prot · GV0997 · 2008-04-16 00:00:00 — Om vi tar den parlamentariska utredningen 2005 som kom 2004 var det inget åtgärdat av dess förslag från Socialdemokraternas sida när ni lämnade makten . har vi i alliansen tagit fatt i en del. Så jag tycker inte att vi ska hålla på och diskutera långbänkar här. Här är tydligt sagt från statsministern att det kommer en proposition. Jag har grävt med hjälp för att se vad man kan göra om man, vilket jag hoppas att man inte landar i, inte är överens i hela regeringen, hur man då kan lösa problemet. Det har jag publicerat på . Då har folk lite nyvaknat sagt: Jaså, kan vi göra så? Man är så van vid en enpartiregering. 70 () replik: Det var remisstiden. Det är väl en extremt lång remisstid . Jag tror inte att det finns många sådana utredningar. Jag kan möjligen be utredningstjänsten ta reda på det åt mig om det skulle vara intressant. Vad jag vill säga med detta är att det har tagit . Det finns naturligtvis utredningar som har blivit liggande av ena eller andra skälet. Det kan finnas bra skäl och dåliga skäl. Då har man kunnat motivera detta. Jag hörde aldrig någon motivering till varför den blev liggande ganska länge och att den sedan skulle ha tio månaders remisstid. Jag tycker också att det är bra att redovisar att det finns möjligheter att göra det på andra sätt än detta ständiga tjatande som vi hör från de flesta ledamöter från den borgerliga bänken: Vi kommer att komma överens. Vi kommer att komma överens. Och detta kommer man alltid att komma överens om. Det är där som dubierna har varit från vår sida. Kommer man verkligen att komma överens? Vi har anledning att tro att det inte är så när man har så tydliga ställningstaganden från tre partier och ett motsatt exakt lika tydligt ställningstagande från ett parti. Det är svårt att se vad detta skulle kunna innebära för kompromiss när man har börjat titta på vad man är riktigt oenig om. Det är begreppet äktenskap till exempel. när någon sade att vi måste diskutera det begreppet sade man jag tror att det var statsministern eller justitieministern att det ska vara äktenskap, punkt slut. Man har anledning att misstänka att utrymmet för att kompromissa blir väldigt litet när man har så fasta ställningstaganden redan i början. Det är det som gör oss väldigt oroliga. Stora delar av HBT-världen är oroad och följer den här debatten med intresse. 71 () replik: Jag har för vana att inte uttala mig å andra människors vägnar. Jag uttalar mig utifrån det jag vet och det jag själv tycker. Jag tycker inte åt andra. Hur det har hanterats i , vilka diskussioner som har förts om remisstider och sådant har jag ingen aning om. Därför ska jag inte kommentera det. Men statsministern har ju svarat klart att han är beredd att komma med den här lagstiftningen, att lägga en proposition på bord. Jag litar på honom. Det vore väl konstigt annars. Skulle jag inte lita på min egen statsminister? Jag antar att ni hos Socialdemokraterna litade på er statsminister när det begav sig. Men det få ni tala om själva. 72 (): Jag ska inte förlänga den här debatten. Flera riksdagsledamöter har redan på ett mycket förtjänstfullt sätt, tycker jag, fört en bra diskussion. Jag kan väl bara inledningsvis säga att när det gäller den oro som det refererades till inom HBT-världen kanske man skulle kunna ställa frågan hur den oron har skapats och hur man försöker skenskapa den just nu i denna debatt. Jag är en av de riksdagsledamöter som har en motion som behandlas i detta betänkande. Jag kan konstatera att motionen avstyrks. Det tillhör kanske inte ovanligheterna att en motion avstyrks. Det är vi många riksdagsledamöter som redan känner till. Men för en gångs skull kan jag konstatera att här har jag en motion och en önskan från mitt håll om att införa en könsneutral äktenskapslagstiftning, och jag har redan nu fått ett besked om att det kommer att komma en tydlig leverans. Jag har många andra motioner, kan jag tala om för er, där jag ännu inte ser att jag kommer att få