rfr · GW0WRFR2 · 2008-09-17 00:00:00 — Då blir det liksom bara ett korttidskontrakt. : En tjej och en bostad är alltså egentligen svaret på alla de svåra frågor vi ställer oss. : En viktig poäng här återigen är att det finns ett väldigt litet vetenskapligt stöd för att boendetrappor och härbärgesverksamhet på något sätt minskar hemlösheten. I det ligger att vi behandlar hemlöshet som ett akut problem med akuta lösningar. Då kommer vi ifrån det vi har varit inne på bostad först och liknande utan vi ska ha särlösningar. är ett bra exempel på hur det kan vara på olika ställen i landet. Nya boenden för vissa kategorier leder i sin tur till andra boenden. är argumentet att det är i väntan på att bostadsmarknaden ska hamna i balans. Men bostadsmarknaden hamnar inte i balans av sig själv. En grupp som det är särskilt populärt att prata om är barnfamiljerna. I väntan på är för ett barn ofta en väldigt . Till exempel Mosippan läggs ned och rivs. Det där är inte klart förrän kanske tidigast eller . Rivningen började , så det blir en för ett barn som får växa upp med en byggarbetsplats vid sin dörr. Detta är det mycket viktigt att poängtera. : , det är, har jag förstått, ni som är dåliga på att samordna. Varför samordnar ni er inte bättre? : Det gör vi faktiskt. har jag jobbat och varit med och hört diskussionen om en bristande samverkan. Det har alldeles för ofta stämt. Men om man ser tillbaka ser man att positionerna på fältet rätt rejält flyttats fram när det gäller att samarbeta. Till exempel har vi på vår enhet, en ganska stor enhet med många människor inblandade både personal och, framför allt, de som kommer till oss nu en läkarmottagning. Nästa steg som det finns en politisk förankring bakom är att vi ska flytta in i samma hus med uppsökare, med oss i som kan besluta om insatser och med läkare, psykiatriker och beroendevården. Det känns som ett stort steg framåt att vi kan jobba i team. Detta behövs för väldigt många av de hemlösa. Men alla har naturligtvis inte multiproblem. Ju hårdare tag det är fråga om när det gäller att få en bostad och när arbetslösheten ökar som det finns andra samhälleliga problem, desto svårare är det för oss att lösa alla problem utan att det kommer nya. Jag hörde att personer med utländsk härkomst blir allt vanligare i gruppen hemlösa. Det är bara att titta på vilka som bor i förorterna, vilka som blir arbetslösa och vilka som har en otroligt instabil social situation. Det är faktiskt de personer som är nya i vårt land, så man behöver inte vara så förvånad över att de också finns representerade bland de hemlösa. De finns ju bland de grupper som är sårbara. Därför känner jag att det blir som att man tror att det här är konstigt. Men det är inte konstigt, för det är ofta ur de här grupperna som de hemlösa rekryteras. Jag ser ganska hoppfullt på detta med att vi nu kan finnas under samma tak och samarbeta kring enskilda människor. Det finns faktiskt ljuspunkter. I har vi minskat hemlösheten. Även om det är mycket marginellt det handlar om ett par hundra personer måste man se till ljuspunkterna. Jag tycker att staden har försökt arbeta för att minska hemlösheten. Men sedan tycker jag att man lite grann satsar på fel saker på institutioner för att lösa problemen i stället för på bostäder. Man måste dock, som sagt, också se till ljuspunkterna. En sak till skulle jag vilja ta upp. Det gäller då samverkan som jag arbetat med. Bland annat var jag med om att starta landets första familjecentral. När det gäller samverkan är det bara samverkan på fältet man pratar om. Men för att samverkan på fältet ska fungera måste också de övre nivåerna fungera. Det gäller då samarbetsnivån men också den politiska nivån. Det är alltså på fältet som det här ska utföras. Men det är på de andra nivåerna som man måste skapa förutsättningarna för dem på fältet. Det är faktiskt en väldigt viktig fråga när det gäller samarbete. : Jag vet inte riktigt var jag ska börja. För, tror jag, sedan var jag i . Det refereras ju här