prot · GV09108 · 2008-05-09 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2007/08:511 om finansiering av infrastruktur 64 Statsrådet (): har ställt följande fyra frågor till mig: 1.Vad menar jag med en ansvarsfull finansiering och hur avser jag att agera när det gäller finansieringen? 2.Kommer jag att arbeta för att verkställa de OPS-projekt som bland annat har redovisat? 3.Är det mitt ställningstagande att det är rimligt att låta kommuner välja mellan skol- och järnvägsbyggen? 4.Delar jag uppfattningen att statens överskott är så stort att pengar inte behöver lånas till infrastruktursatsningar? En väl fungerande infrastruktur är nödvändig inte bara för företagens och människornas transporter utan även för att arbetsmarknaden ska kunna utvecklas tillfredsställande. Men tyvärr måste jag konstatera att vi börjar i ett väldigt tråkigt utgångsläge. Det finns stora brister i de planer som den tidigare regeringen har fastställt, både på investeringssidan och för drift och underhåll. Bristerna har lett till att investeringsprojekt försenats och att anslagen till drift och underhåll inte varit tillräckligt stora, vilket i sin tur medfört försämringar i vägstandarden och fler driftsstörningar i tågtrafiken. Det pågår nu ett brett beredningsarbete om de prioriteringar som behöver göras för att få till stånd ett sammanhängande och fungerande transportsystem där alla transportslag bidrar till samma övergripande mål. Resultatet av detta arbete kommer att presenteras i form av en infrastrukturproposition för åtgärder och dessutom en närtidssatsning . Regeringen vill öka statens insatser för transportsystemet och låta kommuner, regioner och näringsliv i hela få en tydligare roll i diskussionerna med trafikverken om prioriteringen av insatserna. Om en intressent vill medverka i infrastrukturinvesteringar är det viktigt att hörsamma den ambitionen och erbjuda möjligheter att förstärka statens satsning. Jag vill understryka att detta inte innebär någon förändring av den grundläggande ansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala aktörer för samhällets infrastruktur. Att lämna bidrag till statlig infrastruktur är en frivillig uppgift för kommuner, landsting och företag. kan jag konstatera att kommuner, landsting och företag på många håll i landet gör bedömningen att medfinansiering kan erbjuda ett stort mervärde. Ett bra exempel på detta är utbyggnaden av i , där regeringens förhandlare fått löften från om medfinansiering på utöver de som och utlovat till projektet. Min och regeringens tydliga ambition är att vi ska kunna öka de statliga insatserna och ytterligare förstärka utrymmet för en ökad satsning på infrastrukturen genom att ta till vara möjligheter till medfinansiering i form av brukaravgifter och investeringar från kommuner, landsting och näringsliv. Det är också viktigt att vi får mer infrastruktur för pengarna och att utvecklade former för upphandling och entreprenad används för att driva på förbättringar av produktiviteten. När det sedan gäller lån till infrastruktursatsningar är det mycket riktigt så att det går bra för . Den starka grund som svensk ekonomi vilar på förklaras av att fler har fått jobb. För den enskilda innebär det en lön att leva på som de offentliga resurserna ökar. Statsbudgeten ger ett betydande överskott, vilket skapar utrymme för reformer. Jag vill dessutom understryka att lån för enskilda väg- eller banprojekt aldrig får motiveras med att statens resurser är otillräckliga. Detta vore en oansvarig budgetpolitik och skulle fördunkla beslut om fördelningen av tillgängliga medel. Vi kommer att fortsätta arbetet med att utforma finansieringslösningar som på bästa sätt väger samman budgetdisciplin och förutsättningar för en effektiv framdrift. 