prot · GW0949 · 2008-12-15 00:00:00 — har under sin uppväxt bollats mellan en missbrukande mamma och olika familjehem. När var berättade hon att hon gjorde första flytten . 14 gånger flyttades hon mellan sin biologiska mamma och olika familjehem. , , är hon, fru talman, placerad på ett behandlingshem. har hon omplacerats elva gånger. hade utelämnats och bollats fram och tillbaka på ett oacceptabelt sätt. Inget barn ska behöva bli utsatt för sådant här. Samhället måste ta sitt ansvar och ge trygghet och en fast tillvaro. Det hade varit möjligt om fått växa upp i en familj som varit beständig. 127 (): Först vill jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på de reservationer som finns i betänkandet. Mina allianskamrater, med i spetsen, har på ett mycket föredömligt sätt presenterat alliansens barnpolitik. Jag ska prata lite mer om anhörigstöd och anhörigvård som man kan säga berör de vuxna barnen. De av oss som har sina föräldrar i livet vet att de på något sätt också är barn. Låt mig få börja med att återge vad en anhörigvårdare säger i senaste nyhetsbladet från : Vi som vårdar våra nära och kära i hemmet dygnet runt har mycket gemensamt. Vi är lyckliga så länge vi orkar och vi ser att den vi vårdar har det så bra det går. Vår styrka beror ju på det. Vårduppgiften får inte bli tvungen utan helt frivillig, annars blir det ingen bra vård. Vi anhörigvårdare måste stå på oss och inte vara rädda för att säga vår mening. Ingen vårdform är vare sig bättre eller billigare än en väl fungerande anhörigvård. Det har hänt mycket när det gäller kunskapen om vad stöd till anhöriga som vårdar innebär. De farhågor som jag anförde när det gällde ryckigheten inom kommunernas anhörigstöd besannades. När Anhörig 300 avslutades och inte fortsatte att ge projektmedel avstannade många projekt och anhörigkonsulenterna minskade. Därför är de stimulansmedel som alliansregeringen nu tillför kommunerna viktiga och välkomna. Enligt budgetpropositionen pågår det ett omfattande utvecklingsarbete ute i landet. Så många som av kommunerna arbetar med att utveckla anhörigstöd. Det är den största andelen . Kommunerna måste se anhörigstöd som en viktig del av omsorgen och inte förlita sig på projektmedel. Anhörigstöd är en prioriterad fråga för alliansregeringen. Och Nationellt Anhöriga, som invigdes och som besökte utskottet, är en oerhörd tillgång i utvecklingsarbetet. Alla positiva signaler från regering och riksdag är viktiga för alla dem som vårdar en närstående. Äntligen har vi kommit så långt att anhörigvårdare med stolthet kan säga att deras vård av nära och kära är en del av den totala vården. , när medel till det treåriga projektet 300 beslutades, sågs anhörigvårdare som en grupp i samhället som hade varken ork eller resurser att göra sin röst hörd. Frågan om stöd till anhöriga gäller anhöriga i alla åldrar, också barn. Detta har varit en prioriterad politisk fråga för mig personligen under mina här i . Jag ser därför med glädje och tillförsikt fram emot den förändring i socialtjänstlagen som ska syfta till ett förtydligande av kommunernas ansvar att erbjuda stöd eller avlösning till dem som stöder eller vårdar en anhörig. Vi i riksdag ansvarar för lagändringen. måste de kommunala företrädarna inse allvaret och ta till vara de möjligheter som ges. En del inlägg i debatten om ökat stöd till anhöriga brukar handla om att nu tänker regeringen satsa mer vård och omsorg på de närstående. Sanningen är den att de anhöriga har tagit ett stort ansvar för vård av nära och kära men aldrig hörts eller synliggjorts i statistiken. Budgetpropositionen tar också upp de stora neddragningar som skett inom särskilda boenden, vilket gör att det i många av kommunernas korttidsboenden alltför ofta finns personer som behöver en plats inom särskilda boenden. Det har medfört att människor med rehabiliteringsbehov och även behov av växelvård inte får sina behov tillgodosedda. För att kommunerna ska kunna leva upp till ett av regeringens uppställda