prot · GV09121 · 2008-06-03 00:00:00 — Här ska finnas ett antal organisationsenheter, till exempel högkvarter, livgarde, marinbas, 21 och Försvarsmusikcentrum. Instruktionen reglerar till en mindre del Högkvarterets organisation. I övrigt är det Försvarsmakten som själv bestämmer enheternas organisation, till exempel vad gäller Försvarsmusikcentrum. Enligt instruktionen ska Försvarsmakten medverka i statsceremoniel. Det innebär bland annat att spela och paradera vid ceremoniella evenemang. Att kunna genomföra statsceremonier är en angelägen uppgift för Försvarsmakten, men det är Försvarsmakten som bestämmer vilka orkestrar man behöver för det, vilka orkestrar som ska finnas inom Försvarsmusikcentrum och på vilket sätt uppdraget om statsceremonier ska genomföras. Jag vill återigen säga att jag har stor respekt för de lokala ledamöternas engagemang för sin lokala verksamhet. Men det jag som försvarsminister måste värna i första hand är försvarsförmåga, och den får inte heller hotas av en underbalansering av budgeten som gör att man tvingas till snabba stopp i verksamheten på ett sätt som är väldigt negativt för försvarsförmågan. Detta är en fråga som ligger inom ramen för delegeringen av beslutanderätten och ansvaret till Försvarsmakten. 130 (): Jag kan bara beklaga att försvarsministern använder en tydlig retorik. Han svarar inte på frågorna. Jag tycker att det är väldigt tråkigt. Jag tror att folk förväntar sig att få ett svar på detta. Jag återkommer till det jag sade tidigare, nämligen att det inte finns någon partipolitisk del i detta. Man skulle kunna komma överens. Ministern skulle kunna ge en väldigt tydlig signal. Det är nämligen så att jag anser, och säkert de flesta som hör detta ute i stugorna, att om man inte lägger sig i en fråga accepterar man den också. Försvarsmakten hemställde att man ska få besluta själv i allt, och det ska regeringen ta ställning till . Det ska bli intressant att se var det beslutet landar. Jag blir ytterst orolig när jag hör försvarsministerns argumentation här. Man släpper allt. Är det så jag ska tolka det? Då blir jag bekymrad. Det kan jag säga. När det gäller detta med ökade kostnader har ministern tydligen inte lyssnat på mitt inlägg. Jag undrade om det inte är bra om de professionella kan visa en besparing på . När det gäller Marinens musikkår handlar det om resor och traktamenten, och kostnaden uppgår inte ens till av de ungefär 25 miljoner som man lägger på musikverksamheten. Resten finns i byggnader, verksamhet och staber här i . Lokalerna i står kommunen för. De kostar inte en krona, försvarsministern. Har jag inte tydliggjort var besparingarna finns? Eller rättare sagt: Har vi inte tydliggjort var kostnaderna kommer att uppstå? Jag ber faktiskt om ett svar på detta. Musikkåren var med när en tragisk dödsolycka skedde som drabbade en nära vän och officer. De hedrade detta. Det är det man kommer ihåg. De var professionella och fanns på plats. Det är det jag vill att de kvinnor och män som finns ute i krigszonerna i ska få uppleva om det händer någonting. I sorgen ska de få känna glädje, försvarsministern. 131 Försvarsminister (): Jag svarade visst på den fråga som ställdes i interpellationen. Den handlade om jag ska ta initiativ till en avveckling av Marinens musikkår, och svaret är nej. Det är ett entydigt svar. Jag har också redogjort för var frågan ligger och vem som bär ansvaret. Det ligger inom Försvarsmakten själv genom delegeringen av både ansvar och beslutanderätt. Jag har ingen anledning att utesluta några lösningar i den här eller andra liknande frågor. Men jag ser också hur Socialdemokraterna ägnar sin kraft här i åt att skjuta på alla föreslagna besparingar och på hela arbetet för att få ekonomin i balans. Företrädarna här hävdar att hela frågan är felställd. Man ska inte ägna sig åt detta. Det är inte ett ansvarstagande. När det dessutom kombineras med att man lägger 7 miljarder mindre på försvaret men åker land och rike runt för att värna varje