan vara som man gör. Mycket handlar förstås om att försöka hjälpa föräldrarna genom föräldrautbildning, genom väl fungerande familjecentraler, genom öppna förskolor och också genom att påverka attityder som till exempel det som regeringen gör genom införandet av jämställdhetsbonusen som vi tror kommer att öka mäns uttag av föräldraförsäkring. Genom det tror jag att det blir lättare för män att också lära sig att hantera barn. Det finns en större vilja hos unga fäder att ta tid för sina barn, större än tidigare, men vi tror att vi kan ge den viljan en extra skjuts och att det kan underlätta också. Jag tror att insatser på drogområdet spelar en stor roll eftersom missbruk också kan leda till att barn behandlas på ett sätt som inte ska ske. Jag tror att även personal på förskolorna har ett ansvar, bland annat för att upptäcka om något barn far illa så att insatser kan göras för det barnet. Jag tror också på det som understryks av barn och ungdomar själva: En möjlighet för barn och ungdomar att tillbringa tillsammans med vuxna är en väldigt viktig faktor i det här sammanhanget att man under lugna förhållanden kan umgås tillsammans. Det tror jag skapar den närhet som gör att det där slaget aldrig kommer, som gör att man bygger relationer som gör det omöjligt att tänka att man skulle göra det som jag tror att väldigt få föräldrar skulle vilja göra. 93 (): Tack för den här debatten! Visst är det här en oerhört viktig fråga som vi måste fortsätta att diskutera. Vi kommer att fortsätta i den tvärpolitiska barngrupp som finns här i . Vi har ett särskilt seminarium om de här viktiga frågorna . Vi fortsätter den debatten. Jag har fått svar på en del frågor. Det tackar jag för. Jag tycker att det är bra, även om jag fortfarande tycker att det finns en viss passivitet, och jag är förvånad över att man valde att satsa på miljonärerna i stället för att satsa på barnpolitik på en gång. Det ska ta att utröna vad man har för barnpolitik. Det var väl antagligen ingenting ni gjorde upp om i , för då borde ni ha satt i gång med det med en gång. Men det finns fortfarande saker som jag inte har fått svar på, även om jag fick svar på en del frågor om det förebyggande arbetet. Jag fick inget svar på om ministern tänker öronmärka pengar till exempel till barn som blivit utsatta för sexuella övergrepp eller utnyttjats för barnpornografi. Jag fick heller inget svar på om socialministern tänker se till att det blir barnahus i alla län och inte vilka initiativ som socialministern kommer att ta för att förändra inställningen. Det finns alltså fortfarande många obesvarade frågor. Jag får naturligtvis ge mig till tåls tills skrivelsen kommer. Jag hoppas att det inte ska ta så att gå från ord till handling i nästa skede, utan att man tar alla de här larmrapporterna på stort allvar och att man sätter i gång att jobba brett över hela landet med informationsinsatser och förebyggande arbete, med att se till att det finns jämställdhet i hemmen, med att se till att mammor och pappor tar sitt ansvar för barnen och att samhället griper in mycket tidigt där så inte har skett. 94 Socialminister (): Jag har bara ett par korta kommentarer. sade i sitt tidigare inlägg att jag ville hemlighålla barnskrivelsen. Så är det naturligtvis inte. Det vore en ganska fåfäng strategi också med tanke på att den ska presenteras för . Det kommer alltså inte att löna sig om man skulle ha den viljan. Arbetet är ju sådant att vi förbereder, och sedan lägger vi fram ett förslag till att ta ställning till. Det är inte så att regeringen är utan en barnpolitik bara för att den här skrivelsen inte har kommit. En skrivelse är en skrivelse. En skrivelse är inte en proposition. Det känner som erfaren riksdagsledamot till. En skrivelse är en skrivelse, och där beskrivs en del av de mer långsiktiga tankar som regeringen har om de här betydelsefulla frågorna. Sedan tycker jag att hemfaller lite åt den billiga retoriken igen om miljonärer i stället för barnpolitik. Man skulle kunna säga nästan vad som helst, som Socialdemokraterna gjorde under