prot · GV09109 · 2008-05-12 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för . 2 § Meddelande om frågestund Tredje vice talmannen meddelade att vid frågestunden skulle frågor besvaras av statsminister (). 3 § Aktuell debatt: De fackliga rättigheterna i EU 1 (): Vi i är glada över att få detta tillfälle att i en aktuell debatt diskutera frågan om fackliga rättigheter i EU. Jag vill tacka talmannen för att möjlighet kunde beredas i en så hektisk period under riksdagsåret. Bakgrunden till vår begäran är givetvis det faktum att i flera uppmärksammade fall nu har tolkat EU:s lagstiftning så att den fria rörligheten för tjänster och alltså företag väger tyngst i förhållande till arbetsrättsliga krav på lika löner. Med rätta är många arbetstagare och aktiva i fackföreningen förvånade och också förbaskade och oroliga över vad EU håller på med och vad som kan vänta framöver. Konsekvensen kan bli att den svenska modellen med kollektivavtal som grundbult därmed inte står lika stark och skyddad som . Regeringen har tillsatt en utredning för att närmare belysa konsekvenserna och åtgärderna med anledning av en av domarna från EG, nämligen Lavaldomen. Den utredningen ska vara klar . Utredningen ska dock bara lämna förslag på åtgärder i svensk lagstiftning. Det torde vara helt uppenbart att frågan också måste lyftas upp utifrån ett EU-perspektiv, främst med krav på ändringar i det så kallade utstationeringsdirektivet. Detta kräver givetvis initiativkraft och agerande i EU från den borgerliga regeringen. Så sent som , vid frågestund, sade EU-minister bestämt nej till att ta några initiativ, och hon såg inte ens nyttan av det. Det som vill ha svar på under denna aktuella debatt är när regeringen tänker agera för att ta initiativ i EU för att förhindra lönedumpning. Vad anser stödpartier i regeringen , och ? En sak är klar: tänker inte acceptera lönedumpning och kräver ett agerande från regeringen. 2 Arbetsmarknadsminister (): Grunden för regeringens ekonomiska politik är att alla som har möjlighet ska arbeta och göra rätt för sig. Hela vår politik är inriktad på arbetslinjen. Människor måste jobba och företagen ska kunna skapa jobb om ska stå rikt och starkt i den globala konkurrensen. Samma sak gäller i hela EU. Gemensamma utmaningar vinner på samarbete. Inom ramarna för det europeiska samarbetet möjliggörs också för vårt land att verka för svenska intressen som ökad frihandel, en fungerande inre marknad och ett bättre klimat. är en aktiv och konstruktiv kraft i Europeiska unionen. I det dagliga arbetet möts vi, förhandlar, diskuterar och utbyter erfarenheter. Jag träffar mina europeiska motsvarigheter, arbetsmarknadsministrarna, . På tjänstemannanivå pågår ett kontinuerligt samarbete och utbyte. Vi är nu 27 medlemsstater med olika arbetsmarknadsmodeller och delvis olika syn på förhållandet mellan skydd för arbetstagare och friheten att tillhandahålla tjänster. Jag följer och deltar förstås i den europeiska debatten mycket noga. Det är klart att frågan om fackliga rättigheter i synnerhet efter Lavaldomen är politiskt viktig och intressant. Det är mycket sannolikt att den blir ett element i valrörelsen inför Europaparlamentsvalet. Det har blivit ännu tydligare efter Rüffertdomen som ju rör en situation i EU:s största medlemsstat. Här har vi frågor som rör förhållandena mellan arbetstagare och arbetsgivare, mellan fackliga rättigheter och fri rörlighet, mellan olika medlemsstater och mellan EU och medlemsstaterna. Det är viktiga och centrala frågor som självklart ska diskuteras. Som alltid i en sådan situation förekommer det mycket av rallarsvingar och slående på trummor. För mig har utgångspunkten från början varit mycket tydlig. Jag beklagade utgången av Lavalmålet. har jag varit, och är fortsatt, övertygad om att vi i kan finna en tillfredsställande lösning som gör att vår modell fungerar lika bra också i det nya rättsläget. Detta kräver insatser av regering och riksdag och av arbetsmarknadens parter. Det är