mål i äldrepolitiken, att man ska kunna leva ett aktivt liv och ha inflytande i samhället och över sin vardag, gäller det att involvera anhöriga i utvecklingsprocesserna. Forskning och erfarenhet från genomförda projekt visar entydigt på att det är nyckeln till ett lyckat anhörigstöd. Stödet måste vara individuellt eftersom behoven är så olika. Utifrån den vårdbehövandes tillstånd och anhörigvårdarens kunskap, önskemål och förmåga ska kommunerna erbjuda lämpligt stöd. Det kan röra sig om tekniska utrustningar, avlösning, hemtjänst men även avkopplingsresor, erfarenhetsträffar, kunskapshöjande seminarier med mera. Det är väldigt viktigt att stryka under att anhörigvård bygger på frivillighet. Jag skulle helt kort vilja tala lite om en annan sak som är oerhört viktig inom vård, omsorg och skola, nämligen kulturen. Vår äldreminister har i ett av sina tal reciterat en dikt av som jag tycker är så pass bra att jag vill förmedla den. Kultur är att arbeta, bo och bygga. Kultur är skrattet och gråten tillsammans. Kärleken, ömheten, vänskapen, Minnena, saknaden och sorgen. Kultur är att trösta och hjälpa. Kulturen låter oss se bakåt i tiden och känna samhörigheten med dem som gått före oss. Kulturen ger oss en hembygd och en historia. Kulturen låter oss drömma om framtiden. Kulturen ger oss hopp och längtan. Kulturen är fred på jorden och varsamhet med människor och natur. Kultur är stilla förundran och mod att leva. Kultur är tid, tid för varandra, tid för barnen, tid för arbetskamrater och vänner, tid att leva. Kulturen ger oss musiken och konsten. Filosofin, idéerna och idealen. Lagen och rätten, biblioteken, teatrarna, skaparglädjen och skönheten, fantasin och andakten, drömmarna vid lägerelden, dikten, sagan och sången. Den här dikten ger oss svar på frågan som många ställer och som är så svår att ge ett bra svar på, vad kultur egentligen är och vilken form av kultur som kan vara betydelsefull för människor. För den som har besökt ett äldreboende eller ett demensboende kanske några av er också har arbetat på ett demensboende som jag har gjort är det också att se glädjen eller gnistan tändas i ögonen när en äldre person med demenssjukdom känner igen någonting. Det kan vara en lukt, det kan vara en speciell maträtt. Forskningen visar att det är just klassiska uttryck som musik, konst, dans, böcker och så vidare som har särskilt stor betydelse för människors hälsa. Det är alltså inte allmänt ökad omvårdnad om vårdtagaren som ger de positiva resultaten. Vi vet att omvårdnaden i sig har stor betydelse för en god vård, men kulturen kan ge ytterligare en dimension i det arbetet. Ett exempel på hur olika människor ser på kulturella upplevelser visade sig på ett där de äldre fick välja mellan olika bilder för att ta ut den som de tyckte bäst om. Det visade sig att de äldre valde helt olika typer av bilder och att de associerade olika även till en och samma bild. Medan vissa kunde känna obehag av en bild kunde andra uppleva ett lugn och inre harmoni av precis samma bild. Upplevelsen av bilderna var något mycket individuellt. Likaväl som vård och omsorg anpassas efter patienters medicinska behov är det viktigt att även i möjligaste mån ge utrymme för vårdtagarnas kulturella behov. Låt mig därför sluta med att man som äldre också kan säga: Kulturen låter oss se bakåt i tiden och känna samhörighet med dem som gått före oss. 128 () replik: Jag kan hålla med om mycket som sade när det gäller stödet till anhöriga. Många anhöriga vill och kan göra en insats men behöver ett individuellt stöd som underlättar för dem att ta hand om sina äldre. Det är däremot viktigt att det ska vara hjälp som man själv vill ge. Det ska inte vara påtvingat på grund av kommunernas dåliga ekonomi. Det vore därför bra om man lyssnade på den borgerligt ledda SKL-ledningen som säger att det fattas 3 miljarder och 5 miljarder . Annars får kommunerna kanske svårt att leva upp till sitt anhörigstöd genom korttidsvård, växelvård och tillräckligt många