prot · GV0996 · 2008-04-15 00:00:00 — I den här ekonomiska vårpropositionen är det tydligt att står mycket starkare rustat än många andra länder. När det stormar ute på de finansiella världshaven skvalpar det bara lite lätt i den svenska viken. Vi har skyddat oss ganska bra från stormen genom stabila statsfinanser, en extremt ansvarsfull ekonomisk politik och väl fungerande finansiella institutioner. Därför kan regeringen redan nu avisera att budgeten kommer att innebära satsningar på välfärd, på psykiatrin, på skolan, på forskning, på vägar och järnvägar och, vilket jag tycker är särskilt glädjande, också på pensionärerna. Vi kristdemokrater har en tydlig strategi för att förbättra de äldres situation i vårt samhälle. För det första gäller det att få i gång jobben så att en stark ekonomisk utveckling skapas. Utanförskapet på arbetsmarknaden var också den stora utmaning som den nya regeringen hade att angripa efter valet . Om vi får i gång jobben ökar resurserna för välfärdssatsningar och pensionerna stiger på grund av de kopplingar som finns mellan den ekonomiska utvecklingen och pensionssystemet. Prognosen visar nu också på rekordstora höjningar av ålderspensionen . Låt mig ta ett exempel. Medan pensionen i genomsnitt steg med under socialdemokratiskt styrda 2005 ökar pensionerna med i genomsnitt och ytterligare 2009. Mycket av detta sker tack vare jobbpolitikens effekter. Det är viktigt att komma ihåg som en grund för den här debatten. Parallellt med detta har vi tagit initiativ till en långsiktig satsning på äldreomsorgen. Mer valfrihet, högre kvalitet och en värdigare omsorg är målet för politiken. Exempel på vad som genomförts är äldreminister stimulanspengar för att öka kvaliteten inom äldreomsorgen, det ekonomiska stödet för byggande av fler äldreboenden, som minskade i rask takt under Socialdemokraternas tid vid makten, och utredningar om att införa en värdighetsgaranti inom äldreomsorgen och att kunna göra ett fritt val av hemtjänst och äldreboende. Dessutom har vi förbättrat bostadstillägget för pensionärer. Trots dessa åtgärder, trots den förbättring som pensionärer som grupp får på grund av att fler kommer i arbete, återstår mycket att göra. är det att också pensionärerna får del av ett extra standardlyft, och det gäller inte minst de som har de minsta marginalerna. Därför är det oerhört glädjande för mig som kristdemokrat att notera att regeringen i denna ekonomiska vårproposition aviserar just en satsning på pensionerna i höstens budget. Förutom rättvisa är trygghet ett signalord framför andra i den politiska debatten, men få ord missbrukas så ofta som just trygghet. Och sällan definieras vad som menas med trygghet, men vi får ganska ofta veta att den hotas, om man får tro oppositionen. Ja, om man får tro oppositionen innebär alla förändringar ett hot mot tryggheten. Varenda strategisk skattesänkning som vi gör för att främja tillväxt och utveckling hotar tryggheten. Varje åtgärd som ökar sysselsättningen hotar också tryggheten, påstår vänstersidan. Det är tydligen bara stillastående och passivitet som inte hotar tryggheten. Men den trygghet som Socialdemokraterna och deras stödpartier talar om är en förrädisk trygghet, ja kanske till och med en farlig trygghet, om den äventyrar det framtida välståndet. Trygghet betyder ju att vara trygg, att vara säker, att vara tryggad. Det är ett fint ord, och det förmedlar någonting mycket viktigt. Att vara trygg handlar om säkerhet mot yttre faror, men att vara trygg handlar också om ekonomisk och social trygghet. Därför är alla partier överens om att det ska finnas ett socialt skyddsnät, en säkerhet när det av olika skäl uppstår en kris. Men denna trygghet kan aldrig hålla i längden om inte jobben kommer i växande företag. Vi har alla perioder i våra liv när vi är svagare och behöver trygghetsnätet, men det här nätet ska inte vara så finmaskigt att det blir en hängmatta. Vi måste kombinera allas trygghet med allas ansvar efter vars och ens resurser och