naturligt i en arbetsmarknadsmodell som vår. bekräftar i Lavaldomen att vår kollektivavtalsmodell, inklusive rätten till stridsåtgärder mot arbetsgivare från en annan medlemsstat, är förenlig med EG-rätten. Det är ett viktigt och positivt utslag från domstolen. Problemet i Lavalmålet var att kollektivavtalet inte var tillräckligt förutsägbart och transparent och att avtalet innehöll villkor som man inte, enligt EG-rätten, har rätt att kräva att skulle tillämpa. Domstolen menade vidare att den så kallade lex i medbestämmandelagen strider mot EG-rätten. Det har förekommit en koppling från riksdagsledamöter och andra mellan Lavaldom och ratifikation av Lissabonfördraget. Det har sagts att vi inte ska ratificera Lissabonfördraget innan en social klausul har lagts till som kan garantera fackliga rättigheter och den svenska modellen. Lissabonfördraget har förhandlats färdigt och undertecknats av samtliga stats- och regeringschefer i EU. pågår ratificeringsprocessen i medlemsstaterna och flera länder har redan antagit fördraget. kommer att rösta om det . Lissabonfördraget ändrar inte förutsättningarna för den svenska modellen där kollektivavtal och en tydligt reglerad konflikträtt står i centrum. I likhet med till exempel LO anser jag att Lissabonfördraget stärker arbetstagarnas rättigheter. Det nya fördraget erkänner ju uttryckligen arbetsmarknadens parters betydelse och respekten för deras självständighet. Kollektivavtal och rätten till stridsåtgärder skrivs in. Eftersom dessa rättigheter står med i stadgan för grundläggande rättigheter blir de rättsligt bindande. Det anges också att man ska ta hänsyn till olika länders arbetsmarknadsmässiga traditioner. Det nya fördraget innebär att det politiska beslutsfattandet inom EU blir effektivare. EU får ett bättre fungerande samarbete. Därför är det min åsikt att bör rösta ja till fördraget som det ligger. Vissa ledamöter har väckt frågan om att öppna utstationeringsdirektivet för omförhandling och revidering. Låt mig börja med att konstatera följande: De 27 medlemsländernas olika arbetsmarknadsmodeller och delvis olika syn på skyddet av arbetstagare och friheten att tillhandahålla tjänster medför stora utmaningar. Verkligheten är att det mest sannolika är att vi inte skulle komma någonstans alls om vi öppnade direktivet för revidering, precis som rådet inte har kunnat enas om ett nytt och bättre arbetstidsdirektiv, ett välkommet bemanningsföretagsdirektiv eller ett tjänstepensionsdirektiv, för att nämna några utestående frågor på arbetsmarknadsområdet. Skulle eventuella förhandlingar om ett reviderat utstationeringsdirektiv gå i mål finns det dessutom en överhängande risk att en sådan kompromiss går i en riktning som vi inte vill gå i. Det är lätt att, som vissa i oppositionen gör, gå in och kräva en revidering. Skillnaden är att jag sitter i regeringen och måste ta ett ansvar för det som jag säger. Jag kan inte kosta på mig, som vissa gör, att längta tillbaka till ett rättsläge som vi hade före domen, utan vi måste nu hantera den situation som vi har. Som bekant argumenterade vi i Lavalmålet i , liksom den tidigare regeringen, för tolkningen att utstationeringsdirektivet tillåter att man i värdlandet kräver mer än minimivillkor för de utstationerade arbetstagarna. Lavaldomen har på sina håll tolkats som att det är möjligt. Men jag säger som jag har gjort : Lavaldomen innebär inte slutet på den svenska modellen. Lavaldomen innebär inte att det nu blir fritt fram för lönedumpning i . Det är fortfarande upp till medlemsstaterna att bestämma minimilöner, och i bestäms dessa i kollektivavtal. Lavaldomen ändrar inte på detta. Domstolen accepterar vår modell med kollektivavtalsbaserade minimilöner förutsatt att avtalen uppfyller kraven på transparens och förutsägbarhet. Det tycker jag i sig är ett ganska rimligt krav. Förutsägbarhet och transparens kan faktiskt också minska svartjobbandet eftersom det här, precis som på andra områden, gäller att det ska vara lätt att göra rätt