prot · GW0952 · 2008-12-18 00:00:00 — Det är roligt att tror att regeringen kan styra hela . Det viktiga har ju varit att behöva vänta på EIB och arbeta inom Europeiska unionen. Hur och hans parti, om olyckan skulle vara framme, ska kunna sitta tillsammans med de EU-fientliga partierna och få det att fungera är svårt att se. Det fungerar ju inte. Låt mig ta upp åtgärderna. Vi har Stabilitetsfonden, och som fått sammanlagt ; tillförs ytterligare 3 miljarder. Dessutom har vi insättningsgarantin som är 1 miljon per person. Man kommer alltså upp i ett antal miljarder. Vi har bemyndiganden, garantier, låneramar, Riksgälden, och Investeringsbanken, som jag redan nämnde. har lånat ut pengar både i svenska kronor och i dollar för företagscertifikat och så vidare. Riksgälden har ett garantiprogram, likaså har vi bankstöd, , extraemission av statsskuldväxlar och så vidare. Detta batteri av åtgärder har vidtagits för att försöka lösa finanskrisen. Det har inte lyckats. Problemet är att finanskrisen håller på att lösa upp sig vad gäller de stora företagen de kan gå till banken men de tränger ut de små och medelstora företagen. Därför är anslaget till , som diskuterats tidigare, viktigt. Det räcker emellertid inte. Vi måste även få det att fungera bättre för små och medelstora företag. På den punkten är vi måhända överens. 80 (): Fordonsindustrins betydelse för vårt land är mycket stor. Vi har allesammans anledning att som svenskar känna stolthet över den fordonsproduktion som vi haft och även ska ha i genom , , och Lastvagnar. Vi känner alla i kammaren till den finanskris som slagit hårt mot hela vår värld. Inte minst gäller det fordonsindustrin i vårt land. Vi har sett tusentals varsel , och många är de enskilda och familjer som drabbats hårt. krävs det en handlingskraftig regering med förmåga att se vilka insatser som ger bäst och långsiktigast verkan. Det har regeringen visat med det här paketet. Regeringens paket på till stöd för fordonsindustrin överskred de flesta bedömares förväntan. Det är ett kraftfullt paket som inte bara gladde fordonsindustrins ägare utan också de anställda och deras fackförbund. De enda som egentligen kom med kritik mot åtgärden var, inte helt oväntat, Socialdemokraterna, som i vanlig ordning ansåg att åtgärden var för liten i sin omfattning. Den kritiken har vi hört förut: För lite och för sent mer pengar! Det är det standardsvar som Socialdemokraterna har gett under den här mandatperioden när regeringen har kommit med förslag. Jag är glad att regeringen föreslår ett så kraftfullt paket som dessa 28 miljarder innebär. Det är tillsammans med tidigare stimulanspaket för svensk ekonomi totalt 40 miljarder . Det visar att regeringen tar den ekonomiska situationen på allvar och agerar robust och snabbt när så krävs. I grunden är jag tveksam till att stimulera enskilda branscher, då sådana subventioner i det långa loppet visat sig ge negativa effekter för ekonomin och kan senarelägga nödvändiga strukturomvandlingar i ekonomin. Generellt ska välskötta företag klara lågkonjunkturer genom att ha skapat en buffert i goda tider. Det vi nu upplever är dock ingen lågkonjunktur i vanlig bemärkelse. Mycket av grundproblemet är finanskrisen, som har gett oanade konsekvenser för aktörer långt utanför det finansiella systemet. Effekterna kom oväntat snabbt och slog oväntat hårt. Att i detta läge låta allt rulla på i vanlig ordning vore oansvarigt och ett direkt dråpslag för stora delar av industrin med stora konsekvenser, inte minst för underleverantörerna. Det sker som vi alla vet ett rejält tapp genom minskad bilförsäljning för både och . är det svårt att få lån till utvecklingsprojekt för att ställa om industrin så att den kan klara att leverera bilar som efterfrågas på marknaden. Därför satsar nu regeringen 28 miljarder, uppdelat i tre delar: 3 miljarder till forskning och utveckling, 5 miljarder till undsättningslån och 20 miljarder till kreditgarantier för lån i Europeiska investeringsbanken. Det