prot · GV0997 · 2008-04-16 00:00:00 — Jo, då ändrar man och försöker ställa till rätta så gott det går utifrån förutsättningarna. Man försöker ge upprättelse även om man inte kan vrida klockan tillbaka. När man har gjort fel ändrar man. Det borde gälla även för den svenska staten. Biologiska barn som blivit utsatta för sexuella övergrepp av en biologisk förälder kan förvisso inte bryta de biologiska banden. Men är det en rimlig ursäkt för att tvinga ett adoptivbarn att fortsätta sin juridiska relation med förövaren? Är det en rimlig anledning att hävda att allt ska vara lika? Är det att sätta det enskilda barnets bästa i främsta rummet som vi lovar i ? Nej, det är det inte. Att ett barn som av sin adoptivförälder har blivit utsatt för sexuella övergrepp under sin uppväxt inte ens som myndig har möjlighet att häva sin adoption och skära av de rättsliga banden med sin förövare är en helt orimlig konsekvens av dagens lagstiftning. Ett adopterat barn har precis samma rättigheter som ett biologiskt barn, såväl juridiskt som socialt. Frågan är om barnet till varje pris och under alla omständigheter ska ha samma skyldighet att för evigt vara kopplat till sin förövare. Nej, svarar jag. Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att göra en allmän översyn av reglerna om adoption. Bland annat ska behovet av åtgärder för att stärka barnperspektivet utredas. Precis som hoppas jag givetvis att utredaren ska beakta denna motion. Min förhoppning är att utredaren verkligen ska sätta barnets bästa före föräldrarnas ingångna avtal och att det slås fast att ska följas. Man kan förbruka sitt föräldraskap. Föräldrar gör det när de utsätter sitt barn för sexuella övergrepp. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 7 § Äktenskap och partnerskap Föredrogs civilutskottets betänkande 2007/08:CU15 Äktenskap och partnerskap. 29 (): kan vi få en historisk dag. Vi ska debattera frågan om införandet av en könsneutral äktenskapslagstiftning. Detta är ytterligare en fråga som den borgerliga regeringen drar i långbänk. Även om den borgerliga regeringen fortsätter att inte agera i frågan kan vi faktiskt fatta beslut, och den här dagen kan bli en historisk dag. En majoritet i vill införa en könsneutral äktenskapslagstiftning och därmed ge homosexuella och heterosexuella par samma möjlighet att ingå äktenskap. Det krävs fyra röster från borgerliga ledamöter som tar sitt ansvar för frågan och röstar med sin övertygelse och mot att frågan fortfarande drivs och påverkas i långbänk. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte tillsammans med och en särskild utredare, biträdd av två referensgrupper med uppdrag att ta ställning till om par av samma kön ska kunna ingå äktenskap. Utredningen som antog namnet Äktenskaps- och partnerskapsutredningen redovisade sitt arbete i betänkandet Äktenskap för par med samma kön Vigselfrågor. Efter att utredaren hade lagt fram sitt arbete beslutade den borgerliga regeringen att frågan inte var prioriterad. Man satte först remisstiden till men förlängde den sedan till januari. Varför kunde man inte ha ett vanligt remissförfarande? Om man hade haft det hade frågan kunnat behandlas och lagen hade kunnat träda i kraft som utredaren hade föreslagit. Varför denna långbänk? Varför kunde inte de borgerliga agera i den här frågan som man med kraft har gjort i så många andra frågor? Varför denna långbänk? ser vi att frågan har förhalats, och den fortsätter att förhalas. Statsministern har vid en frågestund lämnat besked om att det kommer en proposition om könsneutrala äktenskap och att propositionen förmodligen kommer att läggas fram . florerar en massa rykten som säger att det beredningsarbete som pågår i regeringen är en kompromiss mellan de olika partierna. Min fråga till de borgerliga ledamöterna är: Vad innebär kompromissen? Är det en kompromiss mellan ståndpunkt och , eller är det en kompromiss mellan och ? Vad innebär denna kompromiss? Jag är ytterst orolig för att det förslag som kanske 2008, kanske 