prot · GV09131 · 2008-06-18 00:00:00 — Att motivera ett fortsatt upprätthållande av överskottsmålet med det argumentet håller alltså inte. I vårpropositionen tar regeringen hellre upp att det motiveras av en jämnare fördelning av försörjningsbördan mellan generationer. Vi ska alltså spara för att ha i ladorna när de demografiska förändringarna kommer. Men det resonemanget vilar på en felaktig bild av samhällsutvecklingen. Kommande generationer kommer inte att vara fattigare än dagens generationer. räknar ju med en 100-procentig bnp-ökning . Därför är det mycket svårt att förstå att dagens generationer måste spara för att morgondagens generationer ska ha råd med vård, skola, omsorg. I dagens generationer är det många ungdomar som går ut skolan utan betyg, och många ungdomar är långtidsarbetslösa. Vi har många äldre som sitter hemma och undrar om ens ska komma ihåg dem. Vi har köer till sjukvården och så vidare. Är det då ett rätt synsätt att vi ska spara i stället för att investera oss till en välmående framtid? Nej, själva idén är i grunden fel. Överskottsmålet innebär att vi har en form av kontinuerlig åtstramningspolitik som leder till både lägre sysselsättning och lägre produktion, vilket inte kommer att betalas tillbaka med ränta. Vi skulle kunna använda de pengarna mycket klokare, till att investera i forskning, jobb, sysselsättning, infrastruktur, välfärden, till ett sammanhållet samhälle, ett solidariskt samhälle, ett samhälle som har ställt om miljö- och energimässigt. Nej, i stället ska vi spara i ladorna. Utgiftstaken är konstruerade så att utgifterna låses i förväg och ligger fast oavsett vad som händer, till exempel om vi får en kraftig ökning av arbetslösheten, stora problem inom välfärdsområdena och i folkhälsan eller en konjunkturnedgång. Även om inkomsterna ökar mer än vad som beräknas när taken antogs får man inte använda dem till annat än avbetalningar på statsskulden eller till skattesänkningar. Vad som är ekonomiskt mest effektivt eller samhällsekonomiskt mest lönsamt tas det ingen hänsyn till. Inget påverkar taken när de väl är antagna. Men inkomsterna kan man sänka hur mycket man vill, för där finns det inget golv. Man kan alltså göra det helt ofinansierat. En liknelse kunde tas från mitt eget hushåll. Huset jag bor i skulle behöva ett nytt tak. Det riskerar att läcka in, men jag har faktiskt inte råd. Jag går där och håller tummar och tår för att det faktiskt inte ska hända en olycka. Och helt plötsligt får jag extra inkomster, helt oplanerat. Men tänk, jag får inte använda dem eftersom jag inte hade räknat med de här inkomsterna. Då ska jag låta bli att laga taket. Tycker ni att det verkar vara ett hållbart system? Nej, det gör inte jag. Systemet med utgiftstaken blir särskilt problematiskt utifrån det sätt som staten hanterar infrastrukturinvesteringar i budgeten. Till skillnad från kommuner och företag har staten ingen särskild investeringsbudget. Investeringar i väg och järnväg sker i regel genom att staten tar upp kostnaden för investeringen på ett anslag i takt med att utgifterna uppstår. Kombinationen av snålt tilltagna utgiftstak och infrastrukturinvesteringar som direktavskrivs innebär att investeringar får konkurrera om utrymmet under utgiftstaken med löpande utgifter för sjukpenning, barnbidrag och så vidare. Det leder till att viktiga samhällsinvesteringar inte kommer till stånd eller skjuts . Det är därför inte helt förvånande, om än anmärkningsvärt, när statsminister avvisar Klimatberedningens mål att kapaciteten på järnväg för gods- och persontrafik ska öka med att det för dyrt och att utgifterna för dessa investeringar måste vägas mot barnomsorg, sjukförsäkring med mera. Det här är en uppenbart orimlig ordning. Vi menar att Klimatberedningens förslag måste genomföras och att staten behöver en särskild investeringsbudget, precis som kommuner, landsting, företag och bostadsrättsföreningar. Så gott som alla delar upp sin budget i en drifts- och en investeringsdel. Hushållen