en tydlig leverans och där jag kommer att tvingas återkomma som enskild riksdagsledamot. Jag tycker också att debatten här har visat på den respekt som vi har mellan allianspartierna för varandra. Vi har ibland olika ståndpunkter, men vi visar att vi kan ha respekt för att vi har olika ståndpunkter. Vi visar också att vi kan ha respekt för att ge det den tid som krävs för att vi ska kunna landa med ett gemensamt besked. Det tycker jag är något positivt. Jag förstår att det känns ovanligt för oppositionen. Det var inte direkt något som präglade Socialdemokraternas samarbete med och . En sak som jag skulle vilja lyfta upp igen är det jag tycker är förvånande. Jag kan förstå att man som opposition vill komma in i en debatt, att man vill försöka visa att nu har även Socialdemokraterna och andra landat i de här frågorna. Men det är sättet som ni har valt att hantera den här frågan på som jag tycker har varit direkt ohederligt. Om det vore som så att ni verkligen hade varit intresserade av att sådana som jag, , och andra skulle rösta med er senare här kanske ni hade lyft telefonen. Ni kanske hade velat träffa oss på ett möte. Men vad är det ni har valt att göra längs vägen? Det är att avisera i medierna att ni minsann kommer att skicka brev till oss eller att ni i går fick er partiledare att skicka ut ett massutskick till ett antal riksdagsledamöter för att ni ska försöka skapa ett medialt spel. Det tycker jag är mycket förvånande. noterar jag att partiledare inte finns här, men till protokollet vill jag anmäla att har varit en person som med besked har funnits närvarande i HBT-världen. Hon får, precis som alla vi andra, ett besked om att en proposition är på väg. Då borde man i hederlighetens namn applådera detta och inte försöka förvandla en sådan här viktig fråga till ett politiskt spel som vi har sett här . säger att man bara kan komma med tillkännagivanden. Så är det inte. Det är helt fullt rimligt att komma fram med motioner om konkret lagstiftning om man vill det också. Den möjligheten har vi faktiskt som riksdagsledamöter i den här kammaren. När det gäller just tillkännagivanden är inte det något som socialdemokrater har visat i regering att man per automatik följer. Det finns många tillkännagivanden som har legat och som man har valt att inte hantera. Avslutningsvis finns det en sak som jag har lyckats lära mig sedan jag blev riksdagsledamot. Det är att socialdemokrater i synnerhet älskar långa beredningar. Ni älskar långa beredningar. För om det inte är en lång beredning kan vi bara vänta. Det är innan det kommer en KU-anmälan. Detta är precis vad som sker så fort en regering inte har en lång beredning. Men kanske kan vi nu börja se ett trendskifte. För egen del kommer jag att rösta med majoriteten , och jag ser fram emot att rösta fram en ny, könsneutral äktenskapslagstiftning. (Applåder) I detta anförande instämde i och (båda m). 73 () replik: Jag ska inte förlänga debatten, men man kan göra på olika sätt. Om åtminstone hade mäktat med att läsa vår reservation hade han sett att det står just detta: Vi föreslår att man gör enligt vad som framkommer av utredningen. Det är också förslaget. Jag vet inte om det i något sammanhang har förekommit att något parti eller någon grupp av partier har skrivit ett helt nytt lagförslag i form av en motion. Det skulle i så fall vara en helt annan form. Rent formellt har naturligtvis helt rätt i att det går, men jag tror inte att den kapaciteten finns hos något parti. Det var därför man först begärde att man skulle göra ett utskottsinitiativ. Det fick man avslag på. Hade det blivit ett utskottsinitiativ, , hade man naturligtvis tagit fram ett lagförslag. Om ni har en sådan kapacitet på får jag väl gratulera, men jag tror inte att något annat kansli har det. Det är inte bara att sätta sig ned med pc:n och börja skriva en lag, utan det är lite mer avancerat än så. Om kallar detta oseriöst skulle jag kunna plocka fram ett antal frågor där har varit väldigt oseriösa. Men jag skulle aldrig komma på tanken, för att lägga fram ett tillkännagivande är ett tillkännagivande om en ny lagstiftning, och det har även gjort ett antal gånger. 