prot · GV09123 · 2008-06-05 00:00:00 — I den undersökningen pekade man också på att barn med funktionsnedsättningar var extra utsatta. Det tycker jag att vi verkligen ska ta till oss och uppmärksamma. Man pekade också på att socioekonomiska faktorer var väldigt viktiga när det gäller risken att våld används mot barn. Om våld förekommer i nära relationer i de flesta fall är det mamman som utsätts är det väldigt stor risk att barnen också blir utsatta för våld. Det är också väldigt viktigt att jobba förebyggande mot psykisk ohälsa. Det finns väldigt alarmerande rapporter om unga flickors psykiska ohälsa. Vi tycker att barnskrivelsen är för tunn. Vi vill lyfta fram prioriteringar som är väldigt viktiga för oss och som vi saknar i barnskrivelsen. Det gäller främst barnfattigdom men också situationen för asylsökande, gömda och papperslösa barn. Jag tycker att det är väldigt viktigt att lägger fram sitt barnfattigdomsindex . De har tittat på detta, och klyftor har funnits tidigare. De har inte uppkommit . Det allvarliga är att de ökar i stället för att minska. ökade inte antalet barn som levde i barnfattigdom, men vad som höll på att hända och som pekade på var att klyftorna mellan de barn som var kvar i barnfattigdom och de andra barnen i ökade. Skillnaden mellan barn i olika delar av våra storstäder och olika delar av landet ökade. Det kommer att ta innan alliansregeringens nedskärningspolitik när det gäller a-kassa, socialförsäkringssystem etcetera slår igenom i Rädda Barnens barnfattigdomsindex. Därför frågade vi om de kunde titta på vad Reinfeldtregeringens politik kommer att innebära när det gäller barnfattigdom. Det resultat som vi fick från förskräcker. Med politik ökar barnfattigdomen i , och det gäller särskilt barn till ensamstående föräldrar. Det är regeringens fördelningspolitik med orättvisa skattesänkningar som finansieras med miljardbesparingar på sjuka, arbetslösa och småbarnsföräldrar som ligger bakom detta. Enligt kommer andelen barn i fattiga familjer att öka från 2007. I familjer med ensamstående föräldrar blir situationen allra värst. Där ökar andelen fattiga barn från 2007. Det man tittar på är barn i familjer som har av hushållens medianinkomst. Det här är ett mått som EU officiellt använder och som använder. Vart fjärde barn lever med en ensamstående förälder, och av de ensamstående föräldrarna är kvinnor. De ensamstående kvinnorna med barn är i högre utsträckning än andra drabbade av arbetslöshet, de har lägre sysselsättningsgrad och ohälsan är större. Det är just därför barnen till de här kvinnorna drabbas så hårt. Det är just där barnfattigdomen ökar markant. Det är just om man har fler sjukskrivningar, svårare att få jobb och fler tillfälliga anställningar som sänkningar av a-kassa och förändringar i trygghetssystemen slår rätt mot familjernas ekonomi, och man har ju bara en inkomst att leva på. För oss i är det en prioriterad fråga att flickor och pojkar inte ska växa upp i ekonomisk utsatthet vare sig deras förälder eller föräldrar har arbete eller inte, har en fast heltidstjänst eller tillfällig anställning, är sjukskrivna eller friska, har en funktionsnedsättning och inte klarar att jobba heltid eller inte. Därför kräver vi att man ordentligt analyserar orsaker och faktorer som ökar, minskar eller får bort barnfattigdom. Vi kräver att man upprättar en konkret handlingsplan för att inga barn ska behöva leva i ekonomisk utsatthet. Vad är det som händer när barn växer upp med en väldigt knapp ekonomi? Då blir fritiden en klassfråga. Allt fler aktiviteter kostar pengar. Det kostar pengar att gå och simma med kompisarna. Museer är kanske inte alltid gratis för barn. Man vill kanske gå på bio. Mycket av det som var gratis har faktiskt försvunnit. Skolan kanske tar ut den lilla avgift man fortfarande får ta ut. Andra föräldrar tänker inte på att alla föräldrar inte har råd med detta alla gånger. Barnen säger inte till hemma, för man tar ansvar för familjens ekonomi. I skolan uppger man inte att mamma