här är inte minst viktigt för en rad underleverantörer som upplever att efterfrågan helt har upphört och inte kommer i gång förrän långt in . har flera av oss hört från underleverantörerna själva att det däremot finns efterfrågan och kommer beställningar framåt och framåt. Men är det ebb. Det här är välskötta företag, som dock nu behöver hjälp. Det är för deras skull som det är så viktigt att undsättningslånen snabbt kan klubbas i riksdag. Det är helt rätt satsning, som inte bara hjälper en industri i kris utan också satsar och möter framtidens utmaningar. Med paketet kan redan påbörjade forskningsprojekt fortskrida, och nya kan ta vid. ska vi inte inbilla någon att åtgärderna kommer att minska behovet av strukturomvandlingar för fordonsindustrin. Det behovet kvarstår lika starkt efter dessa åtgärder. Varslen kommer att kvarstå på grund av en kraftigt fallande efterfrågan. Det rår vi heller inte på. Men paketet ger hopp om företagens framtida potential och ger hopp för alla dem som arbetar och har sin försörjning i dessa företag, vilket är mycket betydelsefullt. Krav har ställts om förstatligande av och . Det är helt uteslutet. Att staten ska gå in och driva fordonsföretag torde för de flesta ge någon form av ryggradsreaktion om att det är fel. Staten skulle inte vara någon bra ägare för dessa företag. Däremot är det i den prekära situationen helt rätt att ge sig in och ge de företagen det stöd som den här propositionen innehåller. Jag tycker att regeringen med den här propositionen har visat att man rustar för framtiden. Den har visat ledarskap och handlingskraft. 81 HANS (): Jag vill lyfta fram två aspekter som jag inte tror är särskilt parti- eller blockskiljande i debatten, men nog så viktiga att poängtera. När vi har pratat om fordonsindustri och fordonskluster har vi i stor utsträckning pratat om , och det är alldeles riktigt. Jag skulle vilja ringa in detta till den södra delen av , i vanligt dagligt tal , herr talman. Jag vill säga två saker utifrån det perspektivet. Det ena är när man är ute och besöker företag i som är underleverantörer till den svenska fordonsindustrin. Då märker man ett återkommande problem. De får besked från sina kunder att man går från 30 dagars leverans utan betalning till ensidigt 90, i vissa fall . De här företagen, som i grunden är rätt välskötta och hyggliga, går till sina kreditinstitut, till sina banker, och frågar om de kan få utökat checkkredit eller kan få låna lite pengar . De har då fått nej. Vad som är på väg att ske är att de här företagen, som i grunden är rätt bra, riskerar att skruvas sönder genom att ha beställningar med förlängd betalning och inte få krediter från sina banker. I det ljuset tror jag att propositionen och utskottets skrivning är något oerhört värdefullt. Det är just den typen av underleverantörer för den svenska fordonsindustrin som behöver hjälp med krediter. Det andra är att vi återkommande i debatten har pratat om de svenska fordonstillverkarna. Vi har angett antalet till fyra. Det har handlat om två biltillverkare och två lastfordonstillverkare. Jag vill bygga ut det med åtminstone ett företag till, nämligen ett svenskt fordonstillverkande företag, Koenigsegg i , som tillverkar världens snabbaste serietillverkade bilar. Det är viktigt att man när man pratar om fordonskluster och fordonsindustri tänker på alla som är involverade i den svenska fordonsindustrin, såväl stora som små företag, såväl underleverantörer som stora etablerade företag. En mindre arbetsplats på en mindre ort, som exempelvis Koenigsegg i , är vad en stor arbetsplats är på en stor ort. Därför är det viktigt att vi har helhetssynen på den svenska fordonsindustrin. Jag vill säga att det finns åtminstone tre fordonstillverkare, två väldigt stora och en väldigt liten, och åtminstone två tillverkare av lastbilar och lastbilsfordon. Det är viktigt att man ser till alla. Även på det lilla företaget sker det forskning och utveckling. Även om det när det gäller Koenigsegg handlar om väldigt snabba bilar handlar det också om materialutveckling, nya motorer och nya tekniker, som också kan vara miljövänliga. Allt detta har vi nytta av även för svensk fordonsindustri i dess helhet. Jag tror inte att de två aspekterna är speciellt parti- eller blockskiljande, men jag tycker att det är viktigt att man i en diskussion som handlar om svensk fordonstillverkning och fordonskluster och som man koncentrerar till tar med hela , även den södra delen av , gemenligen kallad . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 13 § Framtidens resor och transporter infrastruktur för hållbar tillväxt Föredrogs trafikutskottets betänkande 2008/09:TU2 Framtidens resor och transporter infrastruktur för hållbar tillväxt (prop. 2008/09:35). 82 (): Ledamöter, skaraborgare och övriga lyssnare! ska vi debattera betänkandet som behandlar utskottets proposition 2008/09:35, Framtidens resor och transporter infrastruktur för hållbar tillväxt. I betänkandet behandlas även 461 motionsyrkanden. Regeringen redovisar i propositionen förslag till inriktning av hur trafikens infrastruktur bör utvecklas för perioden 20102021. I propositionen finns förslag bland annat om ekonomiska ramar, ansvarsfördelning och vägledning för olika trafikinvesteringar. Den statliga planeringsramen för åtgärder i transportinfrastrukturen uppgår till varav för drift och underhåll av vägar, för drift och underhåll av statliga järnvägar och 217 miljarder för ny utveckling av trafiksystemet. Dessa 217 nya miljarder ska användas för att utveckla transportsystemet genom investeringar i statliga vägar och järnvägar, sektorsuppgifter och statlig medfinansiering till vissa regionala kollektivtrafikanläggningar med mera. Utskottet anser att åtgärderna i planeringsramen i huvudsak bör finansieras med anslag. Utskottet instämmer i regeringens uppfattning att frivillig medfinansiering kan vara ett angeläget sätt att öka investeringsramen ytterligare. Detta var kort några utdrag ur betänkandet. Betänkandet behandlar ett stort antal motioner, 461 stycken, där de flesta handlar om en utbyggnad eller upprustning av olika vägar och järnvägar runt om i landet. Utskottet avstryker dessa förslag med hänsyn till rollfördelningen inom transportpolitiken. Där ska roll i första hand vara att ange övergripande mål och riktlinjer för planeringen, fastställa finansiella ramar, säkerställa en god kontroll av statens finanser och skapa förutsättningar för en effektiv organisation för att förvalta avsatta resurser. Till betänkandet har oppositionen fogat 46 reservationer och 11 särskilda yttranden. Jag överlämnar nu betänkandet till kammaren för fortsatt debatt. Men först vill jag önska utskottskansliet, ledamöterna, skaraborgarna och övriga lyssnare en riktigt god jul och ett gott nytt år. 83 (): fick vi ett regeringsskifte i . Väljarna ville pröva på något nytt och gav oss socialdemokrater sparken från . Det har för oss varit en väckarklocka och en signal om att vässa vår politik och se till att bli betydligt bättre så att vi kan förtjäna väljarnas förtroende i nästa val. I stället för den dåvarande socialdemokratiska regeringen fick vi en borgerlig fyrpartiregering som tog över i ett läge där ekonomin var i full blom och vi hade en kraftigt fallande arbetslöshet. På regeringens egen hemsida sägs följande om : Resultaträkningen uppvisade 2006 ett överskott på . Det är från hemsida. 