prot · GV09135 · 2008-06-24 00:00:00 — I vissa områden finns en stark företagarkultur där det är ganska naturligt att människor tar över företag över generationsgränser inte nödvändigtvis inom en släkt, även om det kan vara det. Det kan även vara på andra sätt. Det är därför olika vad man har med sig i bagaget. Jag hör till de riksdagsledamöter som har en F-skattsedel . Kollegan här i kammaren yttrade någonting om att vi centerpartister i går i konkurs i större utsträckning. Då skulle jag vilja säga att procentuellt sett är det ganska många som har F-skattsedel i vår grupp. Jag har inte kontrollerat det, men jag tror att det är så. Vi är flera som jag vet om som inte har gått i konkurs. Jag skulle önska att det vore fler riksdagsledamöter som hade denna bakgrund eller som kanske har provat på företagandet. Låt mig säga att vad jag tycker är viktigt i debatten är att det inte är någon skam att ha gjort konkurs. I har det ansetts vara en skam, och det beror på synen på företagandet i samhället i stort. Detta tycker jag är beklagligt. Ett företag kan försättas i konkurs av olika skäl. Orsakerna kan vara sådana som man inte rår på, men det kan också vara olika personliga skäl som gör att man inte lyckas driva sitt företag. Därefter blir man satt i karantän . Jag tycker att det är ytterst olyckligt att samhället behandlar medborgarna på det sättet. Eftersom vi har ett regelverk som reglerar hur konkursen ska slutföras lagmässigt tycker jag att det är alldeles för hårt som det har varit tidigare. Det finns säkert goda skäl att se över det här. När det gäller synen på företagandet handlar det också om att tidigt få unga människor att känna att det här kan vara en framkomlig väg i livet. Det tycker jag är viktigt, och där finns det faktiskt flera saker som jag tycker att regeringen redan nu har öppnat för. En sak som jag särskilt vill nämna är att regeringen har beslutat att ta bort förmögenhetsskatten. Den är en sådan viktig faktor som företagarna och branschorganisationerna har pratat om är en hämsko för nyföretagandet i landet. Det är en viktig del. En annan del kan vara statliga företag som kan bromsa utvecklingen om de blir alltför stora. Det gäller för all del även icke-statliga företag. Det kan leda till att det blir en stagnation och att inte eller synen på företagandet blir den rätta som man önskar. Nåväl jag tackar för svar, och jag hoppas att frågan kommer att belysas fortsatt, och inte bara när det är en alliansregering. Den här frågan är alltid viktig, och jag menar nog att det trots allt redan nu har skett förändringar på en ganska som vi har att se fram emot resultaten av. Företagarfrågor liksom många andra frågor förändrar sig ju inte så snabbt i realiteten. (forts. 18 §) Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då statsminister () skulle lämna svar på interpellation 2007/08:796. 17 § Svar på interpellation 2007/08:796 om statsministerns besvarande av interpellationer 111 Statsminister (): har frågat mig om jag kan redovisa för vilken typ av interpellationer jag anser ska besvaras av statsministern. Det kan vara värt att påminna om de svar som vid liknande frågor tidigare avgetts i denna kammare. arbete med att granska regeringen och dess arbete är en viktig del i vårt parlamentariska styrelseskick. Därför är det för mig som statsminister självklart att från regeringens sida underlätta och möjliggöra denna granskningsprocess. Det är därför naturligt för alla regeringens ledamöter att delta vid såväl frågestunder och återrapporteringar som interpellationsdebatter. Till detta kommer viktiga arbete och möjligheten att ställa skriftliga frågor. Som statsminister sätter jag stort värde på dialogen med ledamöter vid statsministerns frågestund, som regelbundet hålls i kammaren. Låt mig därför konstatera att det inte har saknats möjligheter att framställa frågor eller att ta debatten med mig såväl vid frågestunder som under de omfattande utfrågningar som jag varit med om i inför Europeiska rådets möten och, som , vid återrapporteringar eller vid den granskning som jag är underställd i . Det är fortsatt regeringens mening att en aktiv dialog mellan riksdag och regering även framgent förblir en viktig del i vårt arbete. Interpellationsinstrumentet är en del i den dialogen. Att på förhand peka ut vilka interpellationer som kommer att besvaras av statsministern eller andra statsråd låter sig däremot av naturliga skäl inte göras. Det måste avgöras från fall till fall. Låt mig avsluta med att göra interpellanten uppmärksam på hur regeringens arbete är organiserat. Regeringen svarar gemensamt för den förda politiken. Därför är det inte avgörande vilket statsråd som besvarar en interpellation. Regeringen står gemensamt bakom fattade beslut och gemensamt bakom de svar som ges på interpellationer. 