prot · GV09124 · 2008-06-09 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Djurskyddskontroll m.m. i statlig regi Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2007/08:MJU17 Djurskyddskontroll m.m. i statlig regi (prop. 2007/08:63). 126 i (s): ska vi diskutera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 17, som handlar om djurskyddskontroll i statlig regi. I betänkandet behandlas frågan om att flytta över ansvaret för djurskyddstillsynen från landets kommuner till länsstyrelserna. Vi socialdemokrater tycker att det är fel väg att gå. Djurskyddstillsynen är en viktig fråga. Vi läser i tidningarna alltför ofta om hur det finns djurägare som försummar sina djur. Det är något som upprör alla mycket. Det är av avgörande betydelse att det finns en fungerande tillsyn över hela landet. På vissa håll i landet har det funnits problem. Det sticker inte heller vi under stol med. Viss kritik har förekommit om att tillsynen har sett lite olika ut på olika platser. Så ska det absolut inte vara. Men det är inte enligt oss rätt att tro att man löser problemet genom att flytta över ansvaret för tillsynen till en annan instans. Den förra socialdemokratiska regeringen tog djurskyddet på största allvar. tillsattes för att genom samordning förbättra skyddet av djuren i stort, se till att djurskyddslagen följdes, arbeta med utredningar, utvärderingar, forskning och kunskapsinhämtning och dessutom spridning av dessa kunskaper. En av den borgerliga regeringens absolut första åtgärder var att lägga ned den nystartade myndigheten. Genom att lägga den proposition vi ser på bord ser vi också hur man tar ännu ett steg mot att försämra förutsättningarna för ett gott djurskydd. En alldeles uppenbar konsekvens av att flytta djurskyddstillsynen från kommunerna till länsstyrelserna är att det rent fysiska avståndet mellan djurskyddsinspektörer och tillsynsobjekt, det vill säga djuren själva, blir långt. I vissa fall kan det handla om mycket långa sträckor. Det försvårar möjligheterna att göra snabba utryckningar när det behövs. Det kan ta att ta sig från en sida av ett län till en annan sida. Det är en sträcka där man verkligen kan behöva ta sig fram fort i akuta situationer. Det här innebär att det kommer att krävas mer tid och mer resurser för att bibehålla en effektiv djurskyddstillsyn. Det riskerar också att antalet oanmälda och spontana besök på vissa orter kan minska radikalt. En annan lika uppenbar och kanske ännu viktigare konsekvens av de långa avstånden och organisationsförändringen blir att lokalkännedomen om de olika djurbestånden kommer att minska. I betänkandet kan man läsa att ett möjligt sätt att bemöta detta är att placera djurskyddsinspektörerna i olika kommuner. För mig låter det som att arbetssituationen för de enskilda inspektörerna blir densamma som , vilket är något som man i andra stycken i betänkandet säger sig vilja ändra på. I betänkandet resoneras heller ingenting om vad som kan komma att ske beroende på hur betänkande hanteras av regeringen. De geografiska ytorna som ska täckas kan bli mycket större än vad de blir . finns redan ett organiserat samarbete mellan många kommuner för djurskyddskontrollen. Det är positivt. Vi uppmuntrar gärna till en utökad samverkan mellan kommunerna, men att föra över kontrollen till en länsstyrelse blir kontraproduktivt. Effektiviteten minskar, och samarbetet mellan kommuner som ligger på olika sidor om länsgränser kommer att försvåras. Därtill försvåras den mycket effektiva samordning som finns mellan många kommuners djurskyddskontroll och deras miljö- och hälsoskyddskontroll. Ett flertal inspektörer har bägge typerna av kontroll som arbetsuppgift. När miljö- och hälsoskyddskontrollen fortsättningsvis ska ligga kvar i kommunerna, vilket vi tycker är bra, och djurskyddskontrollerna förändras, kommer samordningseffekterna att minska. Avgifterna för de olika kontrollerna blir dessutom olika. Det är svårt att se var förenklingsvinsten ligger i den omorganiseringen. Om regeringen framhärdar i sitt förslag att lägga djurskyddskontrollen i statlig regi kräver förändringen ökade resurser, framför allt . De medel som har aviserats är enligt oss och många av remissinstanserna inte tillräckliga för detta. Med detta yrkar jag bifall till reservation nr 1. 