gör likadant. Det är få som kan betala av sitt hus eller sin bil som köpet görs. Ett kommunalt bostadsföretag skulle aldrig komma på tanken att betala den totala kostnaden för nya hyreslägenheter som huset byggs. Det finns de som hävdar att om man lånar till investeringar i stället för att ha det som anslag lämnar man en skuld till nästa generation. Det är en rätt bakvänt syn. Det är snarare så att om man betalar hela investeringskostnaden , under ett och , låter man dagens generation stå för hela kostnaden, fast det är uppenbart att ett hus eller en järnvägssträcka kan användas av många generationer framöver. Vill man ha en rättvis fördelning av kostnaderna ska dagens generation betala för vad som konsumeras upp , medan det som konsumeras ska betalas av de generationer som konsumerar det. Att inte göra investeringar i till exempel järnväg innebär ju att vi skjuter vår miljöskuld till framtida generationer. Dina och mina barn och barnbarn får betala dubbelt upp för att lösa problemen, om det då inte redan är . Är det ansvarsfullt? Vi presenterar en syn på en ekonomisk politik som en del av ett samhällsbyggande. Att bygga för framtiden är ju först och främst inte en kostnad utan en besparing. Vore det inte bättre att vi fokuserade på framtidens samhälle i stället för att låsa fast oss vid ekonomiska dogmer? Det är ju helt avgörande för framtiden att vi har ett folk i arbete , att vi har en ekonomisk politik för full sysselsättning och att vi genomför en miljö- och klimatomställning. Borde det inte vara det vi diskuterar för att sedan titta på vilka system vi behöver för att göra det? Vi konstaterar i alla fall med glädje att vi har fått en hel del bundsförvanter i vår kritik av de här systemen. Professor kom med en argumentation liknande vår och pläderade för ett slopande av överskottsmålet. LO har börjat problematisera kring överskottsmålet. LO problematiserar kring utgiftstaken. Och vårt förslag om att staten bör ha en särskild investeringsbudget stöds från många håll. Kommunpolitiker av alla de färger, blå, gröna, röda, kanske till och med gula, vem vet, stöder det. Handelskammaren, , Kommuner och Landsting och föreslår en utredning i frågan. Visst, det är en del ovanliga kompisar för oss. En del av dem skulle nog hellre hålla med om de fick välja. Men i sakpolitiska frågor kan man faktiskt komma överens. Och här har vi en gemensam kritik av rådande ramverk. Vi har en statsminister som tycker om att dansa. Det är ju trevligt. dansade han på ett äldreboende i . Han hoppades på ett handslag för äldreomsorgen. Det är bra att han trivs och har kul, eller hur? var statsministern också ute på ett besök i verkligheten. Då var han i . Då ansåg han att barngrupperna i förskolan skulle bestå av 15 barn per grupp. Det är nog värt att påminna statsministern och hans kompisar om att i verkligheten har han faktiskt skurit ned på pengarna till dem som ansvarar för äldreomsorgen och förskolan genom frysningen av statsbidragen till kommunsektorn. I , där statsministern svängde sina lurviga, har frysningen av statsbidragen inneburit att kommunen får 27 miljoner mindre , året därpå 51 miljoner eller 117 anställda mindre. Det innebär att möjligheten till kvalitetsförstärkningar inom äldreomsorgen blir svårare att göra och att de kvinnor som jobbar där får fortsätta att vara felavlönade. Men även har fått känna av frysningen som är lika stor som 500 heltidstjänster. Det blir mindre pengar till sjukvården för äldre. I , där han var , har man 17 barn per grupp för de mindre barnen och 22 barn per grupp för de större. Man har vikariestopp i äldreomsorgen, och man har växande kostnader för socialbidrag på grund av förändringarna i socialförsäkringarna. De får 10 miljoner mindre och 18 ½ miljoner mindre året därpå, motsvarande 43 tjänster. Det blir inga mindre barngrupper. Det kanske de föräldrarna, barnen och personalen ska tacka och för. Rätt cynisk politik, eller hur? Landstingens situation är oerhört alarmerande. kommer landstingen