prot · GV0967 · 2008-02-19 00:00:00 — stöder ett sådant samarbete, inte minst mot bakgrund av de frågor och problem i regionen som kräver samarbete över gränserna för att uppnå lösningar. Exempel på detta är olaglig migration, terrorism, människohandel, kriminalitet och droghandel. Ett närmare samarbete inom miljöområdet, handeln med varor och tjänster samt på energiområdet kan bidra till ökat välstånd, tryggad försörjning och utveckling för oss alla. Samarbetet rymmer också det politiska området och ger EU möjligheter att framföra krav och påverka genom dialog och information. fortsätter i kontakterna med , både bilateralt och inom EU:s ram, att hävda sahariernas rätt till självbestämmande. välkomnar FN:s säkerhetsråds resolution /07 liksom resolution /07 där parterna uppmanas att inleda villkorslösa förhandlingar i god tro för att nå en snar, rättvis och ömsesidigt acceptabel lösning på konflikten. Förhandlingarna i Manhasset I började bra, och det var ett framsteg att parterna kunde sitta ned tillsammans i gemensamma överläggningar under ledning av generalsekreterarens personliga sändebud . Tyvärr har överläggningarna i Manhasset II och III inte varit lika framgångsrika även om det är positivt att parterna kommit överens om att mötas igen . Båda sidor måste ta sitt ansvar för att undvika oförsonliga principuttalanden och skapa ett öppet och resultatbringande förhandlingsklimat i fortsatta förhandlingar. Därutöver är det nödvändigt att FN fortsätter sina ansträngningar att bidra till en lösning på den alltför långvariga konflikten. I detta har FN fulla stöd. 38 HANS (): Jag får börja med att tacka utrikesministern för svaret. Dagens interpellation lämnade jag in efter att besökt flyktinglägren i , , där 170 000 västsaharier bor, och Tifariti i den befriande delen av . kontrollerar befrielserörelsen av i ökenområdena på gränsen till och . Resten är ockuperat av . kallas därför med rätta för världens sista koloni. Två saker slog mig under min resa i och . Det var under vilka omänskliga förhållanden västsaharierna lever i flyktinglägren. har hundratusentals västsaharier levt under extremt svåra förhållanden, ofta separerade från sina familjer. Bristen är total på allt, på vatten, på mat, på sysselsättning med mera. Men jag slogs också av hur starkt drömmen lever om befrielse, återvändande och fred. råder vapenvila mellan och och fredsförhandlingar pågår. Polisario kräver, med stöd av FN-resolutioner och i , att framtid ska avgöras i en folkomröstning där ett av alternativen är självständighet. har konsekvent förhalat fredsprocessen, vägrat kompromissa och motsatt sig västsahariernas rätt att avgöra sin egen framtid. I stället har man presenterat en plan för så kallad autonomi under marockanskt styre. Västsaharierna har valt den fredliga vägen att lösa konflikten. Man förhandlar och kompromissar. Inne i motsätter man sig ockupationen med fredliga medel. Men omvärldens belöning för detta fredliga vägval har varit obefintlig. I stället har omvärldens blickar riktats mot andra delar av världen, och västsahariernas kamp och lidande har förpassats från världssamfundets dagordning. Tyvärr har frågan inte heller i fått alltför mycket uppmärksamhet. I regeringens 23-sidiga utrikespolitiska deklaration lyfte regeringen fram möjligheter att närma sig unionen, men nämnde inte Västsaharafrågan över huvud taget. Jag tycker att det är en märklig prioritering när man befinner sig i detta avgörande skede i konflikten. ockupation skulle inte vara möjlig utan det stöd man åtnjuter av sina allierade i , och . I sin verksamhetsberättelse, som presenterades av president , konstaterade att en fredlig lösning förhindrats på grund av att vissa västmakter valt att stödja orättvisa och kolonialism på bekostnad av folkrätt, mänskliga rättigheter och principen om demokrati och rätten till självbestämmande. Västsahariernas tålamod har varit stort, men det kommer knappast att vara för evigt. I flyktinglägren pyr nu missnöjet och frustrationen. Det är positivt