prot · GW0931 · 2008-11-19 00:00:00 — Hur tar det då innan några få får tillbaka strömmen? Dagar, veckor eller månader? Vi pratar ju stamnät här, det stamnät dit vattenkraftstationerna, kärnkraftverken och vindkraftparkerna över hela är anslutna. Precis som exemplet visar går det att hålla tillgängligheten uppe i delar av stamnätet eftersom produktionsanläggningarna är spridda över hela . Mobila reservkraftsaggregat på stamnätsnivå känns ju lite felplacerat. Antingen vill Socialdemokraterna rikta uppmärksamheten från en nordisk redundans i stamnäten i tron att prisområdet ska bli vad det var eller också har man inte förstått frågan. Det senare verkar mest troligt eftersom det inte hände mycket mellan den varning som vi fick vid elavbrottet 2003 och den förstudie som gjorde , och som alltså ligger till grund för den rapport som Socialdemokraterna har hämtat sitt motionsmaterial ur. Fokus låg under den förra mandatperioden i stället på att brister i elnätet skulle åtgärdas genom att elbolagen fick kompensera sina elkunder med pengar i händelse av ett elavbrott. Vi har all rätt att ställa krav på den grundläggande säkerheten inom elförsörjningen eftersom den är så fundamental för hela samhällets funktion. Men det ställer också krav på oss politiker att kraven på åtgärder är relevanta i sammanhanget. Regeringen har med anledning av rekommendationer vidtagit en rad åtgärder. Utskottet gör bedömningen att dessa påbörjade åtgärder bör avvaktas. Några ytterligare åtgärder från sida behövs därför inte . Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen. 149 () replik: De första tre fjärdedelarna av inlägg har jag faktiskt inte så mycket att protestera mot. Det var en imponerande genomgång av vad som har hänt, vilka risker som har utsatts för och som tyvärr kan upprepas. Men på slutet handlade det om att det är vi socialdemokrater och miljöpartister och vänsterpartister som inte begriper detta och att vi inte kan dessa frågor. Jag ska erkänna att inte jag heller kan dessa tekniska frågor. Men det som vi lutar oss mot är som har gjort en rapport där man har kommit fram till detta. Det finns en del medborgare som brukar hävda att när politiker debatterar med varandra ger de inte svar på frågor som ställs. Jag ska därför göra saken väldigt enkel för . Har majoriteten förtroende för ? 150 () replik: Jag är ny här i , och jag kan kanske inte alla turer. Men en sak begriper jag, och det är att när lämnar en rapport hanteras den. Det känns därför som lite tårta på tårta att behöva debattera ordagrant i denna kammare. Det är det ena. Sedan kan jag till att börja med säga att säkerheten i vårt stamnät är väldigt hög. Det har aldrig inträffat något elavbrott enligt bedömning. Det har inträffat två stora elavbrott som har varit allvarliga i sig. Men det säger också en hel del om vad nätets konstruktion klarar , . Man hanterar små elavbrott utan att vi märker någonting. Eftersom el konsumeras som den produceras måste man hantera de små elavbrotten på samma sätt som stora elavbrott. Därför finns det hos driftspersonalen hos stamnätsoperatören en mycket hög kompetens att hantera stamnätets funktion så att det är öppet och tillgängligt. Det finns en rad åtgärder som lämnade förslag på, och det var . Det har flutit lite vatten under broarna , och åtgärder har vidtagits med anledning av dessa rekommendationer. Jag tycker, som sagt, att Socialdemokraterna skjuter över målet när de talar reservkraftsstrategi på stamnätsnivå. Vi har reservkraft, och vi behöver naturligtvis reservkraft. Men den behöver vi på lokalnätsnivå nära användarna. Jag tror därför att man behöver tänka ett varv till där. 151 () replik: Som jag sade finns det de som påstår att när politiker debatterar med varandra och ställer frågor får de inga svar. Det blir svårt att som åhörare då hänga med i debatten och förstå vad sakfrågan handlar om och vilka olika åsikter som politikerna har. Jag ställde en väldigt enkel fråga: Har majoriteten förtroende för ? Jag vet inte vad svaret handlade om, om jag ska vara riktigt ärlig. Jag tappade tråden lite grann. Det handlar om att har lagt fram en rapport med fem tydliga punkter som man anser bör åtgärdas från statsmakternas sida. Det viftas undan utan några som helst sakargument. Då är det väl inte så konstigt att man ställer frågan: Finns det inget förtroende för ? Jag skulle faktiskt vilja ha ett svar, . Har majoriteten förtroende för ? 