materielprojekt, varje ort där Försvarsmakten är verksam, allt det nuvarande men inget blir det mycket problematiskt. Jag avslutar den här debatten med att säga samma sak igen. Jag har svarat på frågan. Jag har ingen anledning att ta något sådant initiativ som antyds i interpellationen och har heller inte gjort det. Det är en fråga som ligger helt inom Försvarsmakten att ansvara för, besluta om och lösa. Jag utesluter inga lösningar, och jag tror inte att någon annan gör det heller. Det är nödvändigt att det blir en balans i Försvarsmaktens ekonomi på förbandsanslaget. Där kan Socialdemokraterna vara långt mycket mer ansvarstagande och konstruktiva än vad man är här i kammaren . Om man läser igenom de interpellationer jag besvarar och de skriftliga frågor jag får ser man hur den samlade bilden av Socialdemokraternas försvarspolitik ser ut. Det handlar inte om att värna försvarsförmåga eller kvaliteten i internationella insatser utan om att värna det bestående. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 22 § Svar på interpellation 2007/08:685 om vapenfrias rättigheter 132 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de som önskar vapenfri tjänstgöring garanteras denna rätt även när värnpliktssystemet reformeras för att öka graden av frivillighet. Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté (Fö 2008:01) med representanter från samtliga riksdagspartier som ska föreslå vilka lagändringar och övriga åtgärder som behövs för att möjliggöra frivillig rekrytering och utbildning av sådan personal som tjänstgör enligt lagen om totalförsvarsplikt. Kommittén ska även överväga under vilka förhållanden pliktsystemet bör tas i anspråk. Resultatet ska redovisas . Enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt gäller rätten att vara vapenfri för personer som kan antas ha en så allvarlig personlig övertygelse rörande bruk av vapen mot annan att denna övertygelse är oförenlig med tjänstgöring som är förenad med bruk av vapen. Rätten att vara vapenfri hänger samman med plikten att tjänstgöra. Det innebär att frågan inte är lika aktuell om frivillig rekrytering och tjänstgöring kan användas. Regeringen har inte uttryckt att rätten att vara vapenfri på något sätt bör inskränkas för det fall att plikten måste tillämpas igen. Frågan om hur rätten att vara vapenfri bör säkerställas i ett förändrat system ligger inom ramen för uppdraget till den parlamentariska kommitté som utreder totalförsvarsplikten. Jag ser ingen anledning att föregripa kommitténs arbete i denna fråga. 133 (): Jag vill naturligtvis börja med att tacka försvarsministern för svaret. Det är särskilt glädjande att ministern framhåller att regeringen är tydlig med rätten att vara vapenfri och att den rätten inte på något sätt bör inskränkas i den händelse att plikten måste tillämpas . Jag har i min interpellation lyft fram vikten av att bibehålla och säkra den här möjligheten till vapenfrihet. Möjligheten att vara vapenfri är en rättighet som det är av största vikt att vi slår vakt om. har fått i uppdrag att föreslå åtgärder för att möjliggöra frivillig rekrytering och utbildning av personal som tjänstgör enligt lagen om totalförsvarsplikt. Möjligheten att vara vapenfri är en rättighet som måste värnas och bevaras. Det handlar här om flera viktiga signaler som en demokratisk stat ger sina medborgare i frågan om demokratiska rättigheter och om att ett personligt ställningstagande verkligen respekteras. Detta är en gest från samhället att vi har rätt till tanke- och åsiktsfrihet, vilket naturligtvis är grundläggande fundament i sammanhanget. Det är också av största vikt att rätten att vara vapenfri fortsätter att gälla under samma premisser trots de kommande ändrade förutsättningarna. Det är avgörande att det personliga ställningstagandet inte nekas rätten att existera. kommer, precis som ministern påpekar här, civilpliktsutbildningarna att läggas ned i samband med pliktutredningarna och den omvälvande förändringen inom försvaret. Det sker