till städer som har gjort ganska bra insatser. I tillsattes en person för den mest besvärliga personen som hade både missbruksproblem och psykisk ohälsa och som vandrade runt på alla institutioner i själva . Den som tillsattes medvandrade och följde den person som hade alla nämnda problem. Under loppet av några månader lyckades man dramatiskt förändra livet för den här personen som lyckades få den behandling som behövdes och som lyckades få de rättigheter, bidrag och sådant, som vederbörande hade rätt att få samt ett boende. Man kunde också se till att upprätthålla de här insatserna. Det är lite så jag menar med att samordna. Eftersom vi är uppdelade på landsting, kommun, kriminalvård och så vidare är det kanske helt omöjligt att få människor att samarbeta. Däremot finns professionen personliga ombud. De gör jättebra insatser. De är medlevare och jobbar på personens uppdrag och ser till att personen får de insatser som behövs. Vi hos har två personliga ombud som på stadens uppdrag riktar sig till hemlösa en entreprenadform. Jag vet att de också tänkt på detta med bostad först: Se till att personen får en bostad, så ska vi hjälpa till med de insatser som behövs, till och med i bostaden! Det handlar om mycket insatser från början. Sedan trappas de ned allteftersom personen blir självständigare. Vi kommer aldrig att kunna sticka under stol med att den här målgruppen också är besvärlig. Har man missbrukat i 20 eller är det självklart fråga om en viss kompetensförlust när det gäller hur man ska vara och interagera bland andra människor. Också här behöver vi göra insatser. Vi behöver tydligt satsa på missbruksvården, för det är där vi har trappat ned. De här personerna har små små stunder då de känner sig motiverade att gå in i behandling. Där finns inte vi; vi finns inte i deras motivation. Vi säger till dem: , du har ungefär på dig tills du kan komma in på avgiftning. Men är det många som dör. Vad jag menar är alltså att de här personerna inte kan föra sin talan. Men det finns människor som kan hjälpa till och se till att insatserna sammanförs. : , förutom att ni på har gjort en inventering har ni av regeringen fått pengar som ni skickar vidare ut till kommuner som bedriver försöksverksamheter. Ser du några positiva tecken i den försöksverksamheten? Kommer någonting bra ut av den? : Ja, det tycker jag absolut. Till exempel är det vräkningsförebyggande arbetet, att förebygga att folk blir hemlösa, en oerhört viktig uppgift. Där har kommunerna möjlighet att med ganska små resurser vara väldigt uppmärksamma på signaler. När personer ligger efter med hyran och det kommer in klagomål eller så gäller det att väldigt raskt agera. Det har visat sig att det ger effekt. Allra viktigast är ju att människor inte blir hemlösa. Har man väl tappat sin lägenhet, kommit efter med hyran och fått betalningsanmärkningar är vägen otroligt svår. Av pjäsen tycker jag framgår att det finns vändpunkter. En vändpunkt kan vara när detta med hyran lagt sig och kommer in med ett bra erbjudande. Det kan vara fråga om en person som har en depression eller som har ett missbruk. Väldigt mycket kan då göras. har precis gett ut en publikation, en vägledning till kommunerna hur man kan göra. Där har vi använt exempel från just projekt som har jobbat med förebyggande arbete på ett väldigt bra sätt. : Får jag ställa en lite provocerande fråga om det här. När ni beskriver det här framstår det som att det är dålig samordning mellan myndigheter, det är på något sätt myndigheternas fel att det här inträffar. Men sade någonting som jag tycker att alla måste ha med i bakhuvudet, och det är att det här är personer i en väldigt besvärlig situation. Man har haft den goda viljan men det har hänt så lite. Kan det bero på att det är ett ovanligt svårt socialt problem vi har att hantera? Vad säger du, ? : Det är självklart att människor som har levt i hemlöshet har ganska allvarliga bekymmer med hälsa, och då pratar jag också om fysisk hälsa. Vi gör inventeringar bland