prot · GV09117 · 2008-05-22 00:00:00 — Utvecklingen har onekligen gått framåt . , under en s-regering, får man ändå säga, fick vi en allmänt hållen lag mot etnisk diskriminering till vilken kopplades inrättandet av DO med som förste diskrimineringsombudsman. På förslag av kulturminister i Bildtregeringen fick vi 1994 den första lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Bildtregeringen stod vidare genom socialminister för den nya lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, 1994 varigenom också tillkom med som den första handikappombudsmannen. Det är alltså i en stolt tradition som jag företräder den nuvarande regeringen i debatten om en ny sammanhållen diskrimineringslag och en diskrimineringsombudsman, en tillsynsmyndighet. Den som kan ha anledning att misstänka sig vara utsatt för diskriminering kan vända sig till samma ombudsman och göra anspråk på skydd från samma lag, oavsett vilken eller vilka de förmodade diskrimineringsgrunderna kan vara. Med den nya framlagda lagen stärks nu skyddet mot diskriminering i en rad avseenden. Vi inför en diskrimineringsersättning skild från skadeståndslagen så att kännbara ersättningar kan utdömas vid diskriminering. På det sättet får domstolarna möjlighet att beakta den förebyggande avskräckande betydelse nivån på ersättningen kan få. Det ska kosta att diskriminera. Vi inför skydd mot diskriminering för två nya diskrimineringsgrunder. I enlighet med EU:s arbetslivsdirektiv införs förbud mot diskriminering på grund av ålder i arbetslivet. Vi inför också ett skydd mot diskriminering på grund av könsöverskridande identitet eller uttryck. Vi utvidgar skyddet mot diskriminering till att gälla fler samhällsområden och fler diskrimineringsgrunder. Till exempel blir det förbjudet att diskriminera på grund av kön, funktionshinder och sexuell läggning också inom hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Vi inför ett skydd mot diskriminering i arbetslivet, inte bara i samband med anställning utan nu också i samband med ansökan om jobb, vid praktikarbete liksom vid inhyrd eller inlånad arbetskraft. Vi utvidgar skyddet mot diskriminering vad avser tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder till att omfatta allt tillhandahållande utanför privat- och familjelivet. Vi inför nu också ett skydd mot diskriminering i mötet med den som bistår eller företräder det offentliga i kontakten med allmänheten. Vi inför slutligen en talerätt för ideella organisationer i diskrimineringsmål. Vi utmönstrar dessutom nu termen ras ur diskrimineringslagstiftningen. Regeringens ambition är att också se över förekomsten av termen i andra författningar. Allt detta råder det bred politisk samsyn om, vilket också syns i de positiva skrivningarna i flera av oppositionens motioner med anledning av propositionen. Endast på en punkt har regeringen valt att inte gå vidare med förslagen från . Det gäller kommitténs förslag om etnisk positiv särbehandling. Jag konstaterar också att det i utskottets betänkande bara tycks vara som inte ser några som helst principiella problem med denna avvikelse från principen om likabehandling. Det finns starka både principiella och praktiska skäl mot positiv särbehandling på grund av etnicitet. På ett antal områden var förslag bristfälliga. Konsekvens- och kostnadsanalys var ofta ytterst knapphändiga. Regeringen avser dock att gå vidare och skaffa sig ytterligare underlag för kommande ställningstaganden. Det gäller först och främst frågan om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering. Denna fråga har regeringen valt att ta itu med skyndsamt för att kunna återkomma till . Marschen för tillgänglighet och den namninsamling som kommer att överlämnas till regeringen visar på trycket från handikapprörelsen. Jag finner all anledning att tro att aktiva åtgärder kan vara värdefulla i arbetet att främja likabehandling. Frågan är dock vilka åtgärder som är effektivast och vilka som bara har symbolverkan. Den här regeringen har för avsikt