inte har råd, utan man hittar på ett skäl till varför man inte ska följa med på utflykten. Regeringens förslag på familjepolitikens område har inte inriktat sig på de ensamstående mammorna precis. Vårdnadsbidraget kommer inte en ensamstående mamma som ska försörja sig på en lön att utnyttja i någon högre grad. Jämställdhetsbonusen passar inte heller speciellt bra. Hushållsnära tjänster det kostar nog mer än vad hon själv tjänar efter skatt att köpa sådana, så det är inte heller aktuellt. Vi saknar från åtgärder från regeringen för att underlätta för ensamstående föräldrar och deras barn. Några viktiga förändringar vi skulle vilja se, förutom det jag har pratat om tidigare, att vi självklart är motståndare till försämringarna av trygghetssystemen, vore till exempel en höjning av indexeringen av underhållsbidraget, förbud mot avgifter i skolan, fri skolmat i gymnasiet, en utbyggd skolbarnomsorg och inte minst barnomsorg på obekväma arbetstider. Det skulle betyda mycket för ensamstående föräldrar. Vi vill se satsningar på fler vuxna och lärare i skolorna i utsatta områden och rätten för alla barn, även de barn som har arbetslösa föräldrar, att gå i förskolan. Det här är reformer som skulle göra verklig skillnad för många barn som lever i fattigdom, och sådana reformer har vi med i motioner och budget. Att bekämpa barnfattigdom borde vara en prioriterad fråga, men det omnämns inte i regeringens skrivelse. Alla barn har faktiskt rätt, tycker jag, att växa upp i trygghet till utveckling. Barn har bara en framtid, och barn väljer inte sina föräldrar. Barns liv ska inte levas i ekonomisk utsatthet därför att deras mamma eller pappa råkar ut för arbetslöshet, eller därför att deras ensamstående mamma inte orkar jobba heltid och ta hand om sitt barn eller inte får ett heltidsjobb utan är deltidsarbetslös. Barn måste ha rätt till att växa upp i trygghet och med möjligheter att utvecklas. Då måste vi se till att vi inte har barnfattigdom i vårt land. 120 (): Till att börja med vill jag för säkerhets skull yrka bifall till reservationerna 2 och 6. står naturligtvis bakom samtliga sina reservationer, men för tids vinnande väljer vi att bara gå vidare med dessa två. När jag förberedde mig för den här debatten tog jag mig en funderare kring barnens situation i jämfört med andra länder. Jag kan gärna berätta att en huvudanledning till att jag, som har växt upp som utlandssvensk, flyttade tillbaka till var just barns situation i . I mår barn bra i internationell jämförelse. När jag jämför det med mina syskons barn som växer upp i måste jag säga att jag fortfarande tycker att även mina syskon borde ha flyttat hem med sina familjer, även om deras tyska äkta hälfter kanske inte delar den uppfattningen helt. Men jag menar att är ett mycket barnvänligt land. är det mycket som kan bli bättre. Tyvärr, som de två föregående talarna har varit inne på, är det ju inte allting som utvecklas i positiv riktning när det gäller barns situation. Personligen har jag fått inblick i en lite mörkare sida av barns tillvaro. driver min fru framför allt hon, men även jag på ett hörn ett behandlingshem för kvinnor i kris, där vi möter kvinnor som har farit illa i samhället, som har missbrukat, som har psykiska svårigheter och så vidare, och som naturligtvis också har barn. Och de inblickarna är inte de allra bästa. Det är liksom inte solsidan av världen man ser då. Dessa funderingar och erfarenheter leder mig fram till problematiken kring barns rättsliga status i och att vi fortfarande faktiskt tvekar att införa fullt ut i svensk lagstiftning. Det finns andra länder som har gjort det. De har tagit in den så att hela får status av lag. Jag menar att detta vore ganska nödvändigt. Man kan titta på just de erfarenheterna. Man kan titta på en grupp barn, omhändertagna barn, som inte riktigt har den status de behöver. i våra kommuner i all ära, men alltför ofta händer det fortfarande att barn används som verktyg för att få föräldrar att bete sig bättre att sluta missbruka, att