prot · GV0970 · 2008-02-22 00:00:00 — Arbetsförmedlingen säger så här om 2007 när det gäller utrikesfödda: Nedgången av antalet arbetslösa och deltagare i program med aktivitetsstöd var dock fortfarande klart större för de svenskfödda () än för de utomnordiskt födda (). Man säger vidare i samma rapport: 2007 arbetslöshet plus deltagandet i program med aktivitetsstöd till för utlandsfödda jämfört med 4,2 för de svenskfödda. Det är den verklighet som finns som arbetsmarknadsministern har ansvar för politiken och när arbetsmarknadsministern har möjlighet att göra något och hantera dessa problem som vi gemensamt är överens om är stora. Detta var verkligheten 2007 beskrivet i en rapport från Arbetsförmedlingen. Med siffror och statistik kan man alltid bevisa vad man vill. Gör man en satsning på över 1 miljard och det resulterar i att en handfull individer får arbete är det klart att det för denna handfull individer är lyckligt. För den enskilda människan är det alltid . Frågan är bara om det är en optimal satsning att satsa 1 miljard och få så lite utdelning av politiken. Självklart förstår jag att det är en fördel för den enskilda personen, men för alla de tiotusentals som inte får del av satsningen är det ett jättebekymmer. Det är för dem jag känner frustration och engagemang. 41 (): Jag får börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Det känns bra att du delar bilden av problemet med otydligheten i ansvaret och samarbetet mellan kommun, sfi och arbetsförmedling. Vad gäller kan jag börja med att ta detta med förmätet. Det handlade om nystartsjobben, om du hade lyssnat på vad jag sade. Det är lite förmätet att beskriva nystartsjobben som ett misslyckande. Jag har återigen mycket svårt att se att de som är inne i denna reform och som har varit borta från svensk arbetsmarknad och inte haft någon möjlighet att ens komma på anställningsintervju skulle skriva under på definition av ett misslyckande . säger att Socialdemokraterna har en jobbpolitik för integration. Vilka är de konkreta förslagen? Det är en sak att säga att man vill ha integration och att vi behöver ha en politik för det, men det har saknats konkreta förslag. Det har också varit problemet tidigare. Socialdemokraterna har talat om att man kanske behöver vara ute på arbetsmarknaden som man läser svenska. Ni talade om detta , men det blev aldrig några konkreta förslag. har vi valt att göra detta. Vi kan se att instegsjobben inte har lett till lika många jobb som vi hade hoppats på, men då gör vi förstärkningar. besked här är att han vill rycka undan och stänga denna möjlighet för en nyanländ att komma in på arbetsmarknaden. Det är den stora skillnaden. Till arbetsmarknadsministern har jag en kompletterande fråga. Kan det finnas en låg kännedom om instegsjobben hos arbetsgivarna, och finns det kanske mer att göra på detta område? 42 Arbetsmarknadsminister (): För att göra en probleminventering kan man börja i en annan ända och fundera lite grann över vad det är som gör att sysselsättningsgraden och arbetskraftsdeltagandet är lägre bland utrikesfödda än bland svenskfödda. Jag kan se tre tydliga skäl till detta. Det första skälet är att det naturligtvis finns en diskrimineringsaspekt. Det är därför vi gör en ny diskrimineringslagstiftning och inrättar en ny diskrimineringsombudsman. Då får vi en sammanhållen diskrimineringspolitik för att undvika, försöka förhindra och bemöta den typ av diskriminering som leder till att man inte vågar eller vill anställa personer med utländsk bakgrund. Det andra skälet är språket. Har man svårigheter att kommunicera får man det betydligt kämpigare på arbetsmarknaden. Det är solklart. Därför gör vi om svenska för invandrare, sfi-utbildningen. Det är också därför som vi försöker utnyttja sfi som en del av konstruktionen för instegsjobben. Det tredje skälet handlar om tillträde till arbetsmarknaden. Bakom det ligger en lång rad problematiska aspekter. En kan vara att man inte har ett kontaktnät och inte känner någon som finns på