112 (): Statsminister har gjort det till en dålig vana att undvika att svara på interpellationer som rör hans ansvarsområde eller uttalanden som han gjort som statsminister. Därför har jag i en interpellation ställt två frågor till statsministern. Jag har för det första frågat: Varför är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbart berör hans ansvarsområde eller handlar om uttalanden som statsministern gjort? Jag har för det andra ställt frågan: Kan statsministern redovisa för vilken typ av interpellationer han anser ska besvaras av statsministern? Av för mig outgrundlig anledning har den första frågan sorterats bort av kammarkansliet, och därför får jag upprepa frågan till statsministern: är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbart berör hans ansvarsområde? Jag har genom flera exempel i min interpellation pekat på att frågor som ställts till statsministern och som enkannerligen berör enbart statsministern undviker han ändå att svara på. Det mest flagranta exemplet tycker jag är det som har skett , det som faktiskt hände och som till och med var föremål för en diskussion i . Det var nämligen när den socialdemokratiska oppositionsledaren frågade statsministern om han tänkte ta något initiativ på Europeiska rådets möte för att reda ut de oklarheter som finns kring det så kallade Vaxholmsmålet. Det är bara statsministern som representerar i . Ingen annan kan agera i än statsministern. Ändå skickar statsministern frågan vidare till arbetsmarknadsminister , som inte ens har tillträde till , och han ger ett allmänt svar att det inte är läge att nu ta upp frågan och så vidare. När jag lyssnade på statsministern i förstod jag att det inte är läge för att ta upp några frågor i EU därför att det inte står på dagordningen just . Och när blir ordförandeland är det inget läge för att ta upp frågor, för då är vi ordförande och alltså behöver vi ingen EU-politik. Och vi har uppenbarligen ingen EU-politik just nu i så länge som statsministern heter . Min första fråga intresserar nog inte bara mig utan kanske också allmänheten, varför statsministern är så ovillig till en debatt. säger statsministern att han svarar på frågor under frågestunden. Ja, det är bra, men efter en snabb omgång med partiföreträdarna är det ett stort antal riksdagsledamöter som ställer frågor. De ställer en fråga, och statsministern svarar oftast på någonting helt annat. Det kallar inte jag debatt. Det ges inte ens tillfälle till en replikväxling på det uteblivna svaret. Då är frågan: Vad är det statsministern är rädd för? Är statsministern rädd för svaren, att han inte har svaren, att det är fel svar eller att det är svar som han inte kan försvara? Det finns många frågor där det vore intressant att höra om statsministern har haft en reell uppfattning. Jag har anfört ett annat exempel som jag själv har interpellerat om men där jag naturligtvis inte fick tillfälle till någon debatt med statsministern. Det var nämligen när statsministern går ut och i stort sett tar död på den parlamentariska och säger att den kan läggas till handlingarna, att den inte har något värde och inte är intressant. Då var min fråga: När den inte ens har presenterat sitt betänkande, varför avfärdar statsministern ? Vad är det för idé att ha parlamentariska utredningar om de inte ens får tala till punkt och ännu mindre får gå ut på remissomgång och allt annat? Statsministern behagade naturligtvis inte svara på frågan. Därför kvarstår frågan till statsminister : Varför är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbarligen berör uttalanden som han själv har gjort eller hans eget ansvarsområde? Man kan inte delegera allt, statsministern. Något eget ansvar måste man också ha själv. 113 Statsminister (): Om vi antar att denna interpellation är väckt i akt och mening att slå vakt om ett instrument som ska användas på ett riktigt sätt kanske det ska påpekas att man då lämpligen bör hålla debatten till det som interpellationen handlar om, så att det inte blir någon bred beskrivning och återgivande av utfrågningar i eller någon sorts försök att ta in andra typer av frågor. Annars blir det som för interpellanten själv, att han inte kan hålla sig inom de gränser som han försöker sätta för andra. Den fråga man måste ställa sig efter att ha lyssnat på är: Är det ett väldigt ovanligt förfarande att man lämnar ifrån sig en interpellation som riktas direkt till statsministern? Jag har återgivit för kammaren att har det skett någonting med den nya regeringen är det att vi har gått i riktning mot att vi har en statsminister som faktiskt svarar på interpellationer och därmed bryter en socialdemokratisk tradition, som såg annorlunda ut. svarade inte på interpellationer som statsminister . Perioden 19982002 framställdes 61 interpellationer