att parterna träffas, att man sätter sig ned och samtalar. Men samtal kommer inte att räcka. Det kommer att krävas konkreta framsteg. Om inte framgångar nås i förhandlingarna är risken överhängande att vapenvilan hävs och att man återgår till väpnad kamp. I sin verksamhetsberättelse sade Polisario att man inte föredrar väpnad kamp, men att man kan tvingas återgå till den strategin om förhandlingsvägen är resultatlös. Att ger FN sitt stöd är bra, men det kommer inte att räcka. Det kommer att krävas mer än bara ord. Omvärlden har ett avgörande ansvar för att sätta press på . måste lyftas fram på världssamfundets och EU:s dagordning. har genom sin bosättarpolitik och ockupation nära bundit ihop ekonomierna i och i . Det är omöjligt att ha en diskussion om handel och ekonomiskt samarbete mellan och EU utan att också diskutera Västsaharafrågan. EU:s grannskapspolitik kommer att påverka förutsättningarna för fred och ett fritt vare sig EU vill det eller inte. Samarbetet med måste därför förenas med tydliga krav på att respektera västsahariernas rätt till nationellt självbestämmande. 39 Utrikesminister (): Det här är en situation som är mycket svår. Den har pågått . refererar till en del av de grundläggande dokumenten i sammanhanget, och beslut i . Med sådana här konflikter är det dess värre så att förr eller senare kräver de en lösning genom en överenskommelse på ett eller annat sätt. Vi har på goda grunder, enligt min mening, förklarat att vi stöder de ansträngningar som försöker att genomföra här. Vi stöder politiskt och också humanitärt på olika sätt de andra FN-insatser som sker för att hjälpa lidande människor. Det som har inträffat är att det har kommit i gång, om vi ska kalla det för förhandlingar eller samtal kan vi diskutera, men i alla fall möten som har varit samtal och som en vacker dag kanske kommer att leda till förhandlingar. Det har varit tre möten, och de har ännu inte producerat något epokgörande framsteg. Det var nog inte heller anledning att vänta på grund av att den motsättning som finns här är rätt besvärlig. Det kommer säkert att ta en betydande tid av förtroendeskapande åtgärder av olika slag innan man kan närma sig något som kanske är en förhandlingsfas. Jag tycker dock att det är positivt att detta sker. Det rubbar självfallet inte vår grundläggande ståndpunkt i de frågor som och jag har diskuterat i andra sammanhang. Men det kan finnas en möjlighet att komma fram på detta sätt, och det inkluderar från sida, om jag förstått det rätt, en villighet att hålla en folkomröstning på det sätt som har sagts. Det innebär inte att vilken folkomröstning som helst kan tillgodose de krav som ställs, men även detta får väl betraktas som positivt. återkom inte till frågan om fiskeavtalet. Det finns kanske inte heller så mycket anledning att göra det av den enkla anledningen att det där skedde under den förra mandatperioden. Jag har förstått att det då var en diskussion inom en regering som var mer närstående än mig och att man beslutade att inte driva frågan vidare, utan man gjorde en dans för publiken ett tag och lät sedan frågan falla. Om det var rätt att göra på det sättet eller inte ska jag inte moralisera över. Men vi är där vi är. Vi är juridiskt bundna av det avtalet. Om det är svenska fiskare som bedriver fiske där och det finns tydligen uppgifter som gör det gällande går det vidare till juridiska myndigheter i , för det är inte acceptabelt. 