prot · GW0945 · 2008-12-09 00:00:00 — Det är tvärtemot den argumentation vi fått höra . Hur kan regeringen införa ett program som har de effekterna? Det är direkt kontraproduktivt. Regeringen har ett ansvar när man genomför så viktiga saker på mandat från . har blivit försäkrad att det ska införas ett program som ska få ned bolåneräntorna. I själva verket sjösätter man ett program som får upp bolåneräntorna. Man har skrutit med att vi var först i med att implementera detta program. är det att ta ansvar, . Se till att du som statsråd tar ansvar för ett bankgarantiprogram som uppenbart är fullständigt felkonstruerat! Skyll inte på Europeiska unionen! Ta itu med bankerna! Låt dem inte fösa dig från hörn till hörn! Ingenting har hänt. Detta är en allvarlig fråga som vi tog beslut om brett i riksdag. Efter det har det fallerat i hanteringen av denna viktiga ekonomiska fråga. 60 Statsrådet (): Det är spännande att höra på . Jag trodde att Socialdemokraterna gärna gick med just för att det var ett europeiskt program. Villkoren för garantiprogrammet är stöpta i en europeisk form. Det finns ingen möjlighet att ändra på det på nationell nivå utan att bryta mot . Jag tror att måste börja ta in detta om han ska vara en seriös debattör. Vi kan inte ändra på programmet utan att det finns ett europeiskt mandat för detta. har vi genom ett mycket kraftfullt agerande inom Europeiska unionen lyckats ge kommissionen ett uppdrag att återkomma med ett förändrat garantiprogram. Det hoppas jag ska levereras i samband med att EU:s stats- och regeringschefer sammanträder nu . Skyll inte på EU, säger . Jo, faktum är att detta är ett europeiskt bekymmer. Det är för höga avgifter i systemet. Det är alla finansministrar, alltså den majoritet som ställde upp på detta och såg till att kommissionen fick uppdraget, överens om. Det är för dyrt och driver upp bolånekostnaderna. Hur än vänder och vrider på det kan han inte skylla det på den . När det gäller den andra frågan om kapitaltillskott är det så att marknaden kräver allt högre kapitalbas för att den anser att osäkerheten är så stor. Det finns länder där man har gått upp väldigt högt, och det beror på att de bankerna och de länderna har mycket stora nedskrivningsbehov på grund av kapitalförluster. Det har inte de svenska bankerna. Vi analyserar nu förutsättningarna för att delta i ett sådant program om detta kommer att lanseras och bli möjligt på europeisk nivå. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2008/09:128 om stärkt integritet vid smygfilmningssituationer 61 (m): har frågat mig vad jag avser att göra för att säkra att svensk lag på ett bättre sätt än nu överensstämmer med uttolkningar gällande integritetskränkande fotografering, filmning och ljudinspelning. Det är ett väsentligt inslag i en demokratisk rättsstat att man värnar om individens frihet och ger den enskilde ett starkt skydd mot olika otillbörliga kränkningar av privatlivet. Integritetsskyddet är dock ingen företeelse som kan ses isolerad, utan det måste vägas mot andra samhällsintressen, bland annat yttrandefriheten och informationsfriheten. Den svenska lagstiftningen lever generellt sett väl upp till dessa krav. Det finns flera straffbestämmelser som syftar helt eller delvis till att värna den enskildes integritet. När det gäller ljudinspelning finns ett skydd mot dold avlyssning och ljudupptagning. Den som med hjälp av tekniskt hjälpmedel i hemlighet avlyssnar eller upptar bland annat tal i enrum eller samtal mellan andra kan dömas för olovlig avlyssning. Att utan samtycke fotografera eller filma en enskild person eller sprida fotografier eller filmer kan vara att bedömas som exempelvis ofredande, förtal, förolämpning eller brott mot lagen om allmän kameraövervakning eller mot personuppgiftslagen. Det är dock riktigt att det inte finns något generellt förbud mot att utan samtycke fotografera eller filma en enskild person, detta även om fotograferingen eller filmningen i det enskilda fallet kan vara integritetskränkande. Jag är medveten om att så sent som i en dom uttalat att goda skäl kan anföras för att förfaranden av det slaget bör vara straffbara. Frågan har utretts av . Kommittén har övervägt om det behövs generella bestämmelser till skydd för den personliga integriteten och har bland annat föreslagit ett förbud mot olovlig fotografering, inklusive filmning. Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu vidare inom . 62 (): Jag tackar justitieministern för svaret. I interpellationen har jag velat fokusera på ett brott och en kränkning som har pågått alltför länge utan lagreglering. Det har dessutom eskalerat i takt med teknikutvecklingen i samhället. Det här med integritetsskydd är som bekant något vi värnar om på ett alldeles särskilt sätt. Det framgår också tydligt i ministerns svar att den personliga integriteten måste vägas mot andra samhällsintressen som exempelvis yttrande- och informationsfriheten. Vi kan tyvärr alltför ofta läsa om hur framför allt unga kvinnor har utsatts för smygfilmning av kända eller okända män. kunde vi läsa i en av Stockholmstidningarna om en man som monterat in en kamera på ett kafé och därefter filmat ett trettiotal kvinnor. En kvinnlig gäst upptäckte kameran, och den 41-årige mannen åtalades. För en lekman framstår det som en uppenbar brist i lagen när man läser domen i det aktuella ärendet. Enligt blev flera kvinnor utsatta för en klar integritetskränkning men inte för något brott. Man förklarar detta med att smygfilmning inte anses som sexuellt ofredande. Jag skulle kunna räkna upp många fler fall av ofredande där unga kvinnor har blivit smygfilmade, men jag vet att ministern är väl insatt i frågan och de stora integritetskränkningar som de här unga kvinnorna utsätts för. Det är naturligtvis mycket positivt att regeringen har tagit frågan på allvar genom att på ett så tydligt sätt lyfta fram den inom arbete. Jag skulle ändå vilja ställa en följdfråga med anledning av det svar jag fick. har haft synpunkter. Man har haft uppfattningen att det finns goda skäl att anföra att fotografering och filmning av enskilda personer utan samtycke bör vara straffbart. Delar justitieministern den uppfattningen? 63 (m): Först vill jag säga att det är precis som interpellanten säger: Problemet som tas upp i interpellationen är inte nytt. Men diskussionen om smygfotografering och smygfilmning har successivt ökat i takt med att den digitala fototekniken har lett till att kameror oftare förekommer och på helt andra sätt. Dessutom har vi numera Internet som gör att upptagningar kan få en väldigt snabb spridning i vida kretsar. Frågan har diskuterats , men diskussionen har inte lett till lagstiftning när det gäller smygfotografering och smygfilmning. Det beror på svårigheterna med att dra gränsen mot grundlagsskyddade rättigheter yttrandefrihet och informationsfrihet. måste man ta in det som står i artikel 8 i : Man har faktiskt rätt att bli lämnad i fred. Det inbegriper ett skydd mot att bli fotograferad eller avlyssnad och att få fotografier, filmer eller ljudinspelningar av privat karaktär publicerade. Skyddet handlar om aktiviteter som hör till privatlivet och gäller också offentliga personer i privata sammanhang. När man tittar på de domar som har fällts i svenska domstolar i den här typen av frågor ser man att också uppenbart har tagit fasta på att det inte finns något generellt förbud mot att utan samtycke filma en enskild person eller att visa en film där en person förekommer även om filmningen och visningen i det enskilda fallet är djupt integritetskränkande. Det är klart att jag kan instämma i Högsta domstolens synpunkt att det här är en brist, en lucka eller ett problem. Det är också någonting som har tagit fram i sina förslag. De har föreslagit att man ska införa ett nytt brott, olaga fotografering, i . Det skulle innebära att det skulle bli förbjudet att utan lov fotografera eller filma någon som befinner sig på en plats där allmänheten inte har insyn. Man kan tänka sig någon typ av undantag om