sina år, i stället för att lägga fram kraftfulla förslag på detta område. Det blir lite billigt, tycker jag, och betjänar inte debatten särskilt mycket. Inte heller förbättrar det för de barn som är i behov av att vi för en bättre politik. Vi kommer tillbaka från regeringens sida. Vi har presenterat en handlingsplan mot sexuell kommersialisering av barn, som jag tycker är en mycket betydelsefull sak för en viss grupp av barn. Den spelar inte roll för alla, men för några av dem som är allra värst utsatta i vårt samhälle spelar den roll. Där tycker jag att vi gör något fantastiskt. Vi har inte fått möjlighet att debattera frågan i kammaren ännu, men jag tycker att det är en jätteviktig sak. Planen är att barnskrivelsen kommer , . Vi kommer säkert att återkomma till den här debatten. Jag ber att få tacka alla som bidragit till debatten här och . Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2007/08:381 om psykvården 95 Socialminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att komma till rätta med den mycket allvarliga situationen när det gäller barn- och ungdomspsykiatrin samt för att få ned de mycket alarmerande siffrorna när det gäller självdestruktiva handlingar och självmordshandlingar. Inledningsvis vill jag säga att den psykiska ohälsan bland barn och unga är något som jag tar på största allvar. Frågan är i högsta grad politiskt prioriterad. Satsningar har redan tidigare genomförts för att stödja landstingen i arbetet med att förbättra situationen för barn och unga med psykisk ohälsa. utbetalades som bidrag till landstingen för att förbättra kvaliteten i och öka tillgängligheten till verksamheter för barn och unga med psykisk ohälsa. ska lämna en samlad redovisning till regeringen avseende användningen av bidraget. Regeringen har även uppdragit åt att inrätta ett nationellt utvecklingscentrum för tidiga insatser till barn och unga som löper risk att drabbas av svårare psykisk ohälsa. Utvecklingscentrumets uppgifter ska vara att samla, koordinera och föra ut kunskap och vetenskap då det gäller att identifiera, förebygga, ge tidigt stöd och behandla barn och unga som riskerar att utveckla svårare psykisk ohälsa. Vidare har och Kommuner och Landsting träffat en överenskommelse avseende ett projekt för att förstärka vårdgarantin inom barn- och ungdomspsykiatrin. Detta innebär att barn och unga inte ska behöva vänta i för att få psykiatrisk behandling, i stället som den generella vårdgarantin anger. är psykiatrin ett av regeringens prioriterade områden. pågår ett interdepartementalt arbete för att förbättra och utveckla psykiatrins olika verksamhetsområden. Barn- och ungdomspsykiatrin är ett av dessa områden. Underlaget för arbetet är bland annat slutbetänkandet från utredningen psykiatrisamordning, Ambition och ansvar, SOU 2006:100, som överlämnades till regeringen , samt remissinstansernas synpunkter och kommentarer på detta. Även frågan om självmordshandlingar bereds inom . och har haft regeringens uppdrag att ta fram förslag på strategier och åtgärder till ett nationellt suicidpreventivt program. Förslaget överlämnades till regeringen . Remissinstansernas svar har sammanställts och bereds inom i samband med den kommande folkhälsopolitiska inriktningspropositionen. Förslaget från och inbegriper bland annat två strategier. Dessa är spridning av kunskap om evidensbaserade metoder för att minska suicid samt kompetenshöjning av personal och andra nyckelpersoner i vård och omhändertagande av personer med suicidproblematik. 