med anledning av att enligt Försvarsberedningens rapport inte har något militärt hot mot sig. Att kunna erbjuda ett alternativ för dem som vägrar att använda vapen medför en lucka att täppa igen där totalförsvarspliktiga annars kunde ha ansökt om vapenfrihet för att med det slippa fullgöra sin plikt, men det handlar i minst lika hög grad om att staten bör ta vara på den samhällsresurs som de vapenfria utgör vid höjd beredskap eller krig. Min direkta fråga är därför om försvarsministern kommer att bevaka den här specifika frågan om rätten att vara vapenfri så att den kommer att förbli oinskränkt även i den nya, framtida försvarsorganisationen när värnpliktssystemet kommer att reformeras i syfte att öka graden av frivillighet. 134 Försvarsminister (): Jag kan börja med att berätta att jag träffade och hörde deras synpunkter. Jag kan också konstatera att det efterhand bildas en ny förening, föreningen , som kan och kommer att vara en möjlig remissinstans för en kommande pliktutredning för att säkerställa att synpunkter kommer in också den vägen. Samhället bör ta till vara även civilpliktiga i händelse av höjd beredskap eller krig, men som den säkerhetspolitiska situationen ser ut finns det inget behov av fortsatt utbildning med plikt för det civila försvaret. Det finns en koppling mellan rätten att ha vapenfri och civil plikt genom att de män som velat har haft möjlighet att genomföra en lång civilpliktsutbildning i stället för värnpliktsutbildningen ofta till och med längre. Det är viktigt att komma ihåg att långt ifrån alla som har genomgått civilpliktsutbildning har gjort det därför att de varit vapenfria. ser utbildningsbehoven i det civila försvaret mycket annorlunda ut än de gjorde för bara . Som en konsekvens av utvecklingen har de långa civilpliktsutbildningarna en efter en kommit att upphöra. kommer ingen lång civilpliktsutbildning att genomföras. kan naturligtvis behoven komma att se annorlunda ut, och därför har regeringen sagt i direktiven till att lagstiftningen måste vara användbar på oavsett vilka förändringar som kan inträffa, till exempel i fråga om det säkerhetspolitiska läget. Även om utbildningen i dagens situation kan ske med frivillighet har regeringen slagit fast att en totalförsvarsplikt i någon form bör finnas kvar. Det är nödvändigt för att säkerställa att vi ska kunna möta en förändrad säkerhetspolitisk situation eller ett väpnat angrepp eller skydda vår befolkning i ofärdstider. Regeringen har också sagt i direktiven till att utgångspunkten ska vara en sammanhållen lagstiftning för det militära och det civila försvaret. Lagstiftningen måste ytterst vara utformad efter de uppgifter som det civila försvaret och det militära försvaret ska lösa under höjd beredskap. Regeringen har alltså varit mycket tydlig när det gäller att utredningen ska beakta behovet av civilpliktiga även om situationen skulle komma att förändras . 135 (): Frågan om den fortsatta möjligheten till vapenfrihet har många dimensioner. Det är också därför jag har velat lyfta fram den här frågan i den här interpellationsdebatten. I dagens kan vi läsa om en 19-årig man från som trodde att tjänsten som brandman vid Lv 6 var vapenfri, precis som han hade önskat. Det visade sig att den inte alls var det. 19-åringen säger i förhör, enligt dagens tidning, att han vid mönstringen särskilt bad om att han inte skulle behöva bära vapen under sin tjänstgöring i det militära. Han fick därefter besked om att han hade blivit placerad som brandman vid Lv 6. Det tyckte den unge mannen lät bra och utgick från att det gällde vapenfri tjänst. Efter att ha tilldelats en Ak 4 och upplevt sig, som han själv säger, tvingad att delta i ett flertal skjutövningar avvek 19-åringen från regementet. Den här unge mannen är nu informerad om att han gjort sig skyldig till brott mot totalförsvarsplikten och riskerar fängelse för att han vägrar inställa sig på kompaniet för vapentjänstgöring. Det här dagsaktuella exemplet lyfter fram frågan om det mycket