prot · GV09109 · 2008-05-12 00:00:00 — Mot bakgrund av detta vill jag säga att liberalerna känner en stark övertygelse om att vi i kan finna en väl fungerande lösning som gör att den svenska modellen kommer att fungera även med det nya rättsläget och med det nya Lissabonfördraget. 14 (): Jag vill kommentera lite, för att vi ska få någon typ av spänst i den här debatten, två inlägg som har gjorts. från sade ungefär så här: Vi vill till skillnad från regeringen försvara den svenska kollektivavtalsmodellen. Jag vill säga till , och det kan jag säga å hela alliansens vägnar: Alliansregeringen vill självklart behålla den modell vi har med förhandlingar mellan löntagare och arbetsgivarorganisationer. Vi vill inte ha någon central lagstiftning här i riksdag om minimilöner. Från Socialdemokraternas sida har man anklagat regeringen för dess oförmåga att hantera frågan. Jag kan bara konstatera att Socialdemokraternas partidistrikt i anser att man ska omförhandla hela Lissabonfördraget. Det är ett tidigare statsråd som kräver detta, så jag vet inte vad Socialdemokraternas linje egentligen är i den frågan. Den diskussion som vi har haft handlar förvisso om att olika intressen ibland står mot varandra. Vi kristdemokrater vill värna om den fria rörligheten av människor som vi aldrig kan acceptera social dumpning på en arbetsmarknad som är mycket diversifierad inom Europeiska unionen i fråga om utbildningsnivå, löneläge och ekonomisk standard. Självfallet uppstår på en sådan marknad oundvikligt intressekonflikter. Då gäller det att finna en så bra lösning som möjligt i syfte att tillgodose allas intresse. Jag vill tydligt slå fast att försvarar den fria rörligheten. Allt annat vore att ta ett steg tillbaka. är övertygade om att den fria rörligheten går att förena med bra villkor för löntagare. Den svenska modellen ska fortsatt gälla i och hotas inte av Lissabonfördraget eller Lavaldomen. Regeringen har också varit tydlig med, bland annat i interpellationsdebatter här i kammaren, att om regelförändringar behövs för att säkra den svenska modellen är regeringen beredd att göra sådana. Det är viktigt att betona parternas ansvar att kollektivavtalen skrivs så att de är begripliga, tydliga och öppna i en rättslig process. 15 (): Den här debatten är full av stickspår och obegripligheter. Grundpoängen är ju att oavsett vilket fördrag vi har är det i fördraget det slås fast att den fria rörligheten för tjänster är överordnad fackliga rättigheter. Artikel 49 fällde avgörandet i Laval- och Rüffertdomarna. Den står kvar också i Lissabonfördraget. Påståendena att införandet av rättighetsstadgan i fördraget skulle göra att man på något sätt skulle undvika den prioriteringsordningen stämmer inte. På en direkt fråga har EU-kommissionär svarat att när det gäller förhållandet mellan grundläggande rättigheter och de fyra grundläggande friheterna har utvecklat tydliga principer, och kommissionen anser att denna rättspraxis inte på något sätt kommer att påverkas genom att rättighetsstadgan görs juridiskt bindande. Detta är alltså ett stickspår i debatten. Ett annat stickspår i debatten är att påstå att man genom att omförhandla direktiv skulle kunna förändra den här situationen. Direktiven står inte över fördraget. Fördraget är det som gäller, och direktiven tolkas utifrån fördraget. som är jurist och som har arbetat vid sade i en radiointervju att det är falsk varudeklaration att påstå att det går att avhjälpa resultatet av domen genom en ändring av ett direktiv. Det är därför som håller fast vid att det är i samband med att fördraget ska godkännas som vi måste ställa krav på att vi ska få juridiskt bindande garantier för kollektivavtalen och för fackliga rättigheter som står över fördragets artikel 49. Det är det enda sättet att garantera att vi kan behålla de fackliga rättigheterna och den svenska kollektivavtalsmodellen. (Applåder) I detta anförande instämde (). 