152 () replik: Jag vet inte om jag blev missförstådd där, men jag tror att jag svarade på den frågan, nämligen att den rapport som har lämnat hanteras seriöst och att åtgärder är vidtagna. har jag sagt det två gånger, och då borde det ha sjunkit in. Det som stör mig i reservationen och som är knepigt att hantera utan att tala på teknisk nivå är hur i herrans namn man ska kunna koppla reservkraft på stamnätet direkt. Vi hanterar nu måste jag läsa innantill 150 miljarder kilowattimmar i stamnätet. Det blir rätt mycket. Jag tror att denna mobilitet i reservkraftslösningarna är borta för länge sedan om vi på något sätt ska kunna hantera de avbrott på stamnätet som vi här diskuterar. Det låter sig inte göras över huvud taget. Tänket är därför fel. Detta ska man lösa på andra nivåer. Redundansen i nätet måste öka. Det är där som man har lösningen på stora avbrott i stamnätet. Det är också där som man kan åtgärda det utan att det förflyter alltför . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs socialutskottets betänkande 2008/09:SoU5 Valfrihetssystem (prop. 2008/09:29). 153 (): I det betänkande som vi nu ska debattera från socialutskottet behandlas regeringens proposition Lag om valfrihetssystem som går under beteckningen LOV. Två motioner har väckts med anledning av propositionen. Dessutom har vi behandlat ytterligare två yrkanden från allmänna motionstiden, och vi har bett finansutskottet att yttra sig om detta betänkande. ställer sig bakom regeringens förslag om en ny lag. LOV, lagen om valfrihetssystem, reglerar vad som ska gälla för de kommuner och landsting som vill konkurrenspröva kommunala och landstingskommunala verksamheter genom att överlåta valet av utförare av stöd, vård och omsorgstjänster till brukaren eller patienten. Valfrihetssystemet enligt LOV är ett alternativ till upphandling, alltså lagen om offentlig upphandlig, . Lagen bygger inte på någon priskonkurrens mellan leverantörerna, utan det är den enskilde som i stället ges möjlighet att välja den leverantör som han eller hon uppfattar tillhandahåller den bästa kvaliteten. Enligt lagförslaget ansvarar kommunen eller för att brukaren eller patienten får fullödig information om samtliga leverantörer. Ändringen i socialtjänstlagen innebär att socialnämnden får avvakta med att verkställa beslut om bistånd inom ett valfrihetssystem till dess att den enskilde kan få tillgång till den leverantör som han eller hon önskar. Lagen föreslås träda i kraft . I betänkandet finns en reservation. välkomnar jag utskottets ledamöter till debatt i frågan. 154 (): ska vi debattera och besluta om en lag som gör att vi ändrar riktning inom svensk äldreomsorg. Man ska privatisera vår svenska modell under parollen att det handlar om valfrihet. Vems valfrihet det handlar om och för vem valfriheten är viktigast är vi inte överens om mellan partierna. Är det de äldres, brukarnas, valfrihet, eller är det vårdföretagens? Kommer detta att bli en lika bra valfrihet som vi lovades när vi skulle få välja elbolag? Det skulle bli enkelt och billigt. Vad är det som regeringen egentligen erbjuder de gamla att välja på? Är det vad man vill ha utfört eller vad just personen i fråga tycker att det är viktigast att i sin vardag få hjälp med? Nej, det får man inte välja mellan. har redan bestämt vad man får välja mellan. Man får bara välja mellan om det ska vara privat eller om det ska vara offentligt drivet. Det är den stora valfrihetsreform som vi debatterar. Hur ska våra äldre som är i behov av vård och omsorg kunna sätta sig in i alla fakta om vad som skiljer