127 (): Man kan fråga sig vad det är för vits att föra över kontrollen av att djurägare sköter sina djur på ett sätt som följer djurskyddslagen från kommunerna till länsstyrelserna. Det är inte helt solklart att det blir bättre. Men det har också funnits brister i hur kommunerna har haft möjlighet att sköta tillsynen av djur och livsmedel. Framför allt är det stora skillnader i hur tillsynen sköts eftersom det är upp till de enskilda kommunerna att avgöra hur den ska utföras i praktiken. menar att det är viktigt att kontrollen är av hög kvalitet och att den är likvärdig över hela landet. Vi stöder det. Men att kontrollen automatiskt ska komma att bli bättre bara för att den förs över till finns det naturligtvis inga garantier för. Vi uttrycker ett försiktigt ja till att göra så. Vårt motiv är att öka likvärdigheten, det vill säga att kontrollen ska vara lika över hela landet. Men det är viktigt att länsstyrelserna ska få resurser för att sköta kontrollen så att den inte blir sämre utan får bättre kvalitet. Det finns det inga garantier för. Vi anser inte att det finns någon anledning att ta bort avgiften för dem som ska kontrolleras enligt djurskyddslagen, livsmedelslagen och lagen om foder och animaliska biprodukter. Den moderatledda regeringen vill ta bort avgiften med motiveringen att det kommer att stärka företagens konkurrenskraft. Men vi menar att det inte finns anledning att ta bort avgiften eftersom den på närliggande områden är okej. Då kan den väl vara okej här också, tycker vi. Vi tycker inte att den tillsynen ska bekostas med skattepengar. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. Vi tycker också att det är viktigt att öronmärka finansiering av djurskyddet eftersom det finns risk för att en del av pengarna annars kommer att användas till andra ändamål och att problemen med bristande djurskydd kan urholkas och bli sämre. Jag yrkar därför också bifall till reservation 5. För övrigt anser jag att det var mycket oklokt av regeringen att lägga ned . 128 (): Vi har alltså miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 17 på bordet . Det svenska systemet för djurskyddskontrollen som vi nu debatterar kan enklast beskrivas som att kommunerna ska kontrollera de som håller djur, länsstyrelserna ska stödja och kontrollera kommunerna och sedan är det centralmyndigheten som ska stödja de efterföljande leden och kontrollera länsstyrelserna. Det är i princip samma system som gäller för annan tillsyn, till exempel miljötillsynen. Regeringen konstaterar att systemet för djurskyddskontrollen inte har fungerat tillräckligt väl. Det har också konstaterat och även dåvarande samt tidigare . Men problemet är att det har brustit i alla led. Det är inte bara hos kommunerna det har brustit. Även länsstyrelsernas och centralmyndighetens kontroll har brustit. har det funnits kommuner och länsstyrelser där djurskyddet har fungerat väl. Om det brister i politisk vilja resulterar det också i brist på resurser och brist på tydliga uppdrag och uppföljning. När inrättades var det uttryck för en ökad politisk vilja, en resursförstärkning till djurskyddet och en ökad politisk ambition på statlig nivå. Men bakslaget kom med den nya regeringen, som valde att avveckla en myndighet som inte fått tid att sätta sig. har man sagt att djurskyddet ska flytta till länsstyrelserna, och anledningen sägs vara en ojämn, bristande kontroll. Länsstyrelserna ska alltså få ta över djurskyddskontrollen, men vi undrar så klart: Hur vet vi att det blir bättre och mer enhetligt med det? Om nu länsstyrelserna har haft synpunkter på hur kommunerna har skött sina åtaganden har haft möjlighet att ta kommunerna i hampan och tala om att det inte duger. Har använt sina möjligheter? Det