65 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaren. Anledningen till att jag ställer den här interpellationen till infrastrukturministern är att det råder stor förvirring kring vad den här regeringen vill med infrastrukturen dels när det gäller konkreta satsningar, dels finansieringen. Budskapen är minst sagt motstridiga. Ena dagen är det privata pengar som ska lånas, behöver vi inte låna alls. De svar som jag har fått från bringar inte någon som helst klarhet i den oredan. Den oro och förvirring som många av oss känner kvarstår. Under valrörelsen var det lovsången till offentlig privat samverkan som vi kallar OPS som sjöngs från den borgerliga fyrklövern. Privat finansiering av vägar och järnvägar lyftes upp till ett vallöfte. I stället för stora statliga anslag skulle pengar lånas från privata finansiärer som i sin tur skulle bli garant för att vägar och järnvägar kom till stånd betydligt billigare än om staten själv skulle sköta affärerna. fick och uppdraget att ta fram tänkbara OPS-projekt. Men när dessa projekt sedan presenterades hade infrastrukturministern ändrat sig. Hon hade då insett att det inte finns några belägg för att väg- och järnvägsprojekt blir mer effektiva med privata pengar än med statliga. Därför blev jag något förvånad när statssekreterare på sade att han utgår från att det kommer att finnas med något eller några OPS-projekt i den proposition som förhoppningsvis kommer . därpå säger statssekreteraren på att det inte finns någon anledning för staten, som går med i överskott, att låna pengar till hög ränta av riskkapitalbolag. Vad är det som gäller? Kommer regeringen att satsa på privat finansiering av vägar och järnvägar eller inte? Förvirringen är stor. Det senaste budet är att finansieringen ska ske på ett ansvarsfullt sätt. Med ett ansvarsfullt sätt menar regeringen här att kommuner och företag ska vara med och betala väg- och järnvägsbyggen. Trots 103 miljarder i överskott anser regeringen att det är nödvändigt att kommuner ska betala den infrastruktur som är statens ansvar, men bara om det finns särskilda skäl, det vill säga om det går att mäta något slags nytta. Och det ska vara frivilligt. För att detta ska vara möjligt vill man nu göra ändringar i kommunallagen. Om detta förslag tycker Kommuner och Landsting inte. Det som staten ansvarar för ska staten också betala. Man borde också se till att det finns pengar till infrastrukturprojekten, säger man från Kommuner och Landsting. Man säger visserligen ja till lagändringen, men man är mycket noggrann med att framhålla vikten av att det bör ske endast i undantagsfall. Det är inte möjligheten för en kommun att vara med och betala en väg eller en järnväg som får vara det avgörande i prioriteringen av projekt, menar man bland annat i . I är man också upprörd. Man befarar att vissa regioner kan få mindre satsningar om de inte anmäler sitt intresse att vara med och betala. Staten ska prioritera infrastruktur efter behov och inte efter medfinansiering. undrar jag till slut: Hur kommer den påstådda frivilligheten att fungera i praktiken? Vad händer med de kommuner och landsting som väljer att säga nej till medfinansiering? Kommer de att få vänta lite längre på sina vägar och järnvägar? Eller vad kommer att hända med de kommuner och landsting som har stora behov av vägar och järnvägar och som ändå gör bedömningen att de inte har råd att betala? Vad kommer att hända? 66 (): Det finns behov av och önskningar om infrastruktursatsningar på många håll i landet. Jag tror att alla kommuner i kan ta fram exempel som de anser vara högst prioriterade utifrån just deras specifika situation. Bland annat debatterade vi här i kammaren om kommun som är ett exempel. I den kommande infrastrukturpropositionen har alliansregeringen en viktig uppgift i att försöka tillgodose så mycket som möjligt av de behov som finns på olika håll i landet. Men vi måste också vara realistiska. Pengarna kommer inte att räcka till allt på den digra önskelista som finns. Även om vi i alliansregeringen gör en rejäl satsning kommer projekt att hamna på en väntelista. Men ett sätt att komma åt detta är att öppna för de önskemål som finns på flera håll i vårt land