2006 sade den nye finansministern : Det tar innan vi kan ta åt oss äran av effekten av vår politik. Sedan började det borgerliga experimentet. Det var stora morötter i form av skattesänkningar som genomfördes framför allt för de välbärgade. Fastighetsskatten reformerades så att de med de största villorna och de finaste husen fick rejäla skattesänkningar. För det stora flertalet i folkhushållet som har småhus innebar det antingen en höjning eller ingen sänkning alls. De som hade oturen att vara sjuka eller till och med arbetslösa fick i stället smaka på piskan i form av en nedmonterad a-kassa och en försämrad sjukpenning. Detta har sammantaget lett till att vi via framför allt skattesänkningarna har fått minskade intäkter till statskassan. De minskade skatteinkomsterna begränsar självfallet möjligheten till viktiga investeringar i utbildning och forskning men också det vi ska diskutera , nämligen infrastruktur. Det är mot den bakgrunden som vi nu diskuterar just den långsiktiga plan för infrastrukturen som regeringen har lagt fram. Som så många lyssnare och kanske också ledamöter kunde höra på innebär i praktiken den infrastrukturproposition som regeringen har lagt fram en ambitionsminskning. Det blir en minskad investering i infrastrukturen för framtiden. Det är inte nog med detta. Regeringen har konsekvent och medvetet minskat statens inkomster genom rejäla skattesänkningar till välbärgade människor. Man kan också tydligt se i propositionen att regeringen har tänkt sig att framför allt kommuner och landsting ska vara med och finansiera statlig infrastruktur. Regeringen och statsrådet har talat om att man förväntar sig att i runda tal 30 miljarder ska inbringas via så kallad medfinansiering. Den som har ett gott minne kanske kommer ihåg att så sent som kom Kommuner och Landsting med ett äskande till regeringen där de hävdade att de skulle behöva uppemot 8 miljarder extra i statsbidrag för att klara grundläggande åtaganden som skola, vård och äldreomsorg. Budskapet från den borgerliga majoriteten och regeringen är i stället att de nu ska få betala för statliga vägar och statliga järnvägar. I stället för 8 miljarder i bidrag ska de i stället betala ca 30 miljarder till statskassan i form av medfinansiering för infrastruktur, som det så vackert kallas. Det är inte realistiskt att vi i det här läget ska skjuta över kostnader för statlig infrastruktur på kommuner och landsting. De resurserna behöver de bättre för att upprätthålla kvaliteten och arbetstillfällena i skolan, vården, äldreomsorgen och förskolan. När varje prognos som kommer från Kommuner och Landsting visar på att kommunsektorn går mot stora underskott är det i det läget inte heller realistiskt att räkna med att man ska plocka in 30 miljarder från kommunsektorn för stål och betong i infrastrukturen. Med denna infrastrukturproposition har man dessutom fullständigt glömt det faktum att vi är mitt inne i en klimatkris. Transporterna i är det område där vi har haft svårast att komma underfund med de klimatfarliga utsläpp som alltmer kommit att dominera miljödebatten . I infrastrukturpropositionen har man visserligen en bra analys där man konstaterar att transportsektorn är en av de få sektorer i vårt samhälle som fortfarande ökar sina klimatutsläpp. Men det finns inga åtgärder. De lyser med sin frånvaro i infrastrukturpropositionen. Det görs inga investeringar i kollektivtrafik. Det görs inga tågsatsningar. Dessutom avfärdar man det förslag till hamnstrategi som lades fram . Det skulle innebära att vi kunde få ännu mer transporter på vatten och därmed ett klimatsmartare trafiksystem i . Varför gör man då på detta vis? Ni kommer säkerligen få höra när borgerliga företrädare kommer upp i debatten att detta är ett nytt sätt att se på saken. Man försöker med detta sätt att hantera infrastrukturpropositionen dölja det faktum att man är djupt oense. Från miljöminister och infrastrukturminister hör vi ofta att man vill investera i järnvägen och kollektivtrafiken. Men de tunga i regeringen finansminister och statsminister har gång på gång motsagt detta och dessutom med kraft. Det ska vara de samhällsekonomiska kalkylerna som avgör, och enligt dem är det vägarna som gäller. Det går också att se detta i en del uttalanden som ledamöter i utskottet har gjort tidigare. Det är ju ingen statshemlighet att också under föregående mandatperioder har anklagat dåvarande socialdemokratiska regeringar för att göra för tuffa och för kraftfulla insatser på järnvägsområdet. Jag citerar utskottets vice ordförande , som kommer att företräda också i