prot · GW0935 · 2008-11-25 00:00:00 — Jag kan sedan inte undvika att säga att jag tycker att det är ett ganska märkligt svar jag har fått. Jag ställer en fråga om det kommunala självstyret på skolområdet och vilka möjligheter man har att hävda det. Jag illustrerar min frågeställning med två exempel. Det första rör hur skolpengen, om det vill sig illa, kan hanteras av privata bolag i skolsektorn. I det här fallet gäller det NKI-skolan i som för över en generös skolpeng i till exempelvis , där man har en helt annan nivå på skolpengen. Det handlar ju om vilka politiska ambitioner man har i olika kommuner. Det andra exemplet jag tar upp handlar om att man på nu kan ta del av rådgivning till kommunerna som handlar om att de måste höja sin beredskap att ta hand om elever från nedläggningshotade skolor. Jag kan inom parentes tillägga att det bara är som ett antal borgerliga kommunpolitiker gick ut med ett krav på ett stopp för etablering av friskolor. Poängen är att jag är ute efter en principdiskussion om effekterna av bolagiseringen och de privata intressena på skolområdet i förhållande till det kommunala självstyret. När då statsrådet svarar mig att han inte kan kommentera enskilda ärenden och därför inte närmare kan gå in på den skolkoncern som jag pekar ut tycker jag faktiskt att det är ett märkligt svar. Det kan ju inte vara svårt att se att vad jag efterlyser och vill ha är en principiell diskussion om de frågeställningar som sätts i fokus genom vad som har hänt inom . Min följdfråga blir även om det blir lite vid sidan av diskussionen om inte statsrådet har missuppfattat vad ministerstyre är för någonting. Eller vad är skälet till att man inte skulle kunna gå in i en sådan här diskussion? Det begriper inte jag. Vi har sett att effekterna av privatiseringen och bolagens inträde i den offentliga sektorn delvis är att transparensen minskar och att meddelarskyddet inte gäller på samma sätt, det vill säga att debatten delvis tystnar. Jag kan tolka detta så att nu har den tystnaden stigit rakt in i kammare. När jag ställer en fråga om ett privat bolag som alldeles uppenbart har en principiell räckvidd får jag svaret att det kan inte ministern diskutera eftersom han inte diskuterar enskilda ärenden. skulle jag vilja ha ministerns syn på den principiella frågan. Är det här ett problem för det kommunala självstyret? Jag tycker att det är det. Är det ett problem att ett bolag kan ta skolpengen från , som är betydligt högre än den som finns i , och lägga alltihop en påse och använda på olika ställen där bolaget har verksamhet? I min värld innebär det att den kommunala demokratin sätts ur spel. Politikerna i har en högre ambitionsnivå än man har i , men det privata bolaget sätter detta ur spel. Det är ett exempel. Det finns fler. Enligt regeringsformen 11 kap. 2, 7 och 8 §§ kan man inte ta upp ett enskilt ärende till diskussion. Man får använda det som ett exempel för den vidare diskussionen i en principfråga. 69 Utbildningsminister (): Jag tycker att det är bra att vi kan konstatera att den borgerliga ledningen i är betydligt generösare till skolan än man är i socialdemokratiska . Det är en intressant aspekt i interpellationen. Så är det ofta. Om de här socialdemokratiska storstadskommunerna skärpte sig lite, som , skulle inte de här skillnaderna vara så stora i . Att det är sådana skillnader i skolpengsnivåer gör att den här överföringen kan sticka i ögonen på interpellanten. Är detta ett problem eller inte? Det är naturligtvis samma sak om en elev från väljer att gå i en skola i . Även om han väljer en skola följer de pengar som är inbetalda av skattebetalarna i med till kommun och subventionerar deras skolor. Är det ett problem eller inte? Jag har svårt att se att detta är ett stort problem. Jag tycker att interpellationen väcker en annan fråga, nämligen de olika ambitioner som kommunerna har på skolområdet och den olikvärdighet mellan kommunerna som har uppstått med kommunaliseringen. Man kan se hur olika det har blivit i efter den