arbetsmarknaden eller i närheten av en arbetsgivare. Andra skäl kan vara, som var inne på, att den enskilde helt enkelt har för lite information om hur och vad man gör för att lättare få tillträde till arbetsmarknaden. Alla dessa saker måste vi försöka hantera . Jag kan ha respekt för att tycker att man borde göra det på ett annat sätt, men jag ska förklara vad vi försöker göra. Den sammanhängande diskrimineringslagstiftningen och den nya diskrimineringsmannen är ett sätt att hantera det första problemet jag beskrev. Reformeringen av sfi är en åtgärd för att lösa den andra problematiken. Vi får högre kvalitet, bättre genomströmning och bättre träffsäkerhet i språkutbildningen för nyanlända svenskar. Det tredje problemet är svårigheten att få tillträde till arbetsmarknaden. Där finns det många saker att göra, och det många aktörer som måste vara engagerade. Instegsjobben var ett sätt att sänka kostnaderna för att anställa personer med utländsk bakgrund så snabbt som möjligt efter hitkomsten. Det finns annat också. I går träffade jag Sacos mentorprojekt. Det är ett sätt att försöka hjälpa invandrade akademiker att få kontakt med andra yrkespersoner i samma kontaktnät och med samma erfarenhet. Där fanns det mycket spännande att lära. Det var inte ett jättestort projekt, ett hundratal deltagare, men man fick mycket goda resultat. Där fick man som nyanländ invandrad akademiker den typ av hjälp med tillträde som kan vara besvärligt att få annars. Den typen av aktiviteter är viktig, och den skulle jag vilja se mer av. Slutligen vill jag påminna om att Arbetsförmedlingen också gör en del saker själva. Det var det jag inte hann med under mitt förra anförande. Dels finns det ett nytt verksamhetsmål för Arbetsförmedlingen som tar sikte på nyanländas etablering på arbetsmarknaden. Det infördes och säger att 8 procents omsättning till arbete eller utbildning ska gälla för denna grupp. Det gjordes också en förordningsförändring som har skapat möjligheter att via Arbetsförmedlingens registerdatasystem identifiera nyanlända invandrare som finns inskrivna som arbetssökande utifrån tid i . Detta innebär att insatser som är kopplade till olika tidsgränser på kontorsnivå effektivt kan matchas mot relevanta grupper eller individer. Arbetsformer utformas och ny resursfördelningsmodell tas nu fram inom Arbetsförmedlingen som säkerställer tillräckligt med personalresurser för arbetet med nyanlända. Åtgärder för extern information om och marknadsföring av instegsjobben vidtas. Regeringen beviljade Arbetsförmedlingen för att öka informationsinsatserna, apropå det som frågade i slutet. Vi gör dessutom riktade insatser till sfi-skolor för att nå ut till nyanlända som inte är inskrivna på Arbetsförmedlingen. De åtgärderna planeras nu och kommer att genomföras . 43 (): När det gäller instegsjobben, som den här interpellationsdebatten handlar om, kan jag bara ytterligare belysa problemet. Vi från arbetsmarknadsutskottet var på besök på IFAU, , i . Vi ställde då bland annat frågan om instegsjobb. Då fick vi svaret från forskarna där att de har vissa kriterier som de ställer upp för när de ska kunna utvärdera en åtgärd. De menar att instegsjobben faller för något som de kallar för storlekskriteriet. Det fanns ju knappt några deltagare att utvärdera, och då går det inte att bedriva forskning på området. Det är ett sätt att belysa det här misslyckandet. Sedan är frågan hur vi konkret ska lösa problemet, och vi är överens om att det faktiskt är ett stort problem. Jag delar arbetsmarknadsministerns oro över att det, om man inte löser det här problemet, kan få följdverkningar, utöver vad det får för den enskilde naturligtvis, med obehagliga tendenser till främlingsfientlighet och annat som vi kanske kan vara överens om att vi vill undvika. Alla olika sätt som man kan agera på är naturligtvis positiva när det gäller hur vi hanterar det här. Vi konstaterar att den här miljardsatsningen som regeringen gör inte har lett till någonting, och då måste man naturligtvis hitta