prot · GW0932 · 2008-11-20 00:00:00 — Hur kan fred och frihet spridas till alla människor på jorden? Hur kan både vardagliga lokala liksom mer svårgripbara globala miljöhot åtgärdas? Det finns stora uppgifter för EU som ligger och väntar och som har gjort det länge nog . Det är för att kunna ta sig an de utmaningarna som EU behöver en ny regelbok för hur beslut ska fattas inom EU och inom vilka politikområden som EU ska fatta beslut. Vi socialdemokrater anser att ska godkänna Lissabonfördraget om EU:s arbetsformer. De fördrag som gäller är inte anpassade för det utvidgade EU som består av 27 medlemsstater. Ännu mindre fungerar dagens regler när ytterligare länder beviljats medlemskap efter de förhandlingar och förberedelser som pågår just . Med Lissabonfördraget blir det lättare att fatta politiska beslut, och vi menar att det ger EU bättre möjligheter att arbeta med utvidgningen, kunna samlas kring en klimatuppgörelse, stimulera tillväxt och jobb samt bygga ett socialt rättvist . Det nya Lissabonfördraget är bättre än det nuvarande . Därmed inte sagt att det skulle vara perfekt. För att utveckla EU och bygga ett socialt krävs arbetsformer som är anpassade efter unionens storlek. På en rad viktiga områden har det nya reformfördraget fördelar jämfört med det nu gällande. Det stärker EU på viktiga områden som energi, klimat och kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Även för jämställdhetsarbetet flyttar Lissabonfördraget fram positionerna. I stadgan om mänskliga rättigheter som blir juridiskt bindande slås i artikel 23 fast att jämställdhet ska säkerställas på alla områden. Dessutom pekas det på möjligheten till vad som i praktiken är positiv särbehandling för att uppnå jämställdhet. Lissabonfördraget stärker öppenheten, inte minst i ministerrådet, och demokratin i hela EU. Det möjliggör en fortsatt utvidgning av EU, stärker de nationella parlamentens inflytande och förtydligar den nationella suveräniteten, särskilt vad gäller välfärden, vilket är viktigt för oss i . EU har åstadkommit en fredlig och ekonomisk utveckling som bara för en generation sedan tedde sig som en ouppnåelig dröm. En kontinent som varit sargad av konflikter och krig har ett samarbete som innebär att vi delar varandras problem och framgångar. finns det dock klyftor i både ekonomiskt välstånd och demokratisk utveckling som delar . Utvidgningen måste fortsätta. EU har genomfört flera utvidgningar, och fler länder, inte minst och länder på , står på tur. Både för att den utvidgning som redan har skett ska lyckas fullt ut och för att kommande utvidgningar ska kunna fungera är Lissabonfördraget viktigt. 27 länder kan inte arbeta effektivt i ett regelverk som huvudsakligen härstammar från den tid för då sex nationer bildade det som är EU. EU:s stora utrikespolitiska styrka är unionens bredd av verktyg för att åstadkomma förändring. Det handlar om handel, bistånd, diplomati, krishanteringsresurser med mera. En ökad samordning av alla dessa verktyg stärker EU:s utrikespolitik. Det är viktigt att EU kan agera gemensamt på utrikes- och säkerhetspolitikens område. Vår europeiska röst i världen förstärks, och ett samlat EU är en viktig aktör. När EU agerar enigt och starkt har det visat sig att EU också förmår göra skillnad, som när EU lyckades hindra att ett inbördeskrig bröt ut i . EU kommer inte att bli någon supermakt, men det är bra att EU:s utrikespolitik utvecklas och att EU kan vara en maktfaktor. Det behövs inte minst för att politiskt försöka balansera , även om vi har stora förhoppningar om att få se ett nytt . Men det behövs, som sagt var, en balans i världspolitiken. Alla de som brukar kritisera agerande på den världspolitiska scenen borde välkomna den här utvecklingen. EU är också ett föredöme. Runt om i världen kan vi se hur andra regionala samarbeten växer fram och växer sig starkare. Nyfiket sneglar dessa på hur vi arbetar inom EU och hur vi har uppnått de framgångar vi har nått. EU-samarbetet är långt bättre än