74 () replik: Men är det på det sättet att man från oppositionen har valt att lägga fram ett tillkännagivande som innebär exakt samma sak som det regeringen redan gör. Att det kan finnas kapacitet till att skriva lagstiftning i den här kammaren såg vi mycket lysande när det exempelvis gällde partnerskapslagstiftningen. Den diskussionen finns alltså redan. Men det jag tycker är intressant och som jag egentligen ville ha svar på var detta med hederligheten i diskussionen. Jag tycker nämligen att det här är en oerhört viktig fråga. Det vi har fått se från oppositionen är jag ärligt förvånad över. Vore det så att ni är seriöst intresserade av att vi vid voteringen skulle uppnå någonting annat hade ni inte agerat på det sätt som ni gör gå ut i medierna, skicka brev i efterhand och få partiledare att skicka ut ett antal mejl när man vet att det är fullkomligt fruktlöst. Ni vet mycket väl att en proposition kommer att levereras . Det är någonting som vi också för den allmänna debatten i borde se till antas med en stor majoritet i riksdag. Tycker inte att det finns någon anledning till självrannsakan när det gäller ert agerande inför dagens kammardebatt? 75 () replik: Jag förstår att blir upprörd när vi faktiskt försöker att driva en fråga framåt där ni saknar handlingskraft. Jag måste vara ärlig och säga att jag trodde att det skulle hända mer i den här frågan! Efter att ha följt denna fråga väldigt länge måste jag säga att jag trodde att det skulle hända mer när man drog i gång arbetet och när statsministern var så tydlig. gör en jämförelse med partnerskapslagen som är helt irrelevant, och jag tror att även instämmer i detta. Det var inga partier som skrev fram den lagstiftningen. Det gjorde kansliet och dåvarande lagutskottet. Det kräver som sagt var sin man att göra detta, och jag tror ärligt talat inte att den kompetensen finns på något av våra kanslier, och den ska vi naturligtvis inte heller ha. Men det var ett helt annat hanteringssätt. Vad som gör oss oroliga, varför vi vill driva fram frågan och varför den är så viktig, handlar om vilka lekkamrater har i det här sammanhanget. Man har förvisso en majoritet i regeringen, men den minoritet som finns sätter ned foten och är väldigt hårt emot och säger att de inte ens är beredda att kompromissa i dessa viktiga frågor. Då måste man ändå ställa frågan: Behöver man då inte köra på en majoritet som för det första faktiskt har dragit detta i långbänk och för det andra är väldigt osäker på om det över huvud taget kommer någon proposition? har på ett förtjänstfullt sätt tagit reda på på vilket sätt man kan gå runt dessa regler. Det tycker jag är jättebra, men är man beredd att gå så långt att man låter några av regeringens ledamöter reservera sig? Jag tycker man kan ställa sig den frågan själv. Jag tänker inte kräva att svarar på det, men det är så man måste tänka i det här sammanhanget. 76 () replik: Vad gäller lagstiftningskompetens i är jag fullt övertygad om att hade ni varit seriöst intresserade av att ta fram ett lagstiftningsförslag tror jag att ni inom ert eget parti, Socialdemokraterna, har ett flertal tjänstemän som arbetat på regeringssidan som skulle kunna hjälpa er med detta. är ett utmärkt exempel på en sådan person som jag tror gärna hade gjort detta. Regeringen sägs sakna handlingskraft i frågan, men vad behöver man för ytterligare besked när det gäller handlingskraft än att det kommer att komma en proposition ? Det tycker jag är ett väldigt tydligt besked. Hade detta besked inte kommit hade jag förstått ert agerande. Då hade jag förstått en debatt som den ni nu har försökt skapa, för då hade det funnits en ärlighet i er oro. Men har detta bara handlat om att ni känner att det politiska initiativet håller på att rinna er ur händerna. Ni har dåligt samvete för att ni inte har klarat av