dem som besöker oss, och det visar sig att väldigt många har allvarliga sjukdomar. Man är sjuk på olika sätt, man har en beroendeproblematik. Det är klart att det handlar om komplicerade insatser, samordnade insatser. Det är därför vi pratar så mycket om samordnade insatser. Men insatserna styrs från olika håll. Det implicerar på något sätt att det är ett komplext problem där många blir inblandade. : Jag har läst rapporter i Stockholmstidningar om den här problematiken. Det är inte heller så att man vräks utan att man vet om det, även om det kanske förekommer. Det är också ganska vanligt att är med och jobbar ofta ganska länge för att försöka rädda en persons bostad innan hon blir vräkt. Det kan gå år innan vräkningen inträffar. Man har kämpat rätt länge för försöka rädda bostadssituationen för en, är det inte så? : Jo, det händer också, även om jag tror att det är väldigt viktigt att satsa på bra metoder när det gäller att förebygga vräkningar och inte bara diskutera ekonomin eller skicka en betalningspåminnelse, utan man måste ge ett mycket aktivt stöd i boendet. Jag vet inte om man i alla dessa fall har haft boendestöd. Jag kan tänka mig att en och annan inte har haft det, som skulle ha behövt ett sådant stöd för att kunna bo kvar. Grannarna vill naturligtvis inte bo i ett hus där det är fullt liv, kanske en knarkare, eller man är orolig och rädd att släpa ut sina barn. Självklart måste de få bo i ett hus där det är lugnt. Jag tror att vi kan göra mycket mer för att stötta människor i sitt boende som har svårigheter att hålla andra ifrån sig. Jag vet personer som efter psykiatrireformen skulle bo i eget boende. bodde det två missbrukare hos den här personen fast han inte missbrukade själv. Det dröjde inte länge förrän grannarna började klaga. han kunde inte säga nej till de här personerna. Det finns många saker som man måste göra för att förhindra att vräkningen uppstår. Vi har ett nytt problem, och det är att gamla människor vräks som inte förstått att de ska betala hyran, som kanske är en aning förvirrade och som plötsligt står utan en bostad. Det finns många saker som man kan göra för att förhindra vräkningar. Det krävs en del sociala insatser för att det ska kunna fungera. : Är det din egen självkritiska bedömning att ni inte gör tillräckligt ? : Jag kan inte svara för hela . Jag kan bara säga att eftersom människor vräks kan det finnas sådana personer som absolut inte tar emot hjälp. Jag har erfarenhet av en fiolspelande man som spelade fiol och vägrade sluta. Den personen blev vi tvungna att flytta. Men visst tror jag att vi kan göra mera och alltså inte gör tillräckligt . : Vart flyttades han? : Där har de det så bra. Nej, han fick ett annat boende. : Ni är väldigt välkomna att flytta till . Fin skärgård har vi med. Vi har hört en hel del här. Jag var lite förvånad när sade här att statistik och verklighet inte går ihop. Vi i har sett hur det är. Jag ordnar alltså bostad, det är det första jag gör. Sedan sätter vi in en bostödjare. Vi jobbar enskilt med de här personerna och ser vad de behöver för hjälp. Sedan fattas den här trappstegsmodellen, som vi nu kommer att få. Då kommer vi att slussa ut de här människorna mycket fortare än vad vi gjort förr, plus att vi ska ha klart för oss att vi tar in folk för arbetspraktik. De får göra som de själva vill, vi tvingar inte på dem något, utan det är deras önskemål som gäller. För att du ska kunna stå till arbetsmarknadens förfogande måste du ha en adress och en egen lägenhet. I verkligheten blir det här mycket bättre än vad pappersfolket säger. : Jag tänkte återknyta till vräkningsförebyggande. Det har tillkommit ett problem när man ställer sig mot hyresvärdarna, då får man heller inga lägenheter. Det blir alltså väldigt kontraproduktivt i förlängningen. Man får inga lägenheter av den värd man motarbetar i ett annat ärende. Det har vi hört talas om, men det snackas aldrig om det. Det är ganska politiskt. allmännyttan som ger mest lägenheter, antar jag, fortfarande, och