rfr · GV0WRFR25 · 2008-09-01 00:00:00 — Eller också är övningarna inte viktiga, och då behöver man inte bry sig om dem, och då behöver man inte ta hänsyn till dem när man ska skissera hur man ska hantera både uppgifter och ekonomi. Det tredje handlar om personalförsörjningssystemet. Där delar jag också inställningen att det är här som det så att säga kommer att släppa. Det är här som vi kommer att sjunka eller möjligtvis flyta och kanske röra oss framåt. Det som vi har sett från andra håll är att det inte bara handlar om att man ska klara av att rekrytera. Den riktigt svåra frågan tycks vara att kunna behålla människor, och behålla rätt människor under rätt mängd tid. I detta personalförsörjningssystem ingår det också nya utbildningssystem som kanske inte har berörts här. Det är nog så viktigt. Det är ändå därifrån som vi ska kunna personalförsörja Försvarsmakten. Väldigt enkelt uttryckt skulle jag vilja säga följande. Det har talats om lärande här och om uppföljning. är suverän, i alla fall i min demokratiuppfattning. skulle då på olika sätt kunna vara aktiv, inte bara när det gäller utvärderingar utan också när det gäller att initiera och få till stånd att som en ny systemförändring sätts på plats, sätts i sjön, ska det vara uppföljning från dag ett. Jag är nämligen rädd för att vi kommer att upptäcka att det finns problem här, inte minst när det gäller personalfrågan. Med alla de nya förslag och nya systemförändringar som vi nu sjösätter i snabb takt kommer vi då inte att ha en aning om vad dessa problem beror på, utan vi kommer att få gissa. Uppföljningen måste därför till nu innan det är , inte minst när det gäller utbildningssystemet. När det gäller detta med lärande sade jag att man egentligen inte behöver göra en enda ny utredning. Om man tar fram alla utredningar som har gjorts, inklusive forskningsrapporter och lite böcker som har skrivits, tror jag att all kunskap finns där, men vi kanske måste börja använda den på ett systematiskt sätt, sätta den i verket. Det är också ett sätt att ta ansvar. Även där kan vara initiativtagare. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT pratade om att vara efterklok. Efterklokhet är en sak, men det innebär inte att man lär sig någonting. Det behövs lite mer aktivt lärande. Vad gäller vad skulle kunna göra i övrigt kan jag tycka så här: möjlighet att styra, förutom det här med Försvarsmakten, är genom ord. Ni styr genom språket. Det är betänkandetexten som ni sedan fattar beslut om. Det är därifrån det hela utgår. Och ju duktigare ni är på att uttrycka er i de där texterna, desto bättre kommer ni att kunna bli på att styra. Det ska alltså vara tydligt och entydigt. Det ska inte vara några oförklarade, odefinierade begrepp. På det här området finns ju en väldig mängd begrepp som man använder mellan Försvarsmakten, och regeringen och i den offentliga debatten. Man definierar dem inte. På något underligt sätt hoppas man eller tror man väl att man menar samma sak. Det enda vi kan vara alldeles säkra på är att man inte gör det. Ett sådant exempel just , som jag tror att det är väldigt viktigt att är noga med, är expeditionär. Jag är övertygad om att det finns lika många definitioner på det här begreppet som . Jag tänkte sluta här och hoppas att jag får tillfälle att komma med något mer konkreta förslag på vad jag tror att man skulle kunna göra just . Ordföranden: kommer medlemmarna i panelen att vara välkomna med ytterligare reflexioner över det som sägs. (): Tack för en intressant föredragning. Jag har två frågor. Den ena behandlar personalförsörjningen, och den andra tar upp trovärdigheten, som vi också har berört här. Jag ska börja med frågan om personalförsörjningen. Har man i utredningen kunnat se om man har tagit vara på reservofficerarnas roll och den kompetens som man har inom reservofficerskåren i tillräckligt hög grad såväl nationellt som i det internationella perspektivet? Det gäller även deras roll efter