och därmed mindre lockande att göra fel. Frågan måste nu lösas på hemmaplan. Den tillsatta arbetar med att se över vilka förändringar som behöver vidtas i svensk lagstiftning. Arbetet sker i mycket nära samråd med parterna. Jag är övertygad om att utredningen tillsammans med arbetsmarknadens parter kommer att hitta nationella lösningar som är i linje med både den svenska modellen och EG-rätten. Det som bör göras på EU-nivå är att man fortsätter att arbeta med ett bättre genomförande av utstationeringsdirektivet och med utbyte av information med mera. Många av de problem som ofta förknippas med utstationering av arbetskraft bottnar snarare i olika former av illegalt arbete och är en fråga som ska hanteras med helt andra verktyg än en ändring av utstationeringsdirektivet. Kommissionen arbetar nu för att på olika sätt förbättra medlemsstaternas genomförande av direktivet. Kommissionen har bland annat kommit med en rekommendation om ökat administrativt samarbete, och regeringen är mycket positiv till detta arbete. Kommissionen är dessutom på väg att tillsätta en högnivågrupp som ska jobba med tillämpningen av direktivets regler i medlemsstaterna och bestå av experter från de olika länderna. Även arbetsmarknadens parter föreslås få en roll i den gruppen. kommer självklart att delta aktivt också i detta arbete. Vidare kommer kommissionen att presentera ett socialt paket som ytterligare kommer att stärka de sociala frågorna inom EU. Jag vill med detta försäkra ledamöter att regeringen är mycket aktiv och arbetar konstruktivt för att upprätthålla förståelsen för den svenska arbetsmarknadsmodellen i EU. Jag är övertygad om att vi tillsammans kommer att nå nationella lösningar som är i linje med den svenska modellen och med EG-rätten. 3 (): Arbetstagare och fackföreningsrörelsen runt om i flera EU-länder känner nu en berättigad stor ilska och oro över vad som gäller på arbetsmarknaden eftersom EU nu säger att det är helt okej att konkurrera med löner. Lokala kollektivavtal är inte längre en garant för lika lön och villkor inom området. har än en gång visat EU:s rätta ansikte och pekat på vad som är tonvikten i det EU som finns den fria rörligheten för tjänster är viktigast. Bakgrunden till denna förändring av fackliga rättigheter i EU är domarna från i tre uppmärksammade fall , och där domstolen dömt i en riktning som inte kan sägas vara till de fackliga organisationernas fördel och som också öppnar för lönedumpning. Detta har givetvis skapat en stor osäkerhet bland många i flera länder i EU, bland annat i och i . Regler för vad som ska gälla vid arbete i annat EU-land finns i EU:s utstationeringsdirektiv, och det är detta som av har tolkats på ett helt annat sätt än tidigare eftersom domstolen lägger vikten på EU:s frihet för tjänster inom EU som ett överordnat mål. I stället för att direktivet garanterar lika rätt för lika arbete blir det nu i stället lägsta lön för lika arbete. har därmed gjort en kovändning som i praktiken innebär fritt fram för lönedumpning inom EU. Det var inte tanken med utstationeringsdirektivet när det antogs. kan inte acceptera att social dumpning får förekomma. För oss är det självklart att utländska företag som verkar i till exempel ska följa samma regler som svenska företag. Allt annat är illojal konkurrens och ett hot mot den svenska kollektivavtalsmodellen. Vi tror också att de flesta ställer upp på att denna princip ska gälla inom hela EU. Regeringen har tillsatt en utredning för att närmare belysa konsekvenserna och åtgärderna med anledning av Lavaldomen. Utredaren ska vara klar . Utredningen ska dock lämna förslag på åtgärder bara i svensk lagstiftning. Jag tror att det är helt avgörande att också belysa frågan utifrån ett EU-perspektiv, främst mot bakgrund av utstationeringsdirektivet. Detta kräver givetvis agerande i EU. Det är märkligt att regeringen inte vill agera. hade arbetsmarknadsminister chans att ge besked om att regeringen skulle agera, men han valde att inte ta denna