de här bolagen åt? Hur vet man vilken kvalitet de olika bolagen erbjuder? Vem kontrollerar den, och mot vad stäms den av? Frågetecknen är, tycker jag, väldigt många och svaren väldigt få. kan jag känna att det här mer är en näringspolitisk debatt där det gäller att lägga över så mycket som möjligt på privat drivna företag som har som sitt högsta mål att kunna ta ut en rejäl vinst från skattekollektivet. Jag tycker att man börjar se äldreomsorgen som en företagsverksamhet, inte som en verksamhet. Regeringen har avsatt 300 miljoner till kommunerna så att de kan utreda och förbereda sig inför införandet av den här lagen. Ett ganska stort antal kommuner har beslutat att ta emot de här pengarna, men väldigt många har också iklätt sig både hängslen och livrem genom att i sina beslut ha en klausul om att man slutgiltigt tar ställning den dagen lagen ska införas alltså när utredningen i kommunen är klar. Det finns just nu en rad viktiga och stora frågor att diskutera inom äldreomsorgen. skildrar i en dyster rapport bilden av den lukrativa äldrevårdsmarknaden där någon form av laglöshet börjar komma, i takt med att det offentliga faktiskt avsäger sig sitt lagstadgade ansvar. RRV påtalar allvarliga problem med kontrollen och insynen i den privat drivna äldreomsorgen och kommer med en rad förslag om förändringar. kunde vi läsa om en kvinnlig anställd som sades upp från ett privat äldreboende i när hon slog larm om de missförhållanden som rådde på boendet för de äldre. När ledningen inte lyssnade gick den här personen till kommunen och berättade. När vårdbolaget fick reda på det kallades hon in till chefen. Hon sades upp direkt på grund av illojalitet mot företaget. Att man i kommunalt driven äldreomsorg ska anmäla lex Sarah-händelser till är jättebra. Men när man ska anmäla motsvarande händelser på ett privat boende ska man anmäla det till sin chef. Detta är fullständigt oacceptabelt! Att inte ha meddelarskydd för personalen innebär att verksamheten blir totalt utan insyn och att påverkansmöjligheterna är försumbara. En tidningsrubrik handlar om Attendo Care som får betala 1 miljon i skadestånd till för brister i vården. Man kan alltså köpa sig fri från en dålig vård. På vilket sätt gottgör ett sådant skadestånd de gamla som redan har lidit skada? Nej, marknadslösningar och fri konkurrens om gemensamma skattemedel garanterar inte alls kvaliteten! Vi vill ha en tydligare, nationell kvalitetssäkring av våra välfärdsverksamheter. Likvärdiga villkor och hög kvalitet ska garanteras. Man måste ha nationella mål som kan följas upp. Först då kan man veta vad man har rätt att kräva. Man kan också ställa lokala politiker till svars för kvaliteten i verksamheterna. Det ska också finnas avtal med tydliga krav och med en avtalstid som inte sträcker sig längre än en mandatperiod alltså inga livstidskontrakt. Vi tycker att det för alla utförare av offentligt finansierad välfärdsverksamhet ska vara samma villkor, samma skyldigheter och samma krav. Att man sedan dessutom öppnar för att den privata sidan kan erbjuda tilläggstjänster mot extrabetalning, liksom vid sidan av, öppnar för vård efter vad man har råd med alltså inte efter behov. Den modellen kommer snabbt att urholka det vi har, vilket kanske är meningen, så att det blir ett magert basutbud för skattepengarna. Resten är till för dem som har råd att själva betala. Att dessutom tillåta detta enbart för privata företag inte för verksamhet är att helt snedvrida konkurrensen. Men annars vurmar man ju så mycket för konkurrens. Jag förstår inte alls hur man har resonerat. Upphandling i all ära är bra och passar inom många områden. Men vi tycker inte att det passar med upphandling när det gäller vården av farmor och morfar. Det är inte rätt, och det leder till en stark koncentration till internationella vårdkoncerner. I stället tycker vi att de utförare som man vill använda sig av ska certifieras. Det ska sättas upp riktiga krav på verksamheten, och ersättningsmodeller ska fastställas