omständigheterna har varit försvarliga. Man för ett resonemang om detta. Det här ligger för beredning inom . Som svar på den fråga som interpellanten ställer får jag väl säga att min grundinställning är att jag tycker att man har rätt till privatliv, rätt till integritet och att skyddet måste förstärkas. Men innan vi har gjort alla avvägningar och känner att vi har fast mark under fötterna när det gäller hur en sådan reglering konkret ska se ut vill jag inte utlova någonting. Det är som sagt otroligt viktigt att värna grundlagarna och se till att vi inte får ett regelverk som visar sig oanvändbart. Det är ändå viktigt att komma till skott, men har ju arbetat med ett brett stöd. Jag utgår från att det finns en allmänsynpunkt på att man bör förstärka integritetsskyddet i det här avseendet på något sätt. Det får vi återkomma till. 64 (): Jag har naturligtvis full förståelse för att ministern inte kan föregripa regeringens arbete. Jag tycker som sagt var att det är otroligt positivt att man har lyft fram frågan och att man har tillsatt utredningen. Remissinstansernas synpunkter är också viktiga i det här sammanhanget, inte bara att inhämta utan naturligtvis också att väga in i det slutgiltiga förslag som vi har att se fram emot. Jag skulle i alla fall i väntan på det vilja vidga frågan lite grann. Jag är väldigt glad över att ministern ser på det här och tydligt noterar att det här är ett problem. Den uppfattningen delar vi verkligen. Men den här frågan skulle man också kunna rikta lite grann mot framtiden i väntan på det slutgiltiga beslutet i den specifika frågan. Jag menar att den här frågan på ett tydligt sätt har pekat på och lyft fram ett behov av någon slags ständig och kontinuerlig bevakning av just den snabba teknikutveckling som sker inom en rad områden. Det här är ju bara ett av många exempel på hur en i grunden egentligen positiv teknisk utveckling, som är till stor hjälp för väldigt många människor, kan missbrukas och därmed också utsätta många människor för kränkning och övergrepp av olika slag. Det här är inte det enda exemplet som vi har på det, men det är ett exempel på hur man faktiskt kan uppleva att den svenska lagstiftningen inte riktigt hinner uppdateras i takt med de förändringar som omvärlden genomgår. Utan att vara alltför spekulativ eller på något sätt pessimistisk vågar jag nästan påstå att det möjligen inte är sista gången som vi upplever att lagstiftningen har halkat strax efter och därmed inte riktigt är i takt med den tid som vi lever i. Min följdfråga till ministern blir därför hur vi ska kunna försäkra oss om att rättssäkerheten och den svenska lagstiftningen inte hamnar i detta strax-efter-perspektiv utan kan vara lite mer i takt med tiden, om man uttrycker sig så. 65 (m): När det gäller hur vi ska ligga på framkant vill jag säga att det också är så att föreslår att vi ska lyfta upp integritetsskyddet till grundlagsnivå och få in det i den delen. Vi får en grundlagsutredning presenterad och ett arbete kring grundlagen. Det är klart att om man på det sättet stärker den allmänna säkerheten så att integritetsfrågorna får en tydligare placering i olika sammanhang skulle det göra att man får en ökad trygghet av det slaget. Utöver tankarna om olaga fotografering finns ju förslaget som handlar om grundlagen och som också ligger på regeringens bord. Där tycker jag att man bör överväga hur det ska se ut. Jag vill naturligtvis också avvakta att lämnar sina synpunkter. Vi kommer förhoppningsvis ha ett antal förslag som vi kan hantera i det sammanhanget. När det gäller de här frågorna och att lagstiftningen halkar efter skulle jag ändå vilja säga att jag ibland kan känna att jag inte vet om det är lagstiftningen som alltid halkar efter eller om saker springer i väg. Vi har den här debatten därför att vi har sett ett antal domslut där man funderar över varför man inte kan komma åt kränkningar som människor har upplevt och som även domstolen verkar tycka inte kan accepteras. Vi har en situation i den allmänna