att leverera i de här frågorna tidigare. Jag känner inte att det finns några problem med mina lekkamrater i alliansen. tillför alliansen oerhört mycket, men om vi ska ta just den här specifika frågan finns det väl andra problem i oppositionen också. Såvitt jag vet tycker till exempel inte att de enskilda samfunden själva ska få avgöra huruvida de ska viga homosexuella eller inte. Försök alltså inte ge en bild av att det finns en stor enighet inom oppositionen i de här frågorna, för det gör det inte. Jag avslutar med att säga att jag tycker att det är tråkigt att oppositionen har valt att agera på det här sättet, att försöka förvandla en sådan här viktig fråga till ett cyniskt spel. Vi från majoriteten kommer med glädje att rösta genom propositionen ! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2007/08:UbU11 . 77 (): har det gått halva tiden av regeringens mandatperiod. Av gårdagens vårbudget och tilläggsbudget att döma har man gått in i halvtidsvila. Före valet använde skolministern och andra borgerliga politiker all sin vakna tid till att svartmåla den svenska skolan. Motorcyklar körde omkring i klassrummen, och analfabetismen bredde ut sig. Ni försökte också se till att ordning och reda och kunskap skulle vara något partiskiljande. Detta arbete blev ganska framgångsrikt, och bilden av som ett u-land på utbildningsområdet nöttes in. Den som har makten över verklighetsbeskrivningen får också redskapen att förändra. har svenska lärare och elever upplevt fyra terminer under borgerligt styre. Jag tror att det är få av dem som går där som kan peka på några förbättringar. Är det inte dags för den borgerliga regeringen att faktiskt ta ansvar och lämna konfrontationspolitiken? Utvecklingen går nämligen åt fel håll. Kunskaperna i kärnämnena försämras i stället för att förbättras. Mobbningen ökar i stället för att minska. Plymouthbröderna får starta skola i de borgerligas , och barngrupperna inom förskolan ökar . Lärartätheten är lägre i borgerligt styrda kommuner än i s-kommuner. Jag skulle vilja ta som exempel landets största kommun , där det skedde ett trendbrott när det gäller hur många elever som klarade gymnasiebehörigheten. Andelen elever som klarade gymnasiebehörigheten minskade från att tidigare ha ökat . Detta är självklart väldigt allvarligt, och jag skulle vilja ta ett exempel från verkligheten. En som kallar sig för bokmalen, som gjorde ett inlägg om situationen i , säger så här: Arbeta som lärare och tycka att det är skrattretande att det har skanderats att det nu ska satsas på skolan. Men skär man ned i verksamheten som man förväntar sig att det ska vara okej att ställa ännu högre krav på en redan hårt belastad yrkeskår. Våra politiker borde ta ansvar för att skapa gynnsamma förhållanden för oss alla som är i skolans värld och satsa resurser för att möta de ökade kraven och se till att faktiskt alla klarar av det som man har rätt att kräva. Jag tycker att det är ganska tankeväckande att man resonerar så ute i verkligheten, i , som är landets största kommun och där vi nu börjar se vad som faktiskt händer i det borgerliga . Man skulle kunna tänka sig att regeringen, när den lägger fram en vårproposition, skulle göra någonting åt detta. Men i praktiken händer ingenting. I går när man presenterade vårpropositionen sade man att det skulle vara stora satsningar på förskola och skola. Men i stället för att öka kvaliteten i skolan sänker man skatten. Jag tror inte att viljan att ha en god kvalitet i skolan är partiskiljande, men det är oerhört viktigt att man då gör någonting. Åtgärderna lyser med sin frånvaro, trots pressmeddelande om motsatsen. Man säger att man ska satsa på elevernas förmåga att läsa, skriva och räkna. Det kan låta bra, men vad innebär det i praktiken? Det är inga nya pengar som kommer. Det är 150 miljoner som flyttas från ett annat konto. Vad innebär 150 miljoner? Snabbt räknat skulle det i bästa fall innebära kanske en tjänst per kommun. Mer pengar avsätts för att få behöriga