kommande eventuella beslut. Frågan om trovärdigheten är kanske lite tyngre och svårare att besvara, men jag ställer frågan i alla fall. Är vi på väg att tappa trovärdigheten, eller har vi tappat den? Med vi menar jag svenska folket gentemot Försvarsmaktens förmåga. Är vi vid vägs ände? Det kommer bland annat ett förslag som ska behandlas , och beslut ska tas . Detta säger jag som en koppling till det som har varit och till det som komma skall. , Försvarsmakten: Det var mycket av det tidigare som jag gärna skulle vilja kommentera. Jag kanske kan göra det lite snabbt, men jag ska först svara på de frågor som är ställda av . Har man tagit vara på reservofficerarna tillräckligt mycket ? Jag skulle vilja säga att svaret är nej. Jag tycker inte det. Jag tycker inte att man har varit tydlig. Jag tycker inte att man från Försvarsmaktens sida har varit tillräckligt tydlig OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT med att tala om vilket behov vi har av den här kompetensen. Hur många behöver vi? Jag tycker att man ska vara självkritisk där. Men jag kan säga att vi från myndighetens sida har varit angelägna om att föra upp den här frågan och ta hand om den här kompetensen. Det måste naturligtvis ses i ett större sammanhang. Vilken kompetens behöver vi för att personalförsörja en insatsorganisation? Jag är inte säker på att mottagarna i den här dialogen ännu är nöjda. Vi har många reservofficerare, och vi har ändå sagt att vi inte kommer att behöva så många. Det är första steget att våga vara tydlig men också säkerställa att personer inom den här personalkategorin det är ju faktiskt en personalkategori inom Försvarsmakten känner att de är efterfrågade och att vi utnyttjar den kompetensen. Här kan vi bli bättre. Vi håller på med sådant här . Den andra frågan löd: Har vi tappat trovärdigheten vad gäller förmåga hos svenska folket? Där skulle jag vilja återföra till det som jag sade i mitt inledande anförande. Här handlar det väldigt mycket om opinionsbildning, att tala om för skattebetalarna, medborgarna, svenska folket vilken förmåga som vi menar att vi ska ha, vad vi kan , vad vi måste kunna och vad vi strävar emot. Där skulle jag vilja lägga det problemet eller den frågeställning som togs upp. Ordföranden: Jag hade vid närmare eftertanke tänkt att panelen skulle få möjlighet att på slutet kort göra några sammanfattande reflexioner, så om vi nu fokuserar på de frågor som finns återkommer vi till panelen . (): Tack för intressanta genomgångar! Det här är viktigt för oss i vårt jobb. Det är därför vi har ordnat detta. Jag har tre frågor. Den första handlar om vikten av nationella och internationella övningar kontra vikten av träning i förband. var inne på att det viktigaste var att träna och att övningar kanske inte behövs lika mycket och kommer i andra hand medan framhöll vikten av övningar och sade att vi måste klara ut vad som gäller och om övningar behövs eller inte. Jag undrar alltså om ni kunde förtydliga detta lite. Det är min första fråga. Min andra fråga gäller utvärderingen av hur måluppfyllelsen har varit den här treårsperioden. Vi kan titta på Nordic Battlegroup, som är en viktig bit som verkligen har levererat och uppfyllt en väldigt bra battle group som väl uppfyller de mål som satts. Tittar man i material ser man att tankarna , 2005 och möjligen 2006 var att det svenska bidraget skulle vara 1 100 man, och sedan skulle det vara 150, 50 och 60 från några andra länder. Vad jag förstår är måluppfyllelsen från de andra länderna tämligen exakt. Det är i stort sett exakt det bidrag som var tänkt som de har levererat. Men i har vi inte levererat 1 100 utan plötsligt 2 300, vilket möjligen har kostat mer. Hur ser på måluppfyllelsen vad gäller den biten? vill jag ta upp att nämnde som en tanke vad gäller försvaret och att det kanske skulle vara större och kraftfullare. Det är en intressant tanke, tycker jag. Vi har ju i modellen med oberoende, starka myndigheter