kommunalisering som Socialdemokraterna genomförde. Det är den fråga som jag funderar över när jag ser de här beloppsskillnaderna, som ju är enorma mellan och . Hur kan satsar så lite på sin skola? Är det ett stort problem att pengar följer elever över kommungränsen? Jag tycker att man måste vara väldigt gammaldags för att tycka att det är ett problem. Det kan hända att interpellanten tycker det. Jag ligger inte sömnlös över detta. Det finns många problem som jag tycker att vi behöver diskutera i svensk skola. Att elever går i skolan i en annan kommun och därmed får med sig skolpengen eller att man i en skolkoncern planerar fortbildning och andra saker gemensamt som gör att resurser inte alltid hamnar i den kommun som från början var avsikten tillhör inte de stora problemen. Jag tycker inte att det är ett stort problem så som det är beskrivet. Problemet, om det finns något, är den väldiga skillnaden i ambitionsnivå som finns mellan olika kommuner. 70 BO (): Låt oss börja med de olika ambitionsnivåerna. regerade Socialdemokraterna i , . Vi hade samma höga ambitionsnivå när det gällde skolan. På den punkten finns det ingen större oenighet i i alla fall. Vi satsade på skolan i . Det gjorde Socialdemokraterna, och det har de borgerliga fortsatt med när de tog över efter valet . Vi måste nog ta detta sakta så att det blir begripligt. I min värld är det en väldig skillnad på om eleven går till för att söka utbildning och tar med sig det stöd som vi vill ge till utbildning i och om ett bolag tar skolpengen som ges till elever i och för över till elever i . För mig är det en väldigt annorlunda omfördelning. Politikerna i svarar inför medborgarna och eleverna i , . När vi har en ambitionsnivå som innebär att vi vill satsa på skolan ger vi det till eleverna och medborgarna och svarar inför dem i allmänna val. Om eleven då går till , vilket var ditt exempel, tycker jag inte att det är särskilt utmanande, även om jag kan ha synpunkter på skolpengen som idé. Men det är en annan diskussion. Det är fortfarande eleven som är medborgare i som får fördelen. Men om NTI-skolan tar resurserna som vi har gett till skolverksamhet i , lägger i en enda påse och sedan delar ut i de tio kommuner där man är verksam är det, i min värld i alla fall, en helt annan diskussion. Jag är lite förundrad över att statsrådet inte också ser den skillnaden, för den är avsevärd. Den kommunala demokratin innebär att man har en dialog med medborgarna där man är verksam politiskt. 71 Utbildningsminister (): Jag förstår naturligtvis vad interpellanten menar, men jag har svårt att ligga sömnlös över detta problem, om det nu är ett problem. Om man som interpellanten anser att det är ett problem, har jag svårt att se vad man skulle göra åt det och hur man kan förhindra det. Så fort man har två eller tre skolor som samverkar över kommungränserna har man gemensamma fortbildningsprojekt, gemensamma åtaganden och gemensamma kostnader. Det skulle krävas en stor byråkrati för att följa upp att varje skattekrona, oberoende av hur människor och aktörer agerar, stannar i den egna kommunen i slutändan. Jag ser inte riktigt hur det skulle fungera. Skulle det här bli ett gigantiskt problem får vi väl diskutera det på nytt. Jag kan inte se att det här skulle vara ett stort problem i den utsträckning det här förekommer . Jag förstår naturligtvis interpellantens poäng, men får lite grann välja vad som är problem i tillvaron. Jag ser inte att detta är ett stort problem. 