sköta sitt liv bättre i stället för att man sätter det individuella barnets liv och leverne och det som är bäst för barnet i första rummet. Här menar vi att det faktiskt är nödvändigt att man ser till att dessa barn också får en talerätt och att de till exempel kan bli målsägare även i misshandelsfall, missbruksfrågor och så vidare när man omhändertar. Det här bör också följas upp på ett bra sätt. Det ska inte kunna få förekomma att man placerar barn i fosterfamilj och det sedan kanske en gång kommer en socialsekreterare och tittar till fosterfamiljen. är det faktiskt ännu mer sällan. Men inte heller då är det barnet som är subjekt. Ofta diskuterar man med fosterfamiljen. Man gör det inte fullt ut och tar barnet vid sidan om och pratar med barnet självt om hur det upplever situationen. Jag tycker att det är lite signifikant för den här situationen att vi inte riktigt ser barnen som subjekt. Det är därför det vore viktigt att fick högre juridisk status och att vi inte nöjde oss med att säga att vi har en så bra lagstiftning att det här fungerar på alla möjliga sätt redan. Samma sak gäller att vi i menar att det ska finnas lokala och regionala barn- och ungdomsombud. Vi behöver fler människor som klart och tydligt har i uppdrag att se till barnen som subjekt och se dem som huvudpersoner. Man måste se att det är viktigt att man ser barnet som huvudperson och inte bara familjen. Det är redan tillräckligt svårt i sådana här situationer som dem jag är inne på , för barnet känner naturligtvis solidaritet med sina föräldrar, familjen, syskon och så vidare. Då behöver de stöd från omvärlden för att de själva ska kunna vara subjekt. Där menar vi att man inte går tillräckligt långt . De svar som har lämnats på motionerna innehåller bra tankar. Det finns välvilja, men det är för lite. Här gäller det att gå vidare och öka kraven! Det gäller att införliva med svensk lagstiftning fullt ut, som till exempel har gjort. Det gäller att göra barn till målsägare och göra dem delaktiga i utredning och beslut för att på det sättet visa att vi faktiskt i kan våga det som vi vågade redan den gången när de första länderna gjorde det förbjudet med barnaga och så vidare. Vi var ju långt före många andra länder. gäller det att gå vidare, att visa att vi fortfarande ligger långt före och, för att dra en annan parallell, därmed också se till att det blir ännu mer positivt att vara barn i . Jag tror att det här till exempel är en anledning till att vi i har så höga födelsetal jämfört med många andra länder. Det är bra att vara barn i , men det kan bli ännu bättre. Och de skuggsidor som finns måste vi få bort och se till att skuggorna inte ökar, vilket de tenderar att göra med nuvarande politik. 121 (): Det var den allra bästa av tider, och det var den allra värsta. Det var visdomens tid, det var oförnuftets tid. Det var både trons och vantrons epok. Det var ljusets årstid och mörkrets årstid, hoppets vår och förtvivlans vinter. Allt låg framför oss, och intet låg framför oss Så inleds bok . Den kanske beskriver något som fanns när skrev boken , då gränsen mellan hopp och förtvivlan var hårfin. har vi en annan situation. Vi har ofta lätt för att se saker i svartvitt, även om vi vet att den bästa platsen på jorden att växa upp på kanske är . får de allra flesta barn i en trygg, säker och kärleksfull uppväxt, men är det många barn som inte mår bra. Att växa upp under otrygga förhållanden är något som på olika sätt följer ens hela liv. Vi vet också att av de unga uppger att de har psykiska problem. Vi vet att andelen barn med shaken baby syndrome ökar samt att också barnagan tenderar att öka. Även om det sker från mycket låga nivåer är det givetvis inte acceptabelt och något som regeringen ser allvarligt på. Därför tror jag att det är viktigt att vi inte som målar allt i svart och vitt utan i stället försöker hitta det goda, följa den vägen och förstärka de goda trender som finns. Det händer också mycket som är bra. I ett barnperspektiv är det viktigaste