det rykte vissa vill sprida, men det innebär inte att det är vare sig perfekt eller färdigt. Vi måste fortsätta att utveckla samarbetet och dess arbetsformer. Därför är det viktigt med Lissabonfördraget. Det stärker den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken genom tydligare struktur och organisation. Bland annat kommer man att inrätta en post som hög representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. Denna person kommer att vara ordförande i rådet för utrikes frågor men också vice ordförande i kommissionen med ansvar för de yttre förbindelserna. Enhällighet kommer fortfarande att vara huvudregel för beslutsfattandet om unionens utrikes- och säkerhetspolitik, men i vissa fall kommer också kvalificerad majoritet att kunna tillämpas, dock aldrig i frågor med militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Det har varit en hörnsten i socialdemokratisk utrikespolitik att det internationella samfundet har ett huvudansvar för internationell fred och säkerhet. I 8 kap., artikel 52, ges direkt stöd för regionala avtal eller att en regional organisation som EU ska behandla angelägenheter rörande upprätthållandet av just internationell fred och säkerhet. EU har utvecklats till en global aktör och bör samarbeta med och stödja FN. Att stärka EU:s kris- och konflikthanteringsförmåga också utanför EU:s gränser och att denna förmåga ställs till FN:s förfogande är en utveckling vi socialdemokrater aktivt har drivit på. Ett av de första exemplen på när EU kunde axla ett sådant ansvar var då en EU-styrka ledd av och med svenskt deltagande kunde bidra till att upprätthålla en skör fredsprocess i , ett land hårt drabbat av krig, våld och fattigdom. Jag är övertygad om att det finns ett stort behov av EU och EU:s insatser runt om i världen. Jag vill avslutningsvis fästa allas uppmärksamhet på att vi i arbetet med betänkandet, som vi ska fatta beslut om förhoppningsvis , har tagit ett litet men viktigt steg. I betänkandet har vi i total enighet slagit fast det vi egentligen har varit överens om . flyttcirkus måste upphöra. Det är inte rimligt att flytta fram och tillbaka mellan och . välkomnar i betänkandet att regeringen tagit upp frågan om sammanträden i den pågående budgetrevisionen inom EU. EU-minister har också i ett debattinlägg klargjort att regeringen tar upp frågan regelbundet i sina kontakter med övriga medlemsstater. Jag tycker att det är bra att regeringen återigen har börjat driva frågan. Med detta vill jag yrka bifall till den socialdemokratiska reservationen nr 1 och yrka avslag på yrkande om vilandeförklaring. 137 HANS () replik: och Socialdemokraterna är de två partier i som är sprungna ur den svenska arbetarrörelsen. Genom historien har socialdemokrater och vänsterpartister sida vid sida i den här kammaren försvarat fackliga rättigheter, en stark arbetsrätt och kollektivavtalen. Det är ett arbete som vi gång på gång har gjort tillsammans i stor enighet. när vi står inför det kanske största hotet mot den svenska kollektivavtalsmodellen har vi inte gemensamma förslag. Jag kan från sida beklaga att vi inte har kunnat gå fram med ett gemensamt förslag. Hotet mot den svenska modellen kommer från Lavaldomen. har utifrån EG-rätten slagit fast att den fria rörligheten för arbete går ut över fackföreningens möjligheter att ställa krav på kollektivavtal. Det här begränsar fackföreningens möjligheter att kräva kollektivavtal för alla anställda, för alla löntagare, på den svenska arbetsmarknaden oavsett nationalitet. Den utmaning vi ställs inför har fått flera olika svar. Det har ställts krav på förändringar i lagstiftning på både EU-nivå och svensk nivå, i utredningar och i direktiv. Problemet med förslagen är att grundproblemet är EG-rätten. EG-rätten är överställd både den svenska lagstiftningen, direktiv och eventuella utredningar. Från sida ser vi bara en möjlighet att freda den svenska kollektivavtalsmodellen och att möta det hot som Lavaldomen utgör, nämligen att begära ett juridiskt bindande undantag just från EG-rätten i samband med dagens ratificering av Lissabonfördraget. Det här är ett krav som stöds av bland annat , Transport och Grafikerna. Det är egentligen inte speciellt märkligt att kräva ett undantag. och har redan begärt undantag från det fördrag vi ska behandla. Varför väljer Socialdemokraterna , , att inte stödja reservation 5 där vi kräver juridiskt bindande undantag för den svenska kollektivavtalsmodellen? 