till , och han svarade på 0. framställdes 62 interpellationer, och svarade på 6. Alla dessa 6 tillkom efter att en interpellant från det borgerliga lägret hade ställt frågan varför inte svarade på interpellationer. Jag kan också notera att 15 interpellationer har ställts till mig under den här mandatperioden, och jag har svarat på 5. Om fortsätter i samma ärende kan jag snart, när jag har svarat på den sjätte, innan ens har förlöpt ha prickat av lika många interpellationer som svarade på under som statsminister. Och står här och talar om att det är något unikt som har skett, någonting som är konstigt. Men det blir ännu märkligare om man går igenom hur det har sett ut när ägnat mycket tid åt att inte svara på interpellationer. Under det sista som statsminister fick 15 interpellationer, och han lämnade ifrån sig merparten. Och, hör och häpna, 6 av dem överlämnades till ! är faktiskt en av dem som mest frekvent har ägnat sig åt att svara på andras interpellationer. Frågan som ställs bör besvaras av mästaren själv, den som vet mer än någon annan varför man svarar på andras interpellationer, nämligen . För att visa poängen med detta att det är direkt riktade frågor som hänför sig till vad statsministern har för ansvar kan vi bland annat notera att framställde en interpellation till statsminister om förtroendet för och vilka direkta åtgärder statsministern personligen avsåg att vidta för att bringa klarhet i bland annat statssekreterare förehavanden på annandag . Det finns en liknande interpellation som väcktes dagen efter av , , som också frågade efter direkta åtgärder som statsministern vidtagit för att försäkra sig om att han själv fått fullständigt korrekt information av om telefonsamtal och andra förehavanden. Detta skulle falla direkt inom definitionen av vad med högstämd röst just har berättat är ett måste att klara av. Men, hör och häpna, svarade inte på de här frågorna! Och det blir ännu värre! Vet ni vem som svarade på interpellationerna? svarade i ställe och står nu här och påstår att det är jag som har en avvikande attityd. Förklara för alla , , hur ni resonerade i den förra regeringen när frågor direkt riktade till statsministern besvarades av ! Då blir det en mer begriplig debatt. 114 (): Det är alldeles uppenbart att har ett . har svarat på fem interpellationer . Fyra av dem har handlat om varför han inte svarar på interpellationer. Det tror jag är ett svårslaget rekord. Det är möjligt att kan överträffa sig själv, men jag tror inte att någon annan kan slå det rekordet. Det är alldeles rätt att om det ställs frågor till statsministern, om han heter eller något annat, som handlar om sakpolitiken ska naturligtvis statsministern hänvisa dem till berört statsråd. Det är vad som har skett vid tidigare tillfällen. Men det är inte den typen av frågor jag talar om. Jag hänvisar i min interpellation till att jag tycker att det är rimligt att om någon ledamot i ställer en sakfråga till statsministern som berör ett fackstatsråds ämnesområde ska den delegeras till fackstatsrådet. Jag har ställt frågan till om eget agerande. Om statsministern väljer att avfärda innan den ens har presenterat sitt betänkande kan rimligen inte något fackstatsråd hitta någon urskuldande ursäkt varför statsministern är så nonchalant mot och dess betänkande. Om oppositionsledaren vill ha en debatt med statsministern om varför han inte tänker ta något initiativ i EU det är aldrig läge att ta något initiativ för i EU numera hänvisar han till en minister som inte ens är närvarande på det europeiska toppmötet. Jag tycker att det är en märklig situation att det första statsministern börjar sin replik till mig med är att säga att jag tar upp fel frågor, att jag inte ställer frågorna på rätt sätt, att det är fel ämnesområde, att det är en alldeles för bred politisk diskussion som jag för. Vi har en statsminister här som försöker fly diskussionen. Politik handlar faktiskt om diskussion. Politik handlar om debatt, om att olika ståndpunkter möts. Sedan får väljarna avgöra om de gillar den ena eller den andra ståndpunkten. Här har vi en mästare som står och berättar att det är fel frågor, fel tillfälle, fel innehåll, fel politisk bredd i frågeställningen. Det har varit något annorlunda förr, och så vidare. Men vi vill ha en debatt i sakfrågorna som ansvarar för. Är man statsminister har man väl något ansvar för helheten? Jag har använt två exempel. Jag skulle kunna ta massor av andra exempel. Vi har en oerhört intressant diskussion som pågår nu om regionfrågan i . Det ansvariga statsrådet är uppenbarligen för att något ska göras i regionfrågan. Statsministern har motsatt uppfattning. Han åker till Kommuner och och säger att ingenting ska göras. Det ska läggas en död hand över det. Jag är säker på att det inte är någon idé att försöka