alltid att i slutändan göra rätt saker, att det vi gör görs på goda och väl utvärderade grunder. Om vi gör saker som i slutändan inte är bra har vi kanske stulit en barndom. Låt därför detta bli visdomens tid, ljusets årstid och hoppets vår för alla barn. Regeringen presenterade skrivelsen Barnpolitiken en politik för barnets rättigheter som vi debatterar . Skrivelsen har sin grund i FN:s konvention om barns rättigheter. Däremot övergriper den skrivelse som föreligger inte alla politikområden, vilket några menat att den borde göra. Exempelvis behandlas inte den ekonomiska familjepolitiken eller utbildningspolitiken. Där har många insatser gjorts, och kommer att göras, för att stärka barns rättigheter och familjers möjligheter. Syftet med skrivelsen är att beskriva hur regeringen avser att jobba för att stärka genomslag i samhället inom en rad prioriterade områden. Låt mig därför, herr talman, nämna något om vissa av dessa områden. Alliansregeringen vill genom denna skrivelse förstärka uppföljnings- och utvärderingsverksamheten, vilket vi ser mycket positivt på. Vi tror att det är en viktig del för alla aktörer inom stat, kommun och landsting samt även för andra aktörer, till exempel inom ideella organisationer. Min erfarenhet är den och jag tror att många kan dela den att trots de bästa intentioner kan arbetet med barnpolitiken ändå bli fel. När det gäller just barn är det ett område där vi inte har råd att göra fel varför kunskap är mycket viktigt. Det behövs bättre kunskaper, verkningsfulla metoder och nya arbetssätt för att kunna stärka barnens rättigheter och möjligheter. Därför välkomnar vi regeringens skrivelse angående systematiskt arbete både vad gäller efterlevnad och hur den rådande lagstiftningen kan förändras samt hur den tillämpas. Något som också behövs är en bättre samordning; det är mycket viktigt. Att förverkliga är en uppgift för regering och riksdag men också för statliga myndigheter, kommuner och landsting samt ideella organisationer. För detta behövs givetvis en struktur, och det behövs metoder. Regeringen har därför etablerat ett nätverk för barns rättigheter samt utsett kontaktpersoner inom alla departement som ska bidra till att uppmärksammas i beredningen av ärenden och i annat arbete som sker. Detta gäller inom samtliga departement. Vidare kommer regeringen att anordna ett årligt barnrättsforum. Genom det kommer erfarenhetsutbytet mellan kommunerna att stärkas, vilket kommer att främja effektiva arbetssätt och sprida kunskap. Detta är exempel på några viktiga åtgärder. Det var under den förra borgerliga regeringen som instiftades. har effektivt fört fram barns och ungdomars röst i samhällsdebatten. Men allt som är bra kan givetvis bli bättre. Därför vill vi nu stärka BO genom att tydliggöra dess uppföljnings- och utvärderingsansvar. På så sätt kan bli en mer kraftfull talesperson för barns rättigheter. Därmed tror vi att också kan få ett bättre genomslag på och statlig nivå. Låt mig på förekommen anledning även säga något om den politik som delvis ligger utanför regeringens skrivelse men som ändå i högsta grad berör barn och unga och som delvis också berörs i utskottets betänkande. Barn väljer inte sina föräldrar, och alla föräldrar kan heller inte råda över allt som sker i deras omgivning. Det kan handla om arbetsmarknad. Det kan handla om möjligheten till barnomsorg eller om möjligheten att alltid få ihop livspusslet. Som politiker kan vi emellertid göra väldigt mycket. Vi kan göra föräldraskapet lättare genom att ge vuxna större möjligheter, bättre verktyg och fler valmöjligheter. Det är precis det som alliansregeringen i många stycken också gjort, och mer kommer att göras. Genom fler former av barnomsorg kan fler föräldrar få dagarna att fungera enklare. Genom en jämställdhetsbonus kan fler barn växa upp med både pappa och mamma. Barn väljer inte heller att växa upp i ett rikt eller fattigt hem. Därför är alliansens jobbpolitik den kanske viktigaste reformen för de barn som växer upp i . Att 164 000 personer lämnat utanförskapet har givetvis även inneburit att många barn fått föräldrar som med större självförtroende och ökade möjligheter kan möta sina barn. Det gäller naturligtvis också de familjer som haft ett arbete; de kan få större marginaler att leva på. Det är förstås positivt även för barnen. Jag skulle kunna ta upp fler saker. Jag skulle kunna ta upp den ökade mångfalden i förskolan och skolan. Jag skulle kunna ta upp satsningarna på barnpsykiatrin. Jag skulle kunna ta upp ungdomars möjligheter att sommarjobba utan att försörjningsstödet minskas. Vidare skulle jag kunna ta upp kravet på effektiva insatser mot mobbning i skolan för att ytterligare understryka alliansens determination att stärka barns och ungdomars rättigheter, men jag lämnar det därhän. Jag vill avsluta med ett citat av den kanske mest kända författarinnan från min valkrets, . Man kan inte piska in något i barn, men man kan smeka fram mycket ur dem. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till socialutskottets förslag i betänkande SoU14 och avslag på motionerna. 122 () replik: Man blir nyfiken. säger att regeringen ska stärka barnfamiljernas situation. Vad kommer regeringen att satsa på? Det är en fråga jag vill ställa till . kom in på den ekonomiska situationen för barnfamiljerna. Regelförändringar enbart inom sjukförsäkringssystemet kan kosta kommunerna över ½ miljard kronor . Det innebär att närmare 80 000 personer kommer att beröras av dessa förändringar. Då kan upp till 10 000 personer komma att bli beroende av socialbidrag. Det motsvarar en kostnadsökning på ungefär 500 miljoner för landets kommuner. Det är ett resultat av regeringens politik och föder också barnfattigdom. Vilka åtgärder ska regeringen sätta in för att motverka barnfattigdomen? Eftersom säger att man ska stärka barnfamiljernas situation undrar jag vad regeringen kommer att satsa på. När det gäller de olika bidragssystemen jag tänker på barnbidraget, bostadsbidraget och underhållsstödet och för ensamstående med barn motsvarar just den delen av den disponibla inkomsten. Motsvarande siffra för familjer med sammanboende föräldrar är un-gefär . Det gör alltså ungefär dubbelt så mycket för en familj med en ensamstående förälder, alltså barn till ensamstående förälder. Eftersom regeringens politik utfallit på detta sätt och drastiskt kommer att öka barnfattigdomen vill jag fråga : Kan regeringen tänka sig att höja till exempel bidragsdelen till barnfamiljerna? 123 () replik: Vi har att diskutera regeringens skrivelse om barnpolitiken, som jag tog upp i mitt huvudanförande. Givetvis gjorde jag det för att jag tycker att det finns ett värde i att nämna att skrivelsen inte når in på alla politikområden. Det som tar upp är intressant. Hon talar om barnfattigdom. Jag kan tycka att det är ett märkligt uttryckssätt. Det handlar ju inte om att barnen är fattiga, utan om att föräldrarna har för låga inkomster. Man kan fråga sig vad som är bättre för att stärka barns möjligheter att leva under ekonomiskt goda förhållanden än att stärka föräldrars möjlighet att faktiskt göra detta. Jag drar mig också till minnes en liten enkel detalj som vi ändrade. Det handlade om ungas sommarjobb. Det var tidigare en regel som sade att om unga arbetar och får extrainkomster skulle detta räknas in i familjens försörjningsstöd. Därmed gick hela inkomsten som ungdomen tjänar under ett sommarjobb bort. Det kvittades mot de bidrag man fick. Det var en väldigt enkel förändring som en annan regering hade möjlighet att göra men som vi har gjort. Jag skulle kunna rada upp flera exempel. Den grundläggande frågan kommer ändå alltid tillbaka. Varför är barn fattiga? Jo, därför att föräldrar är fattiga. Hur blir föräldrar fattiga? Jo, därför att de hamnar i bidragsberoende och saknar arbete. Jag tror inte att någon regering någonsin har gjort så mycket på så för att skapa så många arbetstillfällen och bryta så många utanförskap. Därför är det ett lite märkligt resonemang som för. Jag skulle egentligen vilja fråga henne hur hon menar att föräldrar som får behålla en mindre del av sin lön skulle kunna klara sig bättre. 