eunbil · GW0N77AFE · 2008-09-29 00:00:00 — Dagordningspunkt 4 Förslag till och rådets direktiv om att underlätta gränsöverskridande uppföljning av trafikförseelser 2008/47 Förslag till och Rådets direktiv om att underlätta gränsöverskridande uppföljning av trafikförseelser samt 12015/08 Yttrande från rådets rättstjänst om rättslig grund Dokument: 12496/08 ordförandeskapets analys av hur man kan lösa frågorna kring rättslig grund Fakta-PM N-dep 2007/08 FPM114 Syftet med behandlingen Riktlinjedebatt om direktivförslaget (offentlig överläggning enligt artikel 8.1 c i rådets arbetsordning). Enligt det franska ordförandeskapet är avsikten att ge ministrarna en chans att diskutera direktivet ur ett trafiksäkerhetsperspektiv. Bakgrund En god uppföljning av trafikförseelser är en förutsättning för att kunna nå de uppsatta trafiksäkerhetsmålen. Ett problem är att många av de brott/förseelser som begås i ett medlemsland av personer som bor i ett annat medlemsland, inte följs upp. Förslagets innehåll I direktivet föreslås införandet av ett elektroniskt informationssystem för att underlätta gränsöverskridande uppföljning av följande trafikförseelser, enligt de definitioner som används i det land där förseelsen begicks, (se dock bältesanvändning nedan): a) Hastighetsöverträdelser b) Trafiknykterhetsbrott (endast alkohol) c) Bristande bältesanvändning: åsidosättande av kravet på bälte eller barnstol när det är obligatoriskt att använda sådan utrustning i enlighet med rådets direktiv /671/EG[11] eller den nationella lagstiftningen i landet där förseelsen begicks, d) Körning mot rött ljus Direktivet föreslås tillämpas bara om den påföljd som utdöms för trafikförseelsen helt eller delvis utgörs av bötesstraff. Förslaget bygger på ett förfarande för informationsutbyte mellan medlemsstaterna. När en trafikförseelse misstänks ha begåtts i en medlemsstat med ett fordon registrerat i en annan medlemsstat, ska den behöriga myndigheten i landet där förseelsen begicks skicka fordonets registreringsnummer och uppgifter om ort och datum för förseelsen till den behöriga myndigheten i fordonets registreringsland om detta kan fastställas. Detta ska ske under förutsättning att den myndighet som har ansvaret för att följa upp ärendet i landet där förseelsen begicks inte avslutat ärendet på grund av tillgänglig information. Omständigheterna och villkoren ska vara desamma som om förseelsen hade begåtts med ett fordon registrerat i landet där förseelsen begicks. Den behöriga myndigheten i fordonets registreringsland ska då skicka följande information till den behöriga myndigheten i landet där den misstänkta förseelsen begicks: a) Märke och modell på fordonet med registreringsnumret i fråga. b) Namn, adress, födelseort och datum eller nationellt id-nummer, om innehavaren av registreringsbeviset är en fysisk person. c) Namn och adress, om innehavaren av registreringsbeviset är en juridisk person. De behöriga myndigheterna i de andra medlemsstaterna ska inte lagra den information som översänds av landet där förseelsen begicks. Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att informationsutbytet sker elektroniskt. De ska säkerställa att det upprättas ett elektroniskt nät på EU-nivå utifrån gemensamma regler. En kommitté ska bistå kommissionen med flera uppgifter som beskrivs i direktivet, nämligen: anta gemensamma regler för ett elektroniskt nät för informationsutbyte på EU-nivå, anpassa bilagan som innehåller en förlaga till ett meddelande om förseelse avsett för innehavaren av det fordon med vilket förseelsen begåtts. Rättslig grund och beslutsförfarande Rättslig grund utgörs av EG-fördragets artikel 71 enligt vilken rådet ska fastställa åtgärder för att förbättra trafiksäkerheten. Beslut fattas med kvalificerad majoritet efter beslutsförfarande i enlighet med artikel 251. Rådets rättstjänst har skriftligen (12015/08) uttalat sig i frågan om den rättsliga grunden för direktivförslaget. Rättstjänsten kom fram till att varken artikel 71 eller någon annan bestämmelse i EG-fördraget kan användas som rättslig grund för genomförande av direktivet. Kommissionen har därefter i ett non paper (12496/08) gjort en rättslig analys av rådets rättstjänst uttalande. Kommissionen anser att flera av de slutsatser rådets rättstjänst drar är felaktiga. Det franska ordförandeskapet har analyserat frågan om rättslig grund och lagt fram alternativa vägar för att komma vidare med en bättre uppföljning av trafikbrott. Ordförandeskapet menar där att det, utifrån rådets rättstjänsts utlåtande, kan vara svårt att argumentera för att nuvarande direktivförslag inte rör straffrättsliga frågor (criminal matters) och att det därför finns risk för att kan annullera direktivet. Att använda Prüm beslutet är en annan lösning, som dock kan innebära problem, bl.a. eftersom detta främst är avsett för mer allvarliga brott såsom terrorism. En lösning vore enligt ordförandeskapet eventuellt att anta rambeslut särskilt för att