vi debatterar är överföringen från kommunerna till . Men dessutom handlar förslaget om en förändring i finansieringen av djurskyddstillsynen. är inte övertygat om att något av de här förslagen i första hand kommer att leda till ett förbättrat djurskydd. Förvisso får de djurhållande näringarna en annan service. Men lägger man kostnaderna på skattekollektivet i stället för hos djurhållarna. Som det är och har varit fram till nu har kommunerna själva fått råda över hur man vill finansiera djurskyddet, och det kommunala självstyret har gällt. Vad som är allvarligt och oklart i det liggande förslaget är vem som tar ansvaret för djurskyddet för sällskapsdjuren. Den här oron uttrycker flera av de djurskyddsinspektörer som jag har varit i kontakt med. Det finns också speciell kunskap i kommunerna om att det inte är ovanligt med situationer där djurskyddet brister rejält och det dessutom finns sociala problem. Då blir frågan inte bara en djurskyddsfråga utan även en fråga om en människa som behöver hjälp. Talet om att djurskyddet inte har fungerat är inte rättvisande. I till exempel min del av landet har det varit väldigt väl fungerande. Där finns ett samarbete mellan kommunerna där man täcker upp varandra och hjälps åt vid behov. Man är inte så långt borta, och man är flera som delar på frågorna. Man upplever sig ha ett arbetssätt som fungerar. Det här har man inte hört sägas någonting om. I flera av våra kommuner i har ett djurskyddsarbete arbetats fram som fungerar väldigt väl. Det är klokskap som råder, erfarenhet och ibland samarbete i svåra frågor. Möjligheten att samarbeta på detta sätt var något som banade väg för. Har man tagit det i beaktande över huvud taget? Regeringen säger sig vilja ha ett gott djurskydd i . Men vad är det som händer i verkligheten? Man lägger ned . Man river upp förslag om en skärpning av reglerna för att hålla mink som gör att minkarna inte alls får möjlighet till sitt naturliga sätt att vara. Man sparar pengar på djurskyddet. Man vill med dagens förslag lägga över djurskyddet från kommunerna till länsstyrelserna, och dessutom vill man gå från avgiftsfinansiering till att ta kostnaderna via skatten, så att alla får vara med och betala näringens djur. Risken för underfinansiering av djurskyddet hos länsstyrelserna är uppenbar. Sällskapsdjuren faller mellan stolarna. Färre inspektörer är att vänta, och det blir längre mellan djurägare och inspektör. Alla dessa förändringar skulle man kunna kalla försämringar, i alla fall för djuren och djurskyddet kanske inte för näringen. Men djurskyddet måste väl i första hand vara till för att skydda djuren. Vad vill man egentligen med det svenska djurskyddet? Vart är man på väg? Dessa frågor finns det nu alla möjligheter att besvara. anser att djurskyddskontrollen ska vara kvar hos kommunerna. Det nuvarande systemet kan fungera väl om den politiska viljan finns. Men tydliga resurser och uppdrag saknas. Om dessa saknas kommer det inte att fungera bättre även om kontrollen förstatligas. Med det här vill jag avsluta och säga att jag efter att folk från olika partier har ställt sig bakom olika reservationer kan yrka bifall till reservation nr 3. 129 (): När jag åkte upp med tåget från till for vi fram i strålande solsken, genom böljande landskap med oregelbundna fält och gröna färgskalor. Växternas mosaik upphör aldrig att fascinera. Insprängda som oregelbundna, olikfärgade färgklickar i dessa gröna nyanser framträdde mularnas bärare i form av unga kalvar som lite omoget studsade omkring, hästar som blänkte i kapp med ett nybonat golv, kor som målmedvetet betade eller lugnt idisslade. Inget av dessa djur hade en aning om att vi skulle diskutera en fråga som direkt berörde dem. Än mindre hade de en susning om att det här förslaget heter någonting så torrt som 2007/08:MJU17. Från denna landskapsbeskrivning går jag in på den vardag som vi arbetar med men som har direktkoppling till djurens välfärd. Jag ska först yrka att måtte ställa sig bakom det förslag som framförs