72 BO (): Jag kan tillföra en sak till diskussionen, nämligen att borgerliga kolleger i tycker att det är ett problem. Jag ska inte ge mig in på att tolka dem alltför mycket, men lite i alla fall. Jag tror att de gör det precis av det skäl som jag anger. Om man har en skolpolitisk ambition i är det inte rimligt att pengarna som man ger till skolan hanteras på det här sättet. Jag tror att jag har den borgerliga alliansen i med mig ganska långt i den här frågan. Det är inte alla företag jag tar detta som exempel i en principiell diskussion som tycker som NTI-skolan. Jag har ett pressklipp här där man citerar vad Kunskapsskolan i säger. De har också verksamhet på olika ställen. Dess vd säger att han ser helt annorlunda på den här saken. Olikheterna reflekterar vad politikerna beslutar på respektive ställe. Det måste påverka verksamheten. Detta är alltså en person som har förstått poängen med den kommunala demokratin, enligt min uppfattning, även om han är verksam i ett aktiebolag. Det här gör att vi till exempel, fortsätter han, får nöja oss med enklare lokaler i än på andra ställen. Jag är trots allt lite överraskad. Sedan kan man diskutera hur långt man ska ha kommunalt självbestämmande på skolområdet. Den diskussionen pågår ju , men det är en annan fråga. Om man nu har det kan jag tycka att ministern är förvånande obekymrad och tar väldigt lätt på saken. Det här kan vi ju vidga till sjukvården när de privata aktörerna och bolagen kommer in där. När era valfrihetsmodeller har fått ännu större genomslag kan detta bli effekten mellan olika landsting och mellan olika kommuner. I min värld innebär detta att det kommunala självstyret sätts ur spel. Enligt min uppfattning är det inget litet problem om man vill ha kommunalt självstyre. 73 Utbildningsminister (): Det sista som tar upp är väl en bra poäng. Jag menar att en slutsats av den diskussionen, liksom av många andra diskussioner, är att de här väldiga olikheterna mellan kommunerna när det gäller skolambitioner för mig snarare leder till att ifrågasätta kommunaliseringen. Det är något märkligt med detta. satsar om inte hälften så åtminstone av vad satsar på skolan. Jag blir jättebekymrad över skoleleverna i , medan funderar på hur man ska klämma åt privata aktiebolag. Vi drar två helt olika slutsatser av detta resonemang. Jag vill inte utesluta att det här är ett problem som måste studeras, om det blir väldigt vanligt och så. Men för dagen och med något enstaka exempel tycker jag att interpellanten överdriver detta rätt kraftigt. För mig är det viktiga att eleverna går i skolor som håller hög kvalitet, att man når goda resultat och annat, och att man uppfyller kvalitetskraven ska vi granska med hjälp av skolinspektioner och på andra sätt. Socialdemokraterna vill i stället för friskolor ha entreprenadupphandlingar av skolor och så. Det blir naturligtvis exakt samma sak där: Man får in aktörer som har verksamhet i många kommuner, och man får väldigt svårt att följa upp att varje skattekrona exakt i slutändan stannar i den egna kommunen. Jag förstår den poäng som interpellanten vill föra fram, det gör jag, men jag tycker att interpellanten överdriver detta problem kraftigt. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2008/09:75 om omställningsavtal 74 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag är beredd att ta några initiativ för att omställningsavtal ska omfatta alla på arbetsmarknaden och om jag är villig att ta initiativ till en ändring av regelverket så att ett samspel mellan omställningsavtalens och Arbetsförmedlingens insatser kan samverka på ett bättre sätt än . Tillämpningsområdet för de omställningsavtal som gäller har beslutats av de parter på arbetsmarknaden som förhandlat fram dem. Om omställningsavtalen ska omfatta nya grupper eller om nya avtal ska träffas för nya områden är helt och hållet en partsfråga och således inte någonting jag ska lägga mig i, även om jag skulle välkomna en sådan utveckling. Låt mig även berätta att Arbetsförmedlingen och ett antal aktörer som hanterar omställningsavtal har ingått en överenskommelse om samverkan som gäller . Enligt överenskommelsen är syftet att undvika dubbelarbete och i stället finna snabba lösningar som gagnar alla inblandade. Samarbetet ska präglas av en rimlig ekonomisk fördelning mellan överenskomna aktiviteter. Jag ställer mig därför något frågande till att jag skulle behöva ta initiativ till att ändra regelverket så att Arbetsförmedlingens och omställningsavtalens insatser kan samverka på ett bättre sätt än . Min uppfattning är att representanterna för omställningsavtalen och Arbetsförmedlingen har hittat en lösning, det vill säga en överenskommelse om samverkan, för att lösa behovet av att strukturera samarbetet. 