2009, kanske inte alls trillar ut från innehåller något helt annat än det som jag skulle vilja se. Varför kan inte regeringen tala ur skägget? Om det pågår ett beredningsarbete i är det väl inga problem. Då är det bara att avisera att propositionen kommer , december eller kanske inte alls . Om beredningsarbetet pågår kan det ju inte vara så svårt att säga när propositionen kommer. En annan fråga som jag också vill ha svar på är varför det har tagit så . Vad är problemet? Vilka delar i utredningen måste beredas ytterligare? Det är en fråga som jag har ställt tidigare och inte fått svar på. Jag hoppas att jag får det . Ytterligare en fråga som jag kommer att ställa ett antal gånger från talarstolen är: Vad innebär den kompromiss som det pratas om? Är det ett nytt förslag, eller är det bara ett förslag som inte har beretts helt färdigt? Det skulle jag vilja ha svar på under dagens debatt. Under den socialdemokratiska regeringen fanns det många borgerliga ledamöter, framför allt från och , som var kritiska till hur frågan behandlades. Många höjde rösten och sade: Det har inte hänt tillräckligt mycket. Var är de rösterna nu? Var är alla de som stod på barrikaden för och sade att frågan måste genomföras? finns det ett utredningsförslag. Det utredningsförslaget har remissbehandlats. Vart har den kritik som har funnits från och och även från moderata ledamöter tagit vägen? Varför har det blivit tyst? Är frågan plötsligt inte lika viktig? Jag vill också gå vidare med den kritik som mina borgerliga kolleger lägger fram. Man kritiserar Socialdemokraterna och våra stödpartier för att vi inte gjorde någonting under den förra mandatperioden. Det är fel. Vi socialdemokrater har alltid drivit jämlikhetsfrågorna, och vi har drivit frågorna om homosexuellas rättigheter på ett antal olika områden. Det var vi socialdemokrater som, tillsammans med och , var initiativtagare och drev igenom partnerskapslagstiftningen. Det är också vi som har ställt krav på att borgerliga vigselförrättare ska vara både vigselförrättare enligt och registreringsförrättare enligt partnerskapsbalken. Det var vi som tillsatte utredningen om införandet av en äktenskapslagstiftning. Det är bara några av de frågor som vi socialdemokrater har drivit tillsammans med och för att stärka de homosexuellas rättigheter. Vad är det då som de borgerliga ledamöterna och den borgerliga majoriteten vill införa? Vad är det som man har drivit och driver framöver? Det är egentligen ingenting. De borgerliga ledamöterna har inte åstadkommit någonting på ett antal områden. Man har pratat väldigt mycket och ställt väldigt många krav. När man nu har chansen att faktiskt göra någonting och driva ett antal frågor och visa handlingskraft händer ingenting. Det står helt stilla. Varför är det så? Varför har vi inte fått se en proposition? Varför får vi inte ens veta vilket datum propositionen kommer? Varför har frågan dragits i långbänk? Jag skulle gärna vilja ha svar på de frågorna under de kommande anförandena. Jag vill bemöta en återkommande fråga innan den kommer. Jag är helt övertygad om att vi under de kommande replikskiftena och under debatten kommer att få höra den gång på gång. I den lunta med citat som jag har samlat på mig är det en alltid återkommande fras. Jag har plockat ut ett citat som jag tänker analysera lite noggrannare, nämligen den argumentation som borgerligheten använder sig av. De säger: Socialdemokraterna har styrt . Under den tiden har man inte gjort någonting alls. Vi socialdemokrater har ju drivit de här frågorna, men det går sakta i vissa avseenden. Det är jag den siste att erkänna. En annan argumentation som lyfts fram har jag hämtat från blogg. Där kommenterar han det brev som oppositionen skickade ut till ett antal borgerliga ledamöter . säger så här om brevet: Det är så oerhört banalt och tramsigt. satt ni vid makten och gjorde inte ett skapande dugg. har sprungit runt som en vilde i Pridetåg och på QX-galor och ställt upp på mingelbilder och förrättat partnerskap. Fagra