i betänkandet och i övrigt avslå de reservationer som finns. Jag tänkte uppehålla mig vid de tre e:na, nämligen effektivt, ekonomiskt och EU-anpassat. Om jag börjar med effektivt konstaterar jag att även om djurskyddet på många ställen i landet har fungerat alldeles utmärkt har det funnits brister. Därför påstår jag att det här förslaget är ägnat att förstärka djurskyddet i . Jag tycker att det är viktigt att poängtera det, därför att vi har från alliansens sida fått klä skott för att vi skulle nedrusta djurskyddet på grund av att vi plockade bort . Men här har vi det synliga beviset på att det är precis tvärtom. Genom detta har vi bättre möjligheter att få en mer likformig tillämpning. Om vi då tittar på vad har för kompetens kan vi konstatera att det under samma tak, under samma myndighet, finns juridisk kompetens, byggnadsteknisk kompetens, veterinär kompetens och erfarenhet. Dessutom har man både smittskydd och livsmedelshantering inom samma väggar. Detta, fru talman, tycker jag för att det här har förutsättningar både att det blir mer likformigt och att det finns en kompetens. Dessutom minskar man både det dubbelarbete och den dubbelkontroll som kan förekomma. Inte minst blev detta väldigt tydligt när tvärvillkorskontrollen överfördes till länsstyrelserna . Det innebär att man skulle kunna kontrollera samma sak minst två gånger. Det blir också enhetligare. Om man minskar från ca 300 myndigheter till 22 finns det ändå administrativt större förutsättningar att få det här enhetligt. Dessutom har och länsstyrelserna gemensamt skapat en organisation för att förbereda ett övertagande från , så man är alltså väl förberedd. Detta om effektiviteten. Rent ekonomiskt torde det bli mer ekonomiskt att hantera det i färre myndigheter . Dessutom är det en samhällsekonomisk vinst, bland annat därför att en bättre tillsyn skapar bättre ekonomi hos de djur som mår bra. Det blir färre djur som mår dåligt. Den samhällsekonomiska vinsten ligger naturligtvis också i en lägre samhällskostnad, vilket jag utgår från att vi kan visa . Det som dessutom är intressant just när det gäller ekonomi är den nya finansieringsprincip som förs in i detta, nämligen att om man sköter sig ska man inte behöva betala för den kontroll som samhället har ålagt en. Jag tycker att detta är en oerhört viktig princip, och det är viktigt att den får genomslag i den svenska administrativa hanteringen. Detta är också en viktig signal till det politiska systemet. Så länge det är någon annan som betalar är det oerhört lätt att komma med nya pålagor på varandra, men så fort det drabbar den egna budgeten tänker man till en extra gång, så att det blir balans mellan behov och kostnad. Jag har upplevt att den har saknats tidigare. På det ekonomiska planet är det också viktigt att lyfta fram den stärkta konkurrenskraften i det här sammanhanget. bönder har av tidigare regeringar fått en ryggsäck som har varit väsentligt tyngre än den som andra lantbrukare i har haft att bära, trots att vi har samma marknad. Den stärkta konkurrenskraften uppgår till 3435 miljoner eller per lantbrukare. Det kan tyckas att det är småsaker, men ryggsäcken har ändå sammantaget varit för tung, och hjälper alliansregeringen till att minska bördan. Den tredje delen i mitt anförande handlar om EU-anpassningen. Vi kan tvingas konstatera att det är lite skämmigt att vi har ådragit oss allvarlig kritik från EU. Lite skämmigt tycker jag att det är. När en tredjedel av kommunerna inte ens lämnade in rapporter ger det en anledning för EU att agera. Det gjorde man. Man har också sett att transparensen varit dålig med så många myndigheter. Därför kommer den nu att öka. Dessutom påstår jag att konsumentskyddet ökar genom att tillsynen nu blir mer likformig. Detta kommer i sin tur att stärka EU:s varumärke runt om i världen. Det är en ökad kvalitetssäkring som i sin tur gör att livsmedel från kommer att kunna betraktas som ännu säkrare . Vi får inte glömma det jag inledde med, nämligen att det är djuren det