40 HANS (): Låt oss börja med samtalen. Jag tycker också att det är väldigt positivt att parterna sitter ned och samtalar och att det eventuellt kan leda till något . Det är självklart att en fredlig lösning kräver en förhandling och en överenskommelse. Men börjar tiden rinna ut. Man har suttit och förhandlat . Jag tror att vi här ska vara beredda att köra många rundor till med förhandlingar och samtal. Bland Polisarios gräsrötter växer nu frustrationen och missnöjet med den här strategin pyr. Det finns ett växande tryck bland västsaharier därför att man ser att den här vägen inte resulterar i något. Då frågar de sig: Varför ska vi fortsätta att förhandla med fredliga medel om det inte resulterar i något? Om västvärlden inte ger dem sitt stöd och frågan inte kommer upp på dagordningen är risken stor att de i stället tar till vapen. De ser inte några andra alternativ. Jag tror att det är en överhängande risk att tänka på när vi diskuterar den här frågan. Det är en risk som vi måste beakta när vi diskuterar den här frågan. När det helt kort gäller fiskeavtalet tycker jag att det är positivt att även den här regeringen står fast vid motståndet mot fiskeavtalet. Är det så att man kommer att ta till medel mot svenska fiskare, som det nu finns uppgifter om, som fiskar i vattnen utanför och därigenom plundrar landets naturresurser är det självklart positivt. Jag kan bara beklaga att den förra regeringen valde att inte föra talan i mot detta avtal. Jag hoppas att den tydligt röstar nej när avtalet ska förnyas och att man om man skulle förlora en sådan omröstning är beredd att föra frågan till . Under mitt besök i träffade jag ministern för bistånd och internationellt samarbete. Jag berättade att jag skulle ställa denna interpellation, och jag frågade minister vad jag skulle be utrikesministern om och vad konkret skulle kunna göra. Han gav mig fyra konkreta punkter som jag vill lyfta fram här i kammaren. För det första önskar man att få till stånd ett besök av regeringsrepresentanter, myndigheter och journalister till de delar av som ockuperas av . Även om situationen är ytterst svår för människorna i flyktinglägren tyder mycket på att situationen är ännu mycket värre för de västsaharier som lever under marockansk ockupation. Att den spanske åklagaren har inlett en förundersökning mot de övergrepp som gjort sig skyldigt till är självklart positivt. Flera nordiska delegationer har tidigare avvisats när de har försökt besöka . Kommer utrikesministern att göra förnyade försök att få till stånd diplomatiska besök till ? Den andra punkten som statsrådet i Polisarios regering lyfte upp var behovet av att få upp frågan på EU:s dagordning. Tyvärr finns den inte där . Är den beredd att se till att Västsaharafrågan förs upp på dagordningen under de kommande mötena med EU:s utrikesministrar? Det tredje gäller den humanitära hjälpen till flyktinglägren. har varit en stor bidragsgivare . Men tyvärr har man sett att den humanitära hjälpen har minskat trots att behoven är enorma. Undernäring och bristsjukdomar tillhör vardagen. En västsaharier som lever i är hänvisad till en ranson av vatten per dag trots att FN säger att en människa behöver . Jag vet att detta inte är utrikesministerns fråga, men jag hoppas att detta kan vara ett medskick till biståndsministern. För det fjärde bör omvärlden, för att sätta press på , erkänna den sahariska arabiska demokratiska republiken, med andra ord . Det har redan ett åttiotal stater gjort i både och . Ett erkännande skulle vara ett tydligt sätt att markera vårt stöd till Polisarios och det västsahariska folkets ambition att få en egen stat. sammanträder för att diskutera Kosovo. Det vore positivt om man då även tog upp Västsaharafrågan och fick ett svenskt erkännande. 41 Utrikesminister (): har rätt i att jag med viss sorgfällighet har ägnat mig åt erkännandeproblematik . I detta sammanhang har vi haft anledning att titta på svensk erkännandedoktrin, och i går formulerade vi detta mycket tydligare från Europeiska unionens sida. Det är bara att konstatera att detta fall varken uppfyller de krav vi ställer från EU:s eller från sida. Det vet , men det skadar inte att debatten äger rum. Låt mig återvända lite till fiskefrågan. Jag vill inte påstå att jag på något sätt är någon expert på detta. Jag vill bara meddela att svenska myndigheter har identifierat de svenska fartyg som är aktuella i sammanhanget och överlämnat ärendet till för fortsatt utredning om omständigheterna kring fisket. Det pågår alltså en behandling av frågan på ett sätt som förefaller synnerligen rimligt. Vad