138 () replik: Det är riktigt som säger, nämligen att många inom arbetarrörelsen är oroade över arbetsmarknadssituationen, framför allt när det gäller den svenska arbetsrätten. Men kärnan i problemet, , är inte Lissabonfördraget. Det är inte heller EG-rätten som är kärnan i problemet. Hotet från Lavaldomen finns där, men åtgärderna som behöver vidtas för att undanröja hotet kan inte undanröjas i Lissabonfördraget. Det är i svensk lagstiftning som det hotet kan undanröjas. Sedan finns det EG-regler som säkerligen också kan bli bättre, vilket en del av mina partikamrater har pekat på i och också har fått en majoritet för. Kärnan är hur vissa EU-direktiv har skrivits in i svensk rätt. Det råder vi över här hemma, och det är den borgerliga regeringen som borde lägga fram förslag till lagändringar här i . Det råder inget tvivel om att det hade varit enklare och skönare att ha denna debatt och detta beslut om vi hade haft den så kallade på bordet och vetat exakt vad den kommer att säga. Tyvärr är det inte så. Men alldeles oavsett när vi får kommer den inte att ändra vad som står i Lissabonfördraget. Lissabonfördraget är detsamma som det kommer att vara då vi sannolikt har åkt hem från . Jag tror att det är viktigt att vi åtgärdar problem på rätt ställe. Här har den sittande borgerliga regeringen ett ansvar för att lägga fram de förbättringar av svensk lagstiftning som behöver göras för att vi ska kunna garantera svensk arbetsrätt i . 139 HANS () replik: Jag är inte förvånad över det svar jag får, men jag måste erkänna att jag beklagar det. Vi har , socialdemokrater och vänsterpartister, tillsammans en möjlighet att stilla den oro som finns på den svenska arbetsmarknaden över utfallet i Lavaldomen. Det räcker med en fjärdedel av ledamöter, socialdemokrater och vänsterpartister tillsammans, för att kräva juridiskt bindande undantag för kollektivavtalsmodellen. Det är en unik engångsmöjlighet som vi har här . När klubban har fallit har vi försuttit den möjligheten, och den kommer inte åter. lyfte fram att han gärna hade sett att man inväntade . Det är också ett krav som har rests av . Och jag vet att LO-distrikten i bland annat , och har rest krav på att man först ska garantera kollektivavtalen innan man ratificerar Lissabonfördraget. Vi har ju den möjligheten. Om vi vill avvakta har vi den möjligheten. Det krävs att en sjättedel av ledamöter här röstar ja till en vilandeförklaring, att skjuta på beslutet åtminstone tills vi har fått . Den makten sitter vi på. Om vi fattar beslut och inte inväntar kan vi inte skylla på någon annan än oss själva. Det är faktiskt, om vi ska vara ärliga, ingen brådska. Vi vet att beslut drar ut . Vi vet att beslut kommer att dröja ytterligare minst om inte ännu längre. har vi en unik möjlighet att åtminstone skjuta på beslutet och avvakta . Frågan till , som representant för Socialdemokraterna, blir då: Kommer ni att hörsamma beslut? Kommer ni att kräva att beslutet om en ratificering av Lissabonfördraget fattas efter att har presenterat sina slutsatser? 