lärare. Det är bra, men satsningen har visat sig vara ett fiasko enligt det upplägg man har valt. Sedan var det inte mer. Eller som uttrycker det: En ambitionslös vårbudget för skolan. Det var satsningarna, men det finns också orosmoment. Som regeringen säger är man orolig för kommande tider, för att det blir sämre ekonomisk situation i . I vårpropositionen flaggar regeringen för att kommunerna måste göra åtstramningar. Jag kan säga att många av oss som är här är visa av erfarenheten och vet vad det innebär när kommunerna gör åtstramningar. Vilka verksamheter är det som drabbas? Det är framför allt skolan, och det är omsorgen. Det finns inga enkla lösningar på svåra problem. Det är nu hög tid att flytta den skolpolitiska debatten till en högre nivå än att diskutera mobiltelefoner, kepsar eller polishämtning av skolkare. Elever och lärare förtjänar det. De förtjänar att deras problem tas på allvar och att regeringen kommer med verkliga lösningar, inte bara symbolpolitik. Den svenska skolan är inte så dålig som den ibland framställs, men det finns problem och stora utmaningar. Skillnaderna mellan olika kommuner, skolor och elever ökar. Alla barn får inte den kunskap som de har rätt att kräva. Alltför många går från utan att vara behöriga. Olika undersökningar visar att vi måste ta krafttag för att förbättra undervisningen i matematik och naturvetenskap. Ska vi komma till rätta med de här problemen krävs en målmedveten och konsekvent politik som ger alla som arbetar med skolan tydliga och långsiktiga spelregler. Vi vet att elever, lärare och föräldrar vill att de stora förändringarna i skolans vardag ska hålla över . En skol- och utbildningspolitik som bedrivs i skarp konflikt och som ändras kan vara direkt skadlig för en sådan ambition. Mer kraft riskerar att läggas på förändringar och konflikt än på utbildningens verkliga kvalitet. På ett politiskt slagfält om skolan blir eleverna de största förlorarna. Vi har därför tillsammans med sträckt ut en hand för att få till stånd en bred överenskommelse nu i första hand om betygssystemet och sedan gå vidare. Det här är en historisk chans som har öppnats för att återupprätta samarbetsklimatet för skolan. Det borde vara möjligt för de politiska partierna i riksdag att komma överens om vilka grundprinciper som ska gälla för den svenska skolan inom ett antal områden det närmaste decenniet. Det handlar om betygen, om gymnasieskolan, om lärarutbildningen men också om hur vi vill investera i framtidens skola. Hur åstadkommer vi en likvärdig skola och en samstämmighet om finansieringen? Vi vill ha en kvalitetssäkrad skola med höga kunskapskrav där den som vill läsa mer alltid får en andra chans, inte en skola som är tu- eller tredelad med återvändsgränder där man tvingar 12-åringar att göra taktikval för att sedan kunna läsa på gymnasieskola eller högskola. Vi vill ha höga kunskapskrav som stämmer överens med kraven på dagens moderna arbetsmarknad. Vi vill ha flera behöriga lärare och ställa samma krav på såväl kommunala skolor som fristående skolor om detta. Barn och ungdomar är definitivt inte lika. Vi vill ha en skola som ser till varje individs behov. Det kräver tuffa politiker som vågar styra resurser. Vi vill hitta ett system som garanterar friskolornas rätt att starta men ett system som förnyar friskolesystemet och där alla skolor oavsett huvudman tillhör vårt gemensamma nationella skolsystem, där alla skolor verkar under samma skollag och följer samma nationella läroplan, kursplan och betygssystem. Plymouthbröderna ska helt enkelt inte få starta skolor. Eventuella vinster ska gå tillbaka till eleverna, och skolor ska inte knoppas av till underpris mot elevers och lärares vilja. Vi vill också se till att klasserna blir mindre. Det behövs, herr talman, ordning och reda även i skolpolitiken. Min fråga till de kommande borgerliga debattörerna är: Är ni beredda att medverka till att vi får långsiktiga lösningar på skolans område till gagn för såväl elever som lärare? Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till reservationerna till 4, 10, 22 och 25. Vi står självklart bakom alla, men för tids vinnande väljer jag bara dessa. 78 (): De fristående skolornas etablering har ballat ur. Etableringarna ökar som elevantalet minskar. Det som skulle handla om att bidra med pedagogisk mångfald har resulterat i en lukrativ bransch där skattebetalarnas pengar direkt kan betalas ut i vinst till utbildningsföretagens ägare. var jag på ett seminarium där bland andra Vittraskolors grundare deltog och beskrev utvecklingen på ett ganska slående sätt. , som är Vittras grundare, och Vittras nya ägare har gått skilda vägar sedan dessa var, som själv uttryckte det, mer inriktade på kassaflöde. Skillnaderna mellan kommuner och skolor har ökat. Likvärdigheten och tanken om en skola för alla har kommit rejält på skam. Den privatiseringsvåg vi ser på skolans område är möjlig tack vare att har de mest generösa reglerna i världen. För är det självklart att det är elevers rätt till kunskap som går före aktieägares rätt till vinst. Därför har vi här lagt fram en rad förslag på hur regelverket bör förändras. Många kommuner, blåa eller röda, har uttryckt att det är ett problem att mot kommunens vilja kan bevilja etablering av en fristående skola, trots att det är kommunen som får stå för kostnaden. Vi ser som sagt en överetablering av skolor som vi har ett sjunkande elevantal. När kommunens möjlighet att planera rubbas slår det hårt mot undervisningen då den äts upp av bland annat lokalkostnader. I en del kommuner har det dessutom fått konsekvensen att kommunala skolor läggs ned. Det här är inte rimligt, och därför vill vi ändra på den ordningen och ge kommunerna beslutanderätten. gjorde en granskning av de sex största utbildningsföretagen hamnade den samlade vinsten på . Siffrorna från samma företag är inte helt klara ännu för , men jag vågar ändå påstå att man kommer att slå nya rekord. Bara bolaget har redovisat en vinst på 100 miljoner. Detta är möjligt eftersom vi i , till skillnad från våra grannländer, exempelvis inte har några regleringar av vilka driftsformer som får gälla. Vi har inga begränsningar av antal skolor som en huvudman får driva eller hur vinsterna ska användas. Den här slappheten får eleverna betala för. Fristående skolor sparar pengar genom att inte ha behöriga lärare. Enligt saknar var tredje lärare behörighet. Vinster skapas också genom att barnen får äta i klassrummet eftersom det saknas matsal. Det finns inte tillräckligt med toaletter. Barn med funktionshinder avvisas. Man tar in avgifter från föräldrarna, fast man kallar det för frivilliga bidrag. Effekterna av konkurrensen för de kommunala skolorna har blivit att man har skurit ned på elevhälsan, studie- och yrkesvägledningen och skolbiblioteken. Klasserna blir större och lärartätheten minskar. Nödvändig upprustning av lokaler prioriteras ned eller bort. Det här är inte vägen till en likvärdig skola. Och för att späda på skillnaderna har regeringen tagit bort satsningarna på särskilt utsatta områden, fryst statsbidrag som bara för utbildningens område innebär att man får mindre! Vad hände med det utlovade krutet som skulle läggas på ? Det är inte betyg tidigare eller i fler steg som kommer att öka kunskaperna. För att göra skillnad behövs det fler utbildade lärare som får tid och resurser att kunna möta varje barn och deras behov. För detta finns det ett starkt stöd. Vi kunde se en färsk opinionsundersökning som Kommuner och Landsting beställt. Där säger sig nio av tio föredra satsningar på skolan framför sänkt skatt. Åtta av tio kan dessutom tänka sig att betala mer i skatt för att stärka kvaliteten i skolan för alla. Men det här lyssnar inte regeringen på. Olika rapporter från olika organisationer har tagit upp problemet med avgifter som tas ut i skolan. var det Rädda Barnens barnfattigdomsrapport, där de bland annat säger att barn i skolan diskrimineras och kräver att skolan ska göras helt avgiftsfri.