att lätta regelbördan särskilt för mindre företag. Det är inget argument mot aktiva åtgärder för likabehandling, men det är dock ett argument för att fokusera på åtgärder som är effektiva och har hög träffsäkerhet. Regeringen avser att genomföra en utvärdering av befintliga aktiva åtgärder för att kunna ta ställning till framtida omfattning och inriktning av arbetet med aktiva åtgärder. Vi har uppfyllt våra åtaganden genom EU:s arbetslivsdirektiv. Det finns dock goda skäl att gå vidare och pröva om skyddet mot diskriminering på grund av ålder bör utvidgas till att gälla andra samhällsområden. Jag avser också framöver att pröva frågan om en så kallad öppen lista över diskrimineringsgrunder så att även andra grunder för diskriminering skulle kunna komma att omfattas av diskrimineringslagen. Det skulle stämma bättre överens med hur internationella konventioner är utformade. I grunden är det lika oacceptabelt att människor diskrimineras oavsett på vilken grund det sker. På några punkter har vi uppenbart olika syn. För regeringen har det varit angeläget att den nya lagen ska vara en bred lag, där ingen rangordning av diskrimineringsgrunder sker. Det vill säga att ingen diskrimineringsgrund är mer eller mindre viktig än andra. Jag kan konstatera att både Socialdemokraterna och ansluter sig till de fackliga organisationernas syn på en särställning för det arbete facken bedriver inom arbetslivet. Det är ett viktigt arbete som måste fortsätta. Men att markera detta med en särskild lag eller ett särskilt arbetslivskapitel i den nya lagen har i allt väsentligt inte något annat än ett signalvärde. Det är ett signalvärde som skulle kunna uttolkas som att diskriminering på arbetsmarknaden är mer oacceptabel än diskriminering på andra samhällsområden. Regeringen delar inte den uppfattningen. Därför har vi valt en annan väg. Mycket av oppositionens kritik mot den nya lagen har fokuserat på förslagen att minska periodiciteten för lönekartläggningar, handlingsplaner för jämställda löner och jämställdhetsplaner från till liksom att planer inte behöver upprättas i företag med färre än 25 anställda. Låg mig påminna om att det generella kravet att bedriva ett målinriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och möjligheter i arbetslivet oavsett kön liksom att genomföra lönekartläggningar kvarstår för alla arbetsgivare oavsett antalet anställda. De lönejusteringar som behövs ska genomföras och senast . Det viktiga är inte hur ofta man uppdaterar sina planer utan att dessa planer är levande instrument i arbetet för jämställda löner och arbetsförhållanden. Det är aktiva åtgärder och inte planer som främjar jämställdheten bäst. Hur man dokumenterar sitt arbete kan göras på andra sätt än just genom planer, vilket de mindre företagen nu har en chans att göra. Jag förutsätter att de fackliga organisationerna som företräder sina medlemmar även framgent kommer att se till att bevaka utvecklingen på detta område. Och vi kommer noga att följa utvecklingen och vid behov initiera nödvändiga åtgärder. räknar jag med att regeringen kommer att kunna tillsätta den nya diskrimineringsombudsmannen. Hon eller han får som första uppgift att leda organisationsarbetet med att upprätta den nya myndigheten. Det är viktigt att de olika erfarenheter och expertkunskaper som utvecklats på de olika ombudsmannainstitutionerna kan tas till vara på den nya myndigheten och tillsammans höja förmågan att ta itu med de nya och utvidgade arbetsuppgifterna. Den samlade erfarenheten hos den nya myndigheten ska kunna dra nytta av de synergieffekter som en sammanhållen ombudsman utgör. Den sammanhållna lag mot diskriminering som nu ställer sig bakom innebär ett viktigt steg i reformeringen av svensk diskrimineringslagstiftning. Vi kan nu med fog hävda att vi lever upp till de krav som EG-rätten ställer på oss. Detta är första etappen, och går det fortsatta arbetet med reformeringen vidare. Varje gång en människa diskrimineras är det ett övergrepp på de mänskliga rättigheter som ligger till grund för vårt demokratiska samhälle. Det är ett övergrepp mot den diskriminerade, men det är också ett övergrepp mot demokratins grunder. Därför måste arbetet för att bekämpa diskriminering fortsätta oförtrutet. I detta anförande instämde , och (alla fp), , Reza Khelili Dylami, , och (alla m), () samt (). (forts. 