äldreboendeplatser. Det var dock inte därför jag begärde replik. och jag har tidigare haft en diskussion om vård till papperslösa och gömda. En stor del av organisationer och befolkning har ställt upp bakom det kravet. Det har alldeles varit konserter, två i och en i , till stöd för rätten till hälso- och sjukvård för papperslösa och för att samla in pengar till denna vård som får göras på ideella grunder och utanför hälso- och sjukvården. ordförande och ordförande driver dessa krav aktivt med professionen som säger att man vill utgå från den medicinska etiken och vårdbehovet och inte från om de gömmer sig, är asylsökande eller svenska medborgare. höll med om att det var en viktig fråga och hoppades att den skulle lösas. undrar jag om frågan har förts framåt på något sätt. Kommer det att hända något här? 129 () replik: Jag och har tidigare diskuterat detta. vet mycket väl hur jag står i frågan om vård till papperslösa. Jag vet att regeringen arbetar med frågan och ser fram emot ett förslag om utredning. 130 () replik: Det är väl bara att konstatera att det tyvärr inte har rört på sig. Både och jag får försöka driva denna fråga så att regeringen kommer med ett konkret förslag. Människor far ju illa , inte minst de barn som inte har den rätt till hälso- och sjukvård för barnets bästa som de ska ha enligt . Jag vill också ta upp familjeåterföreningen. För mig rimmar det illa att kd som parti med en minister som är ansvarig för barnpolitiken skulle kunna acceptera att man antar en lag som ställer krav på försörjning och bostad innan någon som fått uppehållstillstånd som politisk flykting får ta hit barn. Vad jag har hört har talat om en övre gräns . i ett barns liv är oändligt. kan det hända mycket om man lever i en utsatt situation där till exempel en förälder från har fått uppehållstillstånd och man själv bor i och inte har möjlighet att försörja att sig. kommer föräldrar och barn väldigt långt från varandra. Om man är när man skils åt och när man får träffa sin förälder igen har en stor del av barndomen gått utan att man fått leva med sin förälder. Tycker och att det är rimligt att barn och föräldrar ska tvingas leva åtskilda på grund av försörjningskravet? Eller kan vi gemensamt försöka se till att detta aldrig blir verklighet i ? 131 () replik: Skillnaden mellan mig och är att hon tillhör oppositionen och jag majoriteten. Vi har inte för vana att diskutera en utredning som ska gå ut på remiss. Därför väntar jag med besked. Vi får se vilka förslag som kommer till . Då tar jag gärna en debatt med . 132 () replik: Jag kan hålla med om mycket av det som sade om vikten av att utveckla anhörigstödet och om vikten av kultur i äldreomsorgen. Det var dock en mycket bred definition av barnpolitik. Jag begärde ordet för att komma med en sakupplysning. sade att rustade ned anhörigstödet. Det är inte sant. Tvärtom, när jag hade ansvaret som minister fördubblades resurserna till anhörigstöd. Det var en ekonomisk prioritering som vi gjorde tillsammans med och . Jag är mycket medveten om att statsbidragen då liksom är helt otillräckliga i förhållande till de stora behov som finns. Jag vill ändå att rätt ska vara rätt. Vi rustade inte ned anhörigstödet. som minister fördubblades resurserna till anhörigstödet. 133 () replik: Vi hade en hel del interpellationsdebatter här i . Det stämmer att fördubblade stödet när var minister men fördubblade från vad? Anhörig 300 fanns , sedan drogs resurserna ned. När jag i interpellationsdebatter med den socialminister som var före varnade för de neddragningar som skedde i kommunerna togs det inte på allvar. Ja, fördubblade, men utifrån vad? Vi har prioriterat frågan. Regeringen prioriterar just stödet till anhöriga. Vi har tagit beslut i dessa frågor som aldrig vågade ta som minister. 