som är neutrala mellan de olika utförarna. Först då kan brukaren, i bästa fall, välja, som kommunen eller har kvar det fulla ansvaret för kvaliteten och tillgängligheten. Då kan också mindre idéburna aktörer hävda sig. Också de stora vårdföretagen ska ges möjligheter, under förutsättning att de accepterar offentlig reglering och insyn precis som de accepterar offentliga skattemedel. Ytterligare regler där man inte vill ha samma krav för det privata och det offentliga gäller kollektivavtal. Varför ska det vara lägre krav på arbetsgivaransvaret i den privata sektorn? Varför ska personalen inte ha meddelarskydd inom den privat drivna omsorgen? Varför ska personalen inte ha rätt till kompetensutveckling? På de här frågorna förutsätter jag att ni i majoriteten ger mig tydliga svar under debattens gång och innan vi kommit så långt som till beslut. När det gäller regler för etablering av företag inom valfrihetssystemet anser vi att det måste vara möjligt för dem som ansvarar för och som finansierar systemet att styra resurser och lokalisering dit där de bäst behövs. Utgångspunkten för utredningen om lagen om valfrihetssystem, LOV, var att utreda ett valfrihetssystem inom äldre- och handikappomsorgen. Men hela hälso- och sjukvårdsområdet har kastats in i det slutgiltiga förslaget egentligen utan någon grundlig genomgång. Den frågan är helt enkelt inte tillräckligt utredd. LOV handlar om en frivillig förändring. Men förbereds ett tvingande vårdvalssystem i primärvården. Det har man på något sätt gömt undan. Kommer tilläggstjänster att bli möjliga inom hälso- och sjukvården? Självklart avvisar vi en utveckling där den som har råd kan köpa sig förtur till extratjänster inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. Och varför ska avtalstiden vara så orimligt lång? Inom sjukvårdsområdet anges som rimlig avtalstid. Det betyder att ett sådant avtal binder upp en kommun eller en region under en så . Det gör att praktiska förändringar blir omöjliga och att den demokratiska styrningen minskar. Det gör också att medborgarna inte har en aning om, inte kan veta, vem som varit med och beslutat om vad i verksamheterna. Vi ser att mer och mer av den lagstiftning som med raska språng införs gör den starke ännu starkare. Vem för talan för den person som inte kan välja, som inte orkar välja eller som inte har förmåga att säga till när han eller hon är missnöjd? Vi säger också att man måste ta detta på allvar och införa någon form av möjlighet för människor att få hjälp med det här, kanske i någon form av kvalitetskontor där det går att komma till rätta med brister som eventuellt upplevs. Frågan om utmaningarna i äldreomsorgen kommer aldrig att kunna lösas genom fiffiga organisationsmodeller på central nivå. Det grundläggande kommer att vara ekonomiska satsningar på kommunerna. Organisationsförändringar och en ny lagstiftning är viktigt men inte huvudfrågan. Systemet med offentlig upphandling av vård och omsorg har visat sig skapa allvarliga problem problem som visat sig bli större och större allteftersom tiden gått. Vi har fått en stark koncentration till ett fåtal internationella vårdkoncerner som slukar de mindre företagen. Denna omvandling går snabbt, vilket inte minst beskrivs i den statliga utredningen Delegationen för mångfald inom vård och omsorg, som socialministern dessvärre lade ned . Det är uppenbart svårt att styra mot kvalitet. Vi har sett många exempel på hur jakten på lägsta pris gått ut över vårdtagarna. Vi är för att man har rätt att välja mellan olika alternativ. Regeringens förslag till lagstiftning har, enligt vår mening, dessvärre så allvarliga brister att det på flera viktiga punkter helt enkelt måste göras om. Den springande punkten, herr talman, är att regeringen har utformat ett förslag som mer handlar om företagens valfrihet än om medborgarnas valfrihet, vilket kanske inte är helt förvånande. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet. I detta anförande instämde och (båda s) samt (). 