gäller besök har vi på dagordningen ett besök av nordiska ambassadrepresentanter till området. Det har dock stött på patrull, men frågan är från vår utgångspunkt fortsatt aktuell. Jag håller med om att det är viktigt att ha en möjlighet till ögon och öron men också en diplomatisk närvaro. I detta ligger också något av en politisk markering. Huruvida vi ska ta upp frågan inom Europeiska unionen eller inte vill jag vänta med av den enkla anledning att man alltid ska vara försiktig med att störa processer som pågår. Så länge dessa förhandlingar eller samtal eller möten pågår är det möjligt att vi ska vara försiktiga med det. Jag lämnar frågan öppen och svarar varken ja eller nej. Låt oss pröva hur detta går och överväga noga. Är man inne i förhandlingsskeden är det min erfarenhet att omvärlden visserligen tydligt ska klargöra sitt stöd och de grundläggande principer som gäller, men det är inte alldeles säkert att man ska försöka ingripa i den konkreta processen. Det innebär inte nödvändigtvis ett nej, men det innebär inte heller ett ja. 42 HANS (): Detta är en av de debatter jag har haft med där tonläget kanske inte har varit det mest uppskruvade. Det finns en naturlig förklaring till det, nämligen att detta inte är en fråga som är blockskiljande i . Skiljelinjen i synen på går inte mellan vänster och höger, utan här finns en stor samstämmighet i . Det visar bland annat fiskeavtalsfrågan. När det gäller frågan om erkännande av har även statsrådet regering uttryckt samma ståndpunkt som jag, nämligen att borde erkänna för att sätta press på . Det är positivt att den fortsätter att följa fiskefrågan. Det är också positivt att man fortsätter att ligga på om att få till stånd ett besök. Jag tror att det är helt avgörande att vi sätter fingret på och uppmärksammar den fruktansvärda situation som många västsaharier lever i under den marockanska ockupationen. Däremot är jag inte nöjd med att utrikesministern väljer att avvakta inom EU-kretsen. Jag tror att tiden börjar rinna ut. Vi kan inte sitta och avvakta på vår kammare. I andra konflikter där det har funnits öppna fönster har vi avvaktat för länge, och då har de stängts. är det viktigt att vi utnyttjar denna möjlighet. Jag vill avsluta med att säga att utrikespolitik i stor utsträckning handlar om att hantera konflikter. Många av debatterna här i kammaren handlar om att hantera väpnade konflikter. Vi har haft debatter om , och Kosovo. Det är den typen av frågor som dominerar dagordningen. Vi lägger alldeles för lite kraft, tid och energi på att diskutera hur vi ska förebygga konflikter. Detta är ett sådant exempel. Skulle vi nå en fredlig lösning och låta framtid avgöras i en fri och rättvis folkomröstning skulle det bespara regionen ett enormt lidande. Därför är det avgörande att världssamfundet skickar ut en tydlig signal om att förhandlingar och fredliga lösningar ska premieras. Tyvärr måste jag säga att den avvaktande attityd som och också världssamfundet intar är att göra det motsatta och inte premiera att välja den fredliga vägen. 43 Utrikesminister (): Jag håller förvisso med om att man ska vara uppmärksam på att det finns vilande konflikter där det finns en risk att det har gått så att det börjar slå över i annat. Det finns ett antal sådana som ligger på mitt skrivbord, så att säga. Utrikespolitik är inte bara att hantera konflikter och interpellationer utan också att vara konfliktförebyggande i olika fall. I detta fall har vi dock samtal som pågår. Det manar till en viss försiktighet. Jag säger detta utan att utesluta att man ska göra något annat längre fram. När vi förde denna diskussion för ett eller hade dessa samtal knappt påbörjats. Man hade lagt fram sina första förslag från de bägge sidorna, men vi visste inte om de över huvud taget skulle träffas. har de börjat träffas. De har ännu inte konstaterat några framsteg, vad jag vet, men det förvånar mig föga mot bakgrund av den principiella motsättningen och hur det tar att skapa förutsättningar för något. Men jag hyser en grundläggande sympati för förhållningssätt. Man ska vara medveten om att det finns konflikter som förefaller frusna men att de när tiden går kan hettas upp på ett sätt som är mindre bra. Att förebygga det i den mån vi kan är självfallet en viktig utrikespolitisk uppgift att försöka medverka till. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2007/08:331 om vikten av en fredlig lösning på konflikten i 44 Utrikesminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att uppmana den colombianska regeringen att nå en politisk och humanitär lösning på konflikten samt om jag avser att vara mer öppet aktiv för att den svensk som är kidnappad friges. Regeringen har inom ramen för landfokuseringsarbetet beslutat att fortsätta stödja med fokus på fred, säkerhet och mänskliga rättigheter. söker bidra, bilateralt och genom EU och FN, till en hållbar politiskt framförhandlad lösning på den interna väpnade konflikten i och verkar för att respekten för mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt upprätthålls. är stor bidragsgivare till . är dessutom en av huvudfinansiärerna till såväl som FN:s kontor för humanitär samordning. har under byggt upp breda kontaktytor och ett förtroendekapital som gör att vi kan bidra till nationella processer för fredsbyggandet och åtgärder mot den humanitära krisen. Genom en kombination av politiska initiativ och ett strategiskt utvecklingssamarbete, där är sjätte största biståndsgivare, åtnjuter vi förtroende från de viktigaste aktörerna såväl nationellt som internationellt, och vi har goda politiska relationer med . I samband med utrikesminister och vicepresident besök , lyfte jag och biståndsministern fram vikten av demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, internflyktingar och fredlig utveckling i landet. antog Rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser slutsatser om . Dessa lyfter fram EU:s beredvillighet att stödja den colombianska regeringen, de statliga institutionerna, det civila samhället och internationella organisationer i arbetet för fred, försoning, rättvisa och demokrati i . I rådsslutsatserna uppmanar EU alla illegala väpnade grupper i att upphöra med kidnappningar och att och ovillkorligen frige samtliga kidnappade, ett krav som jag upprepade i samband med frigivningen av och . välkomnar alla initiativ som kan leda fram till ett humanitärt avtal och ett frisläppande av alla kidnappade personer. När det gäller den svensk som är kidnappad kan jag endast säga att i nära samarbete med svenska ambassaden i arbetar aktivt med ärendet. 45 (): Jag har ställt den här frågan till utrikesministern; om han kommer att vara mer aktiv för att få till stånd en fredlig lösning av konflikten i . Det svar jag har fått är att utrikesministern personligen inte tänker göra något mer utan i stället hänvisar till vad UD och EU gör. Anledningen till interpellationen är naturligtvis den lilla öppning som vi som har kämpat för att få våra gröna kolleger och andra fångar släppta av Farcgerillan såg . , som är kvar i fångenskap, är av allt att döma inte frisk. Hon lever i största mentala och fysiska armod. När och släpptes , med president stöd och genom att president tillät en temporärt fredad zon för överlämnandet, väcktes hoppet om att en humanitär lösning var möjlig efter allt tidigare vapenskrammel från den colombianska regeringens sida. Händelsen visade att det är möjligt, att det går att befria gisslan utan att ta till militära metoder, som i andra gisslandramer runt om i världen. Vi har ett antal exempel österut som avskräcker. När FN:s MR-kommissarie var i passade jag på att fråga hur hon ser på den nuvarande utvecklingen i . Går det att se några positiva tendenser, och ser hon öppningar för en fredlig lösning? Svaret jag fick var nästan lika pessimistiskt som rapporten . Det enda som egentligen var positivt, enligt MR-kommissarien, var att president gått med på att låta MR-kommissariatets arbete i landet fortsätta under hela hans mandatperiod. I utrikesministerns