96 (): Jag tackar socialministern för svaret. Enligt en av presenterad rapport vårdades 7 708 personer på sjukhus efter att avsiktligt ha skadat sig själva. Det var 475 fler än . av dessa var kvinnor. Merparten var flickor och unga kvinnor i åldern . I de flesta fall hade de tagit en överdos läkemedel. Det ökande antalet ungdomar som skadar sig själva är ett allvarligt symtom i vår annars så välmående samhällskropp. Det är svårt att vara tonåring, och speciellt svårt är det att vara tonårstjej. Därför måste vi ha strukturer i samhället som stöttar ungdomar med bräckligt självförtroende, strukturer som bidrar till att bekämpa kränkningar och diskriminering av flickor, strukturer som även hjälper till att stötta föräldrar och andra som kommer i kontakt med ungdomar som har det svårt. Jag påstår att vi politiker har misslyckats med att garantera det stöd som dessa unga flickor behöver. De förebyggande insatserna har inte räckt till, och när situationen och symtomen blivit för svåra att bära för ungdomen har vi inte ens kunnat garantera vård. Vad tänker socialministern som ansvarig för de här frågorna göra för att förbättra situationen för dessa ungdomar? Socialministern påpekar i sitt svar att regeringen och Kommuner och Landsting träffat en överenskommelse avseende ett projekt för att stärka vårdgarantin inom barn- och ungdomspsykiatrin. Det är bra om projektet leder till att barn och unga inte ska behöva vänta på behandling. Tiden är viktig. Det är av stor betydelse att ungdomarna snabbt får vård. När når vi denna garanti, socialministern, och hur ska det gå till? Jag läser på Kommuner och Landstings hemsida att de överlämnat ett förslag till regeringen om hur det arbetet kan se ut. Vad jag förstår behövs det omfattande förstärkningar inom många politikområden innan vårdgarantin kan fungera, bland annat barnhälsovården, skolhälsovården och primärvården. Också skolan måste få förstärkningar. Hur ska det gå till? är psykiatrin ett av regeringens prioriterade områden säger socialministern, som säkert kommer ihåg att även har ambitioner och vill prioritera psykiatrin. I vårt budgetförslag hade vi 500 miljoner mer än regeringen och likaså 500 miljoner. Vi menar nämligen att det behövs förstärkningar så att man kan leva upp till att kvaliteten inom psykiatrin, speciellt för ungdomar, förbättras. Jag hinner inte citera vad , projektledare på och tidigare huvudsekreterare för Nationell psykiatrisamordning, sagt. Det får jag återkomma till i mitt nästa inlägg. 97 (): kunde jag i lokaltidningen läsa att staten satsar 27,4 miljoner på barn- och ungdomspsykiatrin i . Närsjukvårdsberedningen i välkomnar denna satsning, och jag instämmer i välkomnandet. Barn och ungdomar med psykiska problem är en grupp som vi måste öka tillgängligheten för. Av interpellationssvaret framgår att socialministern delar denna uppfattning, och det är bra. De statliga pengarna kommer att användas till att anställa fler läkare, psykologer och socionomer samt till att vidareutbilda personalen i bland annat suicidprevention. Vidare ska kvaliteten i familjeutredningar förstärkas. Det är viktigt att satsa på barn- och ungdomspsykiatrin. Det är vi alla överens om. Jag skulle dock här vilja lyfta fram två andra områden där suicidproblematiken behöver diskuteras mer. Jag tänker på försvaret och skolan. Inom försvaret är självmord en av de vanligaste dödsorsakerna bland värnpliktiga, vanligare än skjutolyckor och sjukdomar. Att se och förstå depressioner och självmordstendenser är svårt för den som inte har någon utbildning för sådana situationer. Officerare får ingen utbildning i självmordsförebyggande arbete. Det är en brist att de som utbildas i militärt ledarskap inte kan någonting om självmordsprevention. Inom skolan har varannan gymnasierektor personlig erfarenhet av elever som försöker begå självmord. Trots detta är det ovanligt att skolpersonal får utbildning i att upptäcka och hantera de signaler som kan tyda på att någon är trött på att leva. Skolan har en viktig roll när det gäller att förebygga självmord och självmordsförsök. Erfarenheter från visar att självmordsfrekvensen har minskat där skolor har undervisat i ämnet livskunskap. Ämnet livskunskap förekommer på några skolor i . Det har blivit ett forum, där eleverna kan reflektera över hur man hanterar olika livsproblem. Jag undrar hur socialministern ser på betydelsen av ämnet livskunskap i skolan. Jag vill också citera ur ett pressmeddelande från : Precis som vi har första-hjälpen-utbildningar för att rädda liv när det gäller fysisk ohälsa, så behövs det för att rädda liv när det gäller psykisk ohälsa. Det är många som lärt sig Första hjälpen och hjärt- och lungräddning, men inte hur man hjälper någon som mår psykiskt dåligt eller går i självmordstankar. Som ett led i regeringens nollvision för antalet självmord är det hög tid för folkbildning på detta område, säger folkhälsominister som aviserar nya åtgärder och uppdrag från regeringen. Jag ser fram emot dessa åtgärder och uppdrag. 