chans. har tillsatt en egen utredning som leds av den socialdemokratiska EU-parlamentarikern . har föreslagit att en arbetsgrupp ska se över hur de olika ländernas arbetsmarknadslagstiftning fungerar i förhållande till varandra. Och vad gör den ? Den gör ingenting. Den svenska EU-vänliga regeringen vill inte ens lyfta fram frågan på EU-nivå, trots att man säger sig vilja försvara den svenska modellen. Det är oroväckande och visar tydligt den plattläggning som EU-vänliga partier intar gentemot EU. Regeringen vågar inte och vill inte ta några fajter utan är nöjd med att få tillhöra EU-kärnan. EU-minister sade i frågestund på en direkt fråga från mig : Vi har inte tagit upp frågan eller skrivit något papper om huruvida vi ska omförhandla utstationeringsdirektivet eftersom vi inte anser det. Vi tror inte att det skulle ligga i vårt intresse att göra det. Uttalandet är häpnadsväckande. Det står väl klart för alla att det i allra högsta grad ligger i vårt intresse att lyfta fram frågan i EU för att få till stånd en förändring av just EU-direktivet. Regeringen bevisar än en gång att den inte vill driva en aktiv EU-politik för att försvara svenska intressen. kräver besked från regeringen hur den tänker agera, om regeringen nu tänker agera. Helt säkert kan det inte vara. Minst ett av partierna i regeringen har varit tydligt med att man anser att beslut är helt riktigt. Arbetsmarknadsministern hade chansen att ändra linje och ge besked om förändringar, men han tog inte denna chans. Det handlar inte bara om, som arbetsmarknadsministern säger, att det ska vara ett bättre genomförande av utstationeringsdirektivet och att det är det som frågan gäller. har slagit fast vad man anser ska gälla i tolkningen av EU:s utstationeringsdirektiv. Om domstolen gör en felaktig tolkning måste vi se till att direktivet är klart och tydligt, nämligen att det inte får vara någon lönedumpning i EU. Det kräver då att den börjar agera i EU och inte sitter still i båten. 4 (): föll ett par uppmärksammade domar i . Domstolens beslut i Laval- respektive Rüffertfallet innebär stora problem för löntagare i . Den gemensamma nämnaren i dessa två fall är frågan om huruvida den fria rörligheten inom EU ska kunna användas för att utländska företag ska kunna konkurrera med lägre löner. Domarna tyder dessvärre på att domstolen har svarat jakande på frågan och därigenom skapat en kraftig obalans mellan EU:s sociala och ekonomiska dimensioner. Domarna innebär dessutom ett allvarligt hot mot vår svenska arbetsmarknadsmodell och kommer att skapa en press nedåt på svenska löner och villkor om frågan inte hanteras såväl nationellt som på EU-nivå. Lavaldomen innebär en särskild utmaning. En del av problemen kan lösas i , dels genom en ökad tydlighet i svensk lagstiftning, dels genom ett förtydligande av kollektivavtalen. En stor del kan åstadkommas genom den tillsatta utredningen för ändamålet ledd av men också genom parternas samtal om ett nytt huvudavtal. Andra delar kräver en revidering i EU:s lagstiftning. Den obalans som har uppstått mellan EU:s sociala och ekonomiska dimensioner måste justeras. Frågan är om den politiska viljan är tillräcklig hos regeringen. Den debatt som förekommer om att villkora Lissabonfördraget har sannolikt två bottnar, dels en som ytterst handlar om en negativ grundinställning till fördraget, och den kan regeringen i någon mån bortse från, dels en som handlar om förtroendet för regeringens ambitioner att agera för att lösa problemet, och den är mycket allvarligare och växer av det faktum att regeringen är otydlig och passiv. Vår grundinställning är att effekterna av domarna och fördraget inte hör ihop. Fördraget innebär dessutom flera förbättringar jämfört med nuläget. Men om den är fortsatt passiv och inte driver på för att få till stånd de förändringar som är nödvändiga finns det en uppenbar risk att fördragsdebatten får en legitimitet som den annars inte skulle ha fått. Förtroenden måste förtjänas, och regeringens agerande