från kommuner, från regioner och från näringsliv att medverka i finansieringen. Vi får då, precis som infrastrukturministern redan har sagt, möjligheter till förstärkningar av de satsningar som staten gör. Det öppnar också möjligheter för tidigareläggning av projekt. Det är också så, som infrastrukturministern redan har sagt, att vi börjar i ett utgångsläge som är allt annat än positivt. Den tidigare socialdemokratiska regeringen fastställde planer som inte var finansierade i alla delar eller fullt ut. Alliansregeringen har fått ärva Socialdemokraternas infrastrukturplan där det saknas i investeringsmedel bara på vägsidan och på järnvägssidan. Totalt saknas det alltså på investeringssidan. Till detta ska läggas mångmiljardbelopp för eftersatt underhåll på vägsidan och på järnvägssidan . 67 Statsrådet (): Till ska jag säga att jag inte tror att det finns någon i det här landet som inte är införstådd med att den här regeringen har stora ambitioner att ta sig an de stora bristerna i den nuvarande planen både för väg- och järnvägssidan som parti Socialdemokraterna har lämnat efter sig. Det är oerhört viktigt att vi skapar bra förutsättningar med en bra infrastruktur för företagandet, för jobben och för den stora klimatutmaning som vi har. Därför lägger vi sådan kraft på att hitta former för att skapa ytterligare medfinansiering. Det är naturligtvis en oerhört stor uppförsbacke. Det saknas i befintlig plan innan vi ger oss in på de stora förväntningar och ambitioner som man har runt om i landet när det gäller möjligheterna att skapa egna förutsättningar för tillväxt i sina egna närområden. Jag vet inte vilken erfarenhet som har från verksamhet, av kommunala budgetar och av kommunalt engagemang att skapa tillväxt och bra förutsättningar för jobb och att skapa ett bra näringslivs- och företagarklimat i sin egen kommun. Där finns det ständiga vägval för de egna fullmäktigeförsamlingarna. Och jag har mycket stor tilltro till kommunfullmäktiges egna val och egna prioriteringar. En kommun som är engagerad i att skapa möjligheter för sin egen tillväxt och sin egen utveckling sitter med ett brett engagemang på den lokala nivån. finns det medfinansiering av delar av vägar, där och kommunerna tillsammans har hittat former för att ha en medfinansiering av lösningar. Det gäller till exempel väg 70 i . Det sker också en medfinansiering av kommun och i . Det är sådant som är ganska naturligt för en kommun, att man på nivå är engagerad i att utifrån sina möjligheter och den kultur där man finns också skapa bra förutsättningar för tillväxt och utveckling. Därtill finns det ett flertal ytterligare projekt som ett antal kommuner har lämnat in till regeringen. Där finns det ett antal avsiktsförklaringar där man från kommunernas sida tillsammans med har skissat just på medfinansieringsförslag för att komma vidare med ett antal vägprojekt som är viktiga för dessa kommuner. Det är naturligtvis så att grunden för en infrastrukturplanering alltid bygger på att det görs prioriteringar både i förhållande till det samhällsekonomiska mervärde som just den investeringen innebär och i förhållande till den budgetram som finns. När vi skapar förutsättningar för mer medfinansiering, skapas det naturligtvis förutsättningar för ytterligare pengar och resurser till väg- och järnvägssidan. 68 (): Är det verkligen rimligt, , att låta kommuner välja mellan spår och skola och mellan väg och vård, i ett läge när du och dina kolleger i regeringen själva har sagt att kommunernas ekonomi sannolikt kommer att försämras ganska dramatiskt ? Det står att läsa i den vårproposition som ni lade fram för någon vecka sedan. Ändå kräver ni att medfinansiering ska ske från kommuner som kommer att ha fullt sjå att klara vård, skola och omsorg. Jag har erfarenhet av kommunalt styre. Jag var ganska länge aktiv kommunpolitiker i Sala, och jag vet precis vad det handlar om när man måste väga det ena mot det andra. Men kom inte och lägg ytterligare bördor