det är ju politiskt styrt. Politikerna vill väl lösa hemlösheten? : Jag skulle vilja haka på . Bostället är ett slags första trappstegsboende. Där bor personer väldigt . Vi tar emot dem som så att säga är väldigt svåra att arbeta med. Jag tycker att vi ser att ungefär sex personer lämnar Bostället och flyttar till ett eget boende. De ramlar igenom de här trappstegen, från att komma direkt från gatan till att bo i lågtröskelboende och till att man gör de insatser som finns i samhället med missbruksbehandling, psykiatrisk behandling och somatisk vård. Men det tar innan de så att säga är så pass friska till både kropp och själ att de klarar av ett eget boende. Vi har pratat om hur vi ska kunna förebygga hemlöshet och hur man ska kunna få in personer i ett boende. Men när de här personerna är i en boendeform är det som de saknar något meningsfullt att göra . Här handlar det om att på något sätt underlätta för de här personerna att komma tillbaka till arbetsmarknaden, som sade. Jag tror på ganska innovativa lösningar. refererar jag till vårt grannland igen, till , där man som bidragstagare kan tjäna utan att förlora sitt bidrag eller sin förtidspension eller vad man nu får för att försörja sig. Det betyder att de här personerna kan gå in och aktivt jobba en halv dag, eller och pröva. Vi gjorde så . Vi tänkte: måste vi hitta på någonting kul. Vi startade en glasskiosk. Där har personer som kommer in i vår verksamhet fått jobba så mycket som de har velat och kunnat och fått en timpeng för det. Det har varit ett otroligt lyckat projekt. Där står de och möter allmänheten, de har ett jobb. De får vara trevliga i glasskiosken och får jättemycket uppmärksamhet. Sådana här saker behöver vi prova i . Vi är så troligt strikta med lagar och regler, vad man får och inte får. Vi måste vara lite innovativa. : Vad gör ni med glassförsäljarna nu när hösten är här? : ska vi sälja kaffe och mackor eftersom det bedrivs mycket vintersport i . Då kan vi sälja sådant i stället. : Den här typen av åtgärder hjälper till att överbrygga den klyfta som vi hörde om. Det känns så oerhört långt att komma tillbaka till ett vanligt liv. : Det är vi helt övertygade om. Vi har flera sådana. Vi har en kille som heter som kör ett eget projekt som heter . Han kör sitt race tillsammans med sina kompisar och är en medföljare när de försöker hålla sig drogfria. Det finns alltså otroligt mycket spännande saker som kommer från målgruppen, tankar om hur man skulle vilja göra och hur man kan lösa det hela. : Det sägs om trappstegsmodellen, housing first-metoden, att det blir en polarisering. håller på att ta fram en kunskapsöversikt där vi går igenom alla studier på området. Det blir mest amerikanska studier, för det är där man har forskat mest om det här. Man gjorde en väldigt stor satsning , och det resulterade i en mängd studier. Men kommer vi att ha en kunskapsöversikt som vi hoppas kunna sätta in i ett svenskt sammanhang. Vi kan inte säga mycket om resultatet ännu, men det kanske kommer att visa att det finns bra komponenter i båda. : När man tittar tillbaka kan man säkert se ett antal ganska hyggligt lyckade projekt, men de sprider sig inte. Vi läser om dessa projekt, de får sina namn, man skriver om dem i doktorsavhandlingar och i rapporter. Men på något sätt borde ett lyckat projekt smitta av sig. Det borde hända saker på andra ställen, men det verkar inte som det har någon större smittoeffekt. Vad beror det på? : Jag tror att det har det. Sådana här processer går ganska långsamt. är man rätt medveten om vikten av en bostad, och det första är att man känner att man har en permanent plats som gör det möjligt att ta emot andra insatser. Sedan är det verkligheten runt omkring, bostadsmarknaden, som gör att man kanske måste hitta andra lösningar. Men jag tror att det är få som inte håller med om att en permanent bostad är någonting väldigt positivt för en person som har varit hemlös. Det är något som vi kanske inte pratade så mycket om för kanske sju . Då var det mer att man skulle falla bort, att man skulle ta sig uppåt och att det fanns en poäng med de olika trappstegen. Man skulle lära sig att bo. Det händer saker, men det sker inte över . : Hur sannolikt är det tror ni, när ni lägger fram er hemlöshetsrapport , att ni konstaterar att det där var ett problem som vi hade men att det nu är ytterst marginellt, nu är det inte mycket kvar? : Det är svårt att säga. : Men det har sett likadant ut . Det har inte hänt särskilt mycket. : Precis, men har det inte ökat så där vansinnigt mycket. Det finns andra europeiska länder där det faktiskt har ökat mer. : Vi får trösta oss med det. : Ja, och jag tänker på som är ett föregångsland. Där har man faktiskt en ganska öppen drogscen och ser personer som sover ute. Jag tycker att vi kan vara hoppfulla. Apropå det här med kunskapsstöd för kommunerna tycker jag att det är hoppfullt att det bedrivs forskning på området. Det är många yngre forskare som har tagit till sig det här. : Men man har ju forskat . Det har inte löst problemet. : Jag tror ändå att intresset har ökat. : Problemet är bland annat att folk inte tar till sig den forskning som finns. Det finns jättemycket forskning om det här. Den visar, precis som var inne på förut, att de här trappstegsmodellerna är rätt värdelösa. Det handlar någonstans om att folk måste få välja själva lite grann. Man måste ha lite makt i sitt liv även om man har blivit bostadslös och hamnat fel på en massa sätt. Det vi har sett är att de här människorna ganska ofta behandlas som fattighjon. De får ta det som bjuds, eller så får de ingenting. Man villkorar boende. Vi har ändå kommit överens i om att alla har vissa grundläggande rättigheter, och de är inte villkorade. Jag kan inte tala för hela , men i är det så att går du till och är i aktivt missbruk säger de: får du sluta supa, annars kan vi inte hjälpa dig med bostad. Så kan vi inte ha det. Folk måste faktiskt få bo även om de är fulla. Återigen: Det funkar inte att börja i den änden. Man kan inte heller hålla på med de här märkliga boendeformerna. Vi har ju haft ett trappstegsboende i som precis har skrotats på grund av att det var så oerhört värdelöst att det aldrig funkade. Det var i stort sett ingen som tog sig från början av trappan och gick ut i andra änden och hade ett förstahandskontrakt. Det funkar inte. Snälla, sluta med trappstegsmodeller! : Ni får pröva Kristinehamnsmodellen! , forskarna kan tala om, vilket är en viktig forskningsuppgift, vilka modeller som är värdelösa. Men kan ni också tala om vilka modeller som fungerar? : Precis som jag sade inledningsvis har den senaste forskningen visat att bostad först, housing first, på olika nivåer var effektiv. liten studie från , 13, tar upp ett väldigt delikat problem. För det första visade den att uteliggare kan bo i lägenhet. Det är fantastiskt. Det andra var att socialarbetarna, socialsekreterarna, hade väldigt svårt att bedöma vilka som skulle lyckas och vilka som inte skulle lyckas. Det talar också emot sorteringstrappor där man ska välja ut vilka som ska bo i andrahandslägenheter eller inte. Det visar sig nämligen att de som socialarbetarna trodde minst på klarade sig väldigt bra. Ska man sätta dem i härbärge i stället har man försvårat den resan mycket. Det är jätteviktigt. Man kan ta upp boendetrappan som problem, men det är klart att det kan kännas tufft att trycka ned så hårt på boendetrappan när man har jobbat med den. Men den skapar en rörelse inom systemet, och den är väldigt effektiv såtillvida att boendetrappan och överlever sig själva, och den effekten sprids. Den rörelse som skapas i systemet är just det som man försöker hindra. Man vill hindra hemlösa att vara rörliga ute på stan. De ska in på härbärgen. Men i systemet ska de flytta runt. Det finns exempel i där man har satsat på att åtminstone minska stegen i trappan. Har man varit inne är nästa steg in i en lägenhet, som man sedan får ta över. Man behöver inte flytta ett tiotal gånger innan man får den