förmåga. Det fel som Socialdemokraterna har gjort är att de har velat skapa trygghet för folk genom att vingklippa medborgarna. De har vingklippt enskilda människors frihet genom att beskatta låg- och medelinkomsttagare hårdast i hela världen. De har vingklippt människors möjlighet att komma ur utanförskap och bidragsfällor. De har vingklippt människors möjlighet till egenmakt och självförsörjning. I jakten på trygghet har otrygghet skapats för många. Jag säger inte att motiven har varit felaktiga eller onda, men effekten har blivit vingklippta medborgare främst synligt hos alla dem som hamnat i bidragsförsörjning och utanförskap trots att de inget hellre vill än arbeta. Vi kristdemokrater vill stärka varje enskild människa så att de har egna vingar som bär dem. Vi vill ge dem frihet och förmåga att använda sina vingar för att skapa förutsättningar för egenmakt och egenförsörjning. Därför är det fantastiskt att se hur allt fler människor nu lyfter och upplever att deras egen kraft bär dem och att deras egna vingar bär. 6 (): är ett rikt land, säger finansministern i talarstolen och sparkar lite hårdare på sjukskrivna och arbetslösa. står på en solid grund, säger finansministern och blundar för att folket vill stå på en solidarisk grund. Vi vill ha bättre välfärd och inte sänkta skatter. Det är vad folket säger. Enligt en omfattande opinionsundersökning från Kommuner och Landsting säger nio av tio svenskar att de vill ha bättre kvalitet i vården, skolan och omsorgen. Åtta av tio är till och med beredda att betala högre skatt om det behövs. Mindre än en av tio föredrar sänkt skatt, för välfärden är viktigare än skattesänkningar. Det betyder att väljare av alla politiska färger vill se en annan politik än den regeringen presenterar. Men den regering som skulle vara en lyssnande regering har satt på sig både öronproppar och hörselskydd för att slippa höra och ropar unisont i munnen på varandra: Sänk skatten! Jag förstår varför folk föredrar förbättrad välfärd före sänkt skatt. tillbringade jag på eftersom en mycket nära och kär anhörig vårdades där för stroke. En oerhört kunnig, kompetent och omsorgsfull vårdpersonal gjorde allt de kunde och mer därtill för att klara de intagna som även låg i fullbelagda korridorer utan att extrapersonal sattes in. Det fanns inte avlastning att få på något närliggande sjukhus heller. Så visst kan jag förstå de vårdanställdas kamp för högre löner. En annan verklighetsbild är att i dagens sitter äldre människor och ringer till larmcentraler i sin ensamhet och får antidepressiva medel i stället för social omsorg och ett värdigt liv på livets upploppssträcka. Barnfamiljer vräks, studerande får leva under skälig levnadsnivå och bland ensamstående föräldrar och flyktingfamiljer ökar barnfattigdomen. SCB skrev : Aldrig har de ekonomiska klyftorna varit större i . Det är det folk ser när det säger: Vi vill ha bättre välfärd och inte sänkta skatter. har haft stämma på temat: Välkommen till verkligheten! Det kunde ha ingivit hopp, men den moderata verkligheten verkar inte stämma överens med vanligt folks. tycker att välfärden är för omfattande, de sociala försäkringssystemen för trygga och skattetrycket för högt. Ja, i alla fall i de översta, mansdominerade inkomstskikten. Därför har de använt överskotten och besparingar till skattesänkningar på 75 miljarder som de fryst statsbidragen till kommuner och landsting och till och med planerar att sänka dem. skriver regeringen i den ekonomiska vårpropositionen att kommunernas ekonomi är negativ. Regeringen använder dessutom den åldrande befolkningen, som borde vara något positivt, som ett hot mot välfärden och säger att lösningen är privatiseringar, prioriteringar och försäkringslösningar. Det ekonomiska målet är tydligt. Välfärdens andel av ekonomin ska minska, och därmed är det plånboken som ska styra och inte behoven. ropar de fyras gäng med en mun ut: Sänk skatten! Och folkets vilja till förbättrad välfärd negligeras. Klimatförändringarna berör