genom krav, för det är precis vad det kommer att handla om. Ni pratar om frivillighet. Jag vill då, herr talman, ge ett tydligt exempel från när statsminister var uppe i och fick frågan: Kommer Norrbotniabanan att byggas? Han svarade blankt nej, med den kommentaren att det vore roligt om den som propagerar för denna kunde komma med en finansiering. Det är så det kommer att heta. Kan du inte betala blir det ingen väg och inget järnvägsbygge. Så mycket för den frivilligheten, infrastrukturminister ! Jag är orolig, för jag tycker att ur led är tiden. Jag tror att det sannolikt kommer att bli så att prioritet ett kommer att vara om du kan betala. Därefter kommer behoven. Behoven kommer att få stå tillbaka till förmån för dem som faktiskt kan finansiera. Hur ska vi klara av att hantera de kommuner som av olika skäl inte kan betala eller vill betala, om vi nu ska prata om frivillighet? Vad händer med de vägar och järnvägar som finns inom deras områden? Kommer de att få stå tillbaka till förmån för vägar i de kommuner som har ekonomi för att betala? Jag vill ha ett svar, och jag hoppas att det kan bringa något slags klarhet. De svar jag fått så här långt från statsrådet tycker jag gör att det är mer förvirrande än vad det var innan. 69 (): Jag vill än en gång poängtera att det är viktigt att vi är öppna och lyhörda för de önskemål som finns inte bara vad gäller projekt utan även när det gäller finansieringsformer och medfinansiering. Alliansregeringens övergripande mål är att bryta utanförskapet genom fler jobb i fler och växande företag. Men en förutsättning för att kunna öka tillväxten och sysselsättningen är en bra och välfungerande infrastruktur. Behov finns det på många ställen i vårt land. Vi måste bygga smarta system där de olika transportslagen samverkar, med ett utökat miljöfokus, inte bara på persontransporterna utan även på godstransporterna. Vi måste också inse att den tidigare socialdemokratiska regeringen genom brister i sina infrastrukturplaner byggt upp orimliga förväntningar på många håll i vårt land. På det sättet har Socialdemokraterna åstadkommit en förtroendekris för politikens trovärdighet när det gäller infrastruktursatsningar. Alliansregeringen menar allvar med satsningar på infrastruktur, och vi tänker göra allt för att genomföra bästa möjliga infrastrukturplan. 70 Statsrådet (): Jag tror, , att det vore på sin plats med lite självrannsakan. Grunden för den oro som finns runt om i landet är just avsaknaden av tilltro till den infrastrukturplan som ligger. När det saknas 8090 miljarder skapar det oro. Det är det som kommer att påverka kommunernas möjligheter att skapa bra förutsättningar för tillväxt och utveckling av jobb. Det handlar lika mycket om att skapa förutsättningar för bättre drift och underhåll som kanske snabbast ger effekt i hela landet. Det är därför som det är oerhört viktigt att hitta former för ytterligare medfinansiering. Det är en brant uppförsbacke, först och främst vad gäller att skapa tillräckliga resurser för den befintliga plan som alla tror ska gälla. har vi oerhörda utmaningar gentemot hela landet när det gäller att skapa bra förutsättningar för bra kollektivtrafik, bra spårbunden trafik och vägar som håller året runt. Återigen är medfinansieringen det privata näringslivet, kommuner och regioner en del av detta. Det handlar inte om ultimativa krav. Menar att eller landstings engagemang för infrastrukturen i med direkt medfinansiering är någonting negativt för landet i övrigt? Jag förstår inte det argumentet. I många sammanhang kan jag i det här avseendet möta kritik mot att tar stora resurser från de samlade infrastrukturinvesteringarna. Här skapar ytterligare möjligheter genom medfinansiering för att gå vidare med en stor järnvägsutbyggnad. Det skapar naturligtvis mer resurser in i systemet, som är till gagn för hela landet med tanke på den samlade utmaningen och den ambition som jag har. Det är inget bra förhållningssätt när man i relation