75 (): Jag tackar för svaret. Anledningen till att jag har skrivit den här interpellationen är att jag uppfattar att regeringen har haft en väldigt stark tilltro till omställningsavtalen. Det verkar som om regeringen lever i tron att alla de som blir av med jobbet har ett omställningsavtal. På något annat sätt är det svårt att tolka den handlingsförlamning som kännetecknar regeringens jobbpolitik. Det är ett vänteläge som bara förvärrar situationen. Om detta är såväl som fackliga organisationer och kända ekonomer tämligen överens. 6 0007 000 jobb är borta inom byggnadsindustrin bara och veckorna. Det var över 15 000 varsel bara . Siffran var högre . Det är ju inte så att alla omfattas av ett omställningsavtal. Tusentals människor mister jobbet utan varsel. Regeringen har sett till att vi har fått väldigt många fler visstidsanställda. Dessa omfattas heller inte av omställningsavtalet. sjunker skatteinkomsterna drastiskt i kommuner och landsting, och även där hotar uppsägningar. I mitt eget landsting har man aviserat uppsägningar av 500 medarbetare i vården. I den sektorn finns inga omställningsavtal. Det borde vara verksamt med exempelvis det som tidigare fanns under socialdemokratiska regeringar: utbildningsvikariat, kunskapslyft och stöd till kommuner och landsting. Vi ser inget av detta i regeringens förslag. I vår jobbmotion har vi skrivit: Vi socialdemokrater är beredda att pröva om en stimulans från samhällets sida kan utveckla modellerna för omställningsavtal. Syftet bör vara att ytterligare stärka stöd och rådgivning vid strukturomvandling. Jag inser att någon så framåtsyftande tanke har aldrig arbetsmarknadsministern tänkt. Det som regeringen berömmer trygghetsavtalen för, nämligen personlig coachning och snabba åtgärder, kunde faktiskt regeringen välja att ta ansvar för själv via Arbetsförmedlingen, men icke. Här är det långbänken som gäller. I stället för att ge insatser snabbt och på ett personligt plan arbetsförmedlarna är för få ska de arbetssökande vänta på att ha varit arbetslös så länge att de kommer in i jobb- och utvecklingsgarantin. Då har det gått . Väl inne i garantin ska man vänta ytterligare innan insatser som praktik eller arbetsträning kommer i fråga. Jag måste fråga statsrådet: dessa dubbla signaler? Varför är det som är berömvärt i omställningsavtalen så svårt att åstadkomma i verkligheten i Arbetsförmedlingens regi? Är inte snabba insatser och relevanta åtgärder lika viktiga för dem som inte omfattas av omställningsavtalen? Om nu parterna har tagit sitt ansvar för en stor grupp löntagare, borde inte regeringen ändå överväga att stimulera så att fler får möjlighet att ingå i omställningsavtal? 76 Arbetsmarknadsminister (): Socialdemokraterna är i klassisk ordning snabba på att lyfta över ansvaret till skattebetalarna. Det kan man naturligtvis göra, och man gör det som man chockhöjer skatterna med 70 miljarder och gör det 20 miljarder dyrare att anställa ungdomar. Min fråga tillbaka i så fall är naturligtvis hur det skapar förutsättningar för nya jobb, men den frågan har jag ställt till och aldrig fått något svar på. Jag försöker hålla mig till interpellationen och diskussionen om omställningsavtalen. Jag menar att det är en oerhört god uppfinning och en bra ordning på arbetsmarknaden att man gemensamt försöker hantera detta mellan parterna: företagen som är arbetsgivare och naturligtvis också Arbetsförmedlingen och andra. Därför är det bra att man har gjort upp på det här sättet. Det är mindre bra att inte hela arbetsmarknaden omfattas, precis som säger. Det här är en partsrelation. Den stora del av arbetsmarknaden som inte omfattas är, precis som tar upp, den kommunala och landstingskommunala sektorn. Jag har haft informella kontakter med företrädare för Kommuner och Landsting och försökt förmå dem