16 Arbetsmarknadsminister (): vill alltså öppna utstationeringsdirektivet för omförhandling. Det har jag nu förstått efter ett par omgångar. Men risken är överhängande att just det agerande som efterlyser leder i rakt motsatt riktning, som jag belyste i mitt förra inlägg. leker med den svenska modellen, riskerar dess grunder genom att öppna utstationeringsdirektivet för förhandling på ett sätt som jag tycker är helt oförsvarligt. Varför ställer Socialdemokraterna upp på det? Det tycker jag är obegripligt. Det är en gåta om det inte hade varit för EU-parlamentsvalet . För det är klart att en splittrad socialdemokrati måste samlas kring en gemensam yttre fiende, det vill säga regeringen. Jag har bara två frågor till Socialdemokraterna i det här skedet. Det är för det första: Hur ska Socialdemokraterna hantera sin egen interna splittring i den här frågan? Vilken linje är det som gäller? För det andra: Hur ska Socialdemokraterna hantera splittringen inom vänsterkartellen? Är ni överens om något i den här frågan? Eller vad är det som gäller? 17 (): Beskeden är tydliga, dock inte önskvärda. Regeringen säger att man vill ha den svenska modellen, men väljer att sitta still och inte göra något i EU, trots att EU-lagstiftningen och fördraget nu attackerar kollektivavtalen. Det är ett faktum att har en översyn av vad som behöver ändras på EU-nivå. Det är ett faktum att har tagit initiativ för att bilda en högnivågrupp för att se över utstationeringsdirektivet. krav är att i denna inte ska sitta still och informera utan agera för att se till att den svenska kollektivavtalsmodellen kan fortsätta. Det är det som frågan handlar om. är beskeden tydliga. Arbetsmarknadsminister tänker inte göra något alls. Jag hoppas att alla arbetstagare och fackföreningsrörelsen hör detta tydliga besked . Man kan inte lita på den borgerliga regeringen. Man kan inte få några tydliga besked om vad som ska göras mer än att vi ska sitta still. Det räcker inte. När nu är medlem i EU måste vi vara aktiva där och se till att försvara den svenska modellen. Det var ett löfte i EU-valet , och vi hoppas att det löftet gäller fortfarande. Det kräver att man agerar. Att man agerar i för att se över lagstiftningen är vi helt överens med regeringen om. Det krävde också att man agerade när man ändrade fördraget, men där valde den borgerliga regeringen att inte göra något alls. handlar det om att agera för att se till att utstationeringsdirektivet kan försvara den svenska modellen. Men där är beskeden tydliga . Regeringen tänker inte göra något alls. 18 Arbetsmarknadsminister (): leker med den svenska modellen i sin EU-populism. Det är bara att beklaga. När jag klargjorde regeringens avsikt att driva samma linje som den tidigare socialdemokratiska regeringen i Lavalmålet var det en och annan som uttryckte en viss förvåning. Men varför då? Vår utgångspunkt har varit att svenska kollektivavtal ska gälla i . Den här domen säger inte att svenska kollektivavtal aldrig kan tränga undan utländska. Tvärtom bekräftas i domen att vår kollektivavtalsmodell inklusive rätten till stridsåtgärder mot arbetsgivare från en annan medlemsstat är förenlig med EG-rätten. Slutsatsen blir: Vi ska inte ändra Lissabonfördraget. Vi ska inte omförhandla utstationeringsdirektivet. Men vi ska vara aktiva och agera i kommissionens högnivågrupp, och vi ska slå fast att det är mindre gemenskapsrättslig lagstiftning som krävs på det här området, inte mer. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2007/08:564 om alliansregeringen och utanförskapet 19 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag kommer att ta initiativ till att regeringen medverkar till att vi får en arbetsmarknadspolitisk debatt som bygger på vederhäftig och relevant statistik och andra uppgifter. har också frågat mig om jag kommer att vidta åtgärder som leder till verkliga förbättringar för dem som står långt från arbetsmarknaden. Som säkert vet baseras regeringens arbetsmarknadspolitik bland annat på SCB:s statistik, vilken är både officiell och vederhäftig. Dessutom har regeringen upphävt den socialdemokratiska