155 (): Jag kan från talarstolen i princip instämma i allt som sade. proklamerar ju regeringen enligt äldreomsorgsministerns egen utsago en stor frihetsreform för äldre, lagen om valfrihet, LOV. I den utformning som lagen har måste jag säga att det mer är en frihetsreform för privata företag att inte behöva teckna kollektivavtal för sina anställda och att bedriva äldreomsorg utan den insyn som finns i verksamhet. Det är en frihet för privata företag som bedriver äldreomsorg att kunna ha en personal som inte har den yttrande- och meddelarfrihet som finns i den offentligt drivna äldreomsorgen. Det här riskerar att försämra kvaliteten i omsorgen om äldre kvinnor och män. Därför vill jag också, herr talman, yrka bifall till den gemensamma reservationen från s, v och mp där vi avstyrker regeringens förslag till lag om valfrihet. För den borgerliga regeringen handlar valfrihet i hög grad om att äldre ska välja mellan ett antal privata utförare på en marknad. Det kallas kundvalsmodeller. För mig och är detta inte en verklig valfrihet. Då gäller att äldre ska kunna påverka de insatser de får, hur de görs, vilken person som kommer och när den personen kommer. När man bor på ett äldreboende ska man kunna påverka sin vardag. Personalen ska kunna se till den enskilda individen. En marknadsanpassning med vinstintresse som en av drivkrafterna leder inte till detta. Skattepengar anser jag ska gå till en bättre äldreomsorg, inte i fickorna på aktieägare eller i vinst till privata företagare. Vi säger ja till medborgarnas valfrihet men inte till företagens. Precis som sade kan man inte prata om valfrihet utan att prata om resurser. Om personalen på äldreboendet går på knäna krymper valfriheten. Om man inte hinner se till de äldres individuella önskningar, om man inte har personal så att man hinner med promenader därför att man inte kan ta in vikarier när någon är sjuk, om man inte hinner sitta ned och prata med den äldre som behöver det eller ha ett meningsfullt innehåll i vardagen krymper valfriheten. Om man stressar mellan de äldre man ska hjälpa och de äldre känner detta kan de resonera så här: det är ju kvinnor som jobbar i äldreomsorgen har fyra till efter mig. Jag ber nog inte om det jag egentligen skulle vilja ha gjort, för då blir hon ännu mer stressad. Då krymper valfriheten. Om ekonomin gör att det blir hårdare biståndsbedömningar eller leder till att det tar att få en plats på äldreboendet krymper valfriheten. Den största valfrihetsreform alliansregeringen skulle kunna göra vore faktiskt att ge mer pengar till kommunerna i dagens läge, att inte frysa statsbidragen, som man gör när man inte räknar upp pris- och löneökningarna i statsbidragen till kommunerna. Många kommuner håller på att få det väldigt tufft nu med arbetslöshet, varsel, låg a-kassa, människor som hamnar utanför sjukförsäkringssystemet och ska gå på försörjningsstöd och mindre intäkter av skattepengar. Mer pengar till kommunerna vore den verkliga valfrihetsreformen. Det behövs fler anställda, fler hjärnor, hjärtan och händer, i äldreomsorgen. Vi i gör en stor jobbsatsning i vår budget. Den känns mer angelägen än någonsin i detta läge. Det är ett välfärdslyft med 25 000 nya jobb i äldreomsorgen . Jag vill också titta lite närmare på förslagen i lagen om valfrihet. Där står det om fri etablering för de vårdföretag som uppfyller de i förväg uppställda kraven. Det är inte någon särskild begränsning av avtalstiderna. Privata utförare ges möjlighet att erbjuda tilläggstjänster. Offentliga utförare, alltså äldreomsorg, har inte den möjligheten. De skillnader som finns när det gäller regler för yttrandefrihet och meddelarskydd finns kvar. Jag tycker egentligen att regeringen och vår äldreomsorgsminister borde lära sig skilja mellan efterfrågan och behov. Den borgerliga regeringens politik bygger på efterfrågan. Vi vet att de som efterfrågar mest är de mest resursstarka, med högst utbildning som kan prata för sig själva, som i regel har haft ett bra liv och är