lägenheten. Det som ni andra har varit inne på här, stöd och sociala relationer och arbete, flyttar inte med när man flyttar. Det stannar där man var. : Boendetrappan verkar se helt olika ut beroende på var vi bor i . Jag hävdar att när jag har talat med de personer som jag ordnar lägenheter till, vill de ha sysselsättning. Vi glömmer en sak: De är inte födda på gatan, precis som man sade här. Det är egenföretagare, vanliga löntagare som har hamnat i tråkiga situationer. De har jobbat. Det finns ingen av dem som jag har träffat under mina som vill sitta och dricka på heltid. I och för sig är det ett heltidsjobb att försöka hitta någonstans att bo . Det ska vi ha klart för oss. De ligger inte på latsidan, om vi tror det. Sysselsättning är jätteviktig för den här gruppen. Det är precis om säger här: Vissa klarar av två . De som jag ordnar det för tycker att det är okej, för då får de den sociala samvaron. De får tillbaka respekten och självförtroendet. Ofta glömmer vi det. En människa utan självförtroende är skör. Problemet är inte längre vanlig alkohol, vi får inte glömma det. Det är ofta blandmissbruk. Då blir bilden helt annorlunda och mycket svårare. : Vi har lämnat det här synsättet att ha boendetrappor som något generellt. Den forskning som hänvisar till i är . Jag tror att det är dags att förnya forskningen lite grann. Det finns mer att forska på. Det var inspirerande för oss . Därför har vi ändrat vår inriktning. Men för en del handlar det fortfarande om att man vill pröva att bo med ett skyddsnät omkring sig. Det är varken det ena eller det andra, utan det är bådeoch, skulle jag vilja säga. Men det ska inte vara någon generell metod som säger att bara det eller det gäller. Det måste prövas utifrån vad personen i fråga kan. Är det så att housing first gäller ska det vara så. Det finns saker som har inspirerat oss i vår verksamhet, och en är naturligtvis att ta del av forskning, bland annat den från och att boendetrappor inte leder till det man tror att det ska leda till. Det andra är att vi har satsat ganska mycket på brukarnas inflytande i vår verksamhet. sitter här, och det är trevligt, för vi är gamla bekanta. Och när han blev ordförande i de hemlösas förening började vi en dialog. Det är bland annat den dialogen med föreningar, frivilligorganisationer, brukarorganisationer och våra egna besökare som får oss att hitta bättre lösningar och se vilka insatser som krävs. Vi får en kunskap genom brukarråd som vi har och får kontakt med brukare på ett helt annat sätt. Jag är förvånad över att i inte har hunnit längre i att skapa brukarråd och skapa inflytande för brukarna. Det är en oerhört viktig kunskapskälla till att förstå problemen och hitta bättre lösningar för framtiden. : Skryter hon bara, , eller lyssnar de verkligen på er? : Ja, lyssnar gör de. Problemet blir när man måste dela makten, att låta dem ta makten över sitt eget liv. Det är väldigt svårt att se det för vissa. Den andra människan kan själv också. Behovet av att vara god är väldigt starkt i människors hjärta, men man kanske glömmer att man i sin godhet stävjar människan att bli vuxen själv. Jag tänker lite grann på det här med brukare. Det kan vara jättebra, men det finns risk för ett gisslandrama, eller en kidnappning, att man samarbetar men inte alls på samma nivå. Det är en väldigt stor nivåskillnad. Vi kan sitta och snacka hur mycket som helst, men du ska upp till nästa steg, för kan inte göra någonting. De har ingenting att erbjuda. Det finns inga verktyg. : är vi nästan så högt man kan komma, det vill säga i riksdag, ni har framför er socialutskottets ledamöter som kanske ska sammanträda och fundera på vad de ska dra för slutsatser av den här panelen. Blev vi bara förvirrade på den högre nivån, eller kan vi dra några slutsatser alls? För att hjälpa dem lite grann tänkte jag be er mycket kort tala om vad som är er högsta prioritet. Vad skulle ni allra helst vilja att socialutskottet beslutade för att ge stöd till socialtjänst och andra aktörer?