den här debatten. Han sade så här i en riksdagsdebatt , alltså för exakt : Jämfört med de planer den tidigare regeringen fastställt innebär det att en större del av investeringarna ska ske inom vägsektorn, vilket är angeläget enligt ett flertal utredningar. Det är klart att om , som ju är det dominerande partiet i den , har den synen så väger det koldioxiddrivande tomsnacket från miljöministern och infrastrukturministern om tåginvesteringarna ganska lätt. Det är mot den bakgrunden det inte finns särskilt mycket konkret att säga när det handlar om järnvägsinvesteringar och kollektivtrafikinvesteringar för framtiden. Vi behöver göra sådana så att vi kan ha en fortsatt ekonomisk utveckling med jobb och tillväxt i förgrunden men på ett sådant sätt att vi inte tär på den miljö som är så oerhört nödvändig inte bara för oss här utan för alla människor på den här jordgloben. Ett alltför tydligt exempel på hur regeringen har misshandlat det klimatsmarta är hanteringen av frågan om höghastighetståg i . kom ett besked om att regeringen för tillsätter en utredning om höghastighetståg. lämnade den första utredningen, där slutsatsen var att det är både möjligt och ekonomiskt positivt att bygga höghastighetsbanor i . Man lade också fram förslaget om att det första steget skulle kunna vara den så kallade Ostlänken mellan och och den första sträckan på Götalandsbanan, det vill säga mellan och . Regeringen valde att slå dövörat till och sade: Det här kommer vi att behandla i infrastrukturpropositionen. behandlar vi infrastrukturpropositionen. Där finns inget besked. I stället tillsätter regeringen en utredning för . Och det är inte så konstigt, för även här har finansministern och även statsministern uttryckt stora tvivelsmål om ifall detta är någonting som ska göra. De har uttryckt att det är bättre och mer angeläget att investera i till exempel vägar. Man har också mycket riktigt framfört att det här handlar om stora resurser, vilket det naturligtvis gör. Men man kan också fråga sig om vi har råd att låta bli. Har vi råd att låta blir för klimatets skull? Har vi råd att låta bli för jobbens skull? Visst låter det väldigt mycket om man säger att det här kostar mellan 100 och 150 miljarder, vilket räknade fram . Men man kan sätta det i relation till de skattesänkningar som regeringen har genomfört . Ta bara den förmögenhetsskatt som man tog bort så lättsinnigt ! Det innebar att de ca 6 ½ miljarder som statskassan tjänade på förmögenhetsskatten togs bort i ett slag. Jag kan konstatera att de 6 ½ miljarder som förmögenhetsskatten inbringade mer än väl hade räckt till att bygga höghastighetsbanor i de kommande 20 åren. Det hade till och med blivit pengar över. Det handlar inte bara om ifall vi har råd eller inte. Det handlar om vilka prioriteringar vi gör. Den borgerliga regeringen valde att prioritera skattesänkningar till landets mest välbärgade. Därför är min fråga: Tror ni verkligen på högersidan här att har mest att tjäna på att ett antal väldigt rika människor, direktörer och andra förmögna människor, får ett antal miljoner till? Eller tror ni att utvecklas bäst både klimatmässigt och jobbmässigt på att vi bygger nödvändig och viktig infrastruktur i form av höghastighetsbanor i för framtiden? För mig är den frågan enkel. Jag har svårt att tro att tjänar mer på att en människa som redan har får 1520 miljoner mer än på att vi bygger nödvändig och viktig infrastruktur för framtiden. Dessutom skulle inte vara först med detta i eller i världen. är den här typen av järnvägsinvesteringar vanliga i . Vi menar att man borde ha prioriterat annorlunda här. Regeringen har tyvärr redan gjort sin prioritering. Det är mot bakgrund av detta vi har yrkat på ett antal förändringar av infrastrukturpropositionen, herr talman. Vårt alternativ innebär att vi vill satsa mer på infrastrukturen, närmare bestämt 40 miljarder över planperioden. Vi vill göra det för jobben, men vi vill också göra det för ett mer klimatsmart transportsystem. Till