vana att få människor att lyssna till sig. Men de brukar inte ha de största behoven. Det har de som inte kan tala för sig själva. Det är därför jag tycker att etableringsfrihet blir så vansinnigt. Man ska inte kunna styra politiskt dit behoven är som störst och där verksamheten behövs, utan verksamheten ska kunna etablera sig själv där företagaren tycker att det är bäst för den egna verksamheten. Det brukar leda till det har gjort det när det gäller primärvård och vårdcentraler att det blir överetablering i de centrala stadsdelarna och att det inte blir så mycket etablering runt om i förorterna. Detsamma kan man befara i glesbygd. Det är inte lika attraktivt alla gånger att starta företag där. I stället ska vi ha en äldreomsorg som utgår från behoven. Det som förvånar mig rätt mycket är också att man faktiskt har tagit bort allt det vi kan kalla för rättigheter för de anställda. För oss är det självklart att det ska finnas kollektivavtal på arbetsmarknaden. Det är självklart ur två aspekter. För kvaliteten på verksamheten för de äldre som ska ha hemtjänst och äldreboende är det mycket bra att verksamheten har kollektivavtal. Då vet man att det är ordning och reda med personalen. De får den lön de ska ha. De försäkringar som finns gäller. Det fungerar med pensionsinbetalningar och annat. Då är det klart att det finns en mycket större chans att personal börjar jobba där och stannar kvar. Det är en väldigt stor kvalitet i äldreomsorgen med kontinuitet och personal som de äldre känner. ser det väldigt olika ut i de kommuner som har och har haft kundvalsmodeller väldigt länge och de kommuner som har kommunalt utförd äldreomsorg. Jag skulle gärna vilja fråga er på den borgerliga sidan om ni vet någon kommun som inte har kollektivavtal. Det skulle vara väldigt roligt att höra. Jag kan till exempel när det gäller privata utförare säga att i hemtjänst är det 37 av 58 företag som saknar kollektivavtal. I saknar 10 av 19 företag kollektivavtal. Jag tycker att man kan ställa frågan till er på den borgerliga kanten: Är det här konkurrensneutralitet? Vad kommer det här att innebära för arbetsvillkoren för den personal som finns i äldreomsorgen? Vad kommer det att ge för kvalitet i äldreomsorgen? Lika självklart för oss, som också tog upp, är att det ska finnas yttrandefrihet och meddelarfrihet för personal som arbetar inom ett skattefinansierat välfärdsområde. De ska kunna påtala missförhållanden. De ska ha skydd för detta och inte behöva råka ut för repressalier och bli uppsagda, som undersköterskan blev när hon mejlade till om synpunkter på verksamheten i Attendo Cares äldreboende i . Hon gick alltså inte ens till medierna. Hon mejlade till kommunen, som ju har ansvar för äldreomsorgen. Hon blev uppsagd. Det var inte heller länge sedan Rapport hade ett inslag om 15 före detta anställda och anställda på Attendo Cares boende i som kände sig direkt hotade. De skulle inte gå utanför Attendo Care med någonting som rörde verksamheten där. Då fanns det jurister som minsann visste hur man skulle hantera frågan. Vilka konsekvenser kommer det att få för kvaliteten när vi inte har arbetsplatser där personalen kan känna sig trygg med att de ska kunna tala om missförhållanden? Det tror jag faktiskt är en väldigt farlig utveckling och kommer att leda till en sämre äldreomsorg. Mot bakgrund av de här exemplen skulle jag vilja hävda att lagen om valfrihet inte alls är konkurrensneutral mellan privata utförare och kommunala utförare. Vi kommer att få se fler exempel som , där den kommunala är utkonkurrerad av flera av de orsaker som jag har tagit upp. Lagen om valfrihet är företagens valfrihetslag, inte de anställdas. Jag tror tyvärr också att vi kommer att få se flera exempel som avskedandet av . Vi får tystare arbetsplatser med personal som inte vågar offentliggöra missförhållanden. Det drabbar i sin förlängning de äldre kvinnor och män som behöver en bra äldreomsorg och behöver känna trygghet när de bor på våra äldreboenden. 156 ():