prot · GW0928 · 2008-11-14 00:00:00 — Det var precis den argumentation jag använde när jag stod på plats. När det gäller chefsrekrytering i såväl stat som näringsliv vet vi att oftast har den chef man vill ha redan ett bra jobb. Det är sällan man vänder sig till Arbetsförmedlingen och söker en generaldirektör bland dem som är arbetssökande där. Det sker oftast på erfarenhetsgrund av att man fungerar som chef någon annanstans. Får man dem att söka via annons har de också blottat att de vill byta jobb. Det är en signal till den nuvarande arbetsgivaren att man inte vill vara kvar. Vi behöver inte diskutera rättigheter och lagar det sänder en signal till uppdragsgivaren som inte är bra på chefsnivå. Man ser att högste chefen hellre vill jobba någon annanstans. Som chef har man då på något sätt eroderat sin grund i verksamheten. Skulle man inte få tjänsten efter annonsering, utan stanna kvar, är det en besvärlig sits. Det är precis så det fungerar med annonsering. Då får man oftast den sökande som av olika skäl inte riktigt befinner sig i den situationen och som man inte tycker passar för jobbet för att tala i klartext. Det är så det fungerar, och därför blir det problem. Det har upptäckt. Därför vill han lägga sekretess på dem som söker så att man inte ska veta vilka de är. Skälet är att arbetsgivaren inte ska veta att personen i fråga har sökt. Vad har vi då vunnit i processen? Då är det ingen öppenhet längre. Då fungerar det som förut. Det är bara lite mer papper som snurrar runt. I stället kan man vända sig direkt till dem som kan vara intresserade eller använda en rekryteringsfirma som vaskar fram någon och tillfrågar: Skulle du kunna tänka dig att vara verksamhetschef? Därefter gör man en intervju och diskuterar. Ingen i omgivningen känner då till att samtal pågår. Det vore rekorderligt att säga att det är bättre att göra på det sättet än att annonsera och sedan lägga sekretess på det. Då har vi inte vunnit något i processen. Det är nästan lite pinsamt när det blir så. Vi vet båda vad som gäller. Det är bra att säger att det är svårt. Så lät det inte när jag stod på hans plats tidigare. Då var det hur lätt som helst att göra en sådan rekrytering. Det är bra att vi har kommit så långt och närmat oss varandra i detta. Utnämningspolitiken borde inte vara något som föranleder politisk strid mellan olika partier. Där skulle man kunna vara ganska överens om hur det ska gå till. Det skulle ge en stabilitet till chefstillsättning inom staten. Jag tror att och jag är helt överens om att en av de viktigaste uppgifterna är att se till att få bra chefer i staten och på myndigheterna. Det kommer att vara helt avgörande för hur staten kommer att fungera i sina olika grenar. Man måste försöka få de bäst lämpade på plats så att de kan göra ett bra jobb. Det kommer regeringen, oavsett färg, och svenska folket att tjäna på. Vi har en stor gemensam uppgift i den frågan. 12 Statsrådet (): Där tog nog enigheten slut. frågade vad man har vunnit om man har sekretess. Det är en fundamental skillnad att genom en annons öppna upp för vem som helst att söka ett statligt jobb. Det är en otrolig skillnad mot att och jag kollar runt i vår bekantskapskrets eller på annat sätt tar in folk på departementet som vi sitter och pratar med och som omvärlden sedan upplever plötsligt har blivit utsedda till generaldirektörer. Det handlar om en tillfällig sekretess. När processen är klar är tanken att det ska vara total öppenhet i detta. Det är självklart. Hur det ska vara sekretess tittar utredningen på. Det handlar om att introducera och öppna möjligheten att söka en sådan här tjänst för alla som vill det. Det måste väl ändå vara en fundamental skillnad? Det blir sekretess som processen pågår och kanske efter vi får se vad utredningen säger om detta. Tanken är dock att det ska vara öppenhet och spårbarhet i hur processen har gått till och hur de sökande stämmer överens med kravprofilen. Det är en to-tal skillnad mot hur det har hanterats bakåt i tiden. Jag hoppas att vi är överens om det. Visst är det ett problem att vi inte får de sökande vi skulle vilja ha på grund av den nuvarande totala öppenheten i processen där offentlighetsprincipen gör att vem som helst kan se vem som söker ett toppjobb. Skillnaden är dock helt omvälvande när det gäller att man kan söka ett jobb och se vilka urvalskriterier regeringen har haft när man har valt och att det enbart är skicklighet och förtjänst som ligger till grund för en rekrytering. Det kommer att upplevas som en stor skillnad mot hur det har varit tidigare. 