att ha negativt ekonomiskt resultat. Varslen har redan börjat komma. Regeringen var medveten om detta när man tog beslutet om frysningen. De skriver själva i budgetpropositionen att sektorn kommer att gå med betydande underskott 2010. Inte ens en uppräkning av statsbidragen innebär att landstingen kommer att vara i ekonomisk balans . Vad menar egentligen när han säger att han hoppas att det ska bli mer pengar till äldreomsorgen? Är det så att en del av de pengar han har dragit in ska betalas tillbaka? Om det är så är det ju inga nya pengar utan politisk humbug vi har fått ta del av. Trots att statsbudgeten planeras gå med överskott på ca 500 miljarder den här mandatperioden vill inte de borgerliga partierna att kommunsektorn ska få rimliga ekonomiska planeringsförutsättningar. Vad får vi för logik om staten drar bort pengar från kommunerna eller slutar räkna upp statsbidragen så fort ekonomin går bra? Jämför med hur samma partier resonerade under 90-talskrisen! När skatteinkomsterna minskar ska statsbidragen skäras ned. När nu statsinkomsterna ökar gäller tydligen samma sak. Resultatet är ett nyliberalt moment 22 där varje situation motiverar sänkta statsbidrag. Den politiska linjen är klar, det politiska budskapet är tydligt: Välfärden, som äldreomsorg, skola och vård, är bara viktig i retoriska sammanhang och för bra bilder på dansande statsministrar. Det känns tyvärr rätt tråkigt att konstatera att är ensamt om att försvara statsbidragsuppräkningarna, eftersom både och Socialdemokraterna har godkänt neddragningarna och tydligen föredrar skattesänkningar. Även om de tycker att det är okej med besparingar i kommuner och landsting, trots stora överskott i statens budget att resonerar så är inget ovanligt, det känner vi till sedan förr gör det mig orolig att Socialdemokraterna har godkänt neddragningarna eller frysningen. Det kommer signaler om att de kanske ändrar sig . Jag hoppas verkligen det. Är inte välfärden viktigare än att ni med stora överskott ska lägga besparingar på kommuner och landsting? Är det inte så att vi behöver mindre grupper i förskolan, mindre klasstorlekar och en bättre äldreomsorg? Då kan vi ju inte frysa statsbidragen, och definitivt inte när vi har stora överskott. Det är mycket mer som skulle behöva tas upp i en sådan här debatt. Det är mycket som är oroväckande, till exempel att det inte byggs tillräckligt många billiga hyreslägenheter, att man måste ha en inkomst på över ½ miljon för att ha råd med hyran för en nybyggd trea, att det finns lediga lägenheter i 123 kommuner och att det i storstadsregionerna finns lediga hyreslägenheter i är det 10 i det kommunala bostadsbeståndet. Vi har över 600 000 ungdomar som ska flytta hemifrån. För det behöver vi 158 000 bostäder. Men det finns inget nationellt mål för bostadsbyggande. Vi föreslår ett sådant. Vi föreslår också en fond till detta ändamål, som man också ska kunna söka ur om man ska bygga om. Men man ska bygga klimatsmart. Målet är att alla flerbostadshus ska vara klimatsmarta . Det ger oss möjligheter som det första landet i med ett sådant mål. Det skapar nya marknader, nya jobb och nya möjligheter till stora energibesparingar. EU föreslår ett sådant mål . Jag har kanske varit långrandig. Men jag har ändå tagit upp viktiga och stora frågor. Jag hade önskat mig en annan ekonomisk politik under den här mandatperioden. Det kan jag drömma om. Vi har en politik som sorterar människor, sorterar dem som närande och tärande. Man har olika skattetabeller. Är man högavlönad, frisk, vit man tjänar man väldigt bra på den ekonomiska politiken och belönas med rikliga skattesänkningar. Är man garantipensionär får man lite, för på något vis har man väl bidragit ändå. Är man vanligt arbetande får man också en liten morot. Men är man student, sjuk eller arbetslös har man ingenting att förvänta sig av den här regeringen. Totalt sett har vi en regering som minskar sammanhållningen, solidariteten och jämställdheten, och vi får vänta med en miljö-, energi- och klimatomställning till framtiden. 