134 () replik: Jag begärde ordet för att få rättelsen. Anhörig 300 var en projektverksamhet. Man hade förhoppningen att det skulle leda till att man utvecklade bra metoder, vilket man gjorde. Man hade också förhoppningen att det skulle bli en naturlig del i den kommunala verksamheten och budgeten, vilket det inte blev i tillräcklig utsträckning. Av det drog vi i regeringen tillsammans med och slutsatsen att vi måste utöka statsbidraget, vilket vi också gjorde. Det var, trots det, på en mycket låg nivå och inte alls i paritet med de stora behov som finns. Men man ska inte som stå och säga att vi nedrustade anhörigstödet som vi socialdemokrater hade regeringsmakten. 135 () replik: Jo, jag kan stå här och säga att man nedrustade efter Anhörig 300. Man vågade inte göra en förändring i socialtjänstlagen. Det handlar inte enbart om medel till projektutveckling, , utan man behöver följa upp med lagändring. Det vågar denna regering. Det vågade inte den dåvarande . 136 FINN (): Det kan vara lämpligt att avrunda denna intressanta debatt med att titta på utgiftsområdets enskilt största budgetpost, nämligen statens utgifter för läkemedel. Under punkt 1:14 i betänkandet tas den centrala frågan om läkemedelssäkerhet upp. Irrationell läkemedelsanvändning utgör en av de största säkerhetsriskerna alla kategorier för svenska patienter. Felaktigt läkemedelsutnyttjande utgör även en lika farlig som meningslös fördyring av våra skatteutgifter till den gemensamma solidariskt finansierade sjukvården. Förutom de uppenbara, ibland direkt livsfarliga, hälsoriskerna uppstår en fördyring inte enbart som en konsekvens av de onödiga extrakostnaderna för själva läkemedlen, utan i långt högre utsträckning av ökningen av indirekta kostnader för överflödiga sjukskrivningar, extra vårdkonsumtion med onödiga inläggningar i slutenvården som hindrar bättre behövande att komma till. Vi vet att läkemedel måste anpassas till den enskilda patienten i långt större utsträckning än vad som är fallet . Orsakerna till dagens irrationella läkemedelsanvändning består i eftersatt grund- och vidareutbildning av förskrivande läkare men lika mycket i en brist på implementering av de tekniker som och decennier finns framtagna för att med objektiva metoder undersöka och analysera hur en optimal läkemedelsanpassning till varje individ kan ske i vardagens kliniska möte mellan ansvariga, förskrivande doktorer och deras patienter. En alltför senkommen individuell anpassning av rätt läkemedel till rätt individ i rätt dos, i förekommande fall också i rätt anpassning till andra mediciner eller behandlingar som ges, ordinerat under rätt tidsrymd med rätt typ av uppföljningsstrategier för utvärdering av läkemedelseffekter och biverkningar är i stort vad problemet med det bristfälliga säkerhetsarbetet kring läkemedel fortfarande handlar om. En grundläggande anledning till detta missförhållande är att våra läkemedelsvårdande myndigheter och sjukvårdshuvudmän saknat ett politiskt ledarskap för att ökad individualisering och därmed rationell läkemedelsterapi slutligen ska vinna terräng i den kliniska vardagens rutiner. Problemets natur kan sammanfattas som en ideologisk låsning eller en politisk oinsikt parat med att kortsiktiga besparingskrav på läkemedelsutgifterna av akut kvartalsekonomisk karaktär fått styra de avgörande besluten. Det är då glädjande att alliansregeringen i årets budgetpropositionstext äntligen fokuserar på läkemedelssäkerhetens område och inte enbart ett värnande av apoteksmonopolets varande. I en arbetsgrupp tillsammans med Kommuner och Landsting och bearbetar nu alliansregeringen hur den långsiktiga läkemedelsanvändningen kan effektiviseras i syfte att öka patientnyttan och förbättra patientsäkerheten. Arbetsgruppen arbetar utifrån 16 föridentifierade punkter för att se över möjligheterna att förbättra styrning, uppföljning och användning på läkemedelsområdet, och ska summera arbetet i form av ett förslag till handlingsplan. Regeringen har också identifierat behovet av bättre kunskap om effekterna av läkemedel i klinisk vardag i det internationella perspektivet genom att under vårt ordförandeskapsår ha en konferens anordnad på samma tema. av passivitet med