alla, och vi är många som känner en stor oro. En utgiven rapport visar att utsläppen till och med är större än de värsta scenarierna som FN:s klimatpanel presenterade. bedömer att fler än hälften av de 16 miljökvalitetsmålen är mycket svåra eller inte ens möjliga att nå med den här politiken . En enig klimatberedning föreslog bland annat att kapaciteten på järnväg ska öka med för att vi ska nå utsläppsmålen. Statsministern åker gärna till andra länder för att uppmana dem att göra kraftinsatser, men sedan åker han hem och urholkar naturvården och miljöhänsynen i skogen, skjuter på redan planerade järnvägsinvesteringar, satsar på stora motorvägsbyggen och lämnar sedan över ansvaret för miljö- och klimatpolitiken till marknaden. Det behövs ett samhälleligt ansvar för att möta och stoppa klimatförändringarna. Regeringen kan inte luta sig tillbaka, lägga armarna i kors och hoppas på att marknaden ska fixa det. Marknaden har inte det ansvaret och ska inte ha det heller. Det är ni som har ansvaret. Det är vad folk förväntar sig. Ni försöker dessutom lämna över ansvaret för att bygga infrastruktur på kommuner, landsting och regioner, som ni fryser statsbidragen dit. Som en sista förolämpning mot hela det senaste årets debatt om klimatfrågorna avrundar ni det hela med att flytta ytterligare pengar från järnvägsbyggen till att bygga mer motorväg. Ni skriver till och med i propositionen att en större del av investeringarna ska ske inom vägsektorn. Det är inte en seriös attityd , när klimatfrågan har förklarats så tydligt att till och med börjar justera sin linje. Ni pratar grönt, men i verkligheten satsar ni svart asfaltsalliansen, utsläppsalliansen. Vilka framtidssatsningar en regering gör, och hur en regering väljer att möta en lågkonjunktur, säger en hel del om vilket samhälle den vill bygga. Därför är det oerhört många som känner stor oro när produktiviteten i näringslivet är negativ och vi är på väg in i en lågkonjunktur. Regeringens svar på problemen blir att sänka skatten. Sedan den allmänna folkskolans införande har vi den första regeringen som har som uttalat politiskt mål att sänka utbildningsnivån. Men gott folk, regeringen nöjer sig inte med detta, utan regeringen säljer ut våra gemensamma tillgångar och lägger oerhört stora resurser på att stimulera fram en lågproduktiv och lågavlönad privat tjänstesektor, vilket är kontraproduktivt för utvecklingen i en välfärdsstat. Tänk om vi hade haft en offensiv framtidsinriktad regering. Då hade vi satsat på en utbyggd kollektivtrafik och en 50-procentig ökning av järnvägsinvesteringarna, precis som Klimatberedningen föreslog. Vi hade kunnat införa bostadsstöd för att bygga bort bostadsbristen. Vi hade kunnat satsa på energisnåla hyresrätter med rimliga hyror. Vi hade sett offensiva arbetsmarknader och näringspolitiska insatser samt en utbyggd samhällsservice och bredband så att hela kan leva. Utbildningspolitiken hade byggt på allas rätt till kunskap och främjande av högre utbildning. Vi hade möjliggjort satsningar på ny miljöteknik, såddkapital för att finansiera nya områden och infört en investeringsbudget i staten, precis som alla hushåll, företag och kommuner har, och lånefinansierat till vår infrastruktur i järnväg i stället för att ställa barnomsorg mot järnvägsinvesteringar, som regeringen gör. Då hade vi ingjutit framtidstro i människor. Men inget av detta ser vi. Frågan till regeringen måste bli: Är detta de försuttna chansernas politik? Regeringens cyniska politik har inneburit att vi har fått en stor grupp nyfattiga. Det är en grupp som domineras av kvinnor. De har fått sänkta ersättningsnivåer i sjukförsäkringen och a-kassan. Det är de som betalar borttagandet av förmögenhetsskatten och skattesubventionerad hemhjälp för högavlönade män. I en borgerlig värld är det lätt, om man är välbeställd, att köpa sig fri från sitt ansvar. Man kan till och med få en skattesubvention till det. Drygt 400 000 har lämnat a-kassan efter de kraftiga avgiftshöjningarna och