mellan stat, kommun och region inte kan ha tilltro till varandra. Jag har i många samtal och möten fått höra att det är viktigt att staten är trovärdig i sina planer att staten som partner är trovärdig. En oerhört viktig del däri är att skapa en finansiering och ett hållbart system för de planer som läggs fram i stället för att bygga luftslott. Då får vi snarare hålla igen. Mindre av luftslott och en tydligare budget som man kan hålla sig till det är en del av det som vi arbetar med när det gäller den kommande infrastrukturpropositionen. Återigen: Det gäller att skapa förutsättningar för en ytterligare medfinansiering. Därtill, det vill jag upprepa, har jag en mycket stark tilltro till att kommunfullmäktige och de lokala kommunstyrelserna har ett mycket brett samhällsengagemang som gör att man skapar förutsättningar för en bredare samhällsutveckling. Där är skola och näringsliv i allra högsta grad väldigt viktiga att ha en samlad syn över. 71 (): Statsrådet pratar som om kommuner och landsting hade en sjö av pengar att ösa ur. Så är inte fallet, och det kommer att bli ännu sämre. Det skriver regeringen i sin egen prognos. Kommunernas och landstingens ekonomi kommer att försämras dramatiskt, från ett plus till ett minus inom loppet av . Då begär infrastrukturminister att kommunerna ändock ska vara med och betala det som är statens åtagande. Det saknas pengar, säger , inte bara en gång utan två . Vi har hört det . Ja, men tacka för det! Här sänker regering skatten med 60 miljarder på ett bräde, 600 miljarder sett . Tänk så mycket infrastruktur vi skulle kunna få för de pengarna! går staten med ett överskott på drygt 100 miljarder. Det finns inte pengar. Det saknas pengar. Javisst, men frågan är vad man väljer att lägga pengar på, . Den borgerliga regeringen har onekligen gjort sitt val. Skattesänkningar går före satsningar på välfärden. Infrastrukturen är välfärdens blodomlopp, det tror jag att vi är överens om. Jag är oroad. Jag tycker inte att jag har fått några svar. Den frivillighet som hävdar är en chimär. Det visar inte minst statsministens besök i . Han sade att ska det vara någon Norrbotniabana ska ni också tala om hur den ska finansieras. Det är så budskapet kommer att löpa som en röd tråd genom landet. Det ställer jag inte upp på, och det gör inte heller kommuner och landsting. 72 Statsrådet (): , jag tar gärna diskussionen om skattesänkningar, för och hennes parti har varken skapat förutsättningar för fler jobb i det här landet eller ökat möjligheterna för människor att leva på sin lön och bestämma över sin egen plånbok. Det är i allra högsta grad det som den här regeringen har valt att prioritera. Det är oerhört avgörande för oss att skapa förutsättningar för människor att ha jobb, ta eget ansvar och bestämma över sin egen plånbok. Det är oerhört avgörande i vår syn på människor. Dessutom har och parti inte heller skapat förutsättningar för att vi ska ha en infrastrukturplan som håller. Återigen: Lite självrannsakan från ! Jag har en mycket stark tilltro till de kommuner som jag för samtal med. De är mycket väl införstådda med det arbete som regeringen har att ta sig an vad gäller att vidta åtgärder i form av en närtidssatsning, som vi återkommer med i ordinarie budget, för att kunna genomföra några åtgärder enligt den befintliga planen som inte har tillräckliga resurser, som vi blickar framåt. När det gäller den kommande infrastrukturpropositionen är det viktigt att se vilka möjligheter vi har att skapa förutsättningar för en ökad medfinansiering från näringslivet och från kommunerna. Vi kan mycket tydligt se att det är en uppförsbacke med befintliga planer och med stora utmaningar. Genom att skapa förutsättningar med mer resurser in i systemet skapar vi också förutsättningar för att just utveckla infrastrukturen ytterligare i det här landet i alla dess delar. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då statsminister () skulle lämna svar på interpellation 2007/08:631. 