14 §) 13 § Beslut om ärenden som slutdebatterats vid dagens sammanträde JuU21 Rekrytering av domare biföll utskottets förslag. CU22 Kompletterande bestämmelser till den nya II-förordningen Kammaren biföll utskottets förslag. 14 § (forts. från 12 §) Ett starkare skydd mot diskriminering (forts. AU7) 101 () replik: när jämställdhetsministern är här tänkte jag att vi har en sista chans att få svar på vad det är i den här lagen som kommer att förbättra kvinnors möjligheter till ett jämställt arbetsliv som kan förenas med ett familjeliv. Vad är det i den här lagen som kommer att förbättra kvinnors möjlighet att få en rättvis lön och rätt till egen försörjning? Vad är det i den här lagen som kommer att förbättra kvinnors möjligheter att få samma möjligheter till lika bra anställningsvillkor som männen har? Hur kan den borgerliga majoriteten tycka att jämställdheten mellan kvinnor och män ökar med en försämrad a-kassa? Hur kan jämställdheten mellan kvinnor och män öka med ett vårdnadsbidrag? Hur kan jämställdheten mellan kvinnor och män öka genom hushållsnära tjänster? Hur kan jämställdheten mellan kvinnor och män öka genom nystartsjobben? Hur tror ministern att lönekartläggningar och löneanalys i stället kommer att förbättra möjligheterna att rätta till tidigare osakliga löneskillnader? Hur tror ministern att det blir bättre för en miljon arbetstagare som blir utan handlings- och jämställdhetsplaner när man ändrar storleken på företag som måste ha sådana planer från 10 anställda till 25 anställda? Tror ministern själv på att det är en förbättring av jämställdheten? Är det inte att gå ett steg tillbaka? 102 Integrations- och jämställdhetsminister () replik: Jag skulle önska att vi ägnade de få timmar vi har fått till att diskutera en så pass viktig fråga som diskriminering i samhället till att faktiskt diskutera detta. Det är ingen som har sagt att diskrimineringspropositionen ska lösa löneskillnaderna mellan kvinnor och män i samhället. Det är ingen som har sagt att diskrimineringspropositionen ska fixa livspusslet för familjerna och hur man får ihop tid för yrke och familj. Det finns ingenting som säger det. Låt oss i stället diskutera det som det handlar om! Diskrimineringslagstiftningen handlar om att hindra individer från att diskrimineras, från att missgynnas. Det skyddet finns på plats. Det ska kunna skydda individer oavsett kön, etnicitet, religiös bekännelse och alla övriga grunder som finns här. Om vi kan hålla oss till vad lagen handlar om skulle det vara mycket lättare att föra denna diskussion. Därmed kan jag svara på det jag uppfattade hör hemma i denna proposition, och det är periodiciteten. Detta har sagts av alliansföreträdare: För oss är det viktigare att man faktiskt har tid för de aktiva åtgärderna än att man sitter och skriver planer. Jag skulle vilja beskriva det med ett exempel, en bild, för att göra det lite tydligare. Jag är nämligen övertygad, och jag önskar att oppositionen kunde vara lika övertygad, om att politiker inte är de enda som kan ha goda idéer om hur man uppnår framgångar i samhället. Vi har gett i uppdrag till ett antal myndigheter att jobba med anonymiserade ansökningar för att kunna rekrytera utan att diskriminera. Vi har sagt till nio myndigheter att de själva får hitta på metoder för att rekrytera utan att diskriminera. , jag är övertygad om att dessa myndigheter kommer att komma fram med sätt att jobba för att rekrytera utan att diskriminera som vi politiker inte har tänkt på. Och det är det som även små företag nu får chans att göra. De behöver inte använda sig av planer de kan göra det om de vill, det är ingen som hindrar dem, men de kan också hitta andra sätt att dokumentera sitt arbete och vidta aktiva åtgärder på arbetsplatser där det råder likabehandling. 