13 (): Det låter som att vi får fortsätta diskutera detta. säger att genom att annonsera får de som inte kommit ifråga möjlighet att söka. har jag uppfattat att vi har varit överens om att den som söker och som redan sitter på en chefstjänst men inte får uppdraget kan få problem med sin nuvarande uppdragsgivare när det uppdagas att han har sökt. Det sänder en signal att man har sökt ett annat jobb och att man av ett eller annat skäl har intresse av att lämna det man har. Belägger man det med sekretess så att det inte uppdagas men sedan lämnar full öppenhet kommer det ändå att visa sig vem som har sökt. Då har man kvar samma problem. Chefen har sökt men fick det inte. Då vet hans arbetsgivare det. Eller ska man lägga total sekretess på vilka som har sökt över huvud taget om man nu inte ska sända den signalen? Jag har inget emot annonsering. Men det stora hindret vid annonsering har varit att man inte får de sökande man vill ha. Det noterar jag i rapporten också. Det är ytterst få, bara 5 av 55, som har anställts efter annonsering. I andra fall har man tagit till rekryteringskonsult. I 28 fall har man använt sig av en direktrekrytering utan annonsering. Det är inte stor skillnad mot hur det har varit tidigare om det inte skett en radikal förändring i rekryteringsprocessen . kan ta sina och fundera på detta. Om man ska ha temporär sekretess och sedan öppna kommer alla ändå veta vilka som sökte. Då är man tillbaka på ruta ett om det inte finns något annat trick i detta. Det ser ut som att vi får fortsätta diskutera frågan i denna kammare. 14 Statsrådet (): Det är lätt att förstå att vill försvara den ordning som har varit. Jag kan dock försäkra att detta med kravprofiler är en fundamental skillnad. Det har upprättats kravprofiler vid varenda tillsättning. Oberoende av om det har skett med annonsering eller med andra typer av modeller för rekrytering med konsult eller annat så finns det numera alltid möjlighet att kontrollera mot den kravprofil som har satts upp för tjänsten. Stämmer personen överens med detta? Det kommer också att gå att ha insyn i detta framöver. Hur lång den sekretessen ska vara och hur detta ska läggas upp håller utredningen nu på med. Det ska bli intressant att ta ställning. Jag hoppas att också och hans parti deltar i arbetet. Vi får se om vi kanske kommer närmare varandra när vi har sett vad utredningen kommer fram till. är ju bara en komplettering. Det viktiga är att annonsen skapar möjlighet för människor att söka. och jag är överens om att den totala öppenheten och offentlighetsprincipen avhåller många från att söka. Vi ska nu försöka hitta en modell så att vi kan minska denna skadeverkan. Låt oss, när vi har sett utredningen, ha en ny debatt om hur vi ska tillämpa den. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2008/09:72 om statens ägande i Nordea och 15 Statsrådet (): har frågat mig om jag, mot bakgrund av den finanspolitiska oron, avser att verka för en fullföljd av försäljningen av statens aktier i samt en privatisering av det statliga bolåneinstitutet, . Låt mig först säga att jag är väl insatt i såväl Europeiska unionens som den arbete med att säkerställa den finansiella stabiliteten. Den stabilitetsplan som jag presenterade och beslutade om innebär dels ett omfattande garantiprogram med syfte att säkerställa bankernas och bolåneinstitutens medelfristiga finansiering, dels ett vidare mandat till Riksgälden att vid