prot · GV09124 · 2008-06-09 00:00:00 — Men kraven ska vara rimliga, begripliga och ge goda möjligheter till dialog och anpassning. Detta har också förbättrats, både vad gäller och och i handelspolitiken. Men det är viktigt att vi inte alltför mycket anpassar villkoren efter lokala förutsättningar. Då riskerar vi att bygga hinder gentemot länderna att handla med varandra. Målet måste vara att alla världens presumtiva kunder och leverantörer ska kunna mötas fritt på en fri och gemensam marknad utan att politiker och byråkrater, vare sig europeiska eller afrikanska, lägger alltför många hinder i vägen. Det är viktigt att länderna för en ansvarsfull ekonomisk politik. Vi vet av erfarenhet vilka enorma konsekvenser det får när man reglerar sönder, förstatligar eller bedriver en oansvarig ekonomisk politik. Vill vi låna till en bostad ställer banken krav på oss att vi tar ansvar för vår ekonomi. På samma sätt ska skuldavskrivning baseras på skuldhållbarhet och en god reformpolitik. En stabil grund är nödvändig för att en ekonomi ska kunna växa. En växande ekonomi är grunden i kampen för att utrota fattigdomen. länder behöver en uthållig hög ekonomisk tillväxt. Till sitt förfogande har många av dessa länder stora naturresurser. Det är tillgångar som till ganska stor del förklarar den förbättring som ändå har skett i ett antal länder men som, vilket flera har påpekat i debatten, inte alltid kommer hela befolkningen till del. Ska man på allvar knäcka fattigdomen i och i andra delar av världen måste man ta till vara den allra viktigaste resursen, nämligen den egna befolkningen i landet. I första hand handlar det om att förbättra den sektor som merparten av världens fattiga är sysselsatta inom, nämligen jordbruket. Därför måste och andra aktörer lämna hjälp till de länder som vill reformera sina jordbrukssektorer. Det är inte minst viktigt ur ett jämställdhetsperspektiv. produceras av all mat i av kvinnor. Det handlar om gödningsmedel, vattenförsörjning och andra expertkunskaper som vi kan bidra med. Men i grunden handlar det om äganderätt eller brukningsrätt och fungerande marknader. Det är marknader som måste fungera inte bara i de afrikanska länderna. Här i har vi ett stort ansvar att se till att reformera vår egen jordbrukspolitik och avskaffa både jordbrukstullar och exportsubventioner. Detta, mina vänner, tror jag kan lägga grunden till en afrikansk grön revolution. En ekonomisk utveckling kräver också investeringar. Därför är det viktigt med fungerande finansmarknader på både mikro- och makronivå. Socialdemokraterna lyfte förtjänstfullt fram frågan om flera afrikanska börser. Det är bra och också en stor skillnad mot hur Socialdemokraterna historiskt har behandlat utvecklingspolitiken. Vi välkomnar det, men börser räcker antagligen inte. Vi måste också arbeta med mikrokrediter. De har i flera fall varit viktiga, inte minst för kvinnors möjlighet att utveckla sina företag och förbättra sin livssituation. ska fortsätta och intensifiera arbetet för sexuell och reproduktiv hälsa och för rättigheter på detta område. Det är viktigt inte minst i kampen mot hiv/aids, men det är också en avgörande jämställdhetsfråga. ska vara en tydlig röst för kvinnors rättigheter världen över, inte minst i arbetet för att förbättra mödrahälsovården och för att göra aborter fria, säkra och lagliga för alla kvinnor. När medborgare tillfrågades av den nya regeringen vad de ansåg vara de viktigaste frågorna att prioritera i det framtida utvecklingsarbetet fick de tre svar: vägar, hälsovård och utbildning. Vägar och hälsovård har jag berört, om än inte så djupt. Men en bra utbildning, inte minst läskunnighet, är nyckeln till så mycket annat. Det handlar inte bara om ekonomisk utveckling och stärkt demokrati. Utbildning är också en av de effektivaste åtgärderna för att motverka spridningen av hiv/aids. Hälsovård, jämställdhet och utbildning ingår alla som viktiga delar i FN:s millenniemål. De åtta ställningstaganden som görs där är oerhört viktiga för världens