11 § Svar på interpellation 2007/08:631 om statsministerns synpunkter på interna arbete 73 Statsminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att klargöra motiven bakom de uttalanden som citerats i interpellationen. Uttalandena härrör från ett telegram från Tidningarnas Telegrambyrå som rör konstitutionsutskotts granskning av statsministerns ansvar för krishanteringen i Statsrådsberedningen. Låt mig inledningsvis konstatera att när denna interpellationsdebatt nu äger rum har jag deltagit i utfrågning i granskningsärendet om statsministerns ansvar för krishanteringen i Statsrådsberedningen. Jag vill först klargöra min syn på frågan om kontroll av regeringen. granskning av rikets styrelse och förvaltning är en av huvuduppgifter och läggs fast i regeringsformen. I kontrollmakt ingår möjligheten för riksdagsledamöter att ställa interpellationer och frågor till statsråd i angelägenheter som angår statsrådens tjänsteutövning. Ett annat instrument för kontroll är granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Utskottet har enligt regeringsformen rätt att för detta ändamål utfå protokollen över beslut i regeringsärenden och de handlingar som hör till dessa ärenden. konstitutionella kontroll får ses mot bakgrund av stadgandena i regeringsformen som slår fast att är folkets främsta företrädare, att regeringen styr riket och att regeringen är ansvarig inför . Statsministern har självfallet ingen möjlighet att styra hur den konstitutionella granskningen av honom ska gå till. Jag kan försäkra om att det inte håller på att skapas en praxis där regeringen vill bestämma hur den ska granskas. Tvärtom är det enligt min mening mycket viktigt att vi gemensamt värnar den konstitutionella ordning för granskning av regeringen som är fastslagen i vår grundlag. 74 (): Jag tackar för svaret. Läget är följande: Förre statssekreteraren säger i ett mejl nej till att delta i KU:s utfrågning med anledning av hennes uppmärksammade krogbesök, som slutligen ledde till att hon avgick från sin post. Hon hade krisberedskapsjour i Statsrådsberedningen och uppträdde berusad på krogen, vilket är en föga passande kombination. Statsminister , hennes tidigare högste chef, markerar ett stöd för hennes agerande att inte inställa sig hos KU: Det finns en uppenbar risk att det blir ett spektakel, som naturligtvis riktas mot en enskild person som ju redan fått dra stora konsekvenser av vad som hände. Det var statsministerns ord i tidningsintervjun. Hon mejlar det formella svaret till KU på de frågor som ställts, men hon inställer sig inte. Jag har några direkta synpunkter på hela agerandet. 1.Det är anmärkningsvärt att statsministern tar på sig rollen som recensent av ett ännu ej utfört arbete i konstitutionsutskott. Av vilken anledning lägger sig statsministern i det här över huvud taget? Varför tar han ordet spektakel i sin mun över huvud taget? Varför har han över huvud taget en offentlig åsikt om det här? Vad jag har förstått av dagens utskottsutfrågning är det också så att statsministern inte kunde ge detaljerade besked kring Schenströms deltagande i vissa övningar och hennes roll när det gällde krisberedskapen. 2.Särskilt märkligt är statsministerns agerande när det gäller KU:s granskning, som i grunden riktas mot honom själv. Är det gott omdöme och ett uttryck för respekt för granskningsarbete att agera på det viset? 3.Normalt är att den som kallas till KU inställer sig. Det är praxis. KU:s ledamöter har direkt möjlighet att ställa frågor och se reaktion. Att svara skriftligt och formellt är alltid enklare. Då behöver man inte konfronteras, utan man kan gömma sig och hålla sig undan följdfrågor och resonemang. 4.Fredrik är den förste statsminister som lägger sig i KU:s granskningsarbete med stöd till att en före detta hög tjänsteman inte behöver infinna sig till en utfrågning. Problemet med det här är att det skapar prejudikat, där det öppet exponeras att man kan komma till KU:s utfrågningar när det passar en.