prot · GV09120 · 2008-06-02 00:00:00 — Sedan vet vi ju alla att ni har infört en lärarutbildning, som ni med näbbar och klor har försvarat, som har präglats av stora kvalitetsproblem. Det är ju en del av den här problematiken. Om vi hade haft lärarutbildningar runt om i som hade hållit toppkvalitet hade ett sådant här beslut varit ännu lättare att fatta. Men sanningen är att ni socialdemokrater har ansvar för en lärarutbildning som nästan alla nu är överens om dras med mycket svåra kvalitetsproblem som vi får försöka reda ut. Är det sannolikt att den här utbildningen hade placerats på andra orter med en annan process? Jag har faktiskt mycket svårt att tro det. De lärosäten som har specialpedagogutbildning ligger naturligtvis mycket nära till hands. Vi hade självfallet en dialog med om det här innan beslutet fattades. Alla visste att det var på gång. Alla som hade intresse av att bedriva utbildningen hade möjlighet att anmäla ett sådant intresse. Sedan bereddes detta ärende som alla andra regeringsärenden bereds. Det var tjänstemän på departementet som tog fram ett beslutsunderlag som jag tyckte verkade rimligt och som jag gick fram med till regeringen. Den avgörande frågan är: Kan visa att detta beslut i sak var felaktigt? Hade det blivit en bättre speciallärarutbildning om vi hade berett ärendet på ett annat sätt? Inget tyder på att svaret på den frågan är ja. På det sättet blir det här en ganska formalistisk diskussion. Formalia kan vara viktigt. Det är klart att regeringsformens krav på beredning av regeringsärenden ska respekteras. Vår bedömning är att detta ärende är berett på ett korrekt sätt eftersom de åtta lärosäten som har specialpedagogutbildning har visat att de klarar av det. har en utformning av sin lärarutbildning som gör att det finns mycket starka skäl att tro att de också skulle kunna klara en utmärkt speciallärarutbildning. 44 (): Frågan handlar om vilka principer som ska gälla när man inrättar nya examina. Det är exakt det debatten handlar om. har regeringen valt att frångå en princip som har gällt , där regeringens egen myndighet , som normalt gör det här arbetet, är kritiskt till att regeringen har rundat dem i det här ärendet och hittat på en egen beredningsprocess. Det är klart att det lite grann rubbar den balans som finns mellan regeringen och högskolesektorn. Vi har varit ganska överens om att sätta stor tilltro till och den expertis som finns från vetenskapssamhället självt när det gäller vilka utbildningar som är bra eller inte. Här väljer utbildningsministern att göra något som han inte alls har pratat om i valrörelsen. Han klampar rakt in med politiken och säger att nu bestämmer regeringen vilka orter som är aktuella. Efter en egen liten rundringning har vi sett att här bedrivs det vissa utbildningar. Här tror vi att kan vara bra, så vi fördelar de här utbildningsplatserna och ger nya examina på det sättet. Det är en helt ny princip. Varför pratade du inte om det i valrörelsen, , och sade att det här är vårt sätt att göra högskolor och universitet mer autonoma? För att uppvärdera vetenskapssamhället tar regeringen över beslutsunderlag som har skött . Det är ju det som frågan gäller. Om vi ska vara riktigt ärliga, fru talman, tror jag att högskoleministern kanske har blivit överkörd i den här frågan. Utbildningsministern kanske sade: Jag ska ha mina utbildningar . Ni hinner inte med att ta in . Det är bara löjligt. Säg att vi kör på de gamla utbildningsplatserna. Det funkar nog bra, och så får du leverera. Det kan ju vara på det sättet. Jag hade förväntat mig en mer kritisk hållning här, där du hade sagt att hade jag fått göra det här igen hade vi gjort på rätt sätt, så som vi brukar göra i för att garantera kvalitet och visa på en rakare hållning från politikens sida. väljer högskoleministern att argumentera för att det här var väldigt bra berett. Det här var ett korrekt sätt att göra det på. Det finns ingenting som talar för att resultatet hade blivit något annat. Det är