på andra saker. Jag hinner inte presentera vår jobbpolitik, eller hela vår integrationspolitik, på de sekunder som finns kvar. Men när det gäller just sfi kan jag konstatera att vi socialdemokrater under den förra mandatperioden lade fram förslag om förändringar av svenska för invandrare. I de förslag som vi lade fram i den senaste jobbmotionen går vi vidare och kompletterar med att man ska satsa på intensivkurser för dem som har studievana och snabbt vill lära sig svenska. Vi föreslår att , och ska erbjuda intensivkurser i svenska för invandrare med akademisk examen. I högskolas fall ska det vara distansutbildning. Därutöver föreslår vi att kommuner som uppnår goda resultat i utbildning i svenska för invandrare ska få i uppdrag av staten att arrangera motsvarande intensivutbildning för icke-akademiker på distans med nationell intagning och statlig ersättning, 500 platser. Visst är vi överens om att det är viktigt att satsa på det här, och vi har många olika politiska förslag som kommer till . Men interpellationsdebatten handlade om att diskutera regeringens förslag. 44 Arbetsmarknadsminister (): Det är bra att och jag är överens om problembilden, för det är jag helt övertygad om att vi är. Men det är också bra att återinföra lite fakta i debatten genom att konstatera just att sysselsättningsökningen bland utrikes födda var markant kraftigare än bland svenskfödda oavsett ålder. Den rapporten publicerades just av , för den myndigheten hette så . Arbetslösheten för unga invandrare har minskat mer än för svenskfödda. SCB:s från visade att ökningen av antalet sysselsatta var särskilt stor bland utrikes födda och alldeles särskilt stor bland utomeuropeiskt födda. Det innebar att antalet sysselsatta invandrare ökade med 35 000 personer . Men som jag sade i mitt inledningsanförande är jag inte nöjd med det. Så länge vi har ett väsentligt lägre arbetskraftsdeltagande bland utrikes födda måste det göras mer. Några saker har jag berört, som diskrimineringslagstiftningen och en sammanhållande diskrimineringsombudsman samt en rejäl satsning på och omarbetning och omvärdering av sfi. Det handlar också om en lång rad åtgärder för att underlätta tillträdet till arbetsmarknaden dels genom att fokus inom ramen för Arbetsförmedlingens arbete sätts på matchning, och dessutom alla de punkter som jag nämnde i mitt förra anförande som Arbetsförmedlingen har för att underlätta fokus på detta, dels sänkta kostnader för att anställa den här typen av personer genom till exempel instegsjobben. Där är jag som jag brukar vara. Jag är trogen målsättningen, men jag är rätt prestigelös när det gäller att göra om det som inte har visat sig fungera så bra som det borde. Konstruktionen av instegsjobben har förbättringspotential, milt uttryckt. Då gör vi det som behöver göras för att få det så bra som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2007/08:368 om jämställdhetsperspektiv på arbetsmarknadspolitiken 45 Arbetsmarknadsminister (): har frågat statsrådet om och i så fall när hon tänker ta nödvändiga initiativ för att lyfta in jämställdhetsperspektivet i arbetsmarknadspolitiken. Frågan har överlämnats till mig för besvarande. skriver i sin interpellation att regeringens avsaknad av ett jämställdhetsperspektiv på arbetsmarknaden alltmer upplevs som ett problem. Jag delar inte denna åsikt. Utgångspunkten för regeringens politik är att stärka arbetslinjen. Fler människor kvinnor och män måste komma in på arbetsmarknaden, och fler måste få möjlighet att arbeta i den omfattning de önskar. Flertalet av dem som står utanför arbetsmarknaden är kvinnor, och de är dessutom i större utsträckning än män arbetslösa på deltid. Kvinnor dominerar således i grupper som regeringens politik avser att stödja. Resultatet av den politik som regeringen fört är tydligt. SCB:s siffror visar att arbetskraften ökade något snabbare för kvinnorna än för med männen, respektive . Arbetslösheten har minskat för både kvinnor och män i åldersgruppen . Det är en minskning för männen