103 () replik: Jag är helt övertygad om att det finns fler än politiker som har erfarenheter av goda exempel och som också kan ge oss politiker goda exempel. Det är det vi som politiker ska lyssna av. Vi socialdemokrater tycker att det är jätteviktigt att vara ute och lyssna av människor i deras verklighet, men vi kanske inte alltid är på samma arena som ni. Ni har ju lyssnat väldigt mycket på arbetsgivarna, utifrån ett jämställdhetsperspektiv, och vi har lyssnat väldigt mycket på de fackliga organisationerna och på JämO när de talar om att kvinnors låga löner faktiskt inte alltid är rättvisa. De är diskriminerade, de här kvinnorna. För unionens medlemmar är den genomsnittliga skillnaden ! Är det inte en stor sak att ta upp? Tycker ministern att det är okej att kvinnor diskrimineras med en månadslön som är i genomsnitt 2 000 lägre än männens? Det blir mycket . Under ett helt arbetsliv blir det mycket. Det får effekter på pensionen. Tycker inte ministern att dessa jämställdhetsfrågor är viktiga? Vi är oroliga över den borgerliga majoritetens så kallade jämställdhetspolitik som är rent kvinnofientlig. Därför är vi också oroliga över den nya diskrimineringslagstiftningen som blir sämre än den var tidigare. Vi är oroliga över vilka konsekvenser den får. Därför måste vi också föra fram detta här i kammaren. Vi diskuterar det vi tycker är angeläget. En del saker tycker vi faktiskt är bra i den nya diskrimineringslagstiftningen, men dem diskuterar vi vid ett annat tillfälle. 104 Integrations- och jämställdhetsminister () replik: Ett kort svar: Den här lagen gör precis som dagens lag det förbjudet att ge kvinnor lägre lön bara för att de är kvinnor. Det ändras inte med denna lag. Lagen är fortfarande där. Den skyddar alla på arbetsmarknaden från att få en lägre lön på grund av sitt kön. Hur vi kommer till rätta med löneskillnaderna är en helt annan politik och helt andra åtgärder, men inte vad denna proposition handlar om. 105 () replik: Jag vill instämma med jämställdhetsministern om att utvecklingen onekligen har vänt och 1980. Då var det sura vänsterpartister, säkert mest gubbar, som satt och tyckte att det där med jämställdhetsmyndighet och sådant inte var så noga. Men har vi faktiskt ändrat uppfattning helt och hållet i den här frågan och varit drivande, skulle jag vilja påstå, i väldigt här i i jämställdhetsarbetet. är det i stället den borgerliga regeringen med en folkpartistisk minister i spetsen som säger nej till den jämställdhetsmyndighet som har föreslagit. Det är den borgerliga regeringen med en folkpartistisk minister i spetsen som faktiskt urholkar kraven på aktiva åtgärder på jämställdhetsområdet och avvisar förslag om att utvidga kraven på aktiva åtgärder till alla andra diskrimineringsgrunder. Där har vi alltså gått hela varvet runt. Motiveringen till att man vill tona ned kraven på aktiva åtgärder och att man inte vill införa krav på aktiva åtgärder för andra diskrimineringsgrunder är huvudsakligen att det innebär administrativa kostnader och krångel för arbetsgivarna. Det andra är att man menar att det saknas en entydig bild av effekterna av krav på aktiva åtgärder från arbetsgivarnas sida. För det första måste man väl konstatera att jämställdhetens krav på aktiva åtgärder faktiskt har haft effekt. Det hävdar i sina utvärderingar, som är ganska omfattande. Även en rad fackliga organisationer hävdar att det faktiskt fungerar. Sedan undrar jag om det finns någonting som tyder på att avsaknaden av krav på aktiva åtgärder för att undanröja rasistiska, homofobiska, sexistiska och andra utestängande och diskriminerande strukturer på något sätt skulle ha någon effekt. Det kan väl inte vara så att regeringen är nöjd med hur situationen i arbetslivet ser ut. 106 Integrations- och jämställdhetsminister () replik: Jag skulle uppskatta om läste propositionen, om hon inte har gjort det, och att hon lyssnar