tal, mycket snack, men absolut ingen hockey. Är du avundsjuk, , på att vi socialdemokrater har ett så oerhört stort engagemang i frågan att vår partiledare lägger så mycket kraft på frågan och driver den? Är det avundsjuka? För mig handlar det om opinionsbildning och att driva de frågor som man känner för och tror på. Det gör vi socialdemokrater tillsammans med de partier som har samma åsikt. Vi sitter inte och väntar bara för att några vill att en fråga ska gömmas undan och inte tas upp över huvud taget. fortsätter: har vi äntligen fått en statsminister som går ut och lovar en könsneutral äktenskapsbalk. En proposition från regeringen är under framtagande och vi kan förhoppningsvis fatta beslut eller möjligtvis . Men vi har inte fått något beslut, och vi har inte hört när denna proposition ska komma. Framför allt vet vi inte vad denna kompromiss som det talas så mycket om handlar om. Jag är ganska orolig för det uttalande som statsministern gjorde eftersom det inte var tydliggörande. Det skapade bara mer skugga över hur denna fråga ska behandlas . Ett annat argument som jag är oerhört trött på och som jag också vill bemöta är det argument som och även många andra använder sig av, det vill säga: Men Socialdemokraterna har ju styrt , och har man inte gjort någonting. Det är sant att vi har styrt , och vi hoppas och tror att vi kommer att få styra till . Men hur länge ska detta vara den borgerliga majoritetens enda argument? I fråga efter fråga säger man: Den socialdemokratiska regeringen har inte gjort någonting . För oss socialdemokrater är detta en viktig fråga och har varit det under en väldigt . Vi tillsatte en utredning . Jag hade för egen del hoppats att vi hade kunnat tillsätta utredningen lite tidigare. Men Socialdemokraterna är ett stort parti. Vi har en demokratisk process, och vi har många medlemmar. Därför lyfte vi fram frågan när den var mogen. Därigenom fattade partikongressen ett tydligt beslut om att vi ville införa könsneutrala äktenskap. Utifrån det har vi tillsatt en utredning. när vi har fattat beslutet vill vi driva frågan med kraft, och vi vill fatta beslut nu och inte vänta. Tycker inte att man ska invänta vad partimedlemmarna i respektive parti tycker? Det tror jag faktiskt att han tycker. I så fall hade det, om vi hade haft en borgerlig majoritet under den senaste mandatperioden, inte tillsatts någon utredning över huvud taget. fattade nämligen inte beslut . Med en borgerlig majoritet vid rodret hade utredningen alltså knappt tillsatts. Vad är argumentationen här? Det undrar jag. De borgerliga ledamöterna har en hög svansföring i frågan, men som jag har visat finns det inte mycket substans i det som sägs. har vi en utredning som har remissbehandlats. Den är klar, och vi kan i stort sett fatta beslut här och . Varför ska man fortsätta och splittra regeringen? Vore det inte bättre att vi faktiskt tar tag i frågan och fattar beslut i frågan och på så sätt ger regeringen möjlighet att ägna sin tid och kraft åt andra saker nu när denna fråga verkar ta så oerhört mycket kraft och tid att man inte ens kan leverera ett datum för när propositionen ska komma? Jag vill än en gång uppmana centerpartister, folkpartister och moderater att rösta i enlighet med sin övertygelse och göra det och göra dagen till en historisk dag för homosexuellas rättigheter i . Återigen tillbaka till den borgerliga argumentationen. Vi socialdemokrater står fast vid det kongressbeslut som vi har fattat, och vi tänker driva denna fråga med kraft. Om man gör en historisk tillbakablick finns det ett antal andra milstolpar i historien som också lite grann ger en fingervisning om hur de olika borgerliga partigrupperna har ställt sig i olika frågor när det gäller kampen för homosexuellas rättigheter och hur den kampviljan egentligen har sett ut. Därför vill jag redovisa röstsiffrorna vid införandet av partnerskapslagstiftningen. Jag tycker att det ger en tydlig fingervisning om hur de olika partigrupperna då ställde sig till den frågan. Det