att faktiskt sätta sig vid förhandlingsbordet och ta upp den här frågan med sina motparter. Jag tycker att det hade varit en oerhört välkommen idé. Jag har mött ett rätt ljumt mottagande av denna idé från alla politiska partier, åtminstone dem jag har pratat med, i den församlingen, vilket jag tycker är rätt märkligt om jag ska vara helt ärlig. Låt mig säga så här: säger att kommuner och landsting inte har fått någon del av kakan. Det är inte riktigt sant eftersom vi tillför kommuner och landsting 24 miljarder . Det är en rätt ordentlig summa pengar. När det gäller den övriga varseldebatten har vi haft diskussioner , vi kommer att ha en alldeles strax och vi kommer säkert att fortsätta ha den typen av debatter. Det jag vill säga i det avseendet är naturligtvis att det är ett allvarligt läge på arbetsmarknaden. Det är alldeles uppenbart att det är på det sättet. Finanskrisens efterdyningar, om vi nu ska kalla det så, slår in över landet. Därför är det så bra att vi har näst mest expansiva budget just . EU pratar om som man nu ska dra över för att man ska kunna hantera effekterna av lågkonjunkturen, men vi ligger långt över detta just för tillfället. Det gör vi tack vare att så många har lämnat arbetslöshet och utanförskap och kommit in i arbete, vilket har inneburit att skatteintäkterna har varit väldigt goda. Vi har 38 miljarder i Arbetsförmedlingens åtgärdsbudget. Vi har 1 ½ miljard som är redo fram . Vi diskuterar just nu intensivt med Arbetsförmedlingen hur mycket av anslagssparandet som ska kunna föras med in . Jag utgår naturligtvis från att vi kommer att ha precis lika goda om inte bättre resurser jämfört med för att hantera de problem som finns. Det ska göras tillsammans med de andra som har ett ansvar och som finns på arbetsmarknaden. Därför har vi utsett samordningsmän i de län och regioner som efterlyst det för att kunna samordna företagens eget ansvar, omställningsavtalet, som ju finns på de allra flesta av de ställen som blivit varslade , samt de statliga, regionala och kommunala insatser som kan finnas, både Arbetsförmedlingen och andra aktörer. Dessutom har vi sett till att det finns mer än dubbelt så många platser som i Arbetsförmedlingens regi utanför garantierna. Det finns alltså en bred palett av olika åtgärder. Mot detta ställer Socialdemokraterna sin skattechock, det så kallade stimulanspaketet som ger 7 0008 000 jobb på kort sikt och 3 0004 000 jobb på lång sikt. Det är ett oerhört slöseri med resurser och riskerar balansen i statens finanser. 77 (): I sitt inlägg ställer sig statsrådet frågande till att det skulle finnas anledning för honom att ta några initiativ beträffande samarbete mellan , och Arbetsförmedlingen. Jag kan berätta för statsrådet att när arbetsmarknadsutskottet träffade och påtalade man just att det finns ett avtal men att ingenting hänt i verkligheten. Man tycker inte att det händer någonting från Arbetsförmedlingens sida. Samma signaler har kommit från de fackliga organisationerna som har medlemmar med omställningsavtal. Detta är knappast något jag kan lasta Arbetsförmedlingen för. De har att förhålla sig till regeringens direktiv och regleringsbrev. I dessa framgår det tydligt att det är de prioriterade grupperna som Arbetsförmedlingen ska ägna sig åt, och följaktligen inte åt personer som omfattas av omställningsavtalen. De var också väldigt tydliga med vilka insatser Arbetsförmedlingen borde kunna bistå med. Det är exempelvis utbildningsinsatser. Det är en fråga om smidighet att den arbetssökande inte ska behöva skriva in sitt cv och göra allt det som han eller hon redan gjort under omställningsgarantin. Vi vet att resurserna till Arbetsförmedlingen, och därmed regeringens insatser, är minimala. Statsrådet kallar det för en bred palett. Vad är sanningen? Just nu går bara 3 300 av dem som inte är med i jobb- och utvecklingsgarantin en arbetsmarknadsutbildning. Det ska jämföras med 155 000 arbetslösa i samma kategori. av dem som är arbetslösa sitt första år går en arbetsmarknadsutbildning. Är