på alla inlägg som görs. Det är ingen som avskaffar de aktiva åtgärderna. De finns kvar. Skillnaden handlar om upprättandet av ett antal planer som vi säger att företag med färre än 25 anställda inte ska behöva göra, därför att vi är övertygade om att det finns andra sätt att dokumentera sitt arbete på. Vi vill skapa tid för aktivt arbete i stället för att man ska sitta och skriva planer. Det är det som det handlar om. Ingen avskaffar de aktiva åtgärderna. åläggs alla arbetsgivare att jobba med aktiva åtgärder. åläggs alla arbetsgivare att göra lönekartläggningar för att justera de oskäliga löneskillnaderna skyndsamt, dock senast . Ingenting förändras där. Återigen, kan vi hålla oss till det som lagen innehåller skulle det underlätta den här diskussionen. 107 () replik: Jag sade inte att man avskaffar kraven på aktiva åtgärder. Jag sade att man urholkar dem. Det hävdar jag att man gör när man faktiskt bara kräver att arbetsgivarna ska göra de här planerna och att det bara är arbetsgivare med över 25 anställda som ska behöva göra dem, jämfört med och arbetsgivare med mer än tio anställda. Det måste väl ändå ministern själv erkänna: Det är en urholkning. Sedan handlar det om att man också struntar i att utvidga kraven på ett systematiskt förebyggande arbete med likabehandlingsplaner i arbetslivet, som faktiskt också var ett förslag från som stöder. Om man har som mål ett arbetsliv som är fritt från diskriminering, det vill säga att man vill göra någonting för att förebygga att diskriminering uppstår, menar jag att det finns vissa saker som man måste se till finns på plats. Det måste finnas tydliga regler, det måste finnas tydliga kontrollmöjligheter och det måste finnas möjlighet till sanktion. Alla de här sakerna vill man ha när det gäller diskrimineringsförbuden men inte när det gäller det förebyggande arbetet. Där lägger ju regeringen inte fram några förslag, och det är det som vi ser som den stora bristen här. Allt krut läggs på att man ska kunna få upprättelse i efterhand när man har blivit diskriminerad. Men regeringen undviker att lägga fram förslag om tydliga regler, kontrollmöjligheter och sanktioner för att också lägga över en del av ansvaret för att undvika diskriminering på arbetsgivarna som är de som äger den här frågan. Det är det som är min kritik. 108 Integrations- och jämställdhetsminister () replik: Regler finns på plats, liksom kontrollmöjligheter. Det är därför vi har en JämO och snart en diskrimineringsombudsman. De har till uppgift att se till att lagen följs, och de har till uppgift att faktiskt kontrollera att företagen lever upp till lagen. Så kontrollmöjligheter finns också. Sanktioner, ja, det finns också sanktionsmöjligheter. Om JämO eller den framtida diskrimineringsombudsmannen upptäcker att företag inte lever upp till lagen kan de faktiskt utlösa sanktioner. Men jag håller med , det bör och kan göras mer när det gäller aktiva åtgärder. Det är därför som vi skriver i propositionen att de här åtgärderna ska utvärderas så att vi vet vad det är som fungerar och vad som inte fungerar. Det där ser vi fungerar, och kanske kommer man också fram med ytterligare andra sätt att jobba på. Där det fungerar ska de aktiva åtgärderna utvidgas till att gälla alla diskrimineringsgrunder. Det är precis det som står i propositionen. Det är inte det att vi inte tycker att aktiva åtgärder är viktiga. De är viktiga, och vi för dem vidare med den här lagen som det ser ut . Men för framtiden ser jag gärna att vi utvidgar detta. Men då måste vi veta exakt vad som fungerar. vet vi inte vad som fungerar, för man har inte utvärderat dessa åtgärder . 