98 Socialminister (): Detta är ett område som vi har haft skäl att diskutera ganska , och jag tror att vi kommer att få tillfälle att diskutera det ytterligare. Det är ett område som inte låter sig ställas om enkelt , men vi har väldigt mycket att ta igen av försummelser. Det som jag har försökt beskriva i mitt inledande svar är bland annat att vi vill förstärka det arbete som sker ute i . Därför har vi tillfört en del pengar till landstingen för att de ska kunna klara av sin uppgift. Vi har också skapat ett nationellt utvecklingscentrum för tidiga insatser för barn och unga som löper risk att drabbas av svårare psykisk ohälsa. Jag tror att det är oerhört betydelsefullt att det finns ett centrum som kan bygga upp kunskap och naturligtvis också se till att man för ut kunskap och vetenskap till dem som arbetar med barn runt om i kommuner givetvis också i landstingen, i den mån det behövs. Väldigt mycket av detta kommer att handla om att identifiera det som flera talare har varit inne på: de tidiga tecknen på att någon är trött på livet eller mår psykiskt dåligt. Vi ska fundera på hur vi bättre kan förebygga psykisk ohälsa, göra insatser tidigt för att sjukdomen inte ska förvärras och naturligtvis satsa extra på tidiga insatser för barn och unga. Jag har också beskrivit vårdgarantin. frågar när den kommer att kunna uppfyllas, så att vi klarar av detta i alla landsting. Jag är naturligtvis inte man att ge svar . Detta behöver vi föra en ständig dialog om tillsammans med våra landsting för att förbättringen ska få genomslag och bli verklighet. Också är en ocean av tid för den unga människa som mår hemskt illa nu och tycker att det bästa vore om livet tog slut. Då är en månad ofattbart . Det var ännu mer med de gamla reglerna, . Här har vi ett gemensamt arbete att göra. Återigen anknyts till en tidigare interpellationsdebatt. Det är en fråga där mycket kan göras på nationell nivå. Vi har ett ansvar som vi absolut inte ska undandra oss. Men vi behöver också få med den kommunala nivån, till exempel när det gäller skolan och skolhälsovården, och landstingsnivån, inte minst med barn- och ungdomspsykiatrin och vård för övrigt. Detta är ett arbete som fordrar goda insatser på alla olika politiska nivåer. De frågor som har tagits upp om suicidprevention, alltså att förebygga självmord, är i huvudsak min kollega område, även om de går in i varandra lite grann. En del tankar kommer att presenteras från regeringens sida. tog upp frågan om livskunskap i skolan, som jag tycker är oerhört fascinerande och intressant. Jag har naturligtvis inget emot att vi bygger vidare på sådana tankar. Det finns för få sammanhang där man vågar öppna sig för samtal och visa lite sårbarhet, inte minst när man är ung och alltid ska vara stark, där man får tillfälle till de lite djupare samtalen, som jag tror kan betyda mycket för att kunna hantera kriser och olika situationer som uppkommer. Resten av mitt svar sparar jag till nästa inlägg. 99 (): Jag börjar där jag slutade, för jag hann inte citera . Det handlar om vårdgarantin. Hon säger så här: Om vi vill att förändringen ska ske i verkligheten och inte bara på papperet är vår bedömning det vill säga SKL:s att den skärpta vårdgarantin kan bli verklighet i alla landsting först . Jag undrar om socialministern delar den bedömningen. Det är väldigt bra att det skapas ett nationellt utvecklingscentrum för de här frågorna. Det behövs, och då lyfter man de frågorna i betydelse. Jag ska påminna socialministern om att och kom med ett förslag till nationellt program för suicidprevention . Som jag förstår kommer ett förslag i samband med folkhälsopropositionen, och det