kunna följa upp trafikbrott/förseelser. Detta kan dock ta tid och dessutom kan det vara känsligt gentemot parlamentet, eftersom det under tredje pelaren endast krävs en konsultation i stället för medbeslutandeproceduren som används vid ett direktivförslag som detta. Svensk ståndpunkt anser att den rättsliga grunden kan ifrågasättas och att en lösning därför i första hand bör sökas inom ramen för tredje pelaren. Möjligen kan Prümbeslutet användas. Grunden för att en sådan lösning bör väljas i första hand är att ett elektroniskt informationssystem för utbyte av fordons- och fordonsägaruppgifter bör samordnas med de system som redan byggs upp, bl. a. inom ramen för Prümsamarbetet. Om en direktivlösning ändå skulle anses möjlig är det viktigt att ta hänsyn till de informationssystemen som redan är under uppbyggnad. Det är också viktigt att de uppföljningssystem som byggs upp även kan användas av länder som, i likhet med , tillämpar föraransvar för de aktuella brotten. inställning Parlamentet är för kommissionens förslag men vill skärpa vissa bestämmelser och bland annat införa minimikrav när det gäller trafiksäkerhetskontroller, ett ömsesidigt erkännande och verkställighet av påföljder i de fall rambeslut /214/RIF inte är tillämpligt, information från den medlemsstat där innehavaren av registreringsbeviset är bosatt till medlemsstaten där förseelsen begåtts om beslut i verkställighetsfrågan och information till trafikanterna om åtgärderna för tillämpning av direktivet. Frågan behandlades i transportkommittén . Av 50 parlamentsledamöter röstade 49 för att införa ett direktiv som kan underlätta gränsöverskridande uppföljning. En ledamot lade ner sin röst och ingen röstade mot förslaget. Ekonomiska konsekvenser De ekonomiska konsekvenserna vad gäller registerhållning blir troligen begränsade, förutsatt att befintligt register kan användas och inte kräver stora anpassningar. Kostnader kan uppstå i form av fler förfrågningar men eftersom dessa är tänkta att skötas elektroniskt blir de relativt sett små. Däremot kan de krav som ställs på att polisen ska följa upp och därmed prioritera de angivna trafikförseelserna medföra extra kostnader jämfört med . har föraransvar men måste ändå enligt förslaget identifiera och sända meddelanden till registrerad fordonsägare. Detta medför att polisen måste genomföra ett utredningsförfarande riktat mot fordonsägaren som i inte ansvarar för förseelsen. Fackuttryck/termer Andra gränsöverskridande samarbeten utomnordiska straffrättsliga samarbete har mestadels skett på multilateral basis i form av konventioner och har under hand utvidgats och blivit alltmer detaljerat och specificerat. På grund av stora variationer avseende antalet och vilka länder som har tillträtt de olika konventionerna är regelverken svåröverskådliga. Det kan också sägas att konventionerna nästan uteslutande riktar sig mot betydligt allvarligare brottslighet än bötesbrottslighet. Rättslig hjälp i brottmål syftar till att åklagare och domstolar i och utomlands bistår varandra i brottsutredningar. Rättslig hjälp kan begäras och lämnas såväl på ett tidigt stadium i brottsutredningen som under rättegången. Internationell rättslig hjälp i brottmål är sådana åtgärder som åklagare och domstolar under förundersökning och i rättegång i brottmål behöver bistånd med från en annan stat. Exempel på sådana åtgärder är förhör under förundersökning eller beslag och husrannsakan. Lagstiftningen om rättslig hjälp i brottmål reglerar främst vilka åtgärder vi kan bistå andra stater med och vilka förutsättningar som gäller för sådant bistånd. I lagstiftningen finns också regler om vad som gäller för svenska domstolars och åklagares möjligheter att ansöka om rättslig hjälp utomlands. På området finns konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, som bl. a. handlar om samarbete när det gäller brottsutredningar. Bestämmelser om internationell rättslig hjälp i brottmål finns huvudsakligen i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Om och under vilka förutsättningar svenska åklagare och domstolar kan få hjälp från andra stater är dock en fråga som styrs av gällande bestämmelser i den aktuella staten och/eller vilka internationella överenskommelser som är bindande mellan den andra staten och . Överförande av lagföring innebär att en stat till en annan gör en framställning om att den anmodade staten ska inleda lagföring för en gärning som är ett straffbart brott både i den ansökande staten och i den anmodade staten. Bestämmelser om överförande av lagföring finns i lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott. Lagen begränsas till de stater som har tillträtt europeiska lagföringskonvention. Denna konvention används relativt sällan eftersom endast ett fåtal stater har ratificerat den. Ett flertal andra konventioner innehåller också bestämmelser om överförande av lagföring, t.ex. europeiska rättshjälpskonventionen och det nordiska åklagarsamarbetet genom