4 (): Konjunkturen har dämpats och bromsats in både globalt och i . Den kraftiga sysselsättningsutvecklingen som startade i och sedan accelererade dämpas nu kraftigt. Sysselsättningen stiger fortfarande något men avstannar i princip 2009. Enligt regeringens egen prognos ökar till och med arbetslösheten 2009. Inom flera sektorer, som till exempel byggnadsindustri och sjukvård, råder stor brist på kvalificerad arbetskraft, och det utbildas för få personer i förhållande till de behov som finns. I det läget har regeringen valt att skära ned på både antalet högskoleplatser och den kommunala vuxenutbildningen, liksom på arbetsmarknadsutbildning. Den viktiga omskolningen för bristyrken försvåras därmed. Behovet av allt snabbare anpassning och omställning ställer stora krav på människor att byta arbete, vidareutbilda sig och omskola sig. Om möjligheter till detta inte ges kommer människor i förlängningen att hamna utanför arbetsmarknaden eller kanske förpassas till regeringens arbetsmarknadspolitiska program i form av varaktigt samhällsnyttigt arbete. Till skillnad från regeringen tar vi i parti för individens behov. Vi ser att det finns en tydlig koppling mellan utbildning och arbetslöshet. Arbetslösheten bland personer med förgymnasial utbildning är och för dem med eftergymnasial utbildning . Det visar på ett tydligt samband mellan utbildning och chansen att klara sig på arbetsmarknaden samt på behoven av att fortsätta att satsa på utbildning för att minska den svåra arbetslösheten. Vår slutsats är att det går att göra mycket för de personer som har verkliga problem att komma in på arbetsmarknaden. Men en sådan politik kräver från finansministern och regeringen lite ansträngning, mycket medkänsla och förståelse för riktiga människor och deras problem. De långsiktiga problemen på arbetsmarknaden, behovet av utbildad arbetskraft och möjligheterna för människor att ställa om löser man inte genom skattesänkningar, fiktiv utanförskapsstatistik eller nedskärningar i trygghetssystemen. Man gör det genom satsningar på utbildning, på forskning, på större möjligheter till rörlighet på arbetsmarknaden, på stöd och hjälp till dem som är arbetslösa och genom att skapa utrymme för alla att delta på arbetsmarknaden. Det är viktigt att vi beslutar oss för att alla kommande investeringar ska gå till att minska klimatutsläppen. Inte en krona ska gå till projekt som ökar klimatpåverkan. Klimatets framtid sätter oss politiker på prov. Vissa politiska frågor kan man prata sig förbi eller hitta kompromisser om, men med klimatet är det annorlunda. Vi kan inte komma undan med att göra lite grann, kanske skruva upp skatten en halv procent hit eller dit. Nej, framtiden för den här planeten kräver att vi politiker vidtar de rätta åtgärderna . De klimatpåverkande utsläppen i måste minska i storleksordningen till 2050. För att klara det krävs mycket stora insatser. Ekonomiska styrmedel som koldioxidskatt och energiskatter måste användas för att styra mot ny teknik och minskad användning av fossila bränslen. Det behöver göras stora klimatinvesteringar. Klimatvänlig infrastruktur måste utvecklas. Energieffektivisering måste vara bärande i både industri, energiproduktion och bostadssektorn. Vi behöver satsa strategiskt på järnvägar för att minska klimatpåverkan. För att nå Klimatberedningens mål att öka järnvägskapaciteten till 2020 krävs en rivstart och en intensifiering av arbete. Regeringen gör precis tvärtom och skär i anslag. Omställningen av energisystemen är en av de absolut största utmaningarna som samhället står inför och en av våra viktigaste uppgifter de närmaste decennierna. Effekterna av fortsatta utsläpp av klimatgaser på dagens nivå kan få allvarliga följder. har vi släppt ut så mycket koldioxid och andra växthusgaser att det kommer att leda till en höjning av temperaturen med ca . FN:s klimatpanel IPCC räknar med att det går en tröskel vid precis den här temperaturökningen. Om