viktiga informationsansvaret, som måste säkerställas även fortsättningsvis. har, precis som ministern påpekar, jobbat aktivt för rätten att vara vapenfri, för att kunna bistå med juridisk hjälp samt för att granska beslut gällande rätten att vara vapenfri. kommer rådet att lägga ned sin verksamhet. Det är glädjande att vi nu har någon form av säkerställan om den verksamhet som ägnat sig åt. Det finns emellertid stor risk för att det fortsättningsvis kommer att leda till mindre juridisk hjälp, bristfällig och möjligtvis också godtycklig information om möjligheten till civilpliktsutbildningar och även en mer godtycklig granskning av besluten för dem som önskar söka vapenfri tjänst. Mina följdfrågor till ministern är därför: Hur kommer ministern att försäkra sig om att det även fortsättningsvis kommer att förmedlas objektiv och bred information till de värnpliktiga om möjligheten till vapenfri tjänstgöring så att vi slipper ett nytt Hallandsfall i fortsättningen? Hur kan en objektiv granskning av beslut säkerställas ? Vem kommer att ersätta det stöd som bland annat gett i form av juridisk hjälp? 136 Försvarsminister (): Låt mig börja med att säga att frågan kommer att hamna i ett helt annat läge när frivillighet blir grund för uttagning. I ett sådant system är det alldeles självklart att det, av många olika skäl, är nödvändigt att informationsverksamheten fungerar väl, att man har kommunikation och för resonemang med målgruppen och även arbetar för att skapa motivation hos målgruppen så att vi får soldater som är välmotiverade och har perspektiv på internationella insatser redan från den dag de söker sig till försvaret, alltså har ett helhetsperspektiv. Då kommer också dessa frågor i ett annat ljus än de varit tidigare. Jag vill gärna säga att det i varit fråga om ett särskilt ansökningsförfarande som jag menar ska respekteras. Man har kunnat söka vapenfrihet när som helst, men processen måste respekteras. Lagen gäller så länge den ser ut som den gör. Sedan har vi en pliktutredning i gång för att modernisera det svenska rekryteringsförfarandet och se över lagen om totalförsvarsplikt. Den har sin bakgrund i en annan tid. Det militära och civila försvaret hade tidigare behov av att grundutbilda i princip alla män i en årsklass. är det fråga om grundutbildning av i genomsnitt 8 500 kvinnor och män. Det fina med frivilligheten är att vi då kommer att behandla män och kvinnor på samma sätt. För det civila försvaret finns inget behov av utbildning . Utbildningen av flygplatsbrandmän upphörde , av kommunala räddningsmän 2005 och sker den sista utbildningen av civilpliktiga kraftledningsreparatörer, kraftverksoperatörer och ställverksreparatörer. talar vi mer om samhällets samlade krisberedskap än om det civila försvaret. Åtgärderna för det har successivt reducerats. ligger fokus i stället på att stärka samhällets förmåga att klara extraordinära händelser och kriser i fred. Genom att stärka samhällets beredskap tillgodoser vi även den grundläggande förmågan inom det civila försvaret. Vi kan inte, och ska inte, använda pliktlagen för att klara den sortens behov. Det är också ett av skälen till att regeringen tillkallat en särskild utredare, , som har i uppdrag att lämna förslag gällande den frivilliga försvarsverksamhetens framtida inriktning och uppgifter. Direktiven fokuserar inte bara på själva försvaret utan även på samhällets krisberedskap i vid mening, och det är en viktig förändring. Vid hantering av allvarliga kriser i fred finns ett behov av förstärkningspersonal hos såväl statliga myndigheter och bolag som hos kommuner och landsting. Erfarenheterna av frivilliga insatser har varit mycket positiva. Det finns också ett omfattande frivilligt engagemang som måste tas till vara. Man vill göra en insats. Utredaren ska därför klarlägga hur den frivilliga försvarsverksamheten bör förändras för att svara mot dagens och framtidens behov. Han kommer att göra det fram till då han lämnar sitt betänkande till oss. 137 (): Jag tackar för det svaret. Det var uttömmande och innehållsrikt. Lagen om totalförsvarsplikt kan uppfattas som kränkande av den personliga integriteten. Jag vet att det finns de som uppfattar den på det sättet, alltså att man tvingar män att göra något som de kanske inte vill och trots att de inte gjort sig skyldiga till någon uppenbart brottslig aktivitet. Ur den synpunkten är det naturligtvis välkommet med en förändring. Det är nödvändigt eftersom samhället förändrats ordentligt sedan allmän värnplikt infördes. Jag tycker att har handskats med balansgången och respekten för dem som önskar göra vapenfri tjänst på ett förhållandevis klokt sätt fram till . Civilpliktsutbildningarna och möjligheten till vapenfri tjänstgöring har befriat män som haft samvetsbetänkligheter beträffande vapentjänstgöring. Granskningar har gjorts och beslut fattats av , som kunnat bevaka och granska detta. Ingen har naturligtvis rätt, eller möjlighet, att bedöma den personliga integriteten. Jag tolkar försvarsministerns svar så att vi kan ha goda förhoppningar om hur denna fråga kommer att hanteras. Regeringen kommer även fortsatt att värna de enskilda individernas önskemål trots ett förändrat försvar. Den respekten är oerhört viktig när vi går in . 138 Försvarsminister (): Pliktlagar är en inskränkning i individens frihet men kan motiveras av behovet för landets säkerhet. Mycket av den diskussion som varit har skett mot bakgrund av det totalförsvar som tidigare fanns i då vi stod under ett mer eller mindre starkt invasionshot. Vi behövde mobilisera hela vårt samhälle, hela vår stat, för att kunna värna säkerheten i då vi levde i ett delat med en kommuniststat i öster. Icke desto mindre är det så att så länge det finns en plikt att genomföra militär grundutbildning måste också rätten till vapenfrihet finnas. vill jag säga att frågan blir mycket liten och av begränsad karaktär i ett system där frivillighet utgör grund för uttagning. Man kommer att göra allt man kan för att söka väl motiverade soldater som kan delta både här och på bortaplan. Exakt hur rätten till vapenfrihet kommer att se ut i morgondagens system ligger inom den pågående uppdrag. Enligt den information jag har från utredningens ordförande kommer man att specifikt titta på hur rätten till vapenfrihet kan påverkas i ett förändrat system. Där får vi dock ge oss till tåls lite grann, och jag, eftersom utredningen redovisar sitt slutbetänkande . Överläggningen var härmed avslutad. 23 § Svar på interpellation 2007/08:688 om svensk stridsstyrka och 139 Försvarsminister (): har frågat mig om jag avser att verka för att sätter upp en stridsgrupp även och och huruvida det är min avsikt att ska vara en ledande nation för båda dessa styrkor. Den nordiska stridsgrupp som står i beredskap ska kunna användas som ett krishanteringsinstrument av EU. Styrkan har mycket god förmåga att lösa de uppgifter som kan komma att ställas. Det är regeringens uppfattning att ska tillhöra kärnan i det europeiska samarbetet och vara pådrivande i utvecklingen av unionen som utrikes- och säkerhetspolitisk aktör. målsättning är att bidra aktivt till utvecklingen av EU:s förmåga att genomföra insatser till stöd för internationell fred och säkerhet inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Som regeringen meddelat i skrivelse 2007/08:5 har vi därför till EU anmält vår avsikt att ställa upp i en ny beredskapsperiod . avser att vara ledande nation, och även avser , , och att delta i stridsgruppen. Vår beredskapstid har gett oss många erfarenheter vilka kommer att tas om hand för att ytterligare utveckla vår internationella förmåga . Vårt deltagande i stridsgruppen har bidragit positivt till den pågående omställningen från ett invasionsförsvar till ett insatsförsvar. Ett utvärderingsarbete kommer att genomföras såväl nationellt som med de övriga deltagande länderna i NBG 08, i syfte att samla erfarenheter och använda dem i verksamheten. De erfarenheter som dras ska bidra till att ytterligare