regeringens beslut , vilket innebar att heltidsstuderande som aktivt söker och är beredda att ta ett arbete inte definierades som arbetslösa i den svenska offentliga arbetsmarknadsstatistiken. SCB har valt att följa EU:s förordningar och redovisar statistiken i enlighet med internationellt vedertagna definitioner, vilket ökar möjligheterna till internationella jämförelser och en ärlig verklighetsbeskrivning. Vad avser utanförskapet är detta helt korrekt mycket svårt att mäta med en exakt definition, och jag håller med om att det viktigaste är att alla som kan och vill arbeta ska få göra det. Detta är anledningen till att regeringens sysselsättningspolitik fokuserar på de grupper som står långt från arbetsmarknaden. Det är svårt att beskriva utanförskapet, och för att göra detta korrekt måste utanförskapet analyseras i flera olika dimensioner. Mot denna bakgrund har regeringen initierat ett arbete som syftar till att ta fram indikatorer som beskriver hela den arbetsföra befolkningens arbetsmarknadssituation. Orsaken till att detta arbete är nödvändigt är att erfarenheten har lärt oss att det kan vara problematiskt att ställa upp aggregerade kvantitativa mål för sysselsättningsgraden respektive arbetslösheten eftersom dylika mål kan skapa felaktiga incitament och sällan fångar det de avses belysa. Min förhoppning är att det arbete som genomförs i utmynnar i en heltäckande bild av utanförskapsproblemets omfattning och struktur. Regeringens politik har varit mycket starkt inriktad på att minska utanförskapet på arbetsmarknaden och se till att fler människor kommer i arbete. Som ett led i att göra arbete mer lönsamt finns nu jobbskatteavdraget som riktar sig till alla som arbetar men gynnar främst låg- och medelinkomsttagare. Vidare riktas de arbetsmarknadspolitiska resurserna mot dem som står längst från arbetsmarknaden, främst genom jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för ungdomar. Ytterligare insatser för att minska utanförskapet som regeringen har infört är nystartsjobb, instegsjobb och sänkta arbetsgivaravgifter för unga. Regeringens politik har gett resultat. Sysselsättningen i är rekordhög, arbetslösheten sjunker och utanförskapet minskar. Svensk arbetsmarknad har inte sett så här bra ut . Politiken har gjort skillnad, men även den goda ekonomiska konjunkturen kan förstås ha spelat en roll i sammanhanget. Jag kan försäkra, , att vi inte tänker luta oss tillbaka. Vår politik kommer även framöver att inriktas på att hitta nya angreppssätt för att bryta utanförskapet för dem som av olika anledningar befinner sig utanför arbetsmarknaden. Steg för steg närmar vi oss målet full sysselsättning. 20 (): Tack, ministern, för svaret! Jag tänkte börja med att lite grann berätta om vad jag var med om innan jag kom hit. Då öppnade nämligen vi socialdemokrater vårt jobbtoppmöte och diskuterade framåtsyftande och spännande förslag om hur vi skulle kunna föra arbetsmarknadspolitiken, jobbpolitiken, framåt. Det var faktiskt väldigt skönt att få vara på en sådan tillställning bland många framtidsinriktade företagare och övriga representanter för svensk arbetsmarknad och att få uppleva den positiva känslan av att halva tiden nu har gått och det snart är slut med den här regeringen så att vi kan börja föra en riktig framåtsyftande jobbpolitik värd namnet. Vi kan också, som en inledning på den här diskussionen, konstatera att svenska folket i en ny Sifomätning har gjort tummen ned för regeringens politik. Det visar sig att man inte tror på inkomstskattesänkning som ett effektivt medel för att skapa jobb. Det man tror på är just den socialdemokratiska politiken med utbildning, utbildning och utbildning. Det skapar nya jobb. Det skapar framåtsyftande jobb. Det skapar jobb som håller. Det skapar välfärd. Det skapar skatteintäkter. Det skapar inkomster. Det skapar självständiga människor som kan försörja sig själva. Den politik som den borgerliga regeringen stått för har inte lett till detta. Lite ironiskt kan man väl säga att det är orsaken till att den borgerliga regeringen faller som en sten i varenda opinionsundersökning. Man har lyckats lura några , men man kan inte lura alla jämt. När man genomskådar den borgerliga jobbluffen blir domen från svenska folket hård. Själva utgångspunkten för den borgerliga jobbluffen är det som den här interpellationen handlar om, nämligen utanförskapet som regeringen valt att kalla det. Naturligtvis kan man diskutera vad som är rätt benämning på olika samhällsföreteelser. Det är inte riktigt det jag är ute efter, utan det gäller hur man definierar. Jag kan konstatera att man fortfarande inte kan definiera sitt begrepp utanförskap. Jag har inte fått den uppfattningen eller fått något sådant svar från arbetsmarknadsministern, utan han svarar att man baserar politiken på SCB-statistik som är officiell och vederhäftig. Det räcker dock inte att så att säga peta in lite officiell och vederhäftig statistik från , utan det är naturligtvis hur man sedan kokar ihop soppan som blir intressant. Det skulle vara spännande om arbetsmarknadsministern i sina övriga inlägg i den här interpellationsdebatten lite grann kunde förklara hur utanförskapsbegreppet har kommit till, vad det står för och vad det är tänkt att användas till. Jag har råkat ut för att i denna kammare av representanter för alliansregeringen få höra att arbetslösheten omfattar en och en halv miljon människor som en annan representant för alliansen har påstått att det är en miljon. En tredje har sedan sagt att det är en halv miljon detta bara i syfte att förvilla och på något sätt slippa diskutera det som är det verkliga problemet. Det verkliga problemet är att man inte lyckas med det som borde vara varje politikers huvuduppgift: att se till att de som står utanför arbetsmarknaden kommer tillbaka i jobb. Man lyckas inte skapa en politik som syftar framåt. Möjligen lyckas man skapa en låglönejobbspolitik som så att säga kan skruva ned i låglöneträsket. Någonting annat har man inte lyckats med. Det sägs lite hovsamt från arbetsmarknadsministern här att det är möjligt att konjunkturen något påverkat att det har tillkommit jobb. Jag skulle vilja säga att det inte bara är möjligt att det är så, utan det är orsaken till att vi har fått en bättre utveckling. Det är konjunkturen och den tidigare förda socialdemokratiska politiken som är orsaken. Kan arbetsmarknadsministern beträffande utanförskapet svara på frågan om hur det beräknas och vad det används till? 21 (): Jag tyckte att interpellationen var så intressant att jag ville ge mig in i debatten. Begreppet utanförskap åstadkommer, tror jag, en ganska stor förvirring inte bara mellan den moderatledda regeringens olika statsråd. Förvirringen blir nog också rätt markant bland människor som ska försöka förstå om de finns i utanförskapet eller om de finns utanför utanförskapet så att säga. När man i finansplanen beskriver detta utanförskap som människor finns i som helårsekvivalenter blir det ännu mer förvirrande. Handlar utanförskapet och den diskussionen om människor som inte har ett arbete att gå till? Eller handlar utanförskapet om människor som har ett jobb att gå till men som kanske just den aktuella veckan det aktuella året var förkylda, var hemma med sjukt barn eller var föräldralediga? Jag tror inte att begreppet utanförskap gynnar människor som står väldigt långt från arbetsmarknaden, som alltså har svårt att få ett jobb människor med låg utbildning, funktionshindrade, människor som har varit långtidssjukskrivna och kanske skulle behöva en anpassad arbetsplats. Det är verkligen att den borgerliga regeringen, efter att ha använt sig av begreppet utanförskap som någon slags massa av människor, talar om vad det är man menar. Vilka människor är det som finns i detta utanförskap, och hur ska vi se på det? Är det människor som inte har ett jobb att gå till? Eller är det människor som kanske inte går till jobbet på grund av sjukskrivning? Jag ser verkligen fram emot ett tydligt budskap om vad och vilka som ingår i de borgerligas beskrivning av ett utanförskap i det här sammanhanget. 