står utan försäkringsskydd. Som lågavlönad kvinna i eller Handels är det oerhört tufft. Den fråga man måste ställa till är hur en kvinna som är medlem i Hotell- och Restaurangfacket, och som har en medelarbetstid som uppgår till och som inte får stämpla upp till heltid, ska klara sig när hon måste välja mellan mat för dagen och a-kasseavgiften. Hur ska kvinnorna på Kvinnojouren i klara sig? Det är kvinnor som misshandlats av sina män, som inte får ersättning från sjukförsäkringen. I det nya, tuffa växer klyftorna med rasande fart. Det är ert i verkligheten. Sjukdom är saklig grund för uppsägning. kan du sägas upp om du har varit sjuk. Tidsgränser och åtstramningar i den nya så kallade rehabkedjan kommer att innebära ett ökat behov av socialbidrag och kan väl bättre beskrivas som en utsorteringskedja. Av den ekonomiska vårpropositionen framgår att de av regeringen genomförda förändringarna av sjukförsäkringen i kombination med strikta rutiner bedöms ha en dämpande effekt på sjukfrånvaron. Det är kallt och klart. i är oroade, och de skriver om den nya utsorteringskedjan att de ej kan förstå hur detta synsätt är förenligt med kristdemokratisk politik att värna den lilla människan. Folkpartisterna hukar i stolarna när socialförsäkringssystemet görs om. hänvisar i stället sjuka människor till socialbidrag. löfte om återställande av sjukförsäkringen tycks långt borta. De ser inget. De hör inget. Därför säger de inget. Det tycks vara den nya strategin från när sjukförsäkringen skjuts i sank. De borgerliga partierna lanserade begreppet utanförskap under valrörelsen . Problembeskrivningen fick ett tydligt gensvar i väljarkåren. Visst är det ett oerhört stort problem att färre människor än försörjer sig genom eget arbete. Beror det på att välfärdssystemen är för generösa och därför håller kvar människor i så kallat bidragsberoende? Det är regeringens förklaring. Eller beror det på att arbetsmarknaden stöter ut fler människor jämfört med tidigare och att den ekonomiska politiken övergav målet om full sysselsättning som överordnat mål ? har vi haft arbetslöshetsnivåer som vi tidigare inte har varit vana vid. Det här är de helt avgörande frågorna för den ekonomiska politiken. För den regering som väljer det första svaret är lösningarna sänkta ersättningar i a-kassan och sjukförsäkring samt hårdare krav på dem som drabbas av arbetslöshet eller sjukdom. Men sänkta ersättningar i a-kassan och sjukförsäkringen leder självklart inte i sig till fler arbeten i verkligheten. Detta inser även regeringen. Strategin är att med hjälp av olika åtgärder, som att sänka ersättningsnivåerna i arbetslöshets- och sjukförsäkringen, ställa hårdare krav på de arbetslösa och slå sönder den fackliga organiseringen, pressa de lägsta lönerna nedåt. Men det kan ni inte erkänna eftersom ni då inte blir omvalda. med detta minskar regeringen de arbetslösas möjligheter till förkovran, allt i syfte att pressa fram låglönejobb, tvinga de arbetslösa att ta dessa och skapa ett hårdare klassamhälle. Men regeringen tror inte ens själv på sin politik, utan säger att arbetslösheten återigen stiger och att den totala arbetslösheten bedöms bli . blir personer som är för sjuka för att arbeta tvingade ut på arbetsmarknaden på grund av försämringarna i sjukförsäkringen. Det kunde vara annorlunda. Vi kunde ha haft en ekonomisk politik som byggde på en insikt om att det är nu vi behöver göra framtidsinvesteringar och att alla människor behövs. Vi är människor, både ömtåliga och starka på samma gång. sade att det behövs tusen droppar för att hålla en endaste droppe oppe. Jag vill gärna sammanfatta regeringens ekonomiska politik med att framhålla vad Groucho sade, nämligen att politik är konsten att leta trubbel, hitta det överallt, ställa missriktade diagnoser och sätta in fel åtgärder. Det är en rätt träffande beskrivning av en borgerlig politik, eller hur? Ni är en lyssnande regering, säger ni. Men vi ska ger er en chans till. Jag håller här i en opinionsundersökning, och här framgår det vad folk tycker om att ni fortsätter med skattesänkningarna. Jag räknar med att ni ska läsa den och ta till er av den. Inte för att jag tror på det, men det sista som överger en är hoppet, brukar min dotter säga. Det här är bra kvällsläsning för en regering i jakt på opinionen men som befinner sig långt från verkligheten. Behöver ni ytterligare hjälp? Hör av er! (Applåder) I detta anförande instämde och (båda v). 