och ett litet, vasst departements- OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT system medan andra länder, de flesta i världen, har valt fel väg med ministerier. Så är läget, så vi får gilla det och vara fasta i vår svenska tro här. Men jag tycker att det är en intressant tanke att möjligen stärka Försvarsdepartementet med kanske analyskraft, strategikraft och så vidare. Det kunde jag fråga om, eller om någon annan har synpunkter på det: Ligger det något i den tanken? F.d. generalmajor : Det jag menade är ju inte att detta med träning står i ett motsatsförhållande till det har framfört. Men med tanke på kostnadsutvecklingen, den komplexitet som finns och de små volymer vi har att hantera är det kanske inte på sin plats att göra nya övningar och nya prospekt , utan för att vi ska få en adekvat träning för det efterfrågade, de internationella insatserna, måste vi kanske hemfalla i huvudsak åt träning och lite mindre åt övning om vi ens har råd med det. Det är tyvärr så att det näst bästa här får vara gott nog. F.d. generalmajor : För mig är det helt självklart att man, för att åstadkomma en förmåga, måste både träna och öva. För mig är det obegripligt att ha en annan uppfattning. Titta bara på vad som helst, hockeylag till exempel. Man måste träna och öva för att kunna utveckla sig. Det kommer in ny personal. Man måste träna dem och öva dem. Det kommer in nya materielslag. Det är klart att man måste öva. Jag tycker att det bästa kanske vore att man skulle kunna öva på ungefär det sätt som man har övat på tidigare. Jag nämnde siffran 15 000 bara för att ställa det i proportion till de övriga volymer som vi diskuterar. Jag håller med om att en dålig stor övning innebär bortkastade resurser, men det utvecklades en övningsform inom Försvarsmakten som innebar att man övade med färre, och man var betydligt mer målinriktad mot vad man ville åstadkomma. Nordstjärnan var ett sådant exempel. Internationella övningar ser jag mera som ett medel, delvis för att öka interoperabiliteten. Men det kan ju internationell tjänstgöring ersätta. Internationella övningar blir då ett medel för att åstadkomma den här förmågan. Det bästa är ju naturligtvis om vi kan genomföra det kanske i närområdet. Det om övningar. , Försvarsmakten: Väldigt kort skulle jag vilja föra in en aspekt här. Det är möjligt att jag då är lite färgad av min tidigare verksamhet. Min uppfattning är egentligen att ju mer skarp och operativ verksamhet man ägnar sig åt, desto mindre är behovet av övningar. Det absolut viktigaste är utbildning och att den är adekvat för att kunna göra internationella insatser. Är man sedan i operativ verksamhet så är det ju en typ av övning. Jag tror att man ska överväga övningsverksamheten noga. Den är dyr och kostnadsdrivande. Ordföranden: Och , : Varför gör alla andra fel och vi rätt när det gäller integration mellan myndigheter och politiska instanser? OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT Generaldirektör : fråga var ju något raljerande. Jag menar att vi självklart ska känna oss bundna av vår egen förvaltningskultur och hur vi konstitutionellt är reglerade, men tittar vi över de olika politikområdena finns det förutsättningar för att förändra gränsytan mellan myndighet och departement också på det här området. Det är inte givet att Försvarsmakten ska ha den roll och exakt de uppgifter som den har . Jag presenterade ett förslag , tror jag det var, om en förändring i den gränsyta som skulle förvandla Försvarsmakten till en professionell genomförandeorganisation och lägga frågorna om långsiktighet, ekonomi, policy, strategi och materielanskaffning där de enligt min uppfattning rätteligen hör hemma. Det är också en långsiktig ansvarsfråga. Det ansvaret för stora ekonomiska resurser och långsiktiga bindningar har jag alltid haft svårt att förstå hur man rimligen kan lägga på en myndighet. , Försvarsmaktens högkvarter: Jag vill börja med en formsak, herr