skillnad från regeringen har vi också valt att lyfta upp ett antal konkreta projekt som vi vill sätta i gång så fort som möjligt. Det handlar inte bara om att förbättra transportsystemet. Det handlar också om att i den begynnande lågkonjunkturen se till att människor har ett jobb att gå till. Det tjänar vi alla på. Det handlar om E 22:an i upp genom . Vi menar att det rimligtvis borde finnas en möjlighet att nu sätta i gång och se till att rusta upp och bredda den och på det viset ordna ett ordentligt och bra transportstråk i östra och . Det handlar om första steget på ett höghastighetståg Ostlänken från till . , regeringens egen myndighet, säger att det är fullt möjligt och även önskvärt att man tar tag i detta, och det menar vi också. Det handlar om Norrbotniabanan i norra , som är oerhört viktig för basindustrin. Det handlar inte bara om klimat, utan det handlar också om jobben. I det här fallet handlar det om basindustrin skogs-, trä- och även gruvindustrin i norra . Den inbringar vår nation stora exportinkomster och har genererat oerhört mycket jobb, inte minst . Det handlar om att påbörja projekteringen av den första sträckan på den så kallade Götalandsbanan mellan och . Utöver detta menar vi att för att vi ska kunna dra full nytta av den långa kust och de vattenvägar vi har i landet är det rimligt att man också pekar ut strategiska hamnar och gör nödvändiga infrastrukturinvesteringar. Då kan vi till fullo utnyttja dessa vägar. Vi menar att det är fel av regeringen att i det här läget föreslå att föra över och tvinga på kommunerna ett antal flygplatser runt om i vårt land när man på många håll dessutom saknar alternativ. Både när det handlar om vatten och om flygplatser kommer och från Socialdemokraterna senare att utveckla våra tankar och idéer. Avslutningsvis: Vi kommer att få höra på ett antal borgerliga företrädare med i täten, anförda av infrastrukturminister . Vi kommer att få höra om de enorma satsningar man gör på infrastruktur. Det här är den mesta någon regering har gjort, kommer de att säga. Men faktum är att de nu är avklädda. Den som lyssnade på kunde höra att det förslag som ligger på bord innebär en ambitionssänkning. Det kommer inte att göra någonting för att göra vårt transportsystem mer klimatvänligt. Det kommer definitivt inte heller att bidra till att vi under den lågkonjunktur som vi nu är mitt inne i ska kunna se till att få fler människor i arbete. 84 (): Detta betänkande är minst sagt omfattande. Som sades i inledningen här innehåller det 46 reservationer och 11 särskilda yttranden. Vänstern står för sin del, enskilt eller tillsammans med Socialdemokraterna och bakom 23 av reservationerna och 6 särskilda yttranden. Jag står förstås bakom samtliga reservationer och alla särskilda yttranden som finns i betänkandet, men för tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 1, 5, 8, 16 och 36. Egentligen skulle jag bara ha stått för hälften, men vi får backa upp för varandra här i samarbetspartierna. Jag måste tyvärr konstatera att med tanke på den klimatkris vi står inför och med tanke på den lågkonjunktur vi befinner oss i satsar regeringen alldeles för lite på infrastrukturen för perioden 20102021. På s. 48 i betänkandet finns det en tabell där det tydligt framgår att samtliga tre oppositionspartier vart och ett för sig har satsat betydligt mer på infrastrukturen fram . Det är illa nog att man inte gör tillräckligt stora satsningar. Det är nu man skulle behöva göra alla de här satsningarna för klimatets skull, för jobbens skull och för att hålla sysselsättningen uppe. Dessutom borde man göra det av kostnadsskäl. Det brukar vara dyrare att bygga stora infrastrukturprojekt under en högkonjunktur än under en lågkonjunktur. Dessutom har regeringen fel inriktning. Man är inte sällan luddig och har dessutom svårt att komma fram till viktiga beslut. När jag säger fel inriktning menar jag att man i olika sammanhang ganska tydligt pekar ut att det är mer vägar vi ska satsa på .