22 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig börja i den ända som började, nämligen med det så kallade jobbtoppmötet. Det är nästan lite pinsamt. Av en socialdemokratisk omprövning bidde det en Sifomätning. Det är ungefär vad det blir. har Socialdemokraterna försökt sig på just det man nu återigen försöker lansera som något nytt, att lösa arbetslösheten med Amsåtgärder. Se hur det gick! Varför skulle det gå bättre ? Ni lämnade ju efter er just det utanförskap som vi nu gör allt vi kan för att bekämpa. Vi har nästan 90 000 personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Inte kan det väl vara seriöst menat av och hans partikamrater att man skulle lösa problemen med utanförskap och arbetslöshet genom att följa Socialdemokraternas förslag och öka de platserna med några tusen till? Nej, Socialdemokraterna står lika tomhänta i jobbpolitiken nu som då. När det gäller utanförskapet har vi på hemsida haft en definition . Det är bara att klicka sig dit och titta. I utanförskapet, som vi har resonerat, ingår förutom de öppet arbetslösa och personer med arbetsmarknadspolitiska åtgärder också de latent arbetssökande, de undersysselsatta, personer med sjukpenning, inklusive rehabpeng, och personer med sjuk- och aktivitetsersättning. Där ingår inte föräldralediga, där ingår inte de som är sjuka och hemma och där ingår inte en lång rad andra, som vi ofta får höra i debatten. Vi kan naturligtvis diskutera om det är en vettig definition eller inte. Jag kan bara konstatera att ni lämnade efter er ett där var femte svensk i arbetsför ålder antingen var öppet arbetslös, stod utanför arbetsmarknaden av andra skäl eller arbetade mindre än man skulle vilja. Var femte svensk, och ni kommer med ett par tusen Amsplatser med syfte att åtgärda detta. Det här snacket ni håller på med när det gäller ungdomsarbetslösheten, där gör ni ju en dubbel krumelur. Ni avvisar de sänkta arbetsgivaravgifterna. Det är 9 miljarder, lite drygt. I stället ska ni pytsa ut 100 miljoner, eller vad det är, i riktade sysselsättningsåtgärder. Med all respekt, drar man in 9 miljarder och lägger ut 100 miljoner blir det rätt mycket mindre och rätt mycket färre jobb för unga. Det är er lösning på ungdomsarbetslösheten. Ni lämnade efter er 100 000 ungdomar, antingen öppet arbetslösa eller i åtgärder 100 000 ungdomar. Vi var det tredje sämsta landet i när vi tog över. Det har vi att städa upp efter er. Det vi har gjort sedan vi tog över är att med politik, och med högkonjunktur, se till att 150 000 personer har lämnat det här utanförskapet och har kommit in på arbetsmarknaden. De har fått en lön att leva på. De har fått en arbetsgemenskap att känna trygghet och stolthet i. De har fått en framtid att se fram emot. Det är en person . i regeringen, den sista mandatperioden, var det 120 nya förtidspensionärer . Sedan vi tog över har 400 personer lämnat utanförskap och arbetslöshet och kommit tillbaka på arbetsmarknaden. Det är tre eller tolv , bara för att jämföra så att man ser hur mycket det faktiskt är. Det är den största utanförskapsminskningen någonsin någonstans i världen, möjligen med undantag för Clintonåren i . Det är fasta tjänster. Det är i huvudsak heltidstjänster. De är jämnt fördelade mellan män och kvinnor, och det är framför allt unga och invandrare som är överrepresenterade och som har kommit tillbaka i större omfattning . Deltidsarbetslösheten har till exempel sjunkit med en fjärdedel. Och vad är det ni kommer med som alternativ? Men lägg av! Ursäkta, fru talman, jag får naturligtvis inte säga så. Kom igen, kan jag säga. får ni väl ändå skärpa er. Är det detta ni ska vinna valet på, byggt på en Sifomätning? Det var ju verkligen trovärdigt. 