det nordiska samarbetsavtalet. I enlighet med det nordiska samarbetsavtalet kan åtal för ett brott som begåtts i en nordisk stat väckas i en annan nordisk stat under förutsättning att den misstänkte är bosatt i sistnämnda stat och att gärningen även är straffbar där. Om särskilda skäl finns och vederbörande stat samtycker, kan åtal för brottet i stället väckas där den misstänkte vistas. Lagföringen sker sedan enligt den straff- och processrättsliga lagstiftning som gäller i den stat som övertar lagföringen. Hjälp med verkställighet. Överförande av straffverkställighet innebär att en frihetsberövande dom, böter eller förverkande som ådömts någon i en annan stat får verkställas i eller att en frihetsberövande dom, böter eller förverkande som ådömts någon i får verkställas utomlands. Regler om överförande av straffverkställighet finns i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. En särskild lag innehåller bestämmelser om överförande av straffverkställighet till och från de nordiska staterna. Exempel är Trafikbrottskonventionen (lagföring och verkställighetssamarbete) och Brottmålsdomskonventionen (verkställighetssamarbete). Utöver har 13 länder tillträtt brottmålsdomskonventionen. Generellt gäller att det inte finns någon allmän behörighet för ett land att verkställa en utländsk brottmålsdom. Genom brottmålsdomskonventionen får emellertid en ansluten stat en sådan behörighet. Även om brottmålsdomskonventionen vid en första anblick verkar ha ett vitt tillämpningsområde är den praktiska tillämpningen, framför allt med avseende på bötesstraff, avsevärt begränsad, beroende på de krav som ställs för tillämpningen. Det måste t.ex. för det första vara den dömande staten som begär överföring av verkställighet och överföring kan med vissa undantag ske endast till det land där den dömde har sitt hemvist. För det andra krävs s.k. dubbel straffbarhet, dvs. att den gärning som omfattas av domen är straffbar inte endast i den dömande staten utan skulle ha varit straffbar även om den hade begåtts i den anmodade staten och att lagöverträdaren hade kunnat ådömas straff om han eller hon hade begått gärningen där (prop. 1972:98 s. 21). För det tredje omfattar konventionen endast slutliga avgöranden (art 1(a)) och domen måste därför ha vunnit laga kraft för att kunna verkställas i ett annat land. Överförande av lagföring och verkställighet har baserats på att en stat ansöker om hjälp hos en annan stat, och den senare staten avgör om den skall godta eller avvisa ansökan. I nästan samtliga fall måste den ansökande staten invänta svar på ansökan innan den får tillgång till de uppgifter myndigheterna behöver för att fortsätta handläggningen av brottmålet. Det internationella rättsliga samarbetet kan alltså förbättras, bl.a. för att bli mer effektivt. Rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff antogs ett rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff. Det skulle ha införts i medlemsstaternas nationella lagstiftning . Enligt rambeslutet, som bygger på ett initiativ från bland annat , ska bötesstraff som har meddelats i en medlemsstat kunna erkännas och verkställas i andra medlemsstater. Ansökan som gäller bötesstraff på under 70 får dock avslås. En proposition med de lagförslag som krävs för att genomföra rambeslutet planeras läggas fram för . Prümfördraget Prümfördraget är en överenskommelse om fördjupat samarbete för att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och terrorism. Fördraget ingicks 2005 av , , , , , och i den tyska staden . EU:s medlemsländer har därefter kommit överens om att integrera delar av Prümfördraget i EU:s ordinarie samarbete, och det tyska ordförandeskapet presenterade ett förslag till rådsbeslut. EU:s justitieministrar i rådet för rättsliga och inrikes frågor nådde en politisk överenskommelse om rådsbeslutet . Regeringen har lämnat en proposition till i vilken man föreslår att ska godkänna förslaget till rådsbeslut. Förslaget till rådsbeslut innehåller bl.a. samarbete kring sökning och jämförelse av DNA-profiler och fingeravtryck i samband med brottsutredningar; sökning i register med uppgifter om fordon som förekommer i brottsutredningar; utbyte av information vid misstanke om terroristbrott; gemensamma insatser på begäran av ett medlemsland som ber andra medlemsländers polis om hjälp (dessa bestämmelser är frivilliga för medlemsländerna att använda sig av); medlemsländerna ska bistå varandra på olika sätt vid större händelser, såsom katastrofer och allvarliga olyckor. EUCARIS finns ett automatiskt informationsutbyte av fordons- och körkortsuppgifter mellan vissa EU-länder via den tekniska plattformen EUCARIS (and driving license ), som är ett samarbete mellan vägtrafikmyndigheterna i 15 EU-länder. EUCARIS kommer troligtvis att utgöra den tekniska plattformen för det utökade informationsutbytet som blir möjligt genom Prümfördraget och kommer då även att innehålla uppgifter om fordonsägare och trafikförsäkring.