befolkning. Men viktigt är också att vi sätter mål för demokrati och mänskliga rättigheter. Alla människor har rätt att fritt yttra sig, utöva sin religion, äga sin bostad eller sitt företag samt ha möjligheten att delta i fria och rättvisa val. Tyvärr är det många som fortfarande allvarligt kränker de mänskliga rättigheterna. Dessa kommer vi i huvudsak att debattera , när behandlar regeringens skrivelse Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. Men det går inte som denna att blunda för den synnerligen oroväckande utvecklingen i , där regimen nu gör allt för att stoppa oppositionskandidaten kampanj inför den andra omgången av presidentvalet . Det går heller inte att blunda för den fortsatta flyktingkatastrofen i övergreppens i eller i angränsande , där nu svenska soldater på allas vårt och på FN:s uppdrag försöker skydda flyktingar och bidra till fred och försoning. hotas dessutom miljontals människor i och av svält, som de stigande livsmedelspriserna är en utmaning för hela kontinenten. Dessa och andra svåra utmaningar och problem till trots har en enorm potential. Det finns ingen anledning till att inte fattigdomen skulle kunna utrotas i hela . Men det kommer inte att ske . Därför är det ännu viktigare att vi börjar arbetet . gör redan mycket för att bidra till fred, frihet, försoning och fattigdomsbekämpning i , men vi kan göra mer. En inriktning finns i den nya politik för Afrikastrategi som regeringen nu lägger fram och som vi fattar beslut om här . Jag vill därför yrka bifall till utskottets förslag när det gäller utrikesutskottets betänkande nr 4 och en politik för gemensamma utmaningar och möjligheter. 21 HANS () replik: Föga förvånande pratade från väldigt okritiskt om ekonomisk tillväxt, om handel och investeringar som enkla lösningar för komplicerade och svåra problem. Han beskrev den svenska historien som att det skapades tillväxt som skapade resurser, och plötsligt hade vi bra sjukvård och utbildning. Han glömde någonting någonstans på vägen, nämligen att en nyckel i historia till att vi är ett land där det finns ytterst få fattiga, att vi har skola till alla, att vi har sjukvård till alla i landet var att vi hade en medveten politik, möjligtvis en politik som då motsatte sig, men trots allt en politik som grundade sig på omfördelning. Staten omfördelade från de rikaste till de fattigaste. Man byggde upp en gemensam välfärd. En central del var också att vi hade starka svenska fackföreningar som kunde garantera att vinsterna från företagen i kom de anställda till del. Omfördelningspolitiken och fackföreningarna var centrala för att skulle bli det land det är och inte ett utfattigt land. Trots det saknas de här perspektiven helt i skrivelsen. Vart tog fackföreningarnas roll vägen? Tycker inte att det här är en viktig del, inte bara av en omfördelningspolitik utan också en demokratisering av ? Vart tog omfördelningspolitiken vägen? Hur ska kunna utvecklas, bekämpa de stora klyftorna inom sina länder och mellan sina länder och den rika världen om man inte har starka fackföreningar, om man inte har välfärdssatsningar? tog också upp de krav som omvärlden ställer på . Han sade att de måste vara rimliga och begripliga. Det är väldigt svårt att beskriva de krav som ställs på som just rimliga och begripliga. Många av de krav som ställs av de internationella finansinstitutionerna och den handlar om att begränsa de afrikanska staternas möjligheter att satsa på sjukvård, att satsa på utbildning och att satsa på infrastruktur genom att kräva lönetak i offentlig sektor, genom att ställa så rigida krav att inte biståndspengarna ens satsas där de behövs mest. Det skulle vara intressant att höra hur ser på dessa krav. 22 () replik: Jag håller inte med om att jag uttalade något okritiskt lovord till den ekonomiska tillväxtens välsignelse. Däremot skulle jag nästan kunna göra det. Vi behöver ekonomisk tillväxt för att vi ska kunna bekämpa fattigdomen. Men det faktum att jag inte har nämnt allt innebär inte att jag