temperaturökningen blir större än så kan utvecklingen skena och vi kanske står inför ett katastrofalt scenario. För att klara dessa utsläppsminskningar som vissa utvecklingsländer måste ges möjlighet att öka sina utsläpp krävs större minskningar i bland annat . Vi har ett stort ansvar att minska våra utsläpp. släpper vi svenskar ut stora mängder växthusgaser per person, fler än vad som släpps ut av en genomsnittlig invånare på denna jord. Trots den stora medvetenheten om klimatfrågan och de problem som den ger upphov till har regeringens strategi hitintills varit att förhala klimatfrågan. Tyvärr klarade inte regeringspartierna ens att leva upp till det ansvar som klimatfrågan kräver av oss i Klimatberedningens arbete. som regeringen har valt att prata mycket om klimatet fortsätter man att driva en direkt klimatfientlig politik. Vårpropositionens löften om nya väginvesteringar är bara ett exempel på detta. Att i det läget flytta pengar från järnvägar till vägar i tilläggsbudgeten visar att man inte har förstått allvaret i frågan. , , pekar i sin rapport att nå både klimatmål och god tillväxt på att den absolut största utsläppsminskningen bör ske i EU- och . De visar att föreställningen från bland annat regeringen att det är effektivare att vidta åtgärder i fattiga länder inte håller. Tvärtom har den teknik och den kunskap som krävs för att utveckla ny teknik. I rapporten sägs att det krävs storskaliga investeringar i ny teknik och infrastruktur. Tekniken och kunnandet ska sedan med hjälp av tillväxt i fattigare länder föras över dit. ITPS menar också att stora investeringar behöver göras i spårbunden infrastruktur. Det är ett effektivt sätt att minska utsläppen från transportsektorn. Vi menar från sida att det är en viktig välfärds- och livskvalitetsreform att skapa mer tid för människor och underlätta vardagspusslet. Småbarnsföräldrar upplever stora problem med brist på tid. Man upplever att det är svårt att förena arbete med familjeliv. Enligt en undersökning av är det totalt en fjärdedel av alla mammor och pappor som arbetar heltid som uppger att de skulle vilja ha en kortare arbetstid även om lönen minskar i motsvarande mån. av dem som har barn mellan upplever att en normal vardag är mycket stressig. Det finns också stora skillnader mellan män och kvinnor i tidsanvändning. Mannen förvärvsarbetar i snitt mer medan kvinnor ägnar mer till hemarbete eller tid med barn. Kvinnor använder ungefär lika mycket tid totalt för hem och barn oavsett sin arbetstid. För män minskar däremot tiden för hem och barn med hög arbetstid. Det är viktigt att vi förbättrar möjligheterna för både män och kvinnor att förena arbete med familjeliv. Därför vill vi ge alla småbarnsföräldrar möjlighet att gå ned i arbetstid till en ersättning på det som vi kallar barntid. Regeringens politik så här långt har inneburit kraftiga försämringar i det sociala skyddsnätet. Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen har sänkts som avgifterna har höjts och regelverket har stramats åt. Resultatet har blivit en sämre och dyrare försäkring, och mer än 400 000 människor har lämnat försäkringen. Många av dessa är hänvisade till det kommunala försörjningsstödet om de förlorar sitt arbete och det kanske blir sämre tider. Även sjukförsäkringen har försämrats. Regeringen straffar dem som har det svårast ekonomiskt för att förbättra för dem som redan har det bra. Det här är en osolidarisk politik som skapar otrygghet, som inte kan ställa upp på. I valrörelsen pratades det om att mellan en och två miljoner människor stod utanför arbetsmarknaden. Under valrörelsen användes begreppet bred arbetslöshet där regeringspartierna med i spetsen hävdar att en och en halv miljon människor i var arbetslösa. Från och med budgetpropositionen 2008 använder man i stället begreppet utanförskap. I vårpropositionen skriver man till exempel att antalet personer som får sin försörjning från system som rör ohälsa, arbetslöshet och försörjningsstöd minskade med 121 000 personer . Men med regeringens sätt att räkna ingår även personer som är förkylda i det här så kallade utanförskapet. Det här är missvisande och gör att fokus helt försvinner från riktiga människor med riktiga problem, människor som står långt från arbetsmarknaden och behöver hjälp med att komma tillbaka. Det här så kallade utanförskapet debatterade vi en hel del i den senaste budgetdebatten i kammaren. Då hävdade finansutskottets ordförande att jag hade fel om att sjuklöneperioden ingick i det så kallade utanförskapet. Det skulle vara intressant att höra om vidhåller den åsikten . Vi har låtit med utgångspunkt från egna prognoser beräkna utanförskapet enligt ursprungliga beräkningsmodell, den som användes i valrörelsen. Den analysen visar att mellan alltså under den här mandatperioden kommer inte utanförskapet att minska med en enda person utan snarare öka något. Regeringens ekonomiska politik är kortsiktig, fru talman. Den bygger på dålig förståelse för de samhällsproblem vi står inför. Regeringen är blind för enskilda individers upplevelser, behov och drömmar. Regeringen tar inte klimathotet på allvar utan fortsätter att hävda att problemen ska lösas av någon annan någon annanstans någon annan gång. fortsätter man att presentera en politik som tar oss allt längre från klimatmålen. Regeringens aviserade storsatsningar på vägar är ett exempel på detta. Det behövs helt andra typer av åtgärder än dem som regeringen presenterat för att verkligen hjälpa människor som står långt ifrån arbetsmarknaden. Regeringen borde ha fokuserat på att öka tryggheten för människor som är arbetslösa och sjuka och gjort insatser för dem som står långt ifrån arbetsmarknaden. Ni borde ha hjälpt småbarnsföräldrar att kunna kombinera ett arbete med ett bra familjeliv och få mer tid för tillvaron med barn. Ni borde ha förbättrat för de fattiga pensionärer som inte har fått någon del av era skattesänkningar. Ni borde ha höjt studiemedlet för fattiga studenter. Ni borde ha sänkt arbetsgivaravgifterna för småföretag. Ni borde dessutom ha sett till att ställa om i en hållbar riktning. Fokus borde ha varit på att storsatsa på järnvägar, förnybara energilösningar och hållbart bostadsbyggande. En klimatvänlig infrastruktur behöver utvecklas. Energieffektivisering måste vara ledstjärnan i energiproduktion, uppvärmning och industri. Genom att vara med och skapa ny teknik, nya lösningar och storskaliga beteendeförändringar kan vi ställa om , och kan få en roll som en global aktör som andra lyssnar på. Jag yrkar bifall till reservation 3. 5 (): Svensk ekonomi är en av de starkaste i . Arbetslösheten är den lägsta . Aldrig förr har vi haft fler arbetade timmar i svensk ekonomi. Vi har god ordning på offentliga finanser, och vi för en ansvarsfull ekonomisk politik. Förtroendet för den svenska ekonomin är stort. Målet för det finansiella sparandet med 1 procents överskott överskrids med bred marginal. Orsakerna är att vi har haft en stark tillväxt med en mycket gynnsam utveckling på arbetsmarknaden i kombination med att utgifterna kraftigt minskat som andel av bnp. Tack vare en ansvarsfull ekonomisk finanspolitik både av den förra regeringen och av den nuvarande har statsskulden minskat till av bnp . Den förväntas minska ytterligare till . Svenska statens ränteutgifter väntas minska från till 2011. Det innebär faktiskt ett ökat utrymme i statens budget för reformer på . Det är stora pengar. Statsbudgetens överskott blev . beräknas det till . Den goda ekonomin gör att många tänker: Ja, men finns det pengar! kan vi spendera dem! Det är självklart att vi måste göra det på ett ansvarsfullt sätt. Vi måste tänka , att vi får allt fler äldre människor och att vi har stora utmaningar. Vi har också konjunkturkänsliga finanser som gör att det måste finnas reserver om det verkligen vänder nedåt i ekonomin framöver. Vi måste se till att pengarna används på ett sådant sätt att vi inte skapar överhettning i vissa sektorer, helt enkelt vårda det konjunkturläge som råder.