var som var en historisk dag. Denna dag kan bli lika historisk. Det var 171 ledamöter som röstade för och 141 ledamöter som röstade emot. Jag har tagit med de större partierna men inte tagit med några av de partier som har lämnat och lämnat några andra utanför. I det första partiet, Socialdemokraterna, var det 128 röster för och ingen emot. I var det 12 röster för och ingen emot. I var det 21 röster för och 8 emot väldigt bra. I var det 4 röster för och 20 emot. I var det 2 röster för och 72 emot. Jag tycker att dessa röstsiffror talar sitt tydliga språk när det gäller vilka partier som har slagits för de homosexuellas rättigheter i samhället. Tittar vi på debatten här är det precis samma sak. Det finns några partier som står upp för frågan, vill driva frågan och kommer att driva frågan tills den har nått i hamn. Jag yrkar bifall till reservation 1 i civilutskottets betänkande 15. Jag ska avsluta med mina tre frågor som jag hoppas att jag kommer att få svar på här . För det första: När kommer den proposition som vi alla väntar så mycket på? För det andra: Varför har frågan dragits i långbänk, och varför har vi inte kunnat få svar på vilka delar som behöver beredas ytterligare? För det tredje: Vad innebär denna kompromiss som det talas om? Den gör mig orolig. I detta anförande instämde , , , , , i , , och (alla s), LiseLotte och (båda v) samt och (båda mp). 30 (): stod jag här i talarstolen och predikade kärlekens lov när vi debatterade äktenskap, partnerskap och samboende. Det är just det som jag har lust att göra igen. Det är väl det som detta betänkande handlar om? Vi vill välja att leva med den som vi älskar oavsett vilken sexuell läggning som vi har, och vi borde alla få göra det på samma premisser och på samma villkor. är det inte så. Vi har en familjelagstiftning som fungerar som ett modernt apartheidsystem. Två olika lagar, partnerskapslagen och , reglerar samma fenomen, nämligen två vuxna människors samlevnad. Jag och vill inte dela in människor. Men så länge äktenskapet är en exklusiv klubb för heterosexuella kommer kärleksförhållanden mellan två personer av samma kön aldrig att möta samma respekt och acceptans som ett förhållande mellan en kvinna och en man. För mig och är detta väldigt enkelt. Att ha särskilda lagar beroende på människors sexuella läggning är diskriminerande. Partnerskapslagen var ett mycket viktigt steg när den kom, men är den en särlagstiftning som delar upp människor i två olika grupper utifrån en grund som helt saknar relevans. Den heterosexuella kärnfamiljen med mamma, pappa och barn är fortfarande , trots att vi som lagstiftare vet att det finns många andra typer av familjekonstellationer. Därför måste göras om så att den blir könsneutral. förespråkar alltjämt en könsneutral äktenskapslagstiftning där alla äktenskap blir borgerliga, och den som så önskar får lägga till religiösa ceremonier efter eget val ett så kallat civilt äktenskap. Men i det här läget, eftersom Äktenskaps- och partnerskapsutredningen inte har lämnat något sådant förslag, prioriterar vi att få till stånd en könsneutral äktenskapslagstiftning . Det kan bli möjligt om alla de som har stått upp för lika rättigheter oavsett sexuell läggning vågar stå för det och trycka på rätt knapp här . när jag stod här i talarstolen var jag tydlig med att jag var orolig för att utredningens förslag skulle förhalas och dras i långbänk. Tyvärr kan jag säga: Vad var det jag sade? Men jag gör det inte med någon skadeglädje. Regeringens hantering av frågan visar att det blev just så. Det var ett extra långt remissförfarande som än så länge inte mynnat ut i någonting alls, möjligtvis i tomma löften. Förresten: Det som det har mynnat ut i och som har hänt är att det har gjort många människor besvikna. Jag vet homosexuella par som trott att de skulle få möjlighet att gifta sig, vigas, men som fortfarande får finna sig i att tillhöra kärlekens B-lag. I stället för att vänta på något som kanske kommer statsministern har sagt att det förmodligen kommer