och för kvinnorna jämfört med . Den öppna arbetslösheten uppgick för männen till och för kvinnorna till . Sysselsättningsökningen för männen var något högre, , än ökningen för kvinnorna på . Regeringens arbetsmarknadspolitik har ett tydligt fokus på matchning och på att alla ska få jobb. Den innefattar även insatser för dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Nystartsjobben har framgångsrikt hjälpt långtidsarbetslösa och utrikes födda tillbaka i arbete. kan offentliga arbetsgivare, som anställer till exempel sjuksköterskor, lärare eller kommunpersonal, få tillgång till nystartsjobb. finns också möjlighet för deltidsarbetslösa och timanställda att få nystartsjobb. Detta bör innebära att många fler kvinnor kan få nystartsjobb eftersom kvinnor är överrepresenterade bland dessa grupper. Också jobbavdraget kommer att bidra till ekonomisk jämställdhet genom att det i större utsträckning kommer att löna sig att arbeta. Avdraget gynnar genom sin konstruktion särskilt den som arbetar deltid och därmed har lägre lön. Regeringen gör också insatser för ökad mångfald och konkurrens inom de branscher, dominerade av offentliga monopol, där kvinnor utgör majoriteten av både de anställda och företagarna. Detta främjar nyföretagande bland kvinnor och ger de anställda en större arbetsmarknad med möjlighet till bättre löneutveckling. ska vi vara medvetna om att arbetsmarknadspolitiska insatser inte är nog för att lösa de grundläggande strukturella problem som finns på den svenska arbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitiska insatser kan i sig aldrig skapa en jämställd arbetsmarknad och jämställda ekonomiska villkor för kvinnor och män. För det behövs en kombination med insatser inom andra områden. Slutligen vill jag poängtera att det som framför allt kan lösa de strukturella problem som finns på arbetsmarknaden, är att fortsätta bedriva en politik som främjar sysselsättning och företagande för kvinnor och män. 46 (): Jag börjar med att tacka för svaret, som jag tycker öppnar upp för en väldigt intressant debatt. Det är kul, inte minst eftersom frågan egentligen var ställd till jämställdhetsministern och i botten handlade om vad hon som ansvarig minister i de här frågorna faktiskt tycker, tänker och avser att göra. Jag får väl anta att hon lämnade över den inte för att hon inte vill debattera sina egna ansvarsområden utan för att arbetsmarknadsministern tycker att han får för få interpellationer för egen del. När det gäller själva innehållet är den första sanning som slår en att det verkligen inte finns några nya moderater. Det finns bara ny retorik, och de båda sakerna går inte att på ett trovärdigt sätt förena. På flera punkter kan jag sympatisera med hur ministern beskriver ett problem eller med en generell målbild bara för att i nästa mening bli häpen över slutsatserna och politiken. Min fråga handlar om regeringens avsaknad av ett jämställdhetsperspektiv på arbetsmarknaden. Och svaret får väl i någon mening tolkas som en syndernas bekännelse. Ministern väljer i sitt svar att lägga möda på att med sifferexercis försöka bortförklara det faktum att arbetslösheten bland kvinnor faktiskt ökar. Det är synd och lite onödigt. Jag håller gärna med ministern om att utvecklingen i många andra stycken är positiv när det gäller sysselsättningen. Det är den tack vare en god konjunktur, och det är givetvis något som är positivt. Problemet är att den borgerliga regeringen konsekvent försitter sina möjligheter att forma en politik som innebär att alla kan dra nytta av den goda konjunkturen. Man väljer att medvetet eller omedvetet blunda för de problem som finns. Det är problem som inte kommer att lösa sig av sig själva oavsett konjunktur, problem som faktiskt kräver att politiken tar ansvar. Ministerns svar visar att den borgerliga regeringen inte är intresserad att ta ansvar när det gäller kvinnors situation på arbetsmarknaden. Min fråga handlar om avsaknaden av jämställdhetsperspektiv. Svaret är en uppräkning av åtgärder som