har glömt något. Det är självklart så att rätten att organisera sig är en mänsklig rättighet. Det behandlar vi också i det MR-betänkande som vi har att fatta beslut om . Om jag inte minns fel nämns även möjligheterna till och vikten av mänskliga rättigheter på flera håll i Afrikaskrivelsen och i det betänkande som vi har utformat. Jag tror att nyckeln till en god utveckling är ekonomisk tillväxt i kombination med demokrati och mänskliga rättigheter. Det går inte att välja bort det ena och bara välja det andra. Det tror inte jag. Men jag tror heller inte att nyckeln och lösningen ligger i socialism, i förstatligande eller i en ansvarslös ekonomisk politik. Det är inte framtiden. Jag tror att det handlar om att hitta en egen väg utifrån de demokratiska prioriteringar som man gör men som också ligger i linje med vad vi faktiskt vet från forskning och annan vetenskap om vad som ger en god utveckling. Äganderätt, stabila makroekonomiska förutsättningar, låg inflation, visst, det är jätteviktigt. Men det är också viktigt med fri företagsamhet och att man bekämpar korruptionen. Vägen dit tror jag ligger i ett partnerskap där vi alla jobbar tillsammans, men där vi också kan dela med oss av de erfarenheter och lärdomar som vi har gjort i , i och på annat håll i världen om hur man bygger ett gott samhälle. 23 HANS () replik: pratar om att utveckling skulle grunda sig i demokratiska prioriteringar. Uppenbarligen får enligt den borgerliga regeringen prioritera så länge man prioriterar rätt och på ett sätt som tillfredsställer den här regeringen och dess ideologiska ryggsäck. Det är inte så att man demokratiskt kan prioritera att till exempel ha ett starkt statligt inflytande över ekonomin. Man kan inte heller prioritera att ha en utbyggd offentlig sektor. Det är inte heller så att man på olika sätt kan garantera välfärden för hela sin befolkning. Det är sådana demokratiska prioriteringar som inte går att göra med den totala utvecklingspolitik som den här regeringen har gentemot . Vi kan tycka olika saker, om det är rätt eller fel att man ska ha statliga företag. Jag tycker att det är bra att vi har demokratisk styrning av ekonomin. Där skiljer det mellan oss två. Men den frågan ska ju avgöras i demokratiska val i parlamenten. Det måste väl vara upp till vart och ett afrikanskt land att göra sina vägval. Både jag och besökte och träffade demokratiskt valda parlamentariker. Varför ska de parlamentarikerna inte ha möjligheten och rätten att välja sin ekonomiska modell på samma sätt som vi har valt vår i det här landet? De måste väl också själva kunna få välja vilka företag som ska vara privata och vilka företag som ska vara statliga, precis som vi i den här kammaren har röstat och beslutat om vilka företag som ska säljas ut och vilka vi ska ha kvar i gemensam ägo. Trots de vackra orden om utveckling och tillväxt är det här en oerhört ensidig skrivelse där man glömmer bort rätten att organisera sig fackligt, behovet av fackföreningar, som också skapar tillväxt och skapar jämlikhet. Och man glömmer bort behovet av omfördelning, att se till att de vinster som skapas runt om i också kommer hela och alla afrikaner till del. Det är någonting som och hans regering uppenbarligen har glömt. 24 () replik: Jag minns också en diskussion som vi hade i , där de liberianska parlamentarikerna förespråkade införandet av dödsstraff. Det står dem fritt att göra. Vi kan inte hindra att man i en demokrati återinför dödsstraffet. Men det kommer att få konsekvenser. Det får konsekvenser i vår relation till . På samma sätt skulle jag säga att en ansvarslös ekonomisk politik också får konsekvenser för dem som ska låna pengar. Men det är klart att länderna själva väljer sin politiska framtid i en demokrati och att vi respekterar de val de gör. Men det är klart att de val de gör också får konsekvenser, på samma sätt som hade svårt att låna när vi hade en ansvarslös ekonomisk politik . Sådan är verkligheten, och det går inte att blunda för den. Men verkligheten är