utveckla stridsgruppen till kommande beredskapsperiod . frågar om jag avser att verka för att ska sätta upp en stridsgrupp även och om jag i så fall avser att verka för att ska vara ledande nation för denna också. För mig är det naturligt att även ska bidra till EU:s snabbinsatsförmåga inklusive EU:s stridsgrupper. När och i vilka former detta ska ske har vi ännu inte utrett, varför något konkret förslag om en nordisk stridsgrupp även inte föreligger för tillfället. Regeringen har fortlöpande informerat om arbetet med såväl den nordiska stridsgruppen som den för och kommer även fortsättningsvis fortlöpande att hålla informerad om arbetet. 140 (): Man kan nästan säga: Äntligen får vi resonera om det här! Orsaken till att jag skrev denna interpellation var att jag läste en debattartikel i tidningen. Det var från som hade skrivit den. Han insinuerade att vi skulle ha en styrka både 2011 och 2014, vilket gjorde mig lite förvånad. Jag var tvungen att ta reda på vad som egentligen föreligger. Jag är tacksam för svaret. Det var mycket bra att få ett svar. Jag har suttit på min kammare och räknat hur många vi har i våra utlandsmissioner just . Vad gäller har vi 200 personer, killar och tjejer. Förmodligen blir det en utökning med 20 till. Det är ett förslag i alla fall. Jag hade trott på en reducering där, men så är det inte. I Kosovo har vi drygt 300. I har vi strax under 400. Lägger vi ihop det här har vi alltså 900 soldater ute på olika ställen. Sedan har vi några småmissioner också. Fördubblad förmåga har vi precis slutdebatterat i försvarsutskottet. Det ärendet är på väg hit upp i kammaren för beslut. Det var då jag studsade på Battlegroup. Är det antalet huvuden vi pratar om? Det hoppas jag inte. Eller är det materialet, kunskapen eller forskningen? Vad är fördubblad förmåga i förhållande till det vi redan har? Är det dubbelt så många i de missioner vi har, eller är det dubbelt så många runt Battlegroup? Det här skapar lite bekymmer i huvudet på mig. Jag har precis läst anteckningar från Gaercmötet, som försvarsministern har varit på. Jag ser där att det fortfarande saknas force protection. Det saknas taktisk flygtransport. Det saknas en strategisk reserv. Vi vet också att det saknas helikoptrar, logistik och Medevac. Det är en hel del saker. Men vad är det då som gör att vi inte kan använda Battlegroup, som står i beredskap? Det är inte första gången den står i beredskap. Det har varje grupp fått göra. Ingen har ryckt ut . Varför blir det inte det skarpa läge där vi kan trycka på knappen och säga: är det att åka! Är det något fel? Kanske det är så att de är för tungt utrustade och därför inte användbara? Jag trodde att vi skulle använda dem i innan vi satte in den styrka vi satte in. Men någonting hände. Det kanske är att de är för tunga. Eller är det så att de inte är efterfrågade alls? Och varför ska vi då sätta upp en till styrka 2011, förmodligen av samma storlek som den vi redan har? Jag tycker att det här är frågor vi måste fundera över. Från början sade vi att det skulle vara 1 500 personer i varje battlegroup. är vi uppe i nästan det dubbla, 2 850. Det är otroligt många fler. Men är detta inte användbart. Det är tio dagars beredskap. De kostar jättemycket pengar, och dessutom vet jag, eftersom jag har pratat med dem , att de vill ut och göra nytta. Vad är det som gör att de inte kan? Ändå ska vi sätta upp en till, och kanske ytterligare en. Vad är det som försvarsministern i så fall tänker förändra? Går det att göra någonting så att de också kan komma till nytta? Det skulle jag vilja veta. 141 Försvarsminister (): Först vill jag bara säga att jag tycker att det är härligt frigörande att få en försvarsdebatt som handlar om riktiga försvarsfrågor. För det vill jag rikta ett tack till . Det är inte regionalpolitik eller spel, utan riktiga försvarsfrågor som spelar roll på riktigt. Låt mig börja med den fördubblade förmågan. Till att börja med fördubblar vi finansieringen för de internationella insatserna.