svar går det att läsa att EU och stöder regeringens ansträngningar för att skapa fred i . Det är i och för sig bra. Problemet infinner sig när MR-kommissariens rapport visar att det fortfarande i oerhört många fall är de nationella organen som är förövare. Polis och armé får mycket stark kritik i rapporten. Hur ska colombianerna kunna lita på att myndigheterna ska skydda dem när det har visat sig att dessa har ett intimt samröre med bland annat paramilitära grupper? Och även om Uribe vunnit två val i är förtroendet för hans förmåga att garantera medborgarna skydd begränsad. I finns en stark önskan om fred. Det visade sig inte minst i de demonstrationer som hölls. Det var dels demonstration mot Farcgerillan, dels demonstration mot våld begånget av alla grupper. Det låga förtroende som jag talar om visade sig inte minst i att demonstrationen blev så politiserad att den splittrades i flera. Det var förmodligen inte tanken från början. Jag nämner i interpellationen att det börjar likna tuppfäktning mellan och . Vi kan knappast ge någon av dem guldstjärna i diplomati. Men det är där övriga regeringar kan spela en roll. Uribe godkänner , , och kyrkan som medlare. Farc avvisar och kyrkan och vill förhandla med . och , å sin sida, försöker få Uribe och att komma överens eftersom de ser den roll kan spela. Frågan är om de kommer att lyckas med det. Farcgerillan har lovat att lämna över tre kongressledamöter till . Det spekuleras i att Betancourt kommer att lämnas över till , och andra menar att hon kommer att vara den sista som släpps. Många bedömer dock att den som har bäst möjlighet att nå en överenskommelse är just . Då vore det märkligt om vi ska låta dessa två herrars motvilja mot varandra få äventyra så många människors liv. Det är därför viktigt med fortsatt internationell press på den colombianska regeringen för att den ska möjliggöra en utväxling av fångar. Det handlar inte bara om de drygt 40 fångar som vi talar mest om. Det handlar om alla fångar i , både de över 700 som hålls av Farc och de kanske tusentals som hålls av andra grupper, som också måste få återvända till normala liv. När det gäller den svenske medborgaren har jag fått veta att ett arbete pågår, och jag nöjer mig med den informationen. Men i övrigt skulle jag vilja veta om utrikesministern kan tänka sig att vara mer direkt aktiv gentemot den colombianska regeringen för att pressa på. 46 Utrikesminister (): Vår tid är begränsad, så jag ska inskränka mig till att försöka svara på den sista frågan. Jag tror att känner till att det finns en jag vill inte kalla det tradition, men det finns i alla fall svenska diskreta kontakter för att se om det finns en efterfrågan på någon speciell roll i vissa lägen. Det har upprätthållits . Jag har i andra egenskaper varit i kontakt med detta under tidigare skeden av mitt liv. Det finns åtskilliga sådana, som bekant. Så dessa kontaktytor finns för den händelse att det skulle finnas något som vi kan göra som inte andra kan göra och där det kan finnas en öppning. Jag säger inte mer än så. Skulle den möjligheten finnas ligger det i sakens natur att vi ska göra vad vi kan. Sedan gör vi lite andra saker. Jag nämnde högkommissarien för mänskliga rättigheters besök här. Vi stöder hennes kontor där, och det är väldigt viktigt att det finns. Det har varit kontroversiellt. är det fullt ut accepterat. Vi bidrar också till finansieringen av det kontoret, också för att kunna upprätthålla kontakter. Sedan är det så att vi från regeringens sida ger ett rätt betydande politiskt stöd till ansträngningarna för att åstadkomma det man delvis redan har lyckats med. Det är en klart bättre situation i . Den är förvisso inte perfekt, men det är en väldig skillnad. Det har skett en betydande demobilisering av de paramilitära grupperna. Det är inte komplett. Det är inte perfekt. Men det har skett en betydande demobilisering. I detta ligger väl också att intrycket är att Farcgerillan är, kanske inte framför allt militärt men politiskt, tillbakaträngd.