debatten och i samhällslivet där integritetsfrågor inte alls är skyddade. Det är ju någon som fotograferar detta. När jag har gått igenom de ärenden som har varit uppe i domstolarna om detta skräms jag av att det finns enskilda människor som får för sig att sätta kameror på allmänna toaletter, smygfilma sin före detta tillsammans med den nye maken, stoppa kameror i tvättkorgen för att filma styvbarn eller vad det kan vara. Det är ju en respektlöshet och en attityd gentemot andra människor som är förfärlig. Pojkstreck, som det kan kallas när pojkarna kikade in i tjejernas omklädningsrum, lär vi väl aldrig komma ifrån, men med den nya tekniken har ju möjligheten att kränka människors privatliv och integritet blivit så mycket vidare. På något sätt känner jag att utöver ett lagstiftningsarbete behövs det också en debatt, en diskussion och en allmän normgivning där man i breda lager faktiskt diskuterar vad som är rätt och fel. Vi kommer aldrig att med lagstiftning och domstolsbeslut få ordning på detta om inte alla medborgare, åtminstone folkflertalet, visar respekt för sin omgivning, för andra människor och deras rätt till ett privatliv och integritet. Uppenbarligen är det detta som säljer i medierna också. Skandalreportage i olika typer av medier förekommer ju , och det blir nästan värre och värre för . Det kan vi inte lagstifta om. Det är yttrandefrihet, och folk tycker att det är väldigt trevligt. Men det är klart att det inte är det bästa att bli utsatt för det själv. Jag tror faktiskt att vi som politiker har ett stort ansvar för att föra de här diskussionerna och peka på vad det leder till när människor inte ges utrymme för sitt privatliv eller sin integritet. Det är en vid diskussion som vi har att ta utöver att vi här i kammaren måste se till att vi får bra lagstiftning på plats. 66 (): Jag är glad för den infallsvinkeln och ingången. Politik är ett bra instrument för att förändra och justera i samhället, men politiken löser naturligtvis inte alla detaljer och frågor. Ett gott samhälle måste också befolkas av de goda medborgarna. Det är det som vi tillsammans skapar. Ett etiskt förhållningssätt och respekt för varandra är grunden för det goda samhället. Det måste vi alla ta ett gemensamt ansvar för. Det kan inte ens riksdag, regering eller domstolar reglera i detalj. har vi ett tydligt uppdrag att bevaka att utsatta människor inte utsätts för övergrepp av olika slag. Det är ett gemensamt ansvar men ett särskilt uppdrag för domstolarna. Där är vi helt överens. Jag vill tacka för svaret och för de olika infallsvinklarna. Jag ser verkligen fram emot propositionen och att vi äntligen ska få till stånd ett beslut som kommer att skapa ett tydligare skydd i frågan för framför allt utsatta kvinnor. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:129 om barnperspektivet vid vårdnadstvister 67 (m): har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att bedömningar om barnets bästa görs inför beslut om vårdnad, boende och umgänge. ändrades bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge. Efter ändringarna är det uttryckligen inskrivet i lagen att barnets bästa ska vara avgörande vid alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Bedömningen av vad som är bäst för barnet ska bygga på kunskap och beprövad erfarenhet. I bedömningen ska både kortsiktiga och långsiktiga effekter vägas in. Barnet självt ska få möjlighet att komma till tals på ett tidigt stadium i vårdnadsprocesser. Risken för att barnet kan komma att fara illa har också getts en större betydelse . Enligt lagtexten ska nu socialnämnder och domstolar vid sina bedömningar fästa särskilt avseende vid risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet förs bort eller annars far illa. Det är min uppfattning att reglerna om vårdnad, boende och umgänge är tydligt fokuserade på barnets bästa. Risken för att barnet kan komma att fara illa har numera en framträdande plats i regleringen. Det innebär inte att det inte fortfarande kan finnas