också den att vi inte har sett ett enda land resa sig ur fattigdomen med den politik som och hans parti förespråkar för och för resten av världen. Vi vet att det har krävts liberaliseringar. Det har krävts handel för att länder ska resa sig ur fattigdom. Det är vägen för . Det är vägen för . Det är vägen för de länder i som också tar steget och där vi bekämpar fattigdomen. Jag tror att den vägen är möjlig. Jag tror att den är lämplig också för de afrikanska länderna. Men jag tror inte att politik kommer att ge de resultaten. Om att få naturresurser och annat att komma hela befolkningen till del och om fördelningspolitiken hade vi också bra diskussioner. Framför allt med parlamentariker från talade vi om möjligheten att titta på de goda erfarenheter som vi också har i av hur man till exempel kan fördela naturtillgångar, som har gjort, genom att sätta undan pengarna, fondera dem, och inte göra av med dem med en gång. måste vi också ärligt erkänna att det för ett land som , om man får stora oljeinkomster, innebär enormt mycket större utmaningar än vad hade när de hittade sin olja. Det är klart att det är svårt. Det är därför det är viktigt att vi bidrar med den erfarenhet vi har, men också lämnar möjlighet att utveckla nya verktyg. Jag håller med om att väg inte nödvändigtvis leder till välstånd i . Däremot finns det lärdomar att dra och att dela med sig av. 25 () replik: Jag vill tacka som för majoritetens räkning nu äntligen har förklarat vad man menar med att man ska prioritera . Prioriteringen landade i att av det reducerade antalet länder det är alltså färre länder vi ska samarbeta med är majoriteten belägna i . Det var prioriteringen. Jag tror att det var många fler än jag som hade förväntat sig att prioriteringen av skulle vara vidare än så och skulle innefatta så mycket mer. Men det är bra att få det beskedet. Det kanske förklarar varför man har valt att titta smalare på hur samarbetet ska utformas. Jag tror tvärtom att för att stödja en afrikansk process, för att stödja alla dem som här i känner att de vill vara en del av ett ökat utbyte och en ökad utveckling av kontakterna mellan våra länder, ska vi ta del i det genom att kanske finnas i en kyrka eller i en idrottsförening. Det kan vara som samverkar med Kongo-Brazzaville. Det kan vara fackföreningsrörelsen. Det kan vara kvinnorörelsen. Då måste man känna att man har regeringens stöd och när man själv inte kan bära hela delen av samverkan också ha möjligheter att få stöd när man har bra program. Jag är orolig för att man aviserar att man ska förändra stödet till egeninsatserna vid biståndsarbete från . Redan nu har man plockat bort en stor del av informationsanslagen. Det sker försämringar som försvårar det samarbete som jag skulle önska. Man ser också efter den trista hanteringen av och en del trista kommentarer från majoritetens sida att det har blivit en försiktighet, att man känner sig räddare, att man inte vet om man har stöd, att man inte vet på vilket sätt man ska våga gå vidare i samverkan. Här har regeringen ett ansvar. Om man ändå tänker om, om man vill se bredden i ett samarbete och inse vikten av det, ska man skapa förutsättningar och stötta det. Inte minst kvinnor behöver ha stöd kvinnor har mindre pengar och mindre förutsättningar att samverka. 26 () replik: Jag uppfattade ärligt talat inte någon riktig fråga från , men jag ska beröra några av de saker hon nämnde, nämligen landfokuseringen. Jag tror att det är nödvändigt att vi i nu väljer att fokusera för att få ut mer av de insatser vi gör. Men vi ska komma ihåg att parallellt med detta har vi också ett brett samarbete med multilaterala organisationer och med andra länder där vi samarbetar och bidrar på olika sätt. Det svenska bidraget till utveckling i sker inte bara genom det bilaterala utvecklingssamarbetet. Det har förekommit en del oklarheter när det gäller frågan om granskning, och tyvärr har en del reaktioner varit väldigt märkliga. Det sade i sin rapport var att Sida inte har koll på