140 () replik: Nej, , jag tror inte att oron kommer att stillas av . Den oron kan inte stillas förrän vi har tagit beslut här i om ny svensk lagstiftning som säkrar den svenska arbetsmarknadsmodellen. Det är det som behöver ske, alldeles oavsett om vi ratificerar Lissabonfördraget eller inte. Sedan säger jag vet inte om det är en tankelapsus att kan vi åtminstone inte vilandeförklara tills vi har fått utredningen. Men om jag har förstått det yrkande rätt som ni har lagt från är det att vi skulle vilandeförklara Lissabonratifikationen . Så länge ska vi inte behöva vänta på , inte ens från den regering som sitter. Jag kan bara konstatera att den europeiska fackliga organisationen och 34 olika europeiska fackliga organisationer har ställt sig bakom Lissabonfördraget och sagt att det är bättre än . Det väger för mig ganska tungt. Jag hade gärna haft på bordet här tillsammans med mina andra papper och vetat mer exakt, och jag tror att det hade varit viktigt för att stilla en del av den oro som finns ute . Men den stora orsaken till oro är ändock att vi har en borgerlig regering, och det kommer vi av allt att döma att ha . Det återstår väl att se om den här borgerliga regeringen, som åtminstone har ett parti som benämner sig det nya , vill göra allvar av det epitetet och faktiskt föreslå lagstiftning som säkrar den svenska arbetsmarknadsmodellen. Jag tycker att det i hög grad är upp till bevis för den borgerliga regeringen. Jag har inte stort hopp om det. Men det är val 2010, och om inte förr ska vi lösa det efter det. 141 (): Jag tycker att den här debatten är mycket märklig. måste man fråga sig om vi debatterar samma sak. Det är en debatt fylld med, ursäkta, herr talman, floskler och flummeri. Flera anhängare av det här Lissabonfördraget talar om ett EU som inte finns och som knappast kommer att finnas om det blir ett Lissabonfördrag. Det är önskedrömmar om ett annat EU än det som existerar och det som kommer att bli om mot all förmodan Lissabonfördraget går igenom. När föll hade jag på allvar börjat engagera mig politiskt. Jag såg möjligheten att ena länder i ett samarbete i huvudsak baserat på mellanstatligt samarbete mellan alla länder, bland annat för en bättre miljö. Så blev det inte. Och så kommer det absolut inte att bli med Lissabonfördraget. Jag delar uppfattningen, som flera har gett uttryck för här i debatten, att EU måste ta nya steg för framtiden och att en demokratisering av EU måste ske. Men Lissabonfördraget bygger på gamla drömmar och gamla idéer om vad som behövs för framtiden. Diskussionen om EU-konstitutionen började , och det är samma frågor som man ältar om och om igen som finns i Lissabonfördraget. Jag tycker att vi till exempel måste ha öppna gränser i . Därför måste EU:s murar rivas. Men det gör de inte med Lissabonfördraget. I stället byggs de högre upp. Spelreglerna i EU måste bli tydligare. Det blir de knappast med Lissabonfördraget. Det blir än mer otydligt och komplicerat hur besluten fattas och vem som egentligen bestämmer. Dessutom innebär de nya spelreglerna att de stora länderna i EU får mer att säga till om medan små länder, som till exempel , får mindre att säga till om. Är det verkligen att tillvarata våra gemensamma intressen? Jag anser inte det. För att alla ska känna att EU är till för dem behövs också möjligheter att känna delaktighet. Det gör man inte med mindre inflytande. Tvärtom riskerar EU att kännas alltmer avlägset för medborgarna och att väljarna vänder EU ryggen också i nästa EU-parlamentsval . Så har det tyvärr varit . I vartenda val sedan det första valet till 1979 fram till det senaste 2004 har valdeltagandet sjunkit i varje omröstning. Det är bara att beklaga. Men ju mer makt EU får och det man bygger upp med EU, desto mer impopulärt blir EU bland medborgarna. Men som vanligt vägrar många att lyssna på detta och fortsätter att bygga ett EU som väljarna och medborgarna inte efterfrågar. anser att Lissabonfördraget innebär fel väg för EU. Vi vill i stället se ett annat spår för EU; ett EU för oss medborgare, ett alleuropeiskt samarbete där fokus flyttas från att bli en byråkratisk militärunion till att bli en union som sätter klimatfrågorna i centrum. Lissabonfördraget är inte ett svar på detta spår. Flera talare har i debatten varit uppe och sagt att vi måste ha Lissabonfördraget för fredens skull. Ja, fred vill vi väl alla ha. Eller är det så att ja-förespråkarna för Lissabonfördraget på allvar tror att vi som inte tycker