ordförande. Det var väl så att man får göra inlägg och inte bara ställa frågor? Annars är jag fel ute. Jag tackar för att jag blivit inbjuden som gäst. Mycket klokt har sagts, och det finns mycket man skulle vilja kommentera. Jag ska välja att kommentera några saker. var inne på detta att man kanske måste vara tydligare med vilka delar i insatsorganisationen som ska ha uppgifter internationellt och vilka som avdelas för nationella uppgifter. Jag menar att om vi nu har ett insatsförsvar och kanske mycket tydligt, åtminstone , har ett fokus på internationella insatser, tror inte jag att man kan dela in försvaret så att en del så att säga inte har någon uppgift i de internationella uppgifterna. Jag tror att det blir svårt att rekrytera människor, både officerare och soldater. Däremot tycker jag att vi kanske har gjort ett fel . På något vis av rättviseskäl utvecklar vi allting med samma kraft för att bli interoperabelt. Vi måste ha allt i beredskap , alla system och alla funktioner. Det menar jag absolut inte är givet. Det finns inget rättviseskäl. Man kanske ska utveckla det sekventiellt. Man kanske också får acceptera att alla typer av förband inte står i beredskap , utan några står under något eller , och sedan löser andra av. Det är en prislapp på att allt står på lastbryggan . Vad gäller tydlighet har alla varit inne på det. Vi använder ju mycket tid till att tolka vad som menas med två plus tre, två stora och tre mindre. Man kan fortsätta detta. Någon jag tror det var nämnde expeditionär och så vidare. Där har ni en uppgift, tror jag, gentemot oss. Ju tydligare ni är, desto enklare är det för myndigheten. Jag vänder mig lite grann mot resonemang. Du ville släppa loss anslagen till ÖB och göra det friare, men sade du att organisationsbestämmande materiel skulle knytas av . Det vill jag varna väldigt bestämt för. Riksdagslåser vi den så tror jag att det blir väldigt trubbigt. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT Slutligen vill jag göra en personlig reflexion som jag brukar framföra ibland om varför vi hamnar i obalanser. Jag tror att vi inom Försvarsmakten verkligen har skäl att vara självkritiska som det nog inte, som säger, bara är en som är orsaken till det här återkommande problemet. Jag vet inte, för jag har inte jobbat i så många andra branscher, men jag brukar säga att det är två kulturer som möts. Det är den politiska kulturen, oaktat partifärg, och myndighetskulturen. Vår myndighetskultur tycker jag är att vi har väldigt svårt att välja bort. Vi har det. Det sitter hos oss. Vi vill inte det. Vi vill att allt ska få plats. tycker jag, när man möter den politiska nivån, att man har svårt att acceptera att någonting väljs bort. Och när de där två kulturerna möts blir det gärna så att man på något vis inte medvetet utan omedvetet skakar in en plan, och så tror man att det är på plats. Så går det , och så upptäcker man saker. Jag skulle kunna ta upp detaljer. Vi ser bara nu att det blir oerhörda reaktioner när vi föreslår att en av våra musikkårer kan avvecklas. Jag har också hjärta för musikkårerna, men detta är ett exempel på de reaktioner vi ser. Jag skulle kunna dra många andra exempel. Det tror jag att vi bör tänka på både inom myndigheten och också ni som uppdragsgivare till oss. Ordföranden: Ja, det är inte utan att man känner igen en del av resonemanget! Jag skulle vilja, , när du fick möjlighet att reflektera, att du också berör den fråga som ställde: Hur kom det sig att Nordic Battlegroup växte från 1 100 vad gäller det svenska bidraget till 2 300? Du kanske är den som är bäst skickad att besvara den frågan. Du får möjlighet till , Försvarsmaktens högkvarter: Min uppfattning är att när Nordic Battlegroup kom in med de här volymbegreppen så var konceptet inom EU inte klart beträffande vad gruppen skulle bestå av. Man var i danande av detta. Hur ska den se ut, vilka förmågor ska finnas och vilka uppgifter ska den lösa? Det var en ganska lