prot · GW0915 · 2008-10-17 00:00:00 — Jag måste ändå avsluta med att säga att den här regeringen sammantaget har gjort en av modern tids största ekonomiska satsningar på brottsbekämpningen. Över 1 ½ miljard kronor har satsats på rättsväsendet. Vi går från 17 000 poliser till 20 000 poliser 2010, och vi stärker hela rättskedjan. 335 (): Det finns dessvärre en romantisk bild av unga aktivister som, i och för sig i strid med lagen men med goda ambitioner, sätter olika sakfrågor före sin egen säkerhet och frihet. Dessa personer anses av många ha en högt stående moraluppfattning och vara något för ungdomar att se upp till. Den bilden är i de flesta fall grovt felaktig. Det handlar oftast om personer som inte reflekterar över hur andra ser på saker och ting eller inte respekterar att lagstiftarna efter en demokratisk process har kommit till en annan slutsats. Självklart ska vi inte strypa debatten, utan alla som vill debattera inom det ramverk som vi har satt upp ska givetvis få göra det. Det finns stora och goda möjligheter att på demokratisk väg förändra både samhälle och lagstiftning, och så ska det givetvis vara. Men att med våld försöka påtvinga någon annan sin egen livsåskådning benämns i uppslagsverken som terrorism. Därför är fenomenet civil olydnad ofta en allvarlig brottslighet som förstör för enskilda personer eller hotar näringsidkares liv och egendom. Det finns en stor mängd olika organisationer som ägnar sig åt denna olagliga verksamhet. En del av dem ägnar sig åt att släppa ut djur till en ofta plågsam svältdöd eller att förstöra livet för skötsamma företagare i branschen. Detta är något som alla demokratiska krafter gemensamt måste bekämpa. För mindre än var polisen i på rätt spår. En särskild grupp hade bildats i syfte att sätta stopp för den grupp ungdomar som ägnar nätterna åt att terrorisera enskilda företagare i pälsbranschen. Men arbetet hann tyvärr inte mer än påbörjas förrän gruppen avvecklades, trots att liknande arbete på andra håll visat sig mycket framgångsrikt. Djurrättsterroristerna har uppenbarligen uppfattat att det nu är fritt fram att trakassera pälsbranschen. Bara har över 100 brott begåtts av djurrättsterrorister, allt enligt en av organisationernas egen hemsida. har ett antal pälshandlare gett upp för trycket och känt sig tvingade att avveckla sin verksamhet. Att polisen inte har resurser till allt är inte deras fel, men nog kan man tycka att det borde vara prioriterat att skydda hårt arbetande småföretagare som systematiskt trakasseras av ideologiskt förvirrade ungdomar. Frågan borde prioriteras av två anledningar. För det första: Det är svårt nog att driva företag utan att behöva utsättas för systematisk skadegörelse. Det är därför extra illa att en liten grupp människor förstör för hårt arbetande näringsidkare, inte minst med tanke på att framgångsrika företag och företagare är en förutsättning för att den svenska välfärden ska kunna finansieras. För det andra: De brott som begås mot pälsindustrin har politiska motiv, vilket gör dessa extra allvarliga. Det är oerhört viktigt att unga människor inte tillåts begå kriminella handlingar med klara drag av politisk terror utan att samhället reagerar kraftfullt. Faran för att de drabbade ska gå till ytterligheter är inte negligerbar. Detta får bara inte inträffa. Den förtvivlan som uppstår när någon ser sitt livsverk ödeläggas kan inte beskrivas i ord. Samhället får därför inte än en gång överge utsatta människor och tvinga dem att ta lagen i egna händer. Har man som jag träffat de drabbade affärsinnehavarna och sett deras oro för sin och sina familjers säkerhet begriper man även att risken för desperata självförsvarshandlingar är uppenbar. Samhället måste sätta ned foten och sätta in krafttag mot dessa unga extremister innan deras brott leder till katastrof. är och ska vara en rättsstat. Hur skulle det då se ut om dessa olika organisationer lyckades med sitt uppsåt att stoppa en bransch som vi, det demokratiska samhället, anser laglig? Vi har inte råd att skicka sådana signaler. Lagar ska stiftas av och tillämpas i domstolar och inte av något gatans parlament som är såväl lagstiftande som dömande och verkställande. Vilka blir i annat fall befrielsefronternas nästa offer? Organisationernas sympatisörer är lika kritiska mot köttkonsumtion som mot väskor och skor av läder. Därför måste vi redan nu mota i grind i stället för att vänta på att de ger sig på nästa bransch. Därför, fru talman, måste vi som representerar det demokratiska samhället med all kraft gemensamt fördöma dessa terroristers aktioner och gemensamt ställa upp och stötta dem som drabbas. 336 () replik: Under debatten här om rättsväsendet har två av moderata partivänner hävdat från talarstolen att det är en historisk ekonomisk satsning som har gjorts av den moderatledda regeringen på rättsväsendet. Jag ställer samma fråga till som jag ställde till . Jag fick inte svar på den. I valrörelsen var ditt parti ute och lovade 3 miljarder extra 2007 och 3 miljarder extra 2008. Vi har inte sett detta . Vi har inte sett den stora satsningen på rättsväsendet. Ni kommer inte att komma upp i de summor som vi satsade under förra mandatperioden, då vi satsade 5 miljarder på rättsväsendet. Jag ställer frågan: Hur kunde löftet försvinna? 337 () replik: Frågan är intressant och tål att debatteras. Det som har sagts tidigare här från denna talarstol är att resultatet trots allt blir att vi får fler poliser som går ut på gator och torg och skyddar våra medborgare, och det är ju det som är det verkliga syftet med detta. 338 () replik: Vi socialdemokrater lät , som är neutral, titta på hur det ser ut ute på polismyndigheterna. Det visade sig att samtliga polismyndigheter kommer att gå med underskott 2008, 2009 och 2010. Då väljer den moderatledda regeringen att ta bort pengar från polisen, när vi vet att det behövs mer pengar. Vi socialdemokrater har valt att lägga 100 miljoner extra på polisen, därför att vi vill se poliser ute på gator och torg på de tider då de ska vara där, och när människor är som mest utsatta för brott. Det som händer nu är att civilanställda får sägas upp och att poliserna får gå in och sätta sig bakom skrivbordet och inte vara där de bör vara, i människors vardag. Jag ställer frågan: Varför tar ni bort resurser från polisen? 339 () replik: Vi kan bara konstatera att inte delade verklighetsbeskrivning. Det jag skulle vilja säga är att vi i stället ska ta vårt eget ansvar. Är det rimligt att vi ska jobba och låta polisen sköta allt det här? Är det inte så att vi tillsammans ska se efter våra eller våra grannars barn, som exempelvis är ute och slåss i samband med fotbollsmatcher och orsakar enorma kostnader, eller dem som är ute och fördärvar för laglydiga näringsidkare om nätterna eller som i för inte så länge sedan? Om vi tillsammans kan se till att vi ordnar ett samhälle där vi har lugn och ordning på gatorna behövs det kanske inte så stora resurser. 340 (): Att palla äpplen är något som många barn gör och som egentligen är ett brott men som inte tyder på att våra barn senare i livet hamnar på fel sida av lagen. Vi kopplar inte in myndigheter för att göra någon utredning men utövar vår föräldraroll och försöker lära våra barn skillnaden på ditt och mitt. Ett bråk på gatan, en blåtira, ett uppskrapat knä och hårda ord till en kompis hamnar också oftast inom vår familjära sfär. Vi pratar om moral och etik och vägleder barnen om vad som är rätt och fel. Men någon enstaka gång går det fel. Vi lever i ett samhälle som ständigt blir hårdare, och det får också våra barn erfara. Trots ihärdiga försök att uppfostra barnen till laglydiga medborgare finns det ibland krafter som är starkare och drar åt fel håll. Våra barn begår brott. 1213-åringar begår handlingar som om de hade varit vuxna skulle ha kunnat leda till fängelsestraff. Det är en ohållbar situation, och när det händer är det en tragedi. Med rätt insatser från skola, föräldrar, familj och myndigheter kan en nedåtgående spiral vändas. Men vi måste våga ta tag i problemen. Vi måste skicka tydliga signaler om att dessa handlingar är oacceptabla. Av de brott som begås av barn är knappt hälften stölder eller snatterier, en femtedel misshandel och skadegörelse. Grövre brott förekommer också men är betydligt ovanligare. Vid rekrytering till kriminella nätverk är det unga gängmedlemmar som rekryterar andra unga medlemmar. De som debuterar i brott i åldrarna har en snabbt accelererande brottskarriär. Unga som själva varit utsatta för brott rekryteras också oftare till gängkriminalitet. Det är som har huvudansvaret för samhällets reaktioner när det gäller unga och barn som begår brott. När en polisanmälan om ett barn kommer in är skyldig att aktivt ta ställning till om det finns ett behov av att öppna en utredning för att ta reda på om barnet och familjen är i behov av hjälp. Barn kan inte lagföras för brott, och dessa brott utreds heller inte av polisen i traditionell mening genom förundersökning. I stället ges polisen möjlighet att utreda brotten genom lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. I vissa av landets kommuner ber om polisutredning för att underlätta dels bedömningen av om det behövs insatser, dels kontakten med barnet och föräldrarna. Polisförhöret har också en brottspreventiv effekt. Det sänder de tydliga signaler som krävs för att såväl barn som föräldrar ska förstå allvaret i situationen. Jag är övertygad om att det har en starkare effekt på både barnet och föräldrarna om både polis och socialtjänst kopplas in från början i stället för bara . Alltför vanligt är dock att polis och socialtjänst inte alls har någon kontakt eller samverkan med varandra. Det finns kommuner som alltid kallar barn och föräldrar till ett samtal vid polisanmälan. Det finns dessutom kommuner som har som rutin att alltid öppna en utredning när en polisanmälan kommer in. Dessa kommuner behöver bli fler. En utredning ger en bättre möjlighet att kontinuerligt följa barn som är riskzonen. Betydelsen av tidiga insatser och samhälleliga reaktioner för barn som riskerar att utveckla ett kriminellt beteende är något som ofta betonas. Vi har en lagstiftning som tillåter ett nära samarbete mellan socialtjänst och polis, men praxis är mycket olika kommunerna emellan. För att motverka att våra barn blir brottslingar måste vi utnyttja alla de medel och möjligheter som samhället ställer till förfogande. Ett samarbete mellan socialtjänst och polis borde vara regel hellre , som det ofta är , undantaget. Att använda polisen som ett verktyg för att förhindra att barn begår brott kan tyckas tufft, men jag vill återigen upprepa att det är handlingarna inte barnet som är oönskade. Justitieminister har med all önskvärd tydlighet framfört att myndigheterna måste ta ett större ansvar och samarbeta på det lokala planet, till exempel med , för att förebygga ungdomsbrottslighet. Våra företrädare i regeringen har visat på de möjligheter som lagen ger, och behovet att utnyttja dessa möjligheter borde vara självklara för oss alla. Tyvärr har inte alla våra lokala företrädare fullt ut insett behovet och agerat. Jag menar att vi måste reagera och agera. Det handlar om en reaktion som ska syfta till att fånga upp de barn som riskerar att fara illa men också ge uttryck för att samhället ser allvarligt på ett brottsligt beteende. Lagen har ett syfte, och det faller på oss att skicka tydliga signaler. Det kan vi göra genom att påminna våra lokala företrädare och allmänheten om dessa möjligheter, och det måste vi göra . 341 () replik: Den borgerliga regeringen har gett uttryck för att man utreder regler för unga lagöverträdare under . Jag är försiktigt skeptisk till det. Jag tror att fängelse eller hårdare straff knappast kan vara rätt väg att gå. Det är barn vi talar om. Det är barn som har farit otroligt illa. De har kanske själva utsatts för brott där brottet inte har tagits på allvar. Därför föreslår vi till exempel fler barnahus för att man, precis som uttrycker det, själv ska kunna utreda de här brotten bättre. En annan sak som vi föreslår är kontaktpoliser till varje skola så att polisen kan bli en partner för ett tryggare samhälle. Varför köper inte den moderatledda regeringen de här idéerna? Det är bra idéer som är bättre än straff för barn . 342 () replik: Jag tror att du missuppfattade det som jag sade i mitt anförande lite. Jag förespråkar inte straff för barn . Jag förespråkar att polisen kopplas in för att tydligt markera att handlingen är oönskad. Det är som i sin tur ska se till att nödvändiga åtgärder sätts in. var jag fortfarande kommunpolitiker och jobbade i en kommun som kämpar för just barnahus. Jag tror att barnahus inte står i vägen för det som jag pratar om här. Det är någonting som behövs för att polis, sociala myndigheter, familj och barn ska ha en dialog . Tidig upptäckt är en förutsättning för friska, sunda och glada barn. 343 () replik: Jag tror att vi håller med varandra, men jag tror att vi har lite olika sätt att uppnå det vi önskar. En reform som vi socialdemokrater införde under den förra mandatperioden är just det här med kontaktpoliser, att varje skola ska ha en kontaktpolis. Vi sade från regeringshåll att det var viktigt att barnen ska ha en sund kontakt med polisen för att lära sig rätt och fel. Vi valde att satsa på det. Varför har den satsningen avstannat? Det kan ju bero på de enorma underskotten som polisen har på grund av den förda borgerliga politiken och att polisen därför inte har de möjligheterna. Men är det någonting man inte ska spara in på så är det kontakten med barn och unga, eftersom det är där vi kan göra det mest brottsförebyggande arbetet. 344 () replik: Vi gav ju ett löfte om att till 2010 ha 20 000 poliser, och enligt polisen själv är detta en siffra som vi kommer att överträffa. Det är vi väldigt glada för. Den här stora satsningen som den borgerliga regeringen har gjort på poliser kommer att göra det möjligt att återinföra kvarterspoliser. Jag tror att poliser nära medborgarna, poliser som dyker upp och finns på plats också när det inte händer någonting är väldigt viktigt. Polisen ska inte markera att det har hänt något farligt. Polisen ska markera att här är det tryggt att vara. 345 (): I goda tider är det möjligt att verkligen satsa på kultur. Men det är i dåliga tider, tider av brist och knapphet, av oro och rädsla för framtiden som vi verkligen behöver konsten. Det är då den visar sitt värde. Så skriver vi socialdemokrater i vår partimotion om kultur inför detta . Jag tror verkligen att det är väsentligt att tänka på detta. Det är tråkigt att vi har en regering som för en skattepolitik som inte bara den är orättvis, utan dessutom i denna moderatstyrda regerings ambition innebär att också kulturlivet blir orättvist. När kulturministern säger här i kammaren att hon hoppas på att medborgarna ska använda sina skattesänkningar till kultur betyder det också att de som inte får någon skattesänkning inte får några resurser att använda till kultur. Då kan man fråga sig: Är det den kulturpolitiska ambitionen? Är den kulturpolitiska ambitionen för den regering som styr att den som har en hög inkomst, bor i och får en stor skattesänkning också ska ha möjlighet att tillgodogöra sig mycket kultur? Och vad betyder det i förlängningen? Är det möjligtvis så att pensionären som bor i , den arbetslöse i eller den studerande som bor i inte ska få någon tillgång till kultur? Det är ju så tanken är; nu ska vi betala för kulturen och göra rätt för oss. Vi socialdemokrater har en mycket högre kulturpolitisk ambition. Vi menar att grunden för kulturen måste vara att skapa tillgänglighet och delaktighet. Det ska vara tillgänglighet i hela landet, och då handlar det om möteslokaler. Då handlar det om att säga nej till nedläggningen av biografer och den mediekoncentration som sker inom det området. Vi satsar pengar på digitalisering av biografer. Vi vill se levande teatrar och konserthus i hela landet. Vi vill se bibliotek genom en nationell bibliotekspolitik och så vidare. Vi vill att tar vara på kreativiteten den som flödar och gror överallt och som ger oss möjlighet till både nya näringar och kanske framför allt gör så att unga människor får en glädje i sina liv. Då kan man inte höja kostnaderna i kulturskolorna, utan då måste man se till att också detta område rätten till kreativitet blir tillgängligt. Självfallet är det så att utan kulturellt yrkesverksamma blir det ingen kultur. Det måste till åtgärder för att se till att människor som har satsat på en utbildning inom det här området inte överger sitt yrke. Det vore katastrofalt för oss. Så ser det ut . Man straffas med höga avgifter till a-kassan. Man straffas med att inte få en sänkning av de höga avgifterna därför att avgifterna var för höga för det. Det är en orättvisa som präglar kulturpolitiken. Jag hade naturligtvis hoppats att vi likväl som skulle få föra en kulturpolitisk debatt med kulturministern. Jag vet att hon är upptagen , för på förbereds en fest som snart börjar för de svenska trupperna till och Paralympics. Jag vet det, för jag ska själv dit om , om jag hinner. Därför tänkte jag som vice ordförande i avsluta med ett annat område som vi har ansvar för, nämligen idrottsfrågorna. Då finns det anledning att nämna några namn: , , , , dubbelparet , , och herrlaget i goalball. Jag är säker på att de aldrig har nämnts från talarstolen här tidigare, och det gläder mig att de nu står i protokollet från riksdag. Det här är de som förde med sig de tolv medaljerna från Paralympics i . Det är kvinnor och män som har kämpat sig fram till en topposition i elitidrotten i vår värld, och det ska naturligtvis uppmärksammas. Men vad kan vara viktigare än att fundera över hur förhållandena ser ut för många av deras kamrater inom idrotten, de som aldrig riktigt kommer till? Jag talade med några som spelar goalball eller kälkhockey, motsvarigheten till ishockey för dem som inte har ben att åka skridsko på och som i stället sitter på en liten kälke och spelar. Detta är en fantastisk idrott där har varit en ledande nation det var vi som uppfann idrotten men där vi nu ligger på efterkälken. Efterkälken var förresten ganska roligt. Och varför då? Jo, därför att man får inga träningstider i ishallarna. Ungdomarna inom sporten får komma in i hallen , elva, och då är det inga ungdomar som vill pröva på kälkhockey. Det är inte så konstigt, kan man tycka. Och står hockeyspelande ungdomar vid rinken och säger: Varför ska ni två få åka runt och ta istid när vi vill komma till? Det krävs rättvisa. Det krävs insatser. Vi måste se att också de som sysslar med det vi fortfarande kallar handikappidrott ska ha rätt till samma möjligheter. De killar och tjejer som har tagit medalj för i är värda en eloge. De har inte gjort det på grund av goda möjligheter, utan de har gjort det trots dåliga möjligheter. Här kan vi se till att det sker en ändring. Det hoppas jag, fru talman, att sätter i gång med. 346 i (m) replik: Jag ska inte hålla kvar alltför länge här i kammaren, för jag vet att du har en viktig uppgift. Jag kan inte med ord nog instämma i inlägg och i de fina och vackra ord som du lade fram om våra svenska idrottshjältar. Jag vill passa på och skicka med till att det kan vara viktigt att framföra att hela förmodligen sympatiserar med de orden. Jag skulle också vilja ställa en fråga. tog själv upp i sitt anförande rätten till kreativitet. Vi vet att en förutsättning för kreativitet och kreatörer ofta tas upp i diskussionen om upphovsrätt. Att man har rätt till sitt verk är en förutsättning för denna kreativitet. Jag skulle vilja fråga hur hon och Socialdemokraterna ser på upphovsrätten på Internet. 347 () replik: Jag kan nog inte säga att jag är expert och bör uttala mig om hur man löser alla frågor kring upphovsrätt på Internet det vill jag inte säga. Till att börja med vill jag uttrycka ett stort tack för hälsningen till de paralympiska idrottarna! Men låt mig uttrycka mig så här: När det gäller upphovsrätt är det självfallet så att var och en som framställer ett verk också ska få de inkomster som detta verk berättigar till. Då har vi en hel del problem att lösa när det gäller Internet så är det ju. Jag tror inte att jag är rätt person att från denna talarstol tala om exakt hur detta ska ske. Men låt mig ställa en annan fråga i stället. När det gäller kreativitet handlar det inte bara om att få inkomsten av det man har gjort, utan det handlar också om att få möjlighet att vara kreativ. Då är en annan viktig fråga hur vi ser på möjligheterna till kreativitet i skolan. 348 i (m) replik: Jag tackar för det inlägget. Jag har den fullaste respekt för att du inte är expert i den komplicerade frågan. Det är inte jag heller. Jag tackar för det svar du ändå gav. Jag tolkar det som att du och jag delar grundsynen att var och en som kreatör ska ha rätt att i grunden styra över var, när och hur ens verk publiceras och att man ska ha rätt att få ekonomisk ersättning för de frukter som kreativiteten leder till för att man ska kunna ha rätt till sin kreativitet och sin förmåga att skapa. Jag tror att vi tillsammans, socialdemokrater, moderater och alliansregeringen, förmodligen kan gå framåt i den frågan för att skapa de bästa förutsättningarna för kreatörer och skapa en större kreativitet i . 349 () replik: Jag tror att det krävs lite mer än upphovsrätt för att stärka kreativiteten, men låt oss vara alldeles överens om att när det gäller frågan om att ha rätten till sina verk har den alltid fått mötas med teknikens utveckling. Möjligheten att spela in från tv var ett problem. Möjligheten att spela in på band från radio var ett annat. Och står vi där med nätet. Jag tror egentligen att det finns två debatter här, dels den som vi för om rätten för kreatören eller den skapande kraften att också få inkomsterna från det man har gjort, dels den möjlighet som tekniken ger. Jag tror ju inte att den som utnyttjar den här rätten att också få del av verk ser sig själv som kriminell, utan det vi oftast diskuterar det tror jag också att vi är överens om är väl den som med ett annat syfte tar någons verk och sprider det vidare. Spridningsrekvisit har vi ju också sett i annan lagstiftning, så det finns väl flera möjligheter att resonera kring där. 350 (): Det finns flera betydelsefulla ord och begrepp som ofta förekommer i det kulturella språket: berättelser, sammanhang, idé, människa, identitet, fantasi, inlevelse, meningsfull, närvarande, dramatisk, lekfull, personlig, vidröra, själ, kärlek, blödande, liv och död. Vad som förenar dessa ord är just att de cirkulerar runt människan och inte passar särskilt väl när man beskriver ett system eller en struktur. De används heller inte särskilt ofta i det politiska språket. Jag har levt nästan hela mitt liv i den konstnärliga, kulturella världen och känner mig hemmastadd med dessa ord och begrepp. De är verkliga för mig, och de finns i min hjärna, min kropp och min själ. Det har naturligtvis ofta varit mycket svårt för mig att handskas med det speciella språk som man använder sig av i politiken. Det är inte så dramatiskt, lekfullt och blödande som jag ibland skulle önska. Det kan naturligtvis också bli ganska sövande . Men ibland händer det någonting, som till exempel när vår statsminister strax före valet i en debattartikel i en av våra dagstidningar skrev att utan kultur är människan som en människa utan bröstkorg. Det var mycket vackert. De orden stannade kvar i min hjärna och i mitt hjärta. I regeringsförklaringen började statsministern sitt tal med ordet berättelse, och jag spetsade öronen. Han läste: Berättelsen om skiftar. Han fortsatte: Den skiftar från människa till människa. Den skiftar i stad och land, och den skiftar beroende på var i livet vi befinner oss. Sedan fanns i talet orden sammanhang, identitet och samhörighet samt en idé om . Det var ett fint och lättbegripligt tal. Han talade förstås om arbetslinjen, den ansvarsfulla politiken, starka offentliga finanser allt det som en klok statsminister ska säga.