problem. Svårigheterna handlar särskilt om hur reglerna ska få fullt genomslag i den praktiska tillämpningen. När lagändringen genomfördes hade inte tillgång till utvecklade metoder för riskbedömningar. I propositionen angavs det att och metoder i socialt arbete, IMS, skulle få i uppdrag att sammanställa kunskap om och medverka till metodutveckling för hur riskbedömningarna ska göras. Ett sådant uppdrag lämnades, och en första redovisning av uppdraget kom . genomförde en enkätundersökning bland kommunerna. I svaren påpekas att riskbedömningar inte är något nytt för men att lagstödet har gjort det tydligare att sådana ska göras. Den nya lagstiftningen har påverkat sättet att tänka om risker, sättet att ställa frågor, att vara observant och att lämna förslag till eventuella begränsningar. Många efterlyser bättre metoder, mer kunskap och utbildning. Man vill få tillgång till utvärderade riskbedömningsinstrument och mer vägledning från . Den rapport som lämnats visar att det behövs mer kunskap om riskbedömningar och att det finns behov av att utveckla riskbedömningsinstrument i . IMS har därför inlett ett sådant utvecklingsarbete. De nya vårdnadsreglerna har varit i kraft . De har inneburit ett delvis nytt arbetssätt för och ställt nya krav på domstolarnas bedömningar. Att utveckla vetenskapligt underbyggda arbetsmetoder tar tid. Det är också oundvikligt att det kan ta innan nya arbetssätt får fullt genomslag i en verksamhet. Det är viktigt att fortlöpande sträva efter att utveckla och förbättra de verktyg som berörda myndigheter har tillgång till för att kunna göra tillförlitliga riskbedömningar och andra bedömningar av barnets bästa. Som framgått pågår det arbete som syftar till att förstärka den vetenskapliga grunden för sådana bedömningar. Jag kommer att fortsätta att följa det arbetet. 68 (): Jag får tacka för svaret. Av ministerns svar framgick tydligt att det här är ett svårt arbete. Det handlar om svåra avvägningar och bedömningar. Det är också riktigt att förändringarna i bestämdes och ändrades för bara . kan man tycka att det även har varit ganska tydligt både för domstolar och för , även , att stor hänsyn ska tas till barnet och barnets bästa. Jag har velat lyfta upp frågan med anledning av resultatet från den studie som publicerades vid . Det är ganska anmärkningsvärda resultat som framförs i den undersökningen. Där konstateras bland annat att av de drygt 55 000 barn som är med om att deras föräldrar separerar är det 6 0007 000 som tvingas vara med om vårdnadstvister där föräldrarna inte kommer överens. När föräldrarna inte kan enas vid en skilsmässa hamnar barnen oundvikligen i kläm. Därför ska också barnets bästa stå i centrum vid alla beslut, vid umgänge, vid boende, enligt . Vid en djup vårdnadstvist kan arrangera samarbetssamtal med föräldrarna. Men vid en enkätundersökning till landets kommuner svarade var fjärde socialtjänst att de inte vidtar några extra åtgärder under ett sådant samtal med föräldrarna, även om det finns starka indikationer på en djupare konflikt eller våld inom familjen. Lika anmärkningsvärt blir svaret när kommunerna i samma enkät får frågan om dessa samarbetssamtal innehöll något moment för att följa upp fall där det fanns misstanke om våld i familjen. avstod från ytterligare åtgärder, trots att det kunde finnas en risk för djup och allvarlig konflikt i familjen. Enligt en rapport från som kom är de metoder som används vid bedömningar ofta otillräckliga och irrelevanta. Dessutom finns behov av en nationell bedömningsgrund eftersom beslut kan variera så mycket mellan olika kommuner. Ett uttalande från , chef för , bekräftar också behovet av uppföljning och tydligare redskap då han i en av våra dagstidningar säger att fler beslut än som kanske hade varit önskvärt har varit baserade på personligt tyckande. Det har varierat mycket mellan olika kommuner, vilket har varit olyckligt. har visserligen en ny utredning vid fått i uppdrag att se över arbetsmetoder. Men det framgår ändå med all önskvärd tydlighet att här finns många barn som kommer i kläm på grund av en viss feghet hos berörda myndigheter och domstolar. Jag har djup respekt för att det här är ett svårt arbete. Det handlar om familjer i djup kris, men från samhällets sida kan det aldrig någonsin få råda något tvivel om att man står på barnets sida. Arbetet pågår, men det går alltför långsamt alltmedan barnen fortsätter att lämnas åt sidan. Min följdfråga till ministern är: Vad avser ministern att göra för att påskynda arbetet med att säkerställa bedömningar om barnens bästa? 