behov ingripa om något institut får allvarligare finansiella problem. Stabilitetsplanen har ett mycket speciellt syfte när det gäller att säkerställa den finansiella stabiliteten och underlätta allmänhetens och företagens tillgång till krediter. Den kan inte, och bör inte, sättas i samband med svenska statens ägande i två aktörer på de finansiella marknaderna. Regeringen har fått bemyndigande att med stöd av budgetlagen genomföra en försäljning av sex namngivna företag. Tre av dessa har sålts OMX, Vin & Sprit och . Tre återstår, nämligen de två som interpellanten tar upp samt Sonera. Budgetlagen och den proposition på vilken regeringens bemyndigande vilar säger tydligt att försäljningar ska genomföras affärsmässigt. Det innebär att varje försäljning kommer att genomföras när den kan förväntas leda till en bra affär avseende pris och andra villkor för det svenska folkhushållet. Jag vågar påstå att vi har mycket väl fungerande processer för detta. Vi arbetar nära företagen, och med stor omsorg om att säkerställa att de värden som finns i dem utvecklas på bästa sätt fram till en försäljning. Vi följer också utvecklingen på de finansiella marknaderna mycket noga och analyserar fortlöpande möjligheterna att göra bra affärer. Vi har redan visat genom de tidigare försäljningarna av OMX, Vin & Sprit och , att vi bara genomför affärer som vid en samlad bedömning är bra för svenska skattebetalare. Jag tror att dessa affärer har överträffat även högt ställda förväntningar som har funnits rörande vilket pris och andra villkor som svenska staten kunde få för dessa tillgångar. Regeringens ambition att minska det statliga ägandet ligger således fast. Vår process innebär att varje försäljning anpassas till det rådande marknadsläget så att en försäljning också kan ge bästa möjliga affärsmässiga utfall för skattebetalarna. Regeringen kommer i varje enskilt fall att agera som en ansvarsfull säljare, på samma sätt som regeringen också avser att vara en ansvarsfull ägare till dess en försäljning är genomförd. 16 (): Tack för svaret, . Regeringarna i land efter land går in och tar ansvar för finanskrisen. Ideologi, inriktning och politisk planering spelar ingen roll. Finanskrisen har ställt det mesta på ända. Plötsligt tvingas de mest nyliberala högerregimer att köpa aktier i privata banker. Verkligheten havererar deras flummiga ideologiska bagage. De törs inte lita på marknadens självläkande krafter när det verkligen gäller. Att lita till den typen av filosofier är för vanskligt och riskfyllt. Den typen av passivitet skulle sätta både företag och enskilda i rent förskräckliga situationer. Det är oerhörda belopp som statsmakterna har gått in med för att kunna möta de dramatiska omvälvningarna på finansmarknaderna. Här är några exempel: , , , , och . I öppnar den borgerliga utförsäljarregeringen till och med för tvångsinlösen av aktier. Staten ges rätt att i vissa situationer gå in som ägare i systemviktiga institut genom tvångsinlösen av aktier till marknadsvärde, säger man. Inte ens marknadskapitalismens och privatiseringsregeringens främsta företrädare här i tror längre på marknadens självläkeri. Endast statliga insatser ger effekt och har den kraft som är nödvändig. Jag kan inte se annat än att det renodlade marknadstänkandets ideologiska bas havererar. Den yttersta exponenten för hur det kan gå här i livet, vilket förmodligen också har upplevt väldigt konkret och nära sig själv, är förstatligandet av finansinstitutet . Svindlande affärer, lagbrott och till slut ett oundvikligt beslut i Bankinspektionen gjorde att med flera fick dyka upp som hjälpande i nöden, och ta över resterna av ett havererat finansinstitut. Bolaget ansågs som systemviktigt. Med den erfarenheten i botten borde tänka om när det gäller beslut om att sälja aktier i och privatisera det statliga bostadslånebolaget som bevisligen har bidragit till lägre bolåneräntor. sägs det att ägandet i är tillfälligt och att försäljningen ska ske snabbt. Kan svara på varför