109 (): Det är verkligen med stigande förvåning jag lyssnat in mig på de borgerliga ledamöternas anföranden. Det vi bevittnar är Operation dimridå. Borgerligheten tycks tro att bara man pratar tillräckligt varmt och tillräckligt argt om hur man vill motverka diskrimineringen kan man framställa det betänkande vi hanterar som om det verkligen går på offensiven mot diskriminering. Men så är det i själva verket inte. Dagens debatt handlar inte om en tävlan i hur illa vi tycker om diskriminering. Jag förutsätter att vi alla upprörs av diskrimineringen. Den är fruktansvärd oavsett vem den drabbar. Den innebär en kränkning av det grundläggande människovärdet. Dagens debatt handlar inte längre om huruvida diskriminering finns eller inte finns. drabbar den äldre. Inte minst ser vi det i arbetslivet där man när man har kommit oftast har svårt att hävda sig. Konsekvensen av det ser vi i arbetslösheten. Det är fler äldre än yngre som är arbetslösa. drabbar det kvinnor bara för att de är kvinnor. Andra gånger drabbar det funktionshindrade på grund av fördomar, eller också drabbar det människor som har ett konstigt namn eller ett annorlunda utseende. Oavsett vad och vem som drabbas är det som sagt en kränkning av det grundläggande människovärdet. Det dagens debatt egentligen handlar om är vad vi vill göra åt det här. Vilka politiska ambitioner är vi beredda att förverkliga för att komma åt den diskriminering som finns i vårt land? Den borgerliga regeringens ambitioner är uttryckta i det betänkande vi hanterar . har kunskapen om och kampen mot diskriminering stärkts. Vi har fått nya lagar, nya grunder som också omfattar större delar av samhällslivet och inte längre bara arbetslivet. Mer resurser har satsats på att informera och motverka diskrimineringens negativa effekter. Jag ska rekommendera Sabuni att läsa det här betänkandet, s. 1618. Hon gav en historiebeskrivning som är något enögd. , då vi har haft en socialdemokratisk regering som regerat med stöd av och , har diskrimineringslagstiftningen stärkts om. Det var något ensidigt. Läs och begrunda! Låt oss i stället prata om det som händer . Med några undantag bromsas detta mycket viktiga arbete mot diskriminering rejält upp, jag vill till och med påstå att på vissa områden tar vi rejäla kliv tillbaka. Så här är det. Vi bevittnar borgerlighetens reträtt i arbetet mot diskriminering. Jag vill ändå börja med det viktigaste. Det är faktiskt ett undantag. Det är införandet av en diskrimineringsersättning. På denna punkt vill jag göra något så ovanligt som att berömma min politiska motståndare . Vi socialdemokrater vill berömma dig för att det framöver kommer att kosta mer för den som diskriminerar. Vi förstår också att det inte har varit alldeles enkelt bland marknadsliberaler och räknenissar där uppe i som säkert gjort vad de kunnat för att förhindra att avgiften höjs för dem som utsätter människor för kränkning av människovärdet. Jag gratulerar till det, Sabuni. Det är också bra att vi i enlighet med den stora majoriteten i , där jag för övrigt själv satt, nu får en samlad lagstiftning, ett gemensamt ombudsmannaämbete och att det införs två nya diskrimineringsgrunder: ålder och könsöverskridande identitet. är det ändå helt obegripligt att den borgerliga majoriteten inte vill utvärdera sammanslagningen av lagen så att den verkligen får den effekt som vi förväntar oss av den. Den farhåga som lyfter fram och som vi också resonerar kring i vår motion, att vi till exempel skulle vilja ha ett särskilt kapitel om arbetslivet, handlar inte om att värdesätta olika former och olika sätt som diskrimineringen sker på, utan om att de som finns på arbetsmarknaden i det avsnittet ska hitta tydligt angivet vad som gäller på arbetsmarknaden och i arbetslivet, inget annat än så. Den farhågan delar vi med , TCO och LO. Vi är inte ensamma. Det är också ansvarslöst att den borgerliga regeringen inte vill anslå resurser till breda informationsinsatser på området. Vi får på sätt och vis en helt ny lagstiftning. Allmänheten borde få kännedom om den. De viktiga aktörer som ska se till att lagen efterföljs, ombudsmannaämbetet, diskrimineringsbyråerna, inte minst fackföreningsrörelsen, borde få resurser för att informera om lagen. Vari ligger det rejäla klivet bakåt, fru talman, på jämställdhetsområdet? Flera har varit inne på detta tidigare. Min partivän har varit tydlig.