7 (): Det budgetförslag som vi diskuterar vilar på två ambitioner som regeringen säger sig ha, nämligen att få fler människor i arbete och att minska utanförskapet. Dessa mål tycker vi i och för sig är bra och hedervärda. Men problemet med den borgerliga budgeten ligger inte i ambitionerna utan i de verktyg man använder sig av. Dessutom verkar man tyvärr ha ett tredje mål, och det är att göra livet svårare för människor som redan har det svårt. Man lägger nu fram en budget där man sätter sin lit hårt till skattesänkningar för att få folk i arbete. Det grundläggande antagande som det här bygger på är att människor inte arbetar för att de tjänar för lite på att göra det, och inte att de inte arbetar för att de inte har jobb eller för att de är sjuka. Det här är en budget som bygger på en mycket negativ människosyn. Det är tyvärr en ekonomisk politik som inte löser de relevanta problem som samhället står inför, vare sig för människor eller för miljö. Regeringen har talat mycket om det så kallade utanförskapet, både under valrörelsen och under den här mandatperioden. Ja, det kanske är det mest frekvent använda ordet i den här debatten från de borgerliga företrädarna. Att bryta utanförskapet sägs vara en av de viktigaste prioriteringarna i inriktningen av den ekonomiska politiken. Detta begrepp används mer och mer som om det vore en vedertagen statistisk grupp eller ett tydligt definierat problem. Därför bör detta också granskas närmare: Vilka är det egentligen som är utanför? Vad är det för gemenskap de är utanför? Att vara utanför är ett begrepp som är starkt och som väcker känslor. Det är ett effektivt begrepp, som träffar rätt i maggropen. Jag tror att alla kan minnas hur det var på rasten i skolan, att stå i ett hörn av skolgården och vara utanför och titta på de andras lek. Man vill naturligtvis inte känna sig utanför. Men utanför är tydligen precis det man ska känna sig om man är sjuk eller arbetslös i alliansens . Det är något helt annat än tanken att människor skulle kunna känna trygghet om man råkar ut för sjukdom eller arbetslöshet, men det kanske har blivit omodernt. måste jag varna för att det kanske blir lite krångligt och tekniskt, så lyssna noga om ni ska hänga med. Det visar sig att det är krångligt när man fördjupar sig i vad regeringen menar med utanförskap. I budgeten säger man i några noter att utanförskapet mäts som antalet helårsekvivalenter försörjda med olika sociala ersättningar. Det kallas dessutom i budgettexten missvisande antal personer. Många av dem som på det här sättet räknas in är individer som är frånvarande en mycket kort del av året, till exempel på grund av en kort tids sjukdom eller en kortare tids arbetslöshet. Om till exempel de anställda på en arbetsplats med 40 personer är sjuka var läggs detta ihop till en helårsekvivalent, och vips är det en person i utanförskap i Borgs tabeller. Regeringens utanförskapsprat betyder inte alls att man har identifierat problem hos individer som man säger sig vilja lösa och att man vill hjälpa människor att bli en del i den underbara samhällsgemenskap som talade om. Nej, här är jag rädd att jag måste göra er besvikna. Alla som har varit sjuka eller arbetslösa, om så bara för en eller eller , räknas med i Borgs utanförskap. I ivern att göra nationalekonomiräkenskaper av människors problem slås alla ihop till en utanförskapsklump. Ja, man kanske kan sägas leva på bidrag om man har influensa . Jag vet inte hur starkt utanförskap de människorna känner när man är tillfälligt sjuk och borta från jobbet. Det här visar