det är så viktigt att sälja ? Blir det ansvarsfullt? Finns risken att det blir ett hafsverk? Jag kan bara konstatera hur det ser ut i en del affärstidningar. Så här skriver man: Köpare laddar för Carnegieförvärv. Knivarna slipas inför huggsexa. I en annan artikel står det: Staten ska nu ta över banken och hoppas kunna sälja . Frågan är vad den kan få. Vidare spekulerar man och tror att staten kommer att förlora pengar. Man skriver också: Att döma av uttalanden från såväl finansminister som nye ordföranden är det inte alls säkert att vi skattebetalare får tillbaka det vi har lagt in i . Varför måste det här ske så snabbt? Är det dessutom rimligt att ena dagen förstatliga ett djupt misskött privat finansinstitut och sedan sälja ut aktier i välskötta företag som och Nordea? Vad är poängen? Var ligger logiken i detta? Varför ska staten ta ansvar för det som är dåligt och sälja det som är bra? Jag tycker inte att det håller, . Det ska bli intressant att höra dina kommentarer. 17 Statsrådet (): Det låter som om upplever något av en ideologisk när land efter land går in och köper banker. Jag vet inte om det som för mig låter som skadeglädje är riktigt seriöst. Jag vet inte om menar att vi i borde satsa pengar på samma sätt som de länder han räknade upp och försöka köpa de andra bankerna. Det är i Nordea det är ideologiskt idealt och i . Nöjer sig med detta, eller borde staten köpa upp andra banker? När man läser interpellationen framstår det närmast som receptet från Socialdemokraterna för att klara finanskrisen att staten ska köpa banker. Stämmer det, ? Vi har inte ändrat vår ideologi. Vi tror nämligen inte att staten är den ideala långsiktiga ägaren för konkurrensutsatt verksamhet. Ska vi ta ett sådant ansvar som det är att bedriva den typen av mycket komplicerad verksamhet eller ska vi koncentrera oss på våra kärnuppgifter och ta ut skatt på de verksamheterna? Även om staten säljer en verksamhet till en köpare som finns kvar i vårt land har vi ju betydande skatteinkomster från detta. Jag tror att ändå bör tänka igenom detta något. Vi kommer inte att sälja något företag förrän vi gör bedömningen att det är det affärsmässigt bästa alternativet för de svenska skattebetalarna och att det är rätt tidpunkt att göra det. Det är ett besked som regeringen har gett och det finns ingen anledning att ändra på det. 18 (): Jag noterar att i sitt svar mycket nogsamt undviker alla de dunkla djup och de intressanta aspekter som kommer upp kring hela Carnegieförfarandet. Här var man tvungen att gå in med ett förstatligande. Man hade inte mycket att välja på. Även om mer än väl förtjänade en konkurs var det för mycket i potten. Det är en finansinstitution som är hopkopplad med en lång rad skakiga så kallade derivatavtal. Och om havererar så havererar även ett antal andra finansinstitut. Då blir krisen på finansmarknaden djupare. Jag hoppas att detta ärende blir ordentligt granskat av åklagaren och att finansjonglörerna även får mäta sig i förhållande till vad lagen säger. Det är också noterbart att nu får rädda samma företag som en gång var rådgivare när statliga företag skulle säljas ut. rekryterade också personal från som fick sluta under mindre imponerande och smickrande former. Jag tycker att man kan påminna om det i sammanhanget. Sedan har egentligen inte redogjort för vad det finns för mer djupgående skäl som tvingar den här regeringen att sälja aktier i och privatisera bolåneinstitutet. Det enda argument som förs fram är att man ska ägna sig åt kärnverksamhet. Men det är egentligen inga argument som har med realiteter att göra. Om nu bidrar till att pressa ned bolåneräntor, vad är det då för vits med att sälja det företaget? Det verkar i någon sorts allmännyttas tjänst. Det är dessutom ett välskött företag. Det är dags att sluta beskriva statligt ägande som något negativt, fult, märkligt och något som man inte ska hålla på med, särskilt som statens företag är etiska, stabila, effektiva och välskötta. När det nu i hela