interpellera om vad statsministern tycker, för han skickar frågan till det ansvariga statsrådet, , som tycker något helt annat. Så undviker den debatten också. Som sagt var, skicka gärna sakfrågorna där regeringen gemensamt står för en uppfattning till det ansvariga statsrådet! Men om regeringen inte har någon uppfattning, har olika uppfattningar, eller diametralt olika uppfattningar som i regionfrågan, vore det rimligare om landets statsminister sade: Det här försöker regeringen enas om. Det här försöker vi utveckla på något vis. Jag tycker att det är ynkligt, , att som interpellant ständigt få som svar att vi ställer fel frågor, att vi tar upp fel debatt, att det är fel sammanhang och att det inte har rätt politiskt innehåll när vi försöker få till stånd en politisk debatt. En sak är att statsministern inte vill ta något initiativ i EU. Vi känner väl till att det är en väldigt passiv EU-politik. Men statsministern borde i varje fall kunna motivera denna passivitet i debatt med oss riksdagsledamöter. 115 Statsminister (): Jag brukar säga att en fördel det finns många fler med att socialdemokratin hamnar i opposition är att de upptäcker . De upptäcker att finns och att det behövs utrymme för debatter och dialog av olika slag. Och så tänker de: Hoppas att ingen minns hur det var . Hoppas att det inte finns någon kvar som kan vittna om hur vi betedde oss i regering och hur vi har sett på olika debattinstrument. Den långa recensionen av statsministerns frågestund kan jag reflektera över med mitt ansvar som dåvarande gruppledare som satt i förhandlingarna med Socialdemokraterna kring hur statsministerns frågestund skulle utformas. De invändningar har framfört om att det är kort om tid och att det är svårt att återkomma till flera frågor var på pricken det som de borgerliga företrädarna sade inför en helt ointresserad socialdemokratisk majoritetsföreträdare. Detta, menade man, var det instrument som skulle tillföra möjligheten att ställa frågor till statsministern, eftersom vi ju alla kunde konstatera att inte svarade på interpellationer. Jag har återgivit hur det har legat till i historien. Hela grunden för argumentering blir: Hoppas ingen minns. Hoppas ingen kollar hur det var. Hoppas framför allt att ingen hittar den centrala roll som hör och häpna har haft i hanteringen av hur man undgår den typ av debatt som efterlyser, väl i opposition, väl i den roll han nu har. Skälet till att jag har lite svårt att ta det på allvar är att jag vet när det är hyckleri som står på dagordningen. Detta är hyckleri. Det må väl vara på det viset. Det är också ett sätt att försöka blanda in en lång rad andra frågor som det finns forum för. Jag har just suttit i med möjligheter för socialdemokratiska närvarande ledamöter att ställa frågor, precis som det var inför . Jag deltar i statsministerns frågestund. Jag deltar i partiledardebatter. Jag deltar aktivt i samhällsdebatten. Det frågar efter är inte det interpellationsinstrument som ser ut som det har och som är stadgat i regeringsformen. vill inte acceptera att det i grunden är ett uttryck för vad regeringen tycker. tycker att det ska vara ett individuellt instrument för att socialdemokratin ska hävda att det finns sprickor i den borgerliga allianspolitiken. Sanningen är att vi har en väl samspelt alliansregering som är samlad kring politiken i en utsträckning som är historisk och som retar socialdemokratin som gör återkommande försök att hävda att så inte är fallet. Det kan man naturligtvis föra en debatt kring, men det lämpar sig inte för att försöka sänka vad ett interpellationsinstrument är för något. Det är det som var grunden för alla svar, inte minst de själv, och andra har återgivit, nämligen att det är ett uttryck för vad som är regeringens politik. Det är därför det spelar mindre roll vilket enskilt statsråd som levererar svaret. 116 (): Varför är statsministern ovillig att svara på interpellationer? Det kan finnas sprickor i regeringen, sade statsministern alldeles . Det är möjligt, men vi riksdagsledamöter har väl anledning att be att få debattera dessa sprickor som finns i regering. kommer inte lätt undan genom att säga att det får någon annan minister svara på. Sprickorna finns ändå kvar i den borgerliga alliansregeringen. Det vi uppenbart kräver vill statsministern inte villfara oss, nämligen debatt där statsministern personligen gör uttalanden, där statsministern tar ansvar för hela politiken och inte bara för ett sakområde. Jag har ingen annan uppfattning än statsministern: Om det handlar om sakfrågor ska debatten i första hand föras med respektive statsråd. Men det är klart att det är en övergripande fråga om man frågar landets statsminister vilket initiativ han tänker ta på det europeiska toppmötet för att klara ut de olägenheter som har