23 (): Jag ska ta arbetsmarknadsministern på orden och komma igen. Och inte bara jag, den svenska arbetarrörelsen kommer att komma igen, och vi kommer att vinna valet . Jag förstår att arbetsmarknadsministern gör sådana här utfall så fort någon nämner opinionsundersökningar. Det skulle jag också ha gjort i arbetsmarknadsministerns kläder. Men är det inte bara svenska folket som tycker illa om arbetsmarknadsministerns politik och det är inte bara vi i den politiska oppositionen. Jag läser till exempel i en ledarartikel i en borgerlig tidning som kallar sig för och som skriver om den rapport som ligger till grund för den här interpellationen att utanförskap är ett allvarligt problem, men också ett luddigt begrepp. Arbetarrörelsens tankesmedja är därför ute i ett viktigt ärende med sin nya rapport. Man säger vidare: De har en poäng. Och det är inte oproblematiskt när politiker handskas lättvindigt med begrepp. Väljarna får svårt att bilda sig en uppfattning om det egentliga läget. Jag skulle ha kunnat basera mycket av min interpellation på det här ledarsticket från en borgerlig tidning. Man inser ju att det som den borgerliga alliansregeringen håller på med nu är både ohederligt och ett led i en bluffpolitik. Men det är också skadligt för demokratin som sådan i och med att man lämnar väljarna i sticket när man sysslar med statistik på ett sätt som en gång fick en känd författare att mynta begreppet lögn, förbannad lögn och statistik. Här skulle man kunna säga lögn, förbannad lögn och borgerlig arbetsmarknadspolitik, för att travestera det på något sätt. Detta inser en stor del av svenska folket. Det har vi kunnat se i den här opinionsundersökningen. Det inser den politiska oppositionen. Och tydligen inser också en hel del borgerliga ledarskribenter att detta är ett bekymmer. Sedan är det inte säkert att jag delar den borgerliga ledarskribentens samtliga synpunkter på hur man ska komma till rätta med det här. Men jag håller med om just det farliga i att handskas lättvindigt med de begrepp som ska bygga politiken. Man bör alltså ha någon sorts verklighetsnära förankring. Om vi skulle sansa den här debatten och få den lite mer hanterbar ur lyssnarnas synpunkt skulle det vara spännande att höra arbetsmarknadsministerns synpunkt. Det står i interpellationssvaret att det är viktigt att ha internationella jämförelser och en ärlig verklighetsbeskrivning. Då är min fråga: Om man skulle göra en ärlig verklighetsbeskrivning av situationen i när det gäller sysselsättning och andelen medborgare som befinner sig i arbete och egen försörjning och dessutom göra en internationell jämförelse, hur skulle den se ut? Skulle föras till den övre eller den nedre delen i en sådan jämförelse? Det skulle vara spännande att se en sådan internationell och ärlig verklighetsbeskrivning från arbetsmarknadsministerns sida. Jag vet nämligen svaret på den frågan. Det är inte därför jag ställer den. Men det är ett test på hur ärlig och verklighetsnära arbetsmarknadsministern vågar vara i talarstol. Annars är det väl bara att konstatera att man har skjutit sig själv i foten. Beskrivningen att varenda person som vill men inte får arbeta är ett problem håller jag med om. Så långt skulle jag och arbetsmarknadsministern möjligen kunna vara överens. Men politiken har ju inte lyckats för arbetsmarknadsministern. Jag kan inte citera ordagrant men självklart är målet att alla som vill och kan ska arbeta och försörja sig med egna inkomster. Där är vi möjligen överens. Men än så länge har inte arbetsmarknadsministern kunnat visa på någonting i den förda politiken som leder till detta. Att en stark socialdemokratisk saneringspolitik och starka internationella konjunkturer har lett till ökad sysselsättning och fler i arbete är sant. när regeringens politik börjar bita sjunker sysselsättningen. kommer vi att få bekymmer i det här landet. 24 (): Det var intressant att få veta att åtminstone inte har med människor som är tillfälligt sjuka eller barnlediga i sin begreppsförklaring när det gäller utanförskapet. Men som arbetsmarknadsministern sade omfattas ju människor som har sjuk- och aktivitetsersättning av förklaringen av begreppet utanförskapet. Då kan man fundera på vilka människor det är som finns där.