världen visar sig att det privata bankväsendet har allvarliga problem tycker jag att man kan dumpa överpolitiserat ideologiskt flumtänkande över bord. Man borde kunna vara karl nog att dra slutsatsen att det inte är läge att sälja ut och Nordea. säger man att man affärsmässigt ska bedöma när det är rätt tidpunkt. är det kanske inte rätt tidpunkt att sälja ut Nordea och , om jag förstår situationen rätt. Men det är tydligen rätt tidpunkt att sälja ut . Det ska tydligen ske oerhört fort. Jag visade upp tidningsrubrikerna om huggsexa, spekulationer och om att slipa knivar och andra begrepp som man använde bland dem som räknade på . Varför är det riktigt att sälja ? Men när det gäller Nordea och är det inte riktigt att sälja . När infaller rätt tidpunkt för Nordea och ? Vilka analyser ligger bakom den här logiken? Jag skulle gärna vilja ha detta förklarat för mig, och jag förmodar att finansmarknadsministern har insikter på denna punkt som öppnar nya djupgående kunskapsytor om finanskrisen, marknadens sätt att fungera och regeringens strategier på denna punkt. Jag väntar ivrigt på ett svar. 19 Statsrådet (): Det är spännande. Här har vi uppenbarligen en ledande socialdemokrat som inte tycks ha några som helst problem att samarbeta med . Han kanske är en kandidat för en eventuellt kommande ministär att just ha posten som finansmarknadsminister eftersom han tycks ha samma syn som när det gäller statligt ägande. Det kanske snarare är något för att fundera på. Jag måste säga att jag blir väldigt osäker. Är det så att tycker att det var fel att staten tog över ? Hur går det i så fall ihop med hela resten av inlägget som jag ändå uppfattade i huvudsak riktade in sig på att staten bör ta över så många banker som möjligt? Jag tycker att själv har en del att förklara när det gäller logiken i hans frågor. Varför gick in och gav ett likviditetsstöd till ? Jo, det gjorde man därför att både och bedömde att var systemviktigt. Vad innebär det? Jo, det innebär att om man hade låtit gå i konkurs hade det drabbat företagen i på samma sätt som det drabbade företagen i när tilläts gå i konkurs . Det blev ett tvärstopp i kreditgivningen, faktiskt nästan globalt, av detta. Detta är komplicerade förhållanden som jag inte är säker på att vi hinner utreda här helt och hållet. Men en detalj i detta är att må vara en liten bank, men den förvaltar av svenska företags och hushålls pengar. Om dessa 120 miljarder skulle frysa inne låt oss säga under två, tre, fyra, fem eller i ett konkursbo tror jag att själv kan räkna ut att hans väljare i är människor som jobbar i företag som har kontakter som drabbas av detta. Då är det klart att det får en stor effekt. Det var många andra indirekta effekter av detta som gjorde att det var en naturlig sak för att ta över. När det sedan kom till den situationen att drog in tillståndet för att bedriva bankverksamhet hade staten dessa panter och övertog då detta företag och dotterbolagen. ska det avvecklas i ordnade former och som bedömer är rätt för att få ut bästa möjliga pris för den tillgång som man har. I det paket som vi röstade igenom i , och jag förmodar att också stödde det förslaget, finns det en annan komponent vid sidan av garantiprogrammet, nämligen en stabilitetsfond som samtliga institut i som kan tänkas få del av denna ska vara med och bygga upp. Den kommer att bekostas helt och hållet av bankerna. Den ska vara till för att täcka denna typ av kostnader. Det ska inte vara de vanliga skattebetalarna som sitter med slutnotan när detta är över, utan det är den här fonden, och den har en lånemöjlighet i Riksgälden, men detta ska betalas tillbaka. Det är en försäkringslösning som är upprättad enligt försäkringsmässiga villkor. När tänker igenom detta tror jag att han ändå tycker att det var ganska klokt, både att gav ett likviditetsstöd och att sedan tog över banken. Alternativet hade varit förödande för svenska hushåll och svenska företag. 