så här långt duger helt enkelt inte. Beskedet från måste bli tydligt om att han vill rätta till den svenska lagstiftningen och att han agerar i EU för att stärka löntagarnas rättigheter. För oss är det omöjligt att acceptera en utveckling inom EU där löntagare ställs mot löntagare i en accelererande negativ lönespiral. Domsluten har skapat en stor oro bland löntagarna i och i . Många har reagerat med ilska. Vi delar denna oro och ilska. Därför ställer vi krav på regeringen. Marknaden och den fria rörligheten ska aldrig väga tyngre än grundläggande rättigheter för löntagare i och i . Vi kan heller inte acceptera nytolkning av utstationeringsdirektivet, som i praktiken innebär att det som var tänkt att vara ett golv för löne- och anställningsvillkor nu i stället blir ett tak. Här borde det finnas goda möjligheter att hitta lösningar inom EU, då enigheten var i det närmaste total om principerna när direktivet förhandlades och beslutades. Den irritation och ilska som finns över domarna i finns dessutom i motsvarande grad i ett flertal andra EU-länder. måste nu agera kraftfullt tillsammans med övriga medlemsstater i ministerrådet för att åtgärda de skador som beslut har inneburit. Vi förväntar oss också ett stöd för Europafackens krav på införandet av ett socialt protokoll som slår fast att EU ska präglas av både ekonomisk och social utveckling. Det sociala protokollet är viktigt för att åtgärda den obalans som har uppstått. Det är en av de fördelar som öppnas med Lissabonfördraget. Lavaldomen visar att det även krävs ändringar i svensk lag. Vi välkomnar den utredning som regeringen efter påtryckning tillsatt men kräver en snabbare behandling. I själva principfrågan, att förhindra lönedumpning och garantera vår svenska arbetsmarknadsmodell, måste regeringen lämna besked tidigare. Därför kräver vi socialdemokrater att utredningen allra minst lämnar ett delbetänkande. Vi anser det dessutom viktigt att hela utredningen är klar innan den svenska arbetsdomstolen, AD, ska fatta ett slutgiltigt beslut i Lavalmålet. Vår syn på utredningens uppdrag är att den ska komma med lagtekniska förslag som förhindrar att tolkning får genomslag på svensk arbetsmarknad. För att uppnå det finns ett antal tänkbara lösningar. Ett exempel är att införa en landneutral konkurrensklausul liknande den danska modellen, där huvudregeln är att om det finns två konkurrerande kollektivavtal ska det som är förmånligast för löntagarna gälla. Man bör också förtydliga och utvidga fackförbundens handlingsutrymme i utstationeringslagen, den lag som reglerar implementeringen av utstationeringsdirektivet i . För att undanröja de tvivel som finns om regeringens ambitioner och trygga svenska löntagares villkor kräver vi socialdemokrater att regeringen med statsminister och arbetsmarknadsminister i spetsen börjar ta ansvar för att lösa den situation som EG-domarna har skapat. Vi kräver tydliga besked i rimlig tid om hur regeringen avser att anpassa svensk lagstiftning. Vi kräver att regeringens företrädare tar initiativ på europeisk nivå vid alla tillfällen som ges, oavsett om frågan står på den officiella agendan eller inte. Endast så kan ett förtroende skapas och förtjänas. 5 (): Jag välkomnar dagens debatt för att få tillfälle att lyssna på vad oppositionen egentligen vill. Det som jag har hört så här långt är krav på en ny klausul för ratificering, att man ska riva upp olika direktiv eller föra in dansk lagstiftning. Det sistnämnda hade jag inte hört tidigare. Att riva upp beslutade direktiv skulle förutom tidsspill troligtvis innebära ett utfall med en totalt motsatt effekt till den som mp, s och v har gett uttryck för. Trots det för man alltså fortfarande fram orealistiska och verkningslösa krav. Jag tycker att förtjänstfullt gjorde tydligt i sitt anförande vad det får för konsekvenser. Med den utredning som regeringen tillsatt tillsammans med arbetsmarknadens parter finns det som krävs för att hantera både den svenska modellen och utfallet av