handlar om och inte bara administration och regelverk. Det viktiga är att djuren har det bra där ute. Bra omsorg ger bra djur. Bra djur ger bra avkastning, och det trivs både djuren och ägarna med. 130 () replik: Det är alltid intressant att höra entusiasm för olika saker som regeringen föreslår. Det här förslaget handlar trots allt väldigt mycket om ekonomi. När du talar om det är det väldigt mycket ekonomi. säger du att djurskyddet är det viktiga. Jag förstår inte riktigt: Vari ligger det bättre djurskyddet i det här? Det framgår inte riktigt klart, utom möjligen att det kanske skulle kunna ha att göra med något slags rationell samordning som leder till att det hela går snabbare eller smidigare, vilket allting faktiskt talar emot eftersom det blir färre inspektörer och efter vad jag vet heller inte så mycket resurser. Vari ligger det förbättrade djurskyddet? 131 () replik: Tack för frågan, ! Jag tror att jag och kan vara överens om en sak, nämligen att djurskyddet i det här landet inte har fungerat fullgott. Det har vi samfällt fört fram kritik mot tidigare. Som jag sade i mitt anförande har en tredjedel av kommunerna inte ens rapporterat. Jag vet att vissa kommuner har haft som regel att inte vidta någon form av inspektion såvida det inte har funnits någon anmälan. Det har alltså funnits 290 olika möjligheter att lägga upp olika rutiner. Men genom att man krymper ned detta till 22 myndigheter med som sammanhållande har man ökat förutsättningarna för att vi ska få det likvärdigt över hela landet. Vi ska inte göra avkall på det som har varit. Det ligger lite grann i undertonen i anförande att vi skulle sänka kraven på djurskyddet. Så är inte fallet. Vi ska höja det till den nivå som riksdag och regering har bestämt. Det tror vi att man gör bäst genom att få färre aktörer på marknaden. 132 () replik: Tack, , för svaret! Jo, jag hör att regeringen och regeringspartierna säger att man vill ha ett högt och bra djurskydd. Jag vill verkligen tro på det, men de förslag som har lagts fram övertygar inte mig riktigt. Om man ska höja ambitionerna tycker jag att man ska gå till väga på något annat sätt. nämnde att det var en tredjedel som inte hade rapporterat in enligt EU. Det var faktiskt bara 18 av 290 som inte hade lämnat in rapporter, enligt vad jag har läst. ska man minska myndigheternas antal till 22, och på det sättet ska man få en likvärdig behandling, säger man. Men det finns ju inget som säger att det med automatik blir en likvärdig behandling för att man minskar antalet myndigheter. Jag har pratat med en del djurskyddsinspektörer som säger att de har jobbat upp detta väldigt bra. Det är inget som sker med automatik, utan det är en process där man på många håll i landet har jobbat över kommungränserna och upparbetat system som bara blir bättre . Hur kan det här förslaget göra att djurskyddet i blir bättre? 133 () replik: inledde med att säga att man skulle höja ambitionen. Ambitionen är ju höjd när man försöker få samma nivå överallt när det inte har varit så tidigare. I så måtto är det en höjd ambition. Men om menar att man ska höja den ännu mer talar hon om något helt annat. Det är inte säkert att det blir likvärdigt bara för att det är färre myndigheter. Nog är det väl så, , att sannolikheten för att 22 går i takt är något större än att 290 gör det? Jag är alldeles övertygad om att med de utfästelser som är gjorda och det underlag som vi har haft tillgång till där utgångspunkten har varit att det går åt lika många människor som i det nuvarande systemet torde inte resurserna på något sätt minska. Det är definitivt inte mindre pengar till verksamheten . Dessutom åtar vi oss gentemot EU i grundstatuterna för detta med djurskyddstillsyn att det ska tillställas erforderliga medel för att man ska kunna genomföra de krav som ställs. När det nu läggs fram ett bra förslag förstår jag att argumenten blir lite tomma. Men de blir inte bättre bara för att de är tomma. 