processen. Ingenting av det vi har sett som följt detta har på något sätt underminerat den kritiken, att Sida inte hade koll på processen. Däremot visade det sig glädjande nog att en del av de fall som upptäckte men som Sida inte upptäckte i sin egen kontrollverksamhet var falskt alarm. Det är gott så! Problemet var dock att Sida inte hade system för att upptäcka bristerna från början. Det är det som den här regeringen nu tar krafttag för att komma till rätta med, och det tycker jag är välkommet och bra. Jag vill nämna en sak till, utöver det samarbete som vi har inom det bilaterala eller multilaterala utvecklingssamarbetet, nämligen allt det andra samarbete som har och kommer att bedriva med olika länder och framför allt människor i . Det handlar om företag, kultur, handel och resor, turism. Det är nog så viktigt att vi här har en utveckling och att man tar till vara den allt större afrikanska diaspora som vi har i . 27 () replik: Jag välkomnar att man i betänkandet tar till vara vårt motionsförslag om att ta vara på diasporan. Jag tror att det är väldigt viktigt. Diasporan i har verkligen önskat det och berättat vilka insatser de kan bidra till. Det tycker jag är väldigt positivt. Jag tycker också att det är självklart att vi ska finnas på handelssidan, att vi ska jobba genom multibiståndet, att vi ska jobba genom EU och att vi ska jobba på många olika sätt. Men mycket av det andra arbetet bärs ju av att det finns ett individuellt engagemang, att man är verksam i en organisation och på något sätt har en kontakt. Man kanske har varit där som volontär eller på en turistresa, men det finns ett engagemang som bygger upp underifrånpolitiken och stöd för det vi vill uträtta. Vi kan inte reducera det. Jag uppfattar inte att majoritetens företrädare här genom värderar och uttrycker sitt stöd för det breda folkrörelseengagemanget, som jag tror är oerhört viktigt för att vi ska ha en stark Afrikapolitik . Om det inte uppfattas som någon konkret fråga kan jag bara beklaga det. Men för många människor som är engagerade i olika delar av den afrikanska kontinenten och olika frågeställningar är det en viktig fråga: Vilka ekonomiska förutsättningar kommer man att kunna arbeta med och vilket stöd kommer man att få? När jag konkret har tagit upp situationen för fackliga företrädare jag har varit i och i känner jag inte att finns något engagemang. Jag tror att det är nödvändigt att arbeta med demokratiska fackliga organisationer för att skapa bra samhällen och för att se till att man får bra arbetsvillkor men också en fördelning. Det behövs också en kritisk granskning på det sätt som fackföreningsrörelsen kan utgöra. Vi behöver se att mer av biståndet går till kvinnors organisering. är det av biståndet i världen som går till kvinnor. Män möter män, och män löser många av frågorna mellan sig utan att kvinnor kommer i närheten av att påverka politiken. Då har vi ett ansvar att försöka balansera det så att vi inte bidrar till att stärka manliga maktstrukturer och ställa kvinnor utanför. Då räcker det inte med punktinsatser, utan det måste vara något som genomsyrar politiken. 28 () replik: Jag håller med om att det är väldigt viktigt att ta till vara det enskilda starka engagemang som vi ofta ser i , inte minst i utbytet med olika delar av den afrikanska kontinenten. Grunden till det engagemanget kommer dock oftast från människorna själva och inte från en biståndsorganisation, från biståndsmedel eller någon annanstans ifrån. Det handlar om vad jag som individ vill göra med mitt liv, med min tid, med mitt engagemang men också med mina pengar. Det är väldigt viktigt och bra, och det är också grunden för hela det här att människor frivilligt väljer att engagera sig i detta. Till detta ska vi naturligtvis också föra en möjlighet att göra insatser inom ramen för den svenska biståndspolitiken, men det huvudsakliga måste fortsatt vila på den enskilda individens engagemang. Om vi tar över för mycket med politiken, med skattepengarna och med statliga insatser