på regeringens totala avsaknad av individperspektiv. Om man på allvar vill hjälpa människor kanske man bättre måste definiera vilka de är och vilka problem man vill lösa. Även om jag tycker att man med rätta kan ifrågasätta användandet av begreppet utanförskap på det här sättet är kanske den grupp som många ändå skulle kunna acceptera att man sade var i ett utanförskap de som står väldigt långt ifrån arbetsmarknaden. Det handlar om människor som är långtidssjukskrivna eller långtidsarbetslösa men inte någon som är hemma och är förkyld . Om i stället fokuserade på de verkliga problemen kanske ni också skulle kunna formulera åtgärder som betyder förändring för dessa människor och inte bara fokusera på att få ned antalet helårsekvivalenter. Regeringen målar upp en falsk problembild och har ingen politik som möter de verkliga problemen. Var finns människorna i den här budgeten? säger sig resa ut i landet och lyssna på människor. Det är härligt att även har upptäckt det som har varit en stor del i de flesta politikers vardag . Har också gett sig ut i verkligheten och studerat de problem ni säger er vilja lösa? Har du i så fall träffat några helårsekvivalenter? I stället för att lösa relevanta problem leder regeringens politik till förstärkt utanförskap hos människor och till en ökad otrygghet. Det har skett kraftiga försämringar i det sociala skyddsnätet. Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen har sänkts, och resultatet har blivit en sämre men dyrare försäkring, där mer än 400 000 människor har lämnat försäkringen. 1,4 miljoner människor saknar en arbetslöshetsförsäkring och är helt hänvisade till kommunalt försörjningsstöd om de skulle förlora sitt arbete. Hur, , är dessa människor nu rustade om det blir en lågkonjunktur och högre arbetslöshet? Taket i sjukförsäkringen liksom nivån på den sjukpenninggrundande inkomsten har sänkts. Pensionärerna har inte fått del av några förstärkningar och är mycket besvikna på regeringen och kanske framför allt . Sammantaget innebär regeringens politik att man straffar människor som har det svårast. En sådan linje kan aldrig ställa upp på. Den förda politiken är osolidarisk och skapar otrygghet. I stället för att lösa riktiga problem förlorar sig i byråkratins och statistikens snårskog. Dagens arbetsmarknad innebär stora krav på människor att kunna ställa om. Den ställer stora krav på människor att byta arbete, att vidareutbilda sig och att omskola sig. Men om man inte ger möjlighet till det kommer människor i förlängningen att hamna utanför arbetsmarknaden, eller kanske förpassas till regeringens nya form av resursjobb eller varaktigt samhällsnyttigt arbete. För att människor ska klara av den här förändringen måste de i stället kunna förlita sig på att samhället finns där i samband med sjukdom och arbetslöshet och att det finns en trygghet. Men i stället för att utforma åtgärder som hjälper människor tillbaka till arbete sänker man ersättningsnivåerna och minskar på den kommunala vuxenutbildningen. Man säger i budgeten att man vill att samhället ska hålla ihop. I stället ser man till att samhället håller på att krackelera. Regeringen pratar mycket men löser inte problem, vare sig för människor eller för miljö. Bristen på en kraftfull klimatpolitik har varit uppenbar . Regeringen förhalade klimatfrågan med hänvisning till Klimatberedningen. Trots försök att skapa enighet i Klimatberedningen kring ett ambitiöst mål från sida misslyckades detta eftersom de borgerliga partierna inte kunde samla sig. Det mål som regeringspartierna till slut ställde upp på är alltför lågt och svarar inte upp mot det som verkligheten kräver. Regeringen säger att det behövs globala lösningar. Givetvis är det så. Men för att man ska komma dit krävs det att länder med hög välfärd, som , går före och visar att det går att ha en god välfärd och en låg miljöpåverkan. Regeringen ställer krav på andra länder att minska utsläpp som man själv aktivt planerar för och investerar i ökade utsläpp.