blivit av den så kallade Vaxholmsdomen. Ingen annan än statsminister är närvarande på Europeiska rådets möten. Det går inte att skicka något fackstatsråd framför sig som något slags förkläde. Ändå gör det. För han räds debatten. Det är möjligt att det finns sprickor i alliansregeringen om just Vaxholmsdomen, att det finns något parti som vill göra mer det är inte så svårt än vad nuvarande regering har gjort, det vill säga ingenting. Det är möjligt att det finns något parti som vill göra något i varje fall med anledning av Vaxholmsdomen. Men varför inte ta den debatten då och förklara och beskriva för oss ledamöter varför regeringen är ovillig till diskussion, i stället för att skjuta frågan åt sidan ? Det håller inte, statsministern. Man kan inte fega ur hur länge som helst. 117 Statsminister (): Det här är den typ av debatter som man vill gå tillbaka till när man har lämnat politiken för att påminna sig om hur det ibland har varit. Jag skulle till och med kunna ha högläsning för barnbarnen för att försöka få dem att förstå hur komisk politiken är . Anklagelsen är att jag inte svarar på interpellationer när jag svarar på en interpellation. I denna interpellationsdebatt, som handlar om att man ska sköta interpellationsinstrumentet, förs in helt andra frågor som inte har med interpellationen att göra. När jag bevisar att interpellanten själv har haft en mycket aktiv roll i att göra på precis det sätt han nu anklagar andra för att felaktigt använda vill han inte kommentera det. Säger man att socialdemokratin anklagar en för att riva upp sprickor i regeringen hävdar han att jag har slagit fast att det finns sprickor i regeringen. Det är egentligen bara som kan hålla på så här. Jag tror att jag ska förorda högläsning ur de här debatterna. Det blir på något sätt till slut så roligt att de måste sparas bara av det skälet. Av den anledningen får vi väl tacka för att det finns stenografer så att det finns möjlighet att gå tillbaka och följa hur debatterna ibland har nått nya, höga höjder, som den har gjort . Överläggningen var härmed avslutad. 18 § (forts. från 16 §) Svar på interpellation 2007/08:775 om ökat antal konkurser 118 Näringsminister (): Jag svarade tidigare på en interpellation om företagskonkurser. , som interpellerat, tycker inte att han har fått något svar. Då vill jag bara påminna om att jag tror att det är det svar han ger varje gång jag svarar på en interpellation. Och jag tror att det är så att inte gillar svaren. Det är det som är bekymret, inte att han inte får ett svar. När jag säger att konkurser är en del av marknadsekonomin menar jag faktiskt det, därför att en del av företagen inte har en verklig överlevnadsmöjlighet utan tvingas till konkurs. Jag vill upplysa om att också under den socialdemokratiska regeringstiden fanns konkurser. De var till och med fler än . Om vi tittar på statistik och det är väl viktigare att vi tittar på än på enstaka månader, som hänvisar till ser vi att beslutade tingsrätterna om 5 791 företagskonkurser. Det är en minskning jämfört med . Och det är det enda år där vi kan se att alliansregeringen faktiskt har spelat en viktig roll för vad som händer och sker. Sedan är det naturligtvis så att ju fler som startar företag, desto större risk är det också för fler konkurser. Om det sker i kombination med lågkonjunktur är det också så att risken för konkurs ökar. Därför tycker jag att det är viktigt att vi skapar ett så bra klimat som möjligt för att minska riskerna. ställer då frågan: Vad tänker regeringen göra för att minska antalet konkurser? Mitt enkla och korta svar är att göra det enklare, roligare och lönsammare att vara företagare med insatser på många områden, alltifrån sänkta arbetsgivaravgifter till sänkta skatter för låg- och medelinkomsttagare, förenklingar i regelverket och minskat sjuklöneansvar. Alla de här sakerna syftar ju till att öka möjligheterna för företagen att överleva. Jag vill också säga, som påpekade i sitt inlägg, att slopandet av förmögenhetsskatten spelar en viktig roll, därför att det handlar om finansiering. Har vi flera människor som behåller pengarna här hemma är det klart att det också finns möjligheter för fler företag att förlänga risktagandet. kan konkurser bero på att företagaren inte har tillräckligt kapital för att hålla ut . Det handlar inte minst om det område som är aktuellt, nämligen miljöteknikområdet. Där kommer man med ny teknik och nya idéer som har en möjlighet på marknaden men där man inte har tillräckligt med kapital för att orka hela vägen fram. Därför har också förmögenhetsskatten en koppling till konkursfrågan. Jag vill också hålla med om att det är viktigt att vi får en diskussion kring synen på företagande och synen på konkurs. är det så att många i samhället ser snett på dem som har hamnat i konkurs.