är ju bra. Där finns olika strategier, och jag vill lyfta fram en strategi som socialministern inte nämner i sitt svar, nämligen medicinska, psykologiska och psykosociala insatser. Här betonas bland annat den bristande tillgången till psykoterapi. När det gäller självskadebeteende hos tonårsflickor finns det evidens att psykoterapi har gett goda resultat. Tyvärr är det ont om psykoterapi, och framöver kommer det att bli ännu färre möjligheter att få psykoterapi i . Jag vet att socialministern inte kan besvara detta, men jag kan inte låta bli att ta upp det ändå: Primärvården i har varit föregångare i att anställa psykologer, men med Vårdval har man låtit den ekonomiska styrtekniken styra bort psykologerna, så att flera vårdcentraler har sagt upp psykologerna. En annan fråga som är viktig att lyfta fram i sammanhanget är bristen på psykiatrer. Det är en fråga som har uppmärksammat . vet jag att har lämnat en skrivelse till regeringen med förslag. Jag undrar vad regeringen tänker göra med förslagen. Man utbildar inte vare sig vuxen- eller barnpsykiatrer i en handvändning. Det tar innan man är specialist inom psykiatri. Det måste beslutas om en ökning av studieplatserna inom läkarutbildningen. läste jag i tidningen att det skulle behövas platser. De platser som regeringen har lovat att öka med räcker inte långt om vi även talar om behovet av psykiatrer. 100 (): Många barn och ungdomar behöver mänskligt stöd för att orka välja livet. Alla goda krafter måste samverka för att det uppväxande släktet ska må bättre och förhindra att det som inte får hända ändå händer. Jag har i min yrkesutövning som präst haft mycket god hjälp att hantera svåra situationer genom en organisation som gör mycket nytta. Jag tänker då på Spes, och Efterlevandes Stöd. Det ställer upp med förebyggande arbete och stöd till anhöriga och vänner när någon inte orkat leva längre. Det är bra att den nuvarande regeringen har visat sin uppskattning av Spes verksamhet inte bara genom att enbart stödja med ord utan också genom att ge ekonomiska bidrag. Nämnas bör även NSPH, Nationell samverkan för psykisk hälsa. Det är ett nätverk av patient-, brukar- och anhörigorganisationer inom det psykiatriska området. NSPH visar att patienter, brukare och anhöriga är en oumbärlig resurs i vården, stödet och behandlingen. Denna debatt har visat att regeringen tar på allvar och stöder verksamhet som syftar till att förebygga psykiska besvär och ytterst självmord. 101 FINN (): Jag vill tacka interpellanten för den väldigt viktiga fråga som reses. Jag vill också tacka socialministern för ett väldigt klokt svar på många av de frågor som har rest. Jag känner som en varm anhängare av att lösa ett av de viktigaste problemen inom psykiatrin, nämligen barn- och ungdomspsykiatrins tillkortakommande. Jag ser också att interpellationen liksom svaret från socialministern egentligen kan dras ned till tre frågetecken. Det första handlar om den dåliga tillgängligheten till barn- och ungdomspsykiatri. Det andra handlar om vad vi kan göra preventivt, det vill säga förebyggande, för att åtgärda problemet. Här tas även kompetensfrågan upp för att garantera att det vi gör är i enlighet med god evidensbaserad medicin och beprövad klinisk erfarenhet. Låt mig försöka svara på de tre frågorna och ge lite synpunkter tillbaka till interpellanten och även socialministern att svara på. Vårdgarantin tillkom under galgen under den förra socialdemokratiska regeringen och sattes . Redan då visade det sig att det var ganska fyrkantigt att låta barn som kanske akut behöver komma till barn- och ungdomspsykiatrin få vänta så . Det är precis som socialministern konstaterar. En ändring är en skärpning i förhållande till det Socialdemokraterna utlovade. Men kanske inte ens det räcker. Jag vet också att socialministern har utlovat möjligheter att vara skarp. För att inskärpa detta har man tankar på sanktioner och repressalieåtgärder för de landsting som inte kan uppfylla detta. Jag tror att piskan kanske är något sämre än moroten. Låt oss komma tillbaka till det.