om Lissabonfördraget vill starta krig? Det är en makalöst låg debattnivå om man tror detta när det gäller en så viktig fråga om hur vi skapar en fredligare värld. Jag har svårt att se att Lissabonfördraget kan vara ett steg mot en fredligare värld tvärtom. Faktum är att om Lissabonfördraget antas kommer den svenska alliansfriheten att bli allvarligt urholkad. I fördraget skiljer man inte längre mellan utrikes- och försvarspolitik. I slås fast att det gradvisa fastställandet av en gemensam försvarspolitik är en del av utrikes- och säkerhetspolitiken. Man skriver också att det ska vara den gradvisa utformningen av unionens gemensamma försvarspolitik. Upprättandet av ett EU-försvar omnämns alltså inte längre som en möjlighet utan har formulerats om till en tidsfråga när beslutet ska ske. Man skriver också in i fördraget att EU:s säkerhets- och försvarspolitik ska tillförsäkra unionen en operativ kapacitet som stöder sig på civila och militära resurser. skriver i sitt remissvar till Lissabonfördraget: Förslaget innebär att EU blir en försvarsallians med ömsesidiga försvarsgarantier liknande det som finns inom Nato. Detta kommer att få långtgående konsekvenser för säkerhets- och försvarspolitik i och med att vår alliansfrihet i praktiken kommer att sluta existera. Detta kan möjligtvis applåderas av folkpartisterna i den här salen, men knappast av något annat parti. Och ändå blundar många ledamöter inför detta. Det finns också med en solidaritetsklausul, där det sägs att man ska handla i en gemensam anda av solidaritet mellan medlemsländerna. Det är ytterst luddigt exakt vad detta kommer att innebära. Vad är egentligen definitionen av terroristbrott etcetera? Det är oroväckande. Flera har i den här debatten och också tidigare med emfas hävdat att vi behöver Lissabonfördraget för att lösa klimat- och miljöfrågorna, eftersom de är så viktiga för framtiden. Jag håller med om att miljö- och klimatfrågorna är oerhört viktiga för framtiden, men hur mycket står det egentligen om dem i Lissabonfördraget? Vi i har under hela den här processen hoppats att miljö- och klimatfrågorna skulle få en framträdande plats i förhandlingarna om de nya spelreglerna för EU, men icke. I stället har miljöfrågorna helt glömts bort. EU borde ha tagit tillfället i akt att genomföra ordentliga förändringar av fördraget som lever upp till medborgarnas förväntningar på EU. Vi har krävt flera förtydliganden och förbättringar av miljö- och klimatskrivningar, till exempel införande av en miljögaranti och att EU ska få mindre att säga till om i jordbrukspolitiken, men inget av detta har man tillmötesgått. Den borgerliga regeringen har varit totalt passiv i de här frågorna. Vid ett möte sade regeringen att man ville passa på att ta in konkreta skrivningar om klimatet och miljön. senare hade detta ändrats till att skulle driva detta förutsatt att den inte ger EU ytterligare befogenheter, alltså om klimatfrågan och klimatmålet. Huvudlinjen inför blev sedan att det är bäst att vi inte gör något. Vi ville inte riva upp en massa känslor om hela fördraget och vad det innebär. Därför blev det inget om miljö- och klimatfrågorna. Den ena skillnaden jag säger detta för att jag vet att någon säkert kommer att replikera och säga att man ju visst gör en liten skillnad är att man lägger till en liten bisats i artikel 191, om att EU ska främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala och globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringen. Det var stort att få in tillägget särskilt för att bekämpa klimatförändringen som om EU inte redan har gjort det! EU var pådrivande redan vid första för att det skulle bli ett internationellt avtal. Den här passusen betyder ingenting utan är bara en anpassning till verkligheten. Då kan man inte säga att detta är ett stort steg framåt för EU:s klimatpolitik. Också statsminister har i en frågestund här i sagt att det inte blev några framsteg när det gäller klimatfrågorna. Det stora problemet med EU