nästan inte till någon del faktiskt berör problematiken. Ministern lyfter exempelvis fram nystartsjobben som en lyckad satsning, något som i alla avseenden måste anses vara en sanning med modifikation. Jag nöjer mig med att konstatera att alla, inklusive ministern själv, har varit överens om att det ur jämställdhetssynpunkt inte var särskilt lyckat. Just därför utökas nu nystartsjobben till att också gälla offentlig sektor, vilket i och för sig är bra. Men återigen visar sig avsaknaden av genomgripande jämställdhetstänkande. Man struntar helt sonika i att konstruktionen som sådan innebär att man förstärker uppdelningen i en manlig och en kvinnlig arbetsmarknad. Man söker lätta lösningar, quick fix, och slösar bort de möjligheter som konjunkturen annars kunde ha gett. Vidare lyfter ministern fram jobbavdraget som en åtgärd för att bidra till ekonomisk jämställdhet. Han går till och med så långt att han hävdar att avdraget särskilt gynnar den som arbetar deltid och därmed har lägre lön. Det är i det närmaste fräckt. svarade på kritik om att regeringens politik kraftigt förstärker de ekonomiska skillnaderna mellan kvinnor och män genom att säga att det inte hade något med jämställdhet att göra. Det handlade snarare om att män generellt sett arbetar mer, tjänar mer och äger mer, och då blir det så. Tydligare kan det väl inte sägas? Skatt är fördelningspolitik att omfördela från den som har mycket till den som har lite. Vi får väl vara tacksamma för att åtminstone statsministern har den insikten. Slutligen konstaterar jag det märkliga i att ministern väljer att lyfta fram åtgärder som nystartsjobben och jobbavdragen men hoppar över den enda åtgärden som man har vidtagit som faktiskt riktar sig i huvudsak till kvinnor, nämligen begränsningen i deltidsstämplingen. Man identifierar som vanligt mycket sympatiskt ett problem men väljer sedan att lösa det också som vanligt genom att lägga över ansvaret från politiken till den enskilda individen. Min avslutande fråga till ministern är om det finns någon vilja från regeringen att erkänna de strukturella problem som faktiskt finns med osakliga löneskillnader, ofrivilliga deltider och en segregerad arbetsmarknad och i så fall vad man avser att göra för att komma till rätta med problemet. 47 Arbetsmarknadsminister (): Jag ska gå en nivå bortom det och tala om jämställdheten på arbetsmarknaden. Jag tycker, precis som , att det är helt orimligt att det fortfarande finns helt oförklarliga löneskillnader mellan män och kvinnor. De ökade i och för sig under det socialdemokratiska regeringsinnehavet. Men jag konstaterar bara att vi säkert är överens om att det är helt orimligt. Det är också helt orimligt att det i grunden finns stora skillnader i förmögenhetsfördelningen mellan män och kvinnor. Det borde inte vara på det sättet. Många kvinnor förmenas på detta sätt möjligheten att till exempel starta eget eller känna friheten av att kunna förfoga över resurser som de borde kunna förfoga över. Det är också helt orimligt att det är betydligt färre kvinnor än män som startar företag. Det är bara ett exempel. Låt oss vara överens om grunderna och problemen i fråga om detta. Låt oss också vara överens om att det finns ett strukturellt perspektiv på detta och att det finns strukturella problem, där i och för sig förmodligen är mer förskonat än många andra länder där man har ett betydligt mindre arbetskraftsdeltagande bland kvinnor och en betydligt skevare löne-, inkomst- och förmögenhetsfördelning. Men jag tror inte att man kan nöja sig med detta. Vi måste göra mer. Jag ska jämföra lite grann med den tidigare diskussionen som vi hade om invandrares situation på arbetsmarknaden. Då tror jag att man ska backa bandet en smula och fundera över vad som är grundorsakerna till att det ser ut på detta sätt, alltså bortom politiken. Jag tror att det finns en strukturell problematik i detta. Den kan bygga på alltifrån uttalad diskriminering till att man helt enkelt är blind när det gäller att se de problem som