20 (): Om hade bemödat sig om att lyssna ordentligt på mitt förra inlägg hade han uppfattat att jag mycket tydligt konstaterade att i det läge som uppstod inte hade mycket annat att göra än att gå in och stödja ett samhällsövertagande av . Jag förklarade också varför. Du behöver därför inte undervisa mig på den punkten. Däremot är det väldigt tydligt att i detta läge med finanskris är det klart och tydligt bevisat över hela världen, oavsett hur högerinriktade och nyliberala regimerna är, att det bara är staten som är stark nog att som aktör kunna reda ut detta. Det är ingen som i praktiken tror på marknadens självläkeri. Det tycker jag är intressant att kunna konstatera. Detta handlar inte om några ideologiska julaftnar. Det handlar bara om ett konstaterande om att det är vissa teorier som har varit mycket förhärskande men som visar sig inte fungera i konfrontationen med verkligheten. Jag har inte hört ett enda argument när det gäller vad vi tjänar på att sälja ut Nordea och . Vad blir egentligen den stora vinsten av att sälja ut ett bolåneinstitut som bidrar till att pressa ned bolåneräntorna? Var ligger vinsten i det? Och vad är det som gör att det är så väldigt vikigt att sälja ut det ska ske mycket snabbt men fel att sälja Nordea och ? Vad är det som gör det här? Var ligger logiken? Var ligger slutsatserna bakom analysen? Jag tycker att finansmarknadsministern skulle kunna ösa ur sin fatabur och försöka ge klarhet i de analyser som ligger bakom regeringens strategi. har nog sitt eget spår i tillvaron. En eventuell regeringsbildare heter . Det är hon som styr de sakerna. Det har jag mycket lite med att göra. 21 Statsrådet (): Jag kan försäkra att jag har lyssnat på alla inlägg och har haft svårt att hitta en röd tråd, däremot inte en röd ståndpunkt. Inte heller någon rak logisk linje har jag hittat. Om tar fram en dagstidning, tittar på räntetabellerna och ser vem som är ränteledande blir han nog tyvärr besviken. Bakgrunden till att inte kan vara ränteledande är att man bara har en produkt. Man har inte de skalfördelare som de större bankerna har. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2008/09:64 om svensk hållning rörande avvisningar till 22 Statsrådet (): har frågat mig hur jag inom tänker lyfta fram det missförhållande som svensk domstol lyfter fram, detta med hänvisning till den bedömning som Migrationsdomstolen i har gjort rörande överföringar till enligt Dublinförordningen. Genom en rad rättsakter har medlemsstaterna enats om gemensamma miniminormer på asylområdet, bland annat i fråga om vilka kriterier som ska gälla vid bedömningen av om en person är flykting eller skyddsbehövande i övrigt och för vilken standard som ska gälla vid mottagandet av dem som söker asyl. Det är kommissionen som har till uppgift att övervaka att medlemsstaterna uppfyller och efterlever de gemensamma miniminormer som EU har antagit på asylområdet. Kommissionen har beslutat att stämma inför för att inte efterleva Dublinförordningen när det gäller skyldigheten att slutföra prövningen av asylansökan för personer som tas tillbaka enligt förordningen. I den prövningen har ännu inte avkunnat sin dom. Jag vill dock framhålla att det är viktigt att medlemsstaterna lever upp till kraven i Dublinförordningen. Regeringen stöder aktivt strävan mot ett gemensamt asylsystem med gemensamma regler, baserat på en fullständig och allomfattande tillämpning av och andra för asylområdet relevanta folkrättsliga instrument. Som jag har framhållit är jag övertygad om att ett sådant gemensamt system kommer att innebära en fortsatt förbättring både för de individer som söker skydd här och för medlemsstaterna. Vad gäller svenska myndigheters och domstolars bedömning av frågan om det finns anledning att i fråga om överföringar till göra undantag från Dublinförordningens ansvarsregler, vill jag avslutningsvis nämna att Migrationsöverdomstolen i en dom har slagit fast att en överföring enligt Dublinförordningen inte strider mot internationella folkrättsliga principer. 23 (): Jag tackar för svaret.