69 (m): Det här blir svårt av det enkla skälet att frågan går över till ett ansvarsområde som har ansvar för, nämligen hur kommunerna hanterar riskbedömningar i . Jag har i mitt svar pekat på att när domstolarna ska fatta beslut i den här typen av vårdnadstvister, som naturligtvis är alldeles för många, det kan vi alla tycka, ska man ha ett gediget underlag. har tydliggjort vilka grunder domstolen ska ha för sina beslut. Där har man tydliggjort barnets bästa på det sätt som jag beskrev i mitt inledningsanförande. För att kunna göra den bedömningen behöver man bättre underlag än vad man får i många fall. Jag har pekat på att det pågår ett arbete inom och på en del andra håll för att förbättra metodutveckling för att bli säkrare på det. Det är otroligt viktigt att det görs. Jag vet att mina statsrådskolleger som har ansvar för de områdena gör mycket. Också ute i kommunerna har man ett stort engagemang i detta. Jag är lika förfärad som interpellanten över hur många barn det är som hamnar i de här situationerna och över de svårigheter som finns. Jag vill därför passa på att säga att utöver det vi gör för att se till att domstolarna har ett tydligt underlag har en utredning tittat på möjligheterna att ge en förälder beslutanderätt i vissa frågor när det föreligger gemensam vårdnad. Vuxna människor kan träta om nästan allting. Det är ofta viktigt för båda föräldrarna att känna att man har ansvar för barnen, men man kommer inte överens om hur vardagen ska vara och barnen slits med det. Det kan ta väldigt att reda ut det vare sig man har samtal eller går till jurister och domstolar med frågorna. Problemet är att barn sitter emellan för att man inte kommer överens om vilken förskola de ska gå i, vilken skola det ska vara, om de ska få gå till doktorn, psykiatern eller vad det kan vara. Det är ett antal frågor som på många sätt är livsavgörande för barnen. En utredning inom mitt ansvarsområde har tittat på möjligheten att man, utan att riva upp gemensam vårdnad, ska kunna fatta ett beslut så att man kan komma till skott med att bestämma vilken skola barnet ska gå i. Kan en förälder få bestämma om det är dags att gå till doktorn eller inte? Utredningen har varit ute på remiss. Vi bereder förslaget. Det är inte helt enkla frågor det här heller. Ambitionen hos utredningen har varit att se om det finns något sätt att utifrån ett barnperspektiv se till att verkligheten inte är hur dålig som helst för de berörda barnen. Processen mellan föräldrarna tar tid. Jag har ett bestämt minne av att ambition när man ändrade regelverket var att minska antalet heta processer genom att tydliggöra barnets intresse och få bättre styrning på det. Jag tror att vi också kan behöva söka en del andra verktyg. Två, är en evighet för ett barn som sitter i kläm. Två, med föräldrar som träter om praktiska frågor är också en evighet för ett barn, och något som kan skada dem . Jag tror att det ibland är bra om man kan sätta ned foten i enkla frågor. Det kanske också är bra att man kan bestämma på ett eller annat sätt i en del praktiska frågor utan att någon av parterna behöver känna sig ifrågasatt som delansvarig och förälder till barnet. Det är inte enkelt. Det är svåra avvägningar. Vi är inte framme med ett förslag i den delen. Det ligger på mitt bord. Där tror jag möjligen att vi kan hitta någonting som kan underlätta för de här barnen och förbättra hanteringen av de här frågorna. 70 (): Det är ju minst två frågor i en.