finns. Det tror jag finns uttalat eller outtalat på många ställen runt om på vår arbetsmarknad och i vårt land. Som pappa kan jag säga att jag tycker att det är förfärligt. Vad ska jag säga till min dotter när hon och jag talar om hennes framtid? Ska jag säga att det är okej? Nej, självklart inte. När man då funderar på vad man ska göra och hur man ska åtgärda dessa problem tror jag återigen att det finns en palett av åtgärder, där en del av sakerna ligger inom ramen för arbetsmarknadspolitiken men inte allt. Jag tror återigen att diskrimineringslagstiftningen och diskrimineringsombudsmannen den framtida myndighetens struktur är viktig för att komma till rätta med det som är osakliga skillnader och som man måste komma till rätta med genom att detta påpekas och tas upp i konfrontation. Det handlar också om ett medvetet arbete från parterna, från regeringen, från och från alla som är intresserade av att detta ser bättre ut att se till att pressa på en diskussion om varför det till exempel finns osakliga löneskillnader. Dessutom finns det naturligtvis en lång rad saker som vi måste göra inom arbetsmarknadspolitiken. En sådan sak är att vi vid varje åtgärd som vi försöker vidta och som vi vidtar funderar över vilka konsekvenser den får. Jag är särskilt glad över att tar upp just deltidsstämplingen. Deltidsstämplingen har jag diskuterat här i kammaren , inte minst i budgetdebatten . Att kunna deltidsstämpla under , som Socialdemokraterna tillät, är fullständigt förfärligt. Vi måste se till att begränsa möjligheterna att deltidsstämpla, därför att deltidsstämplingen i sig har inneburit att arbetsgivare har kunnat avstå från att anställa på heltid och i stället skjutit över kostnaderna och problemet med sin egen organisationsstruktur på skattebetalarna och a-kassan. De som har varit de största förlorarna på socialdemokratisk a-kassepolitik i det avseendet har varit lågavlönade kvinnor som har fastnat i deltidsträsket. 48 (): Jag ska börja med att konstatera att det trevligt att ministern i alla fall tydligt erkänner de strukturella problem som faktiskt finns och att det känns som att vi här är överens när det gäller att beskriva problemet. Problemet är bara att vi är överens i väldigt många frågor . Retoriskt beskriver ni problem på ett väldigt sympatiskt sätt. Skälet till att vi har denna debatt är att när man sedan ser politiken svarar den inte i någon del, eller åtminstone i ganska få delar, upp till det sätt som man beskriver verkligheten på. Er politik förstärker de strukturella problem som finns. Det duger inte att säga att man visst ser problemen men att man levererar en politik som inte tar hänsyn till dem och som faktiskt förstärker problemen, vilket vi nu ser av siffrorna. Det duger inte. Sedan säger ministern att det är allas ansvar, alltså att alla måste ta ett ansvar i denna fråga. Också här är jag väldigt överens med ministern. Detta är inte bara en fråga för politiken, utan här krävs det att marknaden tar ett ansvar. Det krävs att parterna på arbetsmarknaden tar ett ansvar. Men genom att vi tittar på historien kan vi se att detta inte sker av sig självt, inte i vårt land och inte i något annat land heller. Det som skiljer oss från en del andra länder är att vi med politiken har gått in i detta. Vi har försökt att lägga ett tydligt ansvar på dem som faktiskt hanterar frågan. Vi har tagit ett politiskt ansvar även om det ibland är tufft. ser vi att regeringen nu backar från det. Det är olyckligt. Det innebär att vi kommer att ha ett sämre läge och att vi inte kommer att kunna ha den framskjutna position som vi har skaffat oss. Men jag är den första att erkänna att vi inte på långa vägar har nått så långt som vi borde. Men de steg som ni nu tar går i fel riktning. Ni går bakåt i stället för framåt. Ministern lyfter fram frågan om deltidsstämplingen. Jag får nästan tacka ministern. Jag hoppades nästan att ministern skulle göra detta, men sedan tänkte jag: Så dum är han nog inte. Därför säger jag tack. Detta var inte illa menat.