att läggas fram en proposition i ärendet tycker jag att vi ska låta avgöra frågan här . Alla vet vi att det är möjligt eftersom det i egentligen finns en majoritet för en modern äktenskapslag för alla. För mig är det obegripligt att de som har varit för allas rätt att behandlas lika oavsett sexuell läggning nu plötsligt verkar nöjda med att något kanske kommer . Och lika obegripligt är det för mig att ni låter en liten minoritet i högerregeringen få bromsa och förhala en möjlighet att visa att ni tror på att allas kärlek är lika mycket värd. Jag ser klara risker med att invänta en eventuell proposition. Hur kan vi vara säkra på att det i den utlovade propositionen verkligen finns förslag om samma lagstiftning för alla som vill gifta sig. Precis som föregående talare är jag väldigt orolig för vad den här så kallade kompromissen kommer att innehålla. Jag undrar om ni på den borgerliga kanten som egentligen vill ha en könsneutral äktenskapslag tror att det över huvud taget är möjligt att lägga fram en proposition så länge sitter tillsammans med er i regeringen. Och hur kan den här kompromissen se ut? Vad riskerar en kompromiss mellan ja och nej att bli någonting urvattnat? Kanske det är väl det som ligger mellan ja och nej. Hur ser det ut? Hur kan man kompromissa om en sådan sak som allas rätt att bli lika behandlade? Jag skulle bli väldigt glad om ni kunde ge ett svar om hur ni tänker kring det här. Jag kan förstå att det är svettigt att ingå i högeralliansen, för inom den finns ju hela spektrumet från ledamöter som själva har skrivit motioner om att de vill ha en könsneutral äktenskapslagstiftning till ledamöter som tror att en könsneutral äktenskapslagstiftning är ett tecken på att världens undergång är nära. Hur ska ni få till det? Hur har ni tänkt att det ska gå att få en lösning så att ni kan göra människor inom spektrumet nöjda? Jag undrar också hur det känns för er när ni måste rösta mot er övertygelse. ställde jag en fråga till . Jag frågade om han tyckte att det var dags att ändra på . Han sade då ganska tydligt att han tyckte att ordningen med en partnerskapslag och en äktenskapsbalk var bra. Det jag då kan tycka är lite anmärkningsvärt är att nu plötsligt värnar om partnerskapslagen, som de var totalt emot då den genomfördes. Väntar ni kanske på att tiden och utvecklingen ska hinna i kapp så att även de inser att all kärlek mellan vuxna människor bör och ska behandlas lika? Hur länge ska vi vänta på det, kamrater? Vi som kommer att rösta ja har i diverse utspel från regeringssidan blivit kallade populister. Det har sagts att vi bedriver ett cyniskt politiskt spel. Jag skulle gärna vilja ha en förklaring från er om vad som är cyniskt och populistiskt i att ta två människors önskan om att gifta sig på allvar. Är det cyniskt att försöka ändra lagen så att den värnar om allas lika rättigheter? Nej, jag undrar var det cyniska politiska spelet egentligen äger rum. Jag tror att det finns någonstans i maktens korridorer, där ni gör allt för att inte behöva visa den splittring som finns. Ni är till och med beredda att vika er i er hjärtefråga allt för att hålla ihop högerregeringen. Jag kommer tillbaka till kärleken, som jag valde att inleda mitt anförande med. Är inte all kärlek lika mycket värd? Varför ska två personer som älskar varandra inte få ingå äktenskap om de så önskar? Ska inte två människor som älskar varandra kunna visa det öppet? Ska inte alla frivilliga kärleksrelationer mellan två vuxna människor ha möjlighet till lika skydd och stöd från samhällets sida? Ska inte alla familjer och alla barn räknas på samma sätt? Svaret är enkelt. Antingen röstar vi för en lag som ger alla rätt att gifta sig, eller också drar vi ut på saken och fortsätter att ha det moderna apartheidsystem som råder i . Jag yrkar bifall till reservation 1. I detta anförande instämde (), , , , , , i , , och (alla s) samt (). 