134 (): Jag är rädd för att det finns mer än en verklighet . Om det finns två verkligheter och den ena verkligheten är politikernas och myndighetsutövarnas och den andra verkligheten är djurägarnas och deras som arbetar med djur och dessa båda verkligheter inte går tillsammans är jag djupt oroad. Vi ser kanske spåren av detta . Vi har haft en politik som har varit driven med goda ambitioner, men den har inte gått i paritet med djurägarnas och djurskötarnas verklighet. Jag är rädd att det är så. Jag har tagit på mig en hemläxa. Om den är rätt utförd eller inte ska inte jag bedöma. Jag har tagit på mig hemläxan att ta kontakt med människor som arbetar med djur på olika sätt. För mig är det enkelt. Jag börjar med djurägare. Sedan är det veterinärer och husdjurstekniker och de andra som är anställda och arbetar med djur. Därefter är det myndighetspersoner. Sedan lyssnar jag även av medborgare som kanske egentligen inte har så mycket med frågan att göra. Jag tycker att vi ska ta det i den ordningen. Jag är rädd att politiken lyssnar alltför mycket på myndighetspersoner och människor som är beredda att läsa texter tills någon, hin håle eller någon annan, kommer och avlöser dem i stället för att fundera över hur det är i verkligheten. Jag är väldigt bekymrad för att det har varit så. Jag vill yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Det gör jag med glädje. Jag har tidigare debatterat frågan om djuromsorg och djurskydd. Den är viktig. Jag har själv stått här och sagt att den är viktig, och jag står fortfarande för det. Vi ska ha ett starkt djurskydd i . Vi ska bibehålla det, och vi ska utveckla det. Vi ska inte sänka några ambitionsnivåer, absolut inte. De enda förlorare som finns om vi sänker ambitionsnivån är djuren och vi människor som söker livsmedel som är sunda och säkra, om vi pratar om lantbrukets husdjur. Men hur är det egentligen med de här två verkligheterna? Hur var det förut? Fanns det egentligen dialog mellan och djurägarna? Jag har inte träffat en djurägare som tycker att det här har fungerat på ett klockrent sätt. Jag har träffat några som tycker att det fungerar okej. Men kom då ihåg att det är djurägare som mer eller mindre har kontrollanter i sin lagård , inte vartannat eller , utan varenda dag. Låt mig ta ett exempel. De som har ekologisk mjölkproduktion har i stort sett en person som på något vis kontrollerar att besättningen mår bra. De är inte satta till det. Men man har seminörer eller veterinärer eller husdjurstekniker eller andra människor i närheten av sin kobesättning som ser om besättningen mår bra. Människor som arbetar med djur har djuröga. Det är rimligt. De allra flesta av oss kan utveckla detta djuröga, denna möjlighet att se hur djur mår. De allra flesta kan se detta när det gäller de djur som man lever med. Det kan vara en hund eller kor. Man kan då se om djuret har feber. Sedan kan man gå vidare och ta reda på om så är fallet. Men de allra flesta kan utveckla detta. Jag har i en tidigare debatt här efterlyst att vi skulle få fler barn och ungdomar att tidigt lära sig att hantera det här med djuröga. Det skulle underlätta betydligt för oss som stiftar lagar, för det är ändå det vi är satta att göra , i arbetet framåt för att stärka djurskyddet. Jag hoppas att ni läser tidningen noggrant. Jag vet många som gör det och därigenom får en fortbildning i sitt yrkesutövande som lantarbetare, djurskötare eller lantbrukare. De belyser ofta frågorna utifrån djurskyddsperspektivet. Det är hos de friska djuren lönsamheten finns. Det finns väl ändå ingen, hoppas jag, i riksdags kammare som har trott någonting annat. Jag hoppas och tror, utan att vi vet, att friska djur ger lönsamhet. Friska djur och trygga djur, oavsett om det är lantbrukets husdjur eller om det är våra sällskapsdjur, mår mycket bättre och kan då vara i samklang med människan. Detta kan också vara ett försäljningsargument i ett vidare perspektiv. Jag är glad över att vi har ett företagarperspektiv, eftersom det är ett stort antal företagare som berörs av den här frågan, av betänkandet.