det en bred palett av åtgärder? Det går inte att säga annat än icke godkänt på den här punkten. När kommer åtgärderna? hade tredje kvartalet en ökning , och räknar de med en ökning jämfört med . Var finns den breda palett som ska möta denna varselvåg? påstår regeringen att och är lösningen på jobbkrisen. Tror statsrådet verkligen på sina egna ord? 78 Arbetsmarknadsminister (): Det är som vanligt att när Socialdemokraterna erbjuder breda paletter är det skattebetalarna som står för fiolerna och det är skattehöjningar som ingår. Det är det de föreslår de 70 miljarderna, de 20 miljarderna för att göra det dyrare att anställa ungdomar, indragen köpkraft för hushållen. Det ska lösa jobbkrisen. Mot det står den breda paletten. Den består av många aktörer, inte bara staten utan också andra. Trygghetsavtalen, omställningsavtalen, har sin viktiga roll. Kommuner, landsting och naturligtvis företagen själva har en viktig uppgift att fylla. Dessutom finns alla de andra aktörerna i form av våra myndigheter. Det finns också en bred palett av verktyg, och det handlar inte enbart om arbetsmarknadspolitiska åtgärdspaket. Det handlar om att också se till att ha goda förutsättningar för att nya jobb ska kunna växa fram, det vill säga att inte kväsa med skattehöjningar utan se till att det blir billigare och enklare att anställa genom sänkta arbetsgivaravgifter, se till att hushållen har mer resurser över genom skattesänkningar som riktar sig till låg- och medelinkomsttagare med tredje jobbskatteavdraget, något som ni säger nej till. Det handlar också om att vi nu lägger 32 miljarder på infrastrukturinvesteringar, på investeringar i forskning och utveckling, på utbildning och annat vilket just syftar till att göra det som vi nog alla vill åstadkomma, nämligen fler jobb på svensk arbetsmarknad. Man ska komma ihåg att när EU talar om av bnp i extra åtgärder ligger vi återigen bra mycket över det med de 32 miljarder som kommer i den budget som börjar gälla . Om vi nu inte ska ha en allmän varseldebatt utan debattera det som gäller interpellationen och dess andra del kan jag konstatera att avtalet från är en god utgångspunkt, att man ska hitta samverkansformer. Om det skulle vara så att det inte fungerar på bästa sätt är vi naturligtvis beredda att titta på det för att se på vilket sätt det inte fungerar och om det är så att vi behöver göra någonting ytterligare. Att samarbetet inte skulle fungera med tanke på det avtal man skrivit på och som man givetvis är beredd att leva efter tycker jag inte alls stämmer med den bild som jag får när jag är ute och träffar varslade, eller till exempel träffar verkstadsklubben på där man har ett gott och etablerat samarbete just mellan Trygghetsfonden, och Arbetsförmedlingen lokalt. Det kan alltså se lite olika ut. Om det inte ser så bra ut som man skulle önska är det naturligt att den som har den synpunkten hör av sig till Arbetsförmedlingen och säger: Det här avtalet finns, det gäller, det ska vi följa. Varsågod så sätter vi oss ned och går igenom hur vi kan förbättra våra samverkansrutiner. Jag noterar också att Arbetsförmedlingen med sin nationella beredskapsorganisation gör precis det som jag tror att egentligen efterlyser, nämligen finns på plats och är beredd att göra de insatser som krävs genom de olika åtgärder som finns till buds och med de olika aktörer som finns runt omkring. 79 (): Inledningsvis säger statsrådet att vi inte ska använda skattepengar, att det är gammal socialdemokratisk politik. I nästa andetag nämner han aktörerna kommuner, landsting och regioner. Därför undrar jag: Har kommuner, landsting och regioner någonting annat än skattepengar att använda sig av? Om man bara ägnar åt att se på kommuners och landstings ekonomiska prognoser framöver blir det alldeles uppenbart att det inte finns någon kassakista att ta ur. Det har vi diskuterat tidigare, arbetsmarknadsministern och jag. Prognoserna är nu nedskrivna ytterligare. Vi vet att det kommer varsel även i kommuner och landsting.