inte det vi pratar om . Vi pratar om hur det här ska ske . Och har vi en högskoleminister som står i talarstol och hyllar detta sätt att jobba på. Jag hade förväntat mig det tydliga beskedet att det här inte kommer att ske igen. Det var ett misstag. Vi ska inte göra på det här sättet igen. 45 Statsrådet (): Jag måste få återkomma till själva huvudfrågan, nämligen att det var viktigt att återinföra speciallärarutbildningen. Man kanske inte ska citera döda, men jag vill ändå göra det. Jag träffade en publicist som brukar förknippas med Socialdemokraterna, , som i ett privat samtal med mig sade att avskaffandet av speciallärarutbildningen enligt honom var ett av Socialdemokraternas största svek mot svaga elever. Jag, liksom skolministern, betraktar återinförandet av speciallärarutbildningen som en av de viktigaste saker vi gjort. Kommer detta att ske igen? Man måste komma ihåg när man bedömer det att det handlar om en utbildning som funnits tidigare och som ligger ganska nära en redan existerande utbildning. Jag har svårt att se att vi skulle inrätta en ny utbildning där båda de kriterierna uppfylls. Därför är det mycket sannolikt att vi för framtiden är överens om att när nya utbildningar inrättas, när beslutet fattas, bör yttra sig om lokaliseringsfrågan samt bedöma kvaliteten. Jag har alltså mycket svårt att tro att denna diskussion behöver upprepas. Jag vidhåller dock att i just detta fall var beredningen tillfyllest, och allt tyder på att när utbildningen på allvar sjösätts kommer den att fungera mycket väl och bli till stor nytta i det svenska utbildningsväsendet. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2007/08:747 om mäns våld mot döva kvinnor 46 Statsrådet (): har frågat integrations- och jämställdhetsministern vad hon avser att göra för att döva kvinnor som utsätts för mäns våld ska kunna få det skydd och stöd de har rätt till. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Inledningsvis vill jag klargöra att utgångspunkten i naturligtvis är att alla ska få den hjälp och det stöd de behöver. Det är kommunerna som har det yttersta ansvaret för det, vilket framgår av 2 kap. 2 § socialtjänstlagen. Brottsoffer och våldsutsatta kvinnor uppmärksammas dessutom särskilt i lagstiftningen. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen ska socialnämnden särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Det gäller alla kvinnor, med eller utan funktionsnedsättning och oavsett vilken eventuell typ av funktionsnedsättning det handlar om. Mäns våld mot kvinnor är ett samhällsproblem som regeringen tar på största allvar och prioriterar högt. Den handlingsplan som hänvisar till är ett exempel på det och på hur regeringen valt att ta ett helhetsgrepp om problemet. Handlingsplanen omfattar, precis som lagstiftningen, alla kvinnor. Det är riktigt att personer med funktionsnedsättning kan vara extra utsatta i olika sammanhang, bland annat när det gäller våld. Likaså finns det andra grupper som också kan vara särskilt utsatta, till exempel utländska kvinnor, äldre kvinnor eller kvinnor med missbruksproblematik. Det är viktigt att det stora arbete som satts i gång genom handlingsplanen, och som pågår på bred front, tillgodoser alla våldsutsatta kvinnor, det vill säga även de grupper som jag nämnt. Därför uppmärksammas de särskilt i flera av handlingsplanens insatser. Två insatser riktar sig dessutom endast till personer med funktionsnedsättning. Det handlar dels om utbildningsinsatser, dels stöd till handikapporganisationernas arbete för att förebygga och ge stöd till dem som utsatts för våld. NCK inrättades formellt som nationellt . startade NCK:s nationella stödtelefon, den så kallade Kvinnofridslinjen, som är till för kvinnor som är utsatta för hot och våld. Linjen har öppet dygnet runt, och samtalen är gratis och syns inte heller på telefonräkningen. För döva kvinnor samt för kvinnor med nedsatt hörsel eller talförmåga finns, som interpellanten nämner, en texttelefon. Eftersom Kvinnofridslinjen inrättats har ännu inte någon uppföljning hunnit göras. I en kommande uppföljning är det emellertid viktigt att uppmärksamma hur Kvinnofridslinjen har fungerat för döva kvinnor. 47 (): Låt mig börja med att tacka för svaret. Jag har i denna interpellation valt att ta upp mäns våld mot döva teckenspråkiga kvinnor. Det har jag gjort för att jag vet att stödet och skyddet för den gruppen kvinnor, när de blir utsatta för våld och övergrepp, inte fungerar . När man diskuterar våld mot döva kvinnor är det viktigt att ta upp att döva kvinnor naturligtvis består av en mängd olika kvinnor. Det kan vara döva invandrarkvinnor, döva och synskadade kvinnor, döva med flera funktionshinder. De har olika jobb, olika utbildningar och lever olika liv. Det gemensamma för alla dessa kvinnor är rätten till stöd och trygghet på deras eget språk. Döva kvinnors eget språk är inte svenskan utan teckenspråket. Det är också viktigt att det finns kunskaper om dövkultur, om döva kvinnors villkor. För många döva kvinnor blir det en extra skam och belastning att av omgivningen ses som annorlunda på grund av dövheten. Något som vi vet och som också är viktigt att ta upp är det faktum att mäns våld mot kvinnor gör att det är kvinnan som skäms trots att det är mannen som utför våldet som ska vara den som skäms. På grund av skammen och rädslan drar sig kvinnorna för att ta kontakt med myndigheterna. De dövas värld är dessutom ganska liten. På grund av funktionsnedsättningen vad gäller att kommunicera, och eftersom de flesta av oss inte kan teckenspråk, umgås dessa kvinnor med andra som är döva och teckenspråkiga. De har ofta gått i samma skolor och är aktiva i samma föreningar. I en värld där alla känner alla kan det vara svårt, särskilt som kvinna, att synliggöra sig och söka hjälp när man är utsatt för våld. Dessutom har omgivningen ibland svårt att ta till sig att någon som de känner faktiskt utövar våld och övergrepp. Och även om man känner på sig att något inte är rätt har man inte riktigt modet att reagera. Det finns ingen permanent verksamhet för döva våldsutsatta kvinnor. Det finns en texttelefon vid en kvinnojour i , men det fungerar inte speciellt bra. Som jag sade tidigare är det inte svenskan som är språket för teckenspråkiga döva kvinnor. För en del, om än inte för alla, är det svårt att förstå och läsa svenska. Att då kommunicera om något så svårt och känsligt som att man är utsatt för våld och övergrepp fungerar inte. Även för dem som förstår och kan läsa text bra, för det kan många, är det ändå som att tala på ett främmande språk om de känsligaste saker. Ministern hänvisar till att det är kommunernas yttersta ansvar. Självklart är det så, och det är mycket bra. Även anser att kommunerna ska, inte bara bör, ge skydd och stöd åt våldsutsatta kvinnor och barn. Men jag anser att också staten har ett ansvar. När det gäller döva kvinnor är det inte någon stor grupp i . Det är inte någon stor grupp i storstäderna, och gruppen är ännu mindre på mindre orter samt mellanstora och små städer. Frågan är om man kan bygga upp den kompetens som är nödvändig vad gäller teckenspråkigt stöd på alla de ställen där den skulle behövas. Därför vill jag fråga ministern om hon delar uppfattningen att ett gott stöd till våldsutsatta döva kvinnor kräver att de kan få det på sitt eget språk, teckenspråket. Och hur ska vi i så fall nå dit? 48 Statsrådet (): Att stödet till våldsutsatta kvinnor är en prioriterad del av regeringens politik har vi visat genom att lägga fram en omfattande handlingsplan. Det är högprioriterat för denna regering att se till att stödet blir så fullgott som det bara är möjligt. Sedan pekar på komplikationer, exempelvis att för döva kvinnor är teckenspråk första språk, precis som det för många utländska kvinnor är ett annat språk än svenska som är modersmålet. Det skapar en komplikation eftersom det kan handla om ett litet antal, inte minst vad gäller små kommuner. Det är därför vi har byggt upp en verksamhet via NCK för att kunna svara mot det här behovet. Vi har verkligen tänkt på kvinnor med funktionsnedsättning och på utländska kvinnor. På flera ställen i handlingsplanen pekar vi på att stödet måste innefatta också de här grupperna. Låt mig nämna några av de punkter där vi särskilt tar upp det här i handlingsplanen. Till exempel finns det utvecklingsmedel till kommunerna för att tillgodose att det finns ett skyddat boende och att det finns kontakt. Vet man att det finns kvinnor med ett speciellt modersmål, också teckenspråk, i kommunen bör man kunna svara mot de behoven så gott som det bara är möjligt. Det finns som sagt utvecklingsmedel att söka. Det handlar om förbättrat kunskapsstöd till , som ska vara individuellt anpassat och tillgängligt för alla. Där nämner vi också kvinnor med funktionsnedsättning. Det handlar om att tillsynen måste titta just på hur kvinnor med funktionsnedsättning får sina behov tillgodosedda. Tillsynen är en väldigt viktig faktor när vi ska följa upp den nya handlingsplanen. Vi pekar särskilt på att vi måste titta på att de grupperna får sina behov tillgodosedda. Vi tittar på det när det gäller att få fram bedömningsinstrument som är kvalitetssäkrade. Där måste vi också specifikt titta på kvinnor med funktionsnedsättning. Vi tittar på det när det gäller utvärderingen och utvecklingen av arbete med våldsutsatta kvinnor och barn. Vi har gett IMS, socialt arbete, uppdraget att uppmärksamma vilka metoder och arbetssätt som används inom . Man möter de behoven hos kvinnor med funktionsnedsättning. Vi har verkligen tänkt på kvinnor med funktionsnedsättning av olika slag och med olika typer av funktionsnedsättning när vi har skrivit vår handlingsplan. Men vi är i början av genomförandeprocessen. Tyvärr har det inte funnits något gjort . har vi satt i gång ett stort arbete, skärpt lagstiftningen, gett tydliga anvisningar till kommunerna och tagit fram en metodhandbok som kan använda sig av, allt i syfte att kvinnor med olika tillhörighet i olika grupper alla ska kunna få sina behov tillgodosedda. Det handlar om äldre kvinnor, kvinnor med missbruksproblematik och kvinnor med funktionsnedsättning av olika slag. Där tycker vi att dessa insatser måste uppmärksammas och belysas särskilt. Dessutom har vi två insatser som vi riktar bara till kvinnor med funktionsnedsättning. Det handlar om att ge utbildning till personal som ger service och stöd till personer med funktionshinder. De är ofta de som finns nära de här kvinnorna och kan vara kanalen in till att våga ta kontakt. Det tror jag för min del är en väldigt viktig åtgärd. Dessutom ger vi stöd till handikapporganisationerna för att de ska kunna gå in i det här arbetet och stödja sina medlemmar. 49 (): Jag tycker att det är bra att det har kommit en samlad handlingsplan från regeringen, även om jag tycker att den hade kunnat bli ännu bättre om man hade tagit till sig några av förslag, till exempel om en handlingsplan för långsiktigt stöd till kvinnojourerna och konkreta åtgärder mot våld mot äldre kvinnor. Det nämns, som ministern sade, två insatser som riktar sig till kvinnor med funktionsnedsättning. Jag ska citera vad ministern skrev i svaret. Två insatser riktar sig dessutom endast till personer med funktionsnedsättning. Det handlar dels om utbildningsinsatser, dels stöd till handikapporganisationernas arbete för att förebygga och ge stöd till dem som utsatts för våld. Det har riktats kritik mot handlingsplanen. Jag tycker att det är lite synd att man inte är tydlig när man talar om mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Man osynliggör könet och talar plötsligt om personer. I handlingsplanen står det om både kvinnor och män. Det blir hela gruppen. Det är viktigt att vara tydlig när det gäller mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning, därför att det så länge har osynliggjorts att våld i nära relationer riktas mot kvinnor med funktionsnedsättning. Man har inte velat inse att kvinnor med funktionsnedsättning kan utsättas för våld och sexuella övergrepp. Man har inte velat inse att någon som man uppfattar som en person som ger ett bra stöd och lever med en kvinna med funktionsnedsättning kanske är den som utövar våldet och övergreppen. Man har inte velat inse att övergreppen riktar sig mot själva funktionsnedsättningen. Därför tror jag att det är viktigt att tala i klartext och inte prata om dem eller personer med funktionsnedsättningar utan om mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Jag skulle önska att vi tillsammans kunde hjälpas åt att synliggöra det här tydligt, för frågan är fortfarande kontroversiell. Jag skulle vilja komma tillbaka till mäns våld mot kvinnor som är döva och teckenspråkiga. Jag tror inte riktigt att man kan jämföra dem med kvinnor med andra språk. Det finns en kvinnojour som heter Terrafem och vänder sig direkt till kvinnor från andra länder. De har 40 olika språk , tror jag, som de kan erbjuda stöd och hjälp på. De jobbar och samverkar nationellt. Jag tror kanske inte riktigt att man ska utgå från att dövrörelsen själv ska orka dra i gång den här verksamheten. Jag tycker att man ska ta ansvar och tror att man kan göra det ganska lätt med ganska små resurser, men med väldigt bra ökat stöd för döva kvinnor, till exempel genom att Nationellt centrum för kvinnofrid, som är ett nationellt och har en nationell telefon, också skulle kunna ha kompetens för att ha en bildtelefon, där man på teckenspråk skulle kunna kommunicera med kvinnor från hela landet, ge stödsamtal och informera om vad det finns för resurser och stöd. Man skulle också kunna stötta kommunerna genom att ge kunskap om vad det innebär att vara döv. Jag uppfattar väldigt ofta brist på kunskap kring att teckenspråket är det första språket, och inte svenskan. Nästan alla människor som inte har kommit i nära kontakt med döva förutsätter att det går lika bra med skriven svenska som med teckenspråkigt stöd. Men det gör det inte. Skulle vara beredd att verka för att Nationellt centrum för kvinnofrid fick ett nationellt uppdrag och skulle kunna vara till stöd för döva kvinnor över hela landet? 50 Statsrådet (): Inte velat inse, sade upprepade gånger. Den här regeringen har vågat inse den stora problematik som finns i vårt land med våld och övergrepp i nära relationer. Det är precis därför vi har tagit fram handlingsplanen, som är det mest omfattande dokument som har presenterats på det här området under någon regering. Jag är väldigt glad över att vi har den på plats. Även om den har kommit till och det naturligtvis tar ett tag innan kommunerna börjar bli följsamma mot den nya lagstiftningen är det en rad insatser och en rad ekonomiska stimulanser som följer med för att vi ska utveckla det här, för att stödet ska kunna bli fullgott och möta alla kvinnors behov. Vi skriver naturligtvis att det även kan gälla män med funktionsnedsättning, för vi vet att de fallen finns. Det är viktigt att säga att utifrån aspekten om mänskliga rättigheter måste vi inse att det även där kan finnas behov av särskilt skydd. Men både och jag vet naturligtvis att merparten av dem som utsätts för våld i nära relationer är kvinnor. När det gäller konkreta fråga skulle jag vilja säga att Nationellt centrum för kvinnofrid, som är ett resurscentrum som fyller sin funktion väl, har fått vårt uppdrag att starta en kvinnofridslinje som vänder sig till kvinnor i hela landet. Precis som jag nämnde i mitt svar är den öppen dygnet runt. Det syns inte på telefonräkningen att man har ringt, och det tas inte ut någon avgift. Det här är en texttelefon, och det finns en skillnad mot bildtelefon. Tanken är att vi ska utvärdera texttelefonen inom rimlig tid. Men verksamheten har bara varit i gång några månader, inte ens . Därför är det rimligt att vi gör en utvärdering av befintlig verksamhet. Sedan måste man anpassa verksamheten, så att den svarar mot de behov som finns. Det blir intressant att titta på om Nationellt centrum för kvinnofrid uppfattar att det finns behov som de inte kan möta med nuvarande organisation. Det är en viktig och intressant utvärdering, men tiden är alldeles för knapp för att kunna göra den . Man får ha lite tålamod för att kunna göra arbetet på ett fullgott och bra sätt. 51 (): När jag talade om synliggörande menade jag inte bara regeringen i första hand. Det är först som frågan har kommit upp på allvar att kvinnojourer och stödet inte är tillräckligt för många kvinnor med funktionsnedsättningar. Det är fortfarande så att det inte är självklart överallt där människor med funktionsnedsättningar finns i intresseorganisationer och på andra ställen att lyfta fram frågan om mäns våld mot kvinnor. Det är precis som när det inte var självklart förut att det gällde alla kvinnor, utan man talade mer allmänt om våld. Det är svårt för den kvinna som är utsatt i nära relationer. Det är ett annat våld. Man lever eller har levt med den som utför våldet. Det är ett annat våld än det man råkar ut för på stan eller i krogkön. Man lever inte med den person som utsätter en för det våldet. Det är väldigt viktigt att vi synliggör detta. Det brister oerhört mycket. Det är oerhört viktigt när man utvärderar NCK:s texttelefon att göra det tillsammans med Dövas och de döva själva. De har väldigt bra kunskaper om vad som fungerar för dem och vad som inte fungerar. Dessa människor ska ha samma möjlighet till trygghet och träffa personal som kan det egna språket och få tala teckenspråk. Ska man få kvalificerat stöd för svåra övergrepp man utsätts för eller det trauma som blir efteråt behöver man kunna uttrycka sina känslor och det man upplevt på sitt eget språk. De som träffar en behöver veta att det finns en dövkultur, ett socialt liv och att man har gått på vissa skolor och känna till levnadsförhållanden. Även om döva människor är olika har de ändå mycket gemensamt. Det är också en viktig kunskap. Jag vill avsluta med att ställa en fråga till ministern. Vad tycker ministern att vi ska göra för att döva kvinnor ska få samma rätt till stöd, trygghet och skydd som hörande? 52 Statsrådet (): Med alla åtgärder som jag har räknat upp finns förutsättningar att kunna förbättra stödet väsentligt. Den här regeringen har lagt fram en handlingsplan där vi har tänkt in också kvinnor med särskilda behov som kan behöva speciallösningar för att behoven ska kunna mötas. Vi har gång på gång upprepat alla de förslag som jag nämnde. Jag tror inte minst att det blir viktigt med det utbildningsmaterial som ska ta fram. Det ska kunna användas både inom men också i utbildningar av olika slag. Redan på socionomutbildningen kommer det att finnas ett material att använda sig av för att tala om den här specifika problematiken. Det tror jag är väldigt centralt. Att ha kunskapen gör att bemötandet av de individuella behoven kan ske på ett mycket bättre sätt. Jag tror också att vi kan få en del positiva exempel genom de projektmedel som finns till handikapporganisationernas arbete både med att förebygga men också med att ge stöd till dem som har utsatts för våld. Just det förebyggande arbetet är så centralt. Där tror jag att handikapporganisationerna har en speciell uppgift för att möta sin specifika grupps behov men också för att få dem att våga ta kontakt när det har skett. För mig är det en självklarhet att man när man gör en utvärdering av olika verksamheter måste ta med de olika intresseorganisationerna i det utvärderingsarbetet. Det är de som bäst vet hur det har fungerat. Låt mig än en gång säga att det är en fullständig självklarhet för mig. Det är för tidigt att utvärdera texttelefonen som bara har varit i gång . Vi ska återkomma till en utvärdering och naturligtvis beakta de synpunkter som kommer fram vid det tillfället. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2007/08:662 om dopningskontroller utanför idrotten 53 Statsrådet (): har frågat justitieministern vilka åtgärder hon avser att vidta för att rättsläget beträffande dopningskontroller utanför idrotten kan klargöras.