124 () replik: Det är genom regeringens försämringar av trygghetssystemen som människor kommer att falla och har fallit mellan stolarna. Människor har fått knacka dörr på socialförvaltningarna. Enligt egna beräkningar kan minst 40 000 personer som har ersättning bli utan. Den kostnadsminskning som räknar med är . Många av de sjukskrivna finns i barnfamiljer. De sjukskrivna kommer eventuellt att minska med 60 000 personer och de förtidspensionerade med 90 000 personer. Det är enligt nya beräkningar. Det betyder 150 000 jobb för dem som kan eller orkar ta de jobben. Vart ska dessa människor ta vägen? Det sker i en begynnande långkonjunktur. Lovar regeringen något för de sjuka arbetslösa? Nej, den våg av nedskärningar som regeringen nu gör i våra trygghetssystem visar nog bara vägen till socialförvaltningen. 125 () replik: Det har varit en diskussion ett tag om just detta. Det har spekulerats med ganska breda penseldrag om vad som skulle ske med regeringens politik. Det har inte blivit någonting av det mesta av det som har sagts och befarats. Det gäller exempelvis socialbidragskostnaderna. De har faktiskt inte ökat. Mycket av det ni säger är spekulationer. Det är därför jag gärna tar den debatten. Det blir väldigt tydligt att ni står för och förespråkar en politik som ger färre jobb. Det betyder att färre föräldrar kommer att ha en inkomst som de kan försörja sina barn på. Det är väldigt svårt för mig att få ihop den ekvationen. Om ni tycker att barn är fattiga, vill ni då i så fall göra föräldrarna rikare eller fattigare? Det är precis vad det handlar om. Du kan givetvis stå här och säga vad som kommer att hända de närmaste ett eller två åren. Men vi får konstatera att det är spekulation. Vi kan också likaväl konstatera att de spekulationer eller utfästelser som ni har gjort tidigare om regeringens politik inte har hamnat rätt. Jag förbehåller mig därför rätten att ta det du säger med en viss nypa salt. Jag är övertygad om att den jobbpolitik som skapat så otroligt mycket har bidragit väldigt kraftigt till att många barn kan se sina föräldrar gå till jobbet. Vad det betyder vet både du och jag. 126 () replik: Visst är det så att barn är fattiga därför att deras förälder eller föräldrar är fattiga. Jag skulle vilja höra lite mer av om vad regeringen tänker göra för just de ensamstående föräldrarna. En av huvudorsakerna till att barn hamnar i fattigdom är att de har ensamstående föräldrar. Som ensamstående förälder har man en inkomst i bästa fall. Väldigt många av de kvinnor som är ensamstående föräldrar har inte fått ett heltidsjobb. Det är som jobbar deltid, och de har . Många har kanske inte så högavlönade jobb. De har i sjukfrånvaro jämfört med för hela befolkningen. Man kan tänka sig att arbetsgivare räknar med att ensamstående kvinnor med ett eller två barn nog blir borta mer. De är inte lika attraktiva på arbetsmarknaden. Det finns organisationen . Dessa föräldrar är makalösa. I stort sett alla ensamstående föräldrar gör en jätteinsats. Många barn som bor hos ensamstående föräldrar har det bra. Men det är också en utsatt sits. har dessa föräldrar ett stort socialt nätverk som hjälper till, och ibland har de inte det. Vad vill regeringen göra för att förbättra situationen för ensamstående? Makalösa Föräldrar säger att regeringens familjepolitik och det kan väl inte bara vara kd som formar den utgår från att man är två. De reformer som regeringen lyfter fram har vi ingen nytta av, säger man. Vi skulle behöva att man höjde och indexreglerade underhållsstödet, fick barnomsorg på obekväm arbetstid och rätt till heltid om man ville etcetera. Det behövs att man satsar på en mängd andra saker. Men vårdnadsbidrag, jämställdhetsbonus och hushållsnära tjänster är inte till för oss, är vad föreningen säger. 127 () replik: Jag måste ändå börja med att kommentera den syn som jag tror skiljer oss i grunden.