Lavaldomen och senast Rüffertdomen. Det är dessutom värt att notera att arbetsmarknadens parter nu satt sig ned för att samtala om hur de ska stå väl rustade . Det öppnar för mer överenskommelser och förhoppningsvis mindre lagstiftning. Men det som jag tror att de olika partierna från oppositionen egentligen vill diskutera och använda de här domarna till är Vänsterns utträdeskrav ur EU, Socialdemokraternas mobilisering av mycket EU-skeptiska medlemmar inför EU-parlamentsvalet och miljöpartisternas tvehågsenhet inför en mycket nära förestående partikongress. Att kritiskt, konstruktivt och aktivt jobba för ett allt bättre samarbete på Europanivå är viktigt för utveckling i en global värld. Globalisering innebär en ökad rörlighet på arbetsmarknaden, som också innebär en högre ekonomisk tillväxt. Därför är det en viss obalans i debatten om rörligheten på arbetsmarknaden. Den har främst handlat om dess möjliga avigsidor, inte om möjligheterna för såväl konsumenter som löntagare och företagare. Det är efter domen om och efter Rüffertfallet i som debatten om fri rörlighet för tjänster har tagit ny fart. Och signalen från är tydlig, då det handlar om en avvägning mellan tjänsters fria rörlighet och grundläggande rättigheter. välkomnar den tydligheten, för det ger oss bättre möjlighet att göra hemläxan och stå väl rustade . har sin årliga kongress . Då är frågan: Kommer att säga att de vill vara med i EU eller inte? Vill de vara med och jobba aktivt i den viktigaste och mest avgörande plattformen för vår tids utmaning, miljöfrågorna. har sagt att hon vill vara med i EU, medan vill tvinga fram en omförhandling av hela Lissabonfördraget och dessutom riva upp utstationeringsdirektivet och lämna EU. Är det för att elda på inför kongressen som denna debatt nu har begärts? Och hur stämmer egentligen den uttalade viljan att jobba för en hållbar miljö med om man ska vara med eller inte i EU? står klart och tydligt för ett utträde. Här ska minsann inte samarbetas om något. Totalitära regimer brukar avsky samarbete och insyn som pesten, så det finns vissa drag som man kan känna igen hos kommunister världen över. uppmanar nu oppositionen att rösta nej till Lissabonfördraget med hänvisning till Lavaldomen, trots att Lissabonfördraget inte hotar arbetsrätten och inte ens främsta och mest erfarna experter på arbetsrätt befarar att avtalsmodellen är hotad. Konflikträtten slås tvärtom fast tydligare, och man lyfter fram betydelsen av arbetsmarknadens parter. Man betonar också att man ska ta hänsyn till de olika modellerna i Lissabonfördraget. Att rösta nej till Lissabonfördraget innebär med automatik ett ja till . Det innebär oförändrad makt till ledamöter, men det innebär också, lite lustigt kanske, ett ja till det fördrag som både Lavaldomen och Rüffertdomen vilar på. Frågan är om detta krav verkligen är så genomtänkt. Det man egentligen vill är utträde ur det europeiska samarbetet, och då är det bättre att säga det. Ett parti vrider sig som en mask på kroken i frågan. Å ena sidan kräver socialdemokratiska riksdagsledamöter omförhandling av utstationeringsdirektivet och undantag från Lissabonfördraget eller att vägra anta fördraget om de inte får som de vill. Å andra sidan tillträdde med en betydligt mer EU-positiv hållning än vad partiet har haft tidigare. Det var spännande att få höra anförande, vilken linje hon skulle hålla. Nästa fråga är då vilken ställning de har i partiet. Trots alla dessa olika förslag och argument, högt och lågt, misstänker jag en dold dagordning även här, för man bedriver just nu krypskytte mot EU för att pränta in att den sosse som avstår sin röst i Europaparlamentsvalet eller lägger den på något annat parti, som många gjorde förra valet, får bära ett tungt ansvar för alla världens hemskheter. Man mobiliserar helt enkelt inför EU-valet . I är vi helt övertygade om den här gången tillsammans med , och att det är helt fel att blanda in fördraget. Det är en diger uppgift har för att stå med ett enat parti.