31 (): I civilutskottets betänkande Äktenskap och partnerskap behandlas inte mindre än 34 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Majoriteten har valt att avstyrka dessa yrkanden i sex olika paket som vart och ett för sig är väldigt intressant. Viktiga frågor tas där upp. Men jag misstänker att fem av punkterna kommer att drunkna i dagens debatt och även i massmediernas bevakning. Frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning är, som vi hört av de två tidigare inläggen här, den klart överskuggande frågan. Jag tänker i alla fall använda till en av övriga frågor som behandlas i betänkandet innan jag går in på frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning. I en av de motioner som tas upp väcks frågan om vigselförrättare som behärskar teckenspråket. Teckenspråket är ett självständigt språk som utvecklas, precis som alla andra språk. Teckenspråket är också ett växande minoritetsspråk. Det förekommer säkert att någon som väljer att gifta sig i ett främmande land också väljer att använda en tolk för att förstå vad vigselförrättaren säger. Det är ett frivilligt val som görs. Dels gifter man sig i ett främmande land, dels förstår man inte språket. Det normala är nog att man ändå förstår något av det som sägs. Men för den som inte hör och som kanske inte heller kan tala är det i de flesta fall ett betydligt större utanförskap än det är för den hörande och talande att brottas med en främmande språkmiljö. Jag tycker därför att majoriteten gör det väldigt lätt för sig när man hänvisar till att tolkning vid vigsel enligt gällande lag ska betraktas som den vardagstolkning som man har rätt till. Men att vigas med stöd av en tolk kan aldrig bli samma sak som att vigas av en vigselförrättare som själv behärskar teckenspråket. Det kan ju vara så att det i praktiken inte är någon stor fråga att lösa det här. Då tycker jag att det är ganska småsnålt och okänsligt av majoriteten att inte ens lägga fram ett förslag om att titta på hur svårt det är att lösa detta. Tänk om det är så enkelt att det bara handlar om att organisera vigselförrättare som behärskar teckenspråket, att ordna någon sorts tillgänglighet eller att visa lite handlingskraft när det gäller att se till att tolkar som kan teckenspråk intresserar sig för att som vigselförrättare också använda sin kunskap! Jag tycker att det är synd att ni lämnar den frågan så obehandlad. kommer jag till frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning och till den i mitt tycke oförklarliga långbänken. Det finns helt klart många andra långbänkar. Ni som finns här och som sitter i civilutskottet vet vilken långbänk jag i första hand tänker på, nämligen den om varför inte startar utbyggnaden av ett dubbelspår mellan och . På ett väsentligt sätt skiljer sig denna fråga från frågan om en könsneutral äktenskapslagstiftning. Frågan om en utbyggnad har nämligen inte ett tydligt, kanske 90-procentigt, stöd i som den senare frågan har. Den skillnaden kan naturligtvis förklara långbänkar som de om Dalabanan, Salapropositionen och varför ett samhälle som med över 70 000 sängplatser saknar en järnvägsförbindelse. Jag har full förståelse för att vissa frågor får vänta och för att en del saker kanske aldrig blir av fastän det finns väldigt goda förslag. Men att det ska behöva ta så oerhört när det finns ett massivt stöd i för en könsneutral äktenskapslagstiftning har jag väldigt svårt att förstå. Länder som har gått före är , , , och . Varför skulle det vara så svårt i ? Det är inte bara här i som stödet är starkt. Även i opinionsundersökningar har man sett att det finns ett mycket brett stöd ute bland allmänheten i vårt land. Dessutom är frågan, vilket beskrivits här av tidigare föredragande, väldigt väl utredd. Det finns ett förslag som borde kunna vara en grund för regeringen när det gäller att lägga fram ett lagförslag. Av utredningen framgår tydligt att de allra flesta intressen på området på något sätt har varit delaktiga och inbjudna att delta i utredningsarbetet dels genom de olika hearingar som redovisas, dels genom de två referensgrupper som man använt sig av under arbetet.