och myndighetsstrukturer riskerar vi att underminera eller i värsta fall till och med döda det engagemang som faktiskt fanns. Det vore oerhört olyckligt. Jag håller med om vikten av att vi arbetar med kvinnors organisering. Jag tycker att det är en viktig fråga. Jag har redan belyst den, och jag gissar att den kommer att tas upp i MR-debatten också. Jag vill återigen hänvisa till att vi tycker att det är viktigt att arbeta med breda ansatser i jämställdheten som kommer att färga alla delar av svensk bistånds- och utrikespolitik. Det går alltid att begära att man ska göra mer, men jag lovar att vi gör så mycket vi kan. 29 () replik: Jag tänkte börja med att läsa en bit ur Afrikaskrivelsen, under rubriken resursrikedom och omvärldens intresse: tillväxtpotential och resursrikedom får allt större genklang i omvärlden. Det växande intresset illustreras väl av engagemang i , men också , och andra länder i syd ökar sina aktiviteter på kontinenten. Investeringar, krediter och export av afrikanska naturresurser ger en injektion till den afrikanska utvecklingen och inbegriper ofta stöd från tredje länder för uppbyggnad av afrikansk infrastruktur. attraktionskraft kan beskrivas i ekonomiska termer. har fått en ökad strategisk betydelse för omvärldens behov av att såväl tillförsäkra sig leveranser av naturresurser som att få avsättning för egen export. I den meningen är en del av vår tids globaliserade värld. Det var lite grann andemeningen i det som låg till grund för mitt tidigare inlägg. Jag ser det som väldigt cyniskt att många länder nu ägnar tid och kraft åt att göra Afrikaskrivelser och vill ha en politik för därför att det är en tillväxtsektor i världen. Men det sker också väldigt mycket på våra egna villkor, som vanligt. Det är inte utifrån perspektiv. Det handlar om export, men vilka är det som exporterar? Jo, det är de företag och länder som har kunnat investera. Vem är det som berikar sig på exporten och investeringarna? Naturligtvis är det många afrikaner som arbetar inom till exempel turismsektorn det är ju en sektor som är på frammarsch även i och får inkomster där, men de stora pengarna går någon annanstans. Jag skulle vilja att du, , utvecklar din syn på det. 30 () replik: Jag tyckte att det stycke du läste upp innehöll en stor och viktig sanning, men det är inte hela sanningen. Det är klart att det finns andra perspektiv som man kan ha när man analyserar ett så brett frågeområde som relationer till en hel kontinent. är det en viktig fråga som vi måste hantera ur både ett svenskt och ett afrikanskt perspektiv. Också den fråga vi har berört tidigare om hur man ska se till att naturresurser kommer hela befolkningen till del tror jag är en central frågeställning att ha med sig både i biståndspolitiken och i utrikespolitiken i övrigt. Men ska man komma ihåg att det är långt ifrån alla länder i som har den typen av naturresurser och har sådana möjligheter. Man ska också komma ihåg att rikaste land, , inte heller har det. Det är alltså också andra faktorer än naturresurser som avgör om ett land blir rikt. Man kan också lägga till att det inte bara är naturresurser och sådana företagsintressen som nämner som ligger till grund för vår relation med ur ett aktualitetsperspektiv. Även flyktingfrågorna är oerhört centrala i den ekonomiska utvecklingen, och de flyktingströmmar som den genererar är en fråga som vi i och har att möta. Men och kommer vi till själva kärnan det grundläggande i vår ansats är något annat, som är mycket större och viktigare, nämligen universella mänskliga rättigheter som gäller alla. Det är den ansats vi har. Det är det sätt vi arbetar på i bistånds- och utrikespolitiken. Det är det sätt vi arbetar på inom FN-systemet och inom EU, men vi ser också till att vi utvecklar ekonomierna. De investeringar som företagen gör är inte alltid bara av ondo. De ser till att vägar byggs, att elen kommer fram och att vattnet går att dricka. Det är också väldigt viktiga saker för de människor som bor i dessa fattiga länder.