när det gäller miljöfrågorna är att tillväxt och handel konsekvent prioriteras framför miljöfrågorna. Det har varit tydligt inom flera områden, till exempel via handelspolitik och transportpolitik. Det borde vara så kanske ett miljöpartistiskt önsketänkande att miljö- och klimatkrav genomsyrar alla politikområden inom EU, men så är de inte, och det blir det framför allt inte heller med det nya Lissabonfördraget. Vi borde ha tagit steget att införa en miljögaranti. Vi borde ta steget att införa miljöskatter på EU-nivå. Men inget av dessa konkreta förslag finns med i Lissabonfördraget. Den sista punkt jag tänkte ta upp gäller naturligtvis fackliga rättigheter. Det finns inga garantier i Lissabonfördraget för de fackliga rättigheterna, så att de skulle stärkas och att domslut liknande Lavaldomen inte skulle ha kunnat bli verklighet om Lissabonfördraget hade gällt. Kraven på juridiskt bindande protokoll eller garantier för att säkerställa att den svenska modellen med kollektivavtalslösningar inte ska kunna överprövas av är därför helt legitima. I debatten om de fackliga rättigheterna hänvisas ofta till rättighetsstadgan, som har fogats till Lissabonfördraget. I denna beskrivs de fri- och rättigheter som EU erkänner att varje människa har. EU:s rättighetsstadga blir juridiskt bindande genom en hänvisning till en bilaga i stället för genom att man för in den i fördraget. Bara detta är märkligt. Inte ens Regeringsrätten har i sitt remissvar kunnat klara ut vad detta betyder i praktiken. Man skriver i remissvaret att konsekvensen av att stadgan görs rättsligt bindande är svåröverblickbar och att framtida praxis från får påverka innehållet i vissa av stadgans rättigheter. Det bör faktiskt oroa en och annan att det är som kan komma att utröna vad stadgan i praktiken innebär. Att inte ens Regeringsrätten begriper vad den innebär rättsligt är faktiskt ganska oroväckande. I stadgan finns ett antal grundläggande fackliga rättigheter som av vissa tolkas som en garant för fackliga rättigheter i EU och därmed också för den så kallade svenska modellen med kollektivavtal på arbetsmarknaden. Så är det dock inte. Stadgan ändrar nämligen inte det grundläggande förhållningssättet i EU. Inte heller i andra delar av Lissabonfördragets ges något ytterligare skydd för strejkrätten eller skydd mot social dumpning. Det uppmärksammade Lavalmålet, som avgjordes av , formulerade konflikten tydligt. Rätten att vidta fackliga stridsåtgärder är en grundläggande rättighet i EG-rätten, som dock kan underkastas vissa begränsningar. De begränsningar som åsyftas av domstolen är givetvis det övergripande kravet på frihet för tjänster. Den nya stadgan eller Lissabonfördraget ändrar inte detta förhållningssätt. En fråga som har varit uppe till debatt är om stadgan kommer att ge ett ökat skydd för till exempel strejkrätten, och om stadgan hade varit juridiskt bindande redan nu kanske utgången i Lavalmålet hade blivit annorlunda. Nej, utgången hade blivit precis densamma av den enkla anledning som regeringen ärligt nog också tar upp i propositionen om Lissabonfördraget, nämligen att tillämpar redan motsvarande rättighetsskydd som i stadgan i sin rättspraxis. Tidningen har i sitt senaste nummer beskrivit situationen som att gungar den svenska arbetsrätten. I tidningen finns en intervju med den svenska domaren i , , och hon säger att i elva fall har hänvisat till denna rättighetsstadga, som så många nu tror ska göra domstolens tolkning annorlunda med Lissabonfördraget. I tidningen säger att det spelar mycket stor roll för domstolens bedömning. Som jag ser det är stadgan bindande , säger hon. Skillnaden om det skrivs in i Lissabonfördraget vore att det blev svart på vitt att stadgan är bindande, men någon skillnad i praktiken blir det alltså inte för domstolens bedömning jämfört med . Det är den viktiga tolkningen av vad den nya stadgan innebär. Det blir ingen ändring i politiken. Därför vore det faktiskt önskvärt att få besked från , , som kommer .