försummelse av en vinnande politisk vision av hur rationell läkemedelsanvändning ska kunna uppnås noterar vi alltså med tillfredsställelse att även visar både insikt och handlingsvilja i det föreliggande betänkandet på läkemedelssäkerhetsområdet. Varför man ändå landar i att tillsammans med socialisterna krampaktigt försvara apoteksmonopolet blir då tyvärr en antiklimax för det annars så uppskattade engagemanget i läkemedelsfrågan. roll för en rationell läkemedelsterapi har i många stycken gravt överbetonats. Vi har genomlevt en stor medial uppmärksamhet kring det regelrätta missbruk av läkemedel som drabbat den äldre befolkningen. var det en äldregrupp som hamnade i fokus, men om ingenting görs åt den strukturella felsynen på att patienter inte först och främst är ett kollektiv av grupper utan enskilda individer med unika individuella förutsättningar och därmed behov av läkemedel kommer snart andra patienter i blickfånget i debatten. Till dessa hör enskilda barn och ungdomar, enskilda kvinnor och män som på grund av könsskillnader upplever skillnaderna för läkemedelsrespons, enskilda individer inom till exempel etniska minoriteter där det också skiljer sig hur läkemedel fungerar. Det handlar till och med om välfärdssjukdomar som att renlevnadsmänniskor genom annan typ av kosthållning kan ha annan respons på läkemedel. Psykiskt sjuka och missbrukare tillhör riskpopulationen. Kroniskt kroppsligt sjuka av alla slag som har en rad komplicerade behandlingsstrategier kommer också att vara utsatta för riskmoment om vi inte individualiserar terapin. Med gällande system har man blundat för detta problem som gäller var och en genom att se till en idealiserad grupp, snarare än till de mycket mer variabla och individrelaterade effekter, verkningar och biverkningar som läkemedelsexponeringen av befolkningen i stort ger. Det unika individperspektivet kan man endast ta hänsyn till på rätt sätt i själva mötet mellan individ och sjukvård, vilket sker ute i sjukvårdsorganisationens verksamhet och inte bakom skrivbordsmöten på våra många myndigheter och organ i dagens struktur för detta. Det är därför hög tid att ett övergripande nationellt och därmed fortsatt politiskt regeringsinitiativ tas i frågan om hur en framtida rationell och individanpassad läkemedelsanvändning bör kunna utformas utgående från varje enskild patients behov och vårdgivares kompetens. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs justitieutskottets betänkande 2008/09:JuU1 Utgiftsområde 4 Rättsväsendet (prop. 2008/09:1 delvis). 137 (): Det är tråkigt för själv att hon inte är här. Det är nämligen hon som bäst av alla kan svara på varför svenskt rättsväsen har hamnat i sitt största underskott i historien. Det är synd. Det känns heller inte kul att kritisera någon som inte är här. Antingen har hon extremt goda skäl eller också anser hon inte att det här är tillräckligt prioriterat. Vi vet inte vilket. Det är hennes val. Vi kan bara konstatera att det är ett faktum att i budgetdebatten är inte med. Det är tredje budgeten som läggs fram. Vi kan konstatera att livet i opposition är lite lättare. Man slipper text-tv-eländet och att se vad som ska gå åt skogen . Ändå är det naturligtvis något som man inte ska eftersträva. Det är lite avbytarbänk över det. Det går inte att komma ifrån. På vårt område är det ändå lite speciellt. Jag kan konstatera när vi nu går in på vårt tredje år att det är våra lagförslag som genomförs på det sätt som sades innan. Vi tar tacksamt emot den ena propositionen efter den andra. Det är också så man bemöts i rättsväsendet. Det har jag att tacka för. Det tomrum som skapas kan man utan större problem fylla ut. Om vi nu skulle vinna valet om säger jag 2010 kommer det att kännas nästan som om det har varit . Allt vore alltså ganska enkelt om det inte vore för en enda sak, nämligen ekonomin. Det är huvudproblemet. Visst har vi en del åsiktsskillnader, men när man tittar på de propositioner som läggs fram är det mycket som handlar om rambeslut och så vidare från den socialdemokratiska regeringen. Det är bra. Vart är ekonomin på väg? Vi har alltså det största underskottet . Det övertogs en budget i balans 2006. Vi kan tala om miljoner och miljarder, hundratals hit och tiotals dit. Vi kan säga att vi satsade 5 miljarder. Ni kan säga att ni har satsat mer. Sedan kan man räkna på olika sätt. Det kan vi ägna oss åt. Men vi har ett gigantiskt problem tillsammans. Om jag säger om igen vi skulle vinna ärver vi detta. Det är så djupt oroväckande. Jag träffar representanter från rättsväsendet. De är djupt oroliga. Man kan numera inte komma till en rättegång utan att det pratas ekonomi. Man talar om varför poliser ska vara arrestvakter, varför civilanställda ska bli färre och om det klassiska att poliser ska sköta utredningar med pekfingervalsen. Detta blev resultatet. För att inte fastna i för mycket sifferexercis om miljoner och miljarder handlar det alltså om det största underskottet. Vi talar alltså om ett par tre miljarder . Jag kan konstatera att som vaknar har budgetunderskottet ökat med ett par miljoner. Det har det gjort under den här mandatperioden. Det är ett faktum. Jag har varit ombud i de mest hopplösa fall. Det är inte alltid lätt. Jag har full respekt för mina borgerliga kolleger och kamrater. Jag tycker att ni gör ett bra arbete. Ni har drivit på rättsfrågorna bra. Man kan inte heller säga att ni lyckats dåligt när det handlar om pengar. Ni har fått loss en hel del. Ändå ser det så fruktansvärt eländigt ut vid polisen, i Kriminalvården, inom åklagarväsendet och inom domstolsväsendet. Hur kan det komma sig att vi hamnat i den situationen? Ja, polis och åklagare vet, framför allt polisen vet. Det började redan i början genom att man från regeringens och sida inte tog tag i situationen. Jag om någon vet att om man inte har full kontroll jag gjorde själv misstaget i början när det gällde Kriminalvården är det som att öppna en kran. Så fungerar det. Jag kan förklara varför det är så, framför allt när det gäller polismyndigheterna. Vi har 21 myndigheter. De har en konkurrens mellan sig, och de konkurrerar också med RPS. De spänningar vi har i är ganska ringa jämfört med många andra länder där man har konkurrerande polisorganisationer. De spänningar som dock finns mellan myndigheterna, där man ständigt talar om att just den myndigheten måste ha mer vi på måste ha mer för vi har turistsäsong, vi i måste ha mer för vi har så långa avstånd, vi i måste ha mer för vi är trots allt huvudstad, vi i måste ha mer på grund av organiserad brottslighet och så vidare gör att man måste ägna sig åt detta. Det är just det som är grundfelet. Det går inte att göra som och ställa sig vid sidan och säga: får polisen ordna upp det här. Jag är djupt bekymrad. Vi är också djupt bekymrade, men det är som om hon inte har förstått att det är just hon som ska göra det, att det är hon som ska se till att vi inte hamnar i den här situationen. Jag varnade för att det nu är kaos, att det nu är kris. Det som hände var nämligen att dessa spänningar hade börjat få sådana former och revirstriderna börjat bli så starka att man missade det kanske allra viktigaste, att bekämpa brott. Nej, sade , det är ingen fara. Det är bara dumheter från sida. Det här är inget att bry sig om. Det är inte alls någon kris. Det är ingen fara. Sedan ringde länspolismästare och andra till mig, även facket, och sade: måste du göra någonting. Jag sade att jag tyvärr inte kunde det eftersom jag nu var i opposition. De fortsatte: Men gör någonting! Du kan väl i alla fall tala med dem på . Det kommer att gå åt skogen. Nej, sade . efter att hon senaste gången sade att det inte är någon kris avgick . Då avgick rikspolischefen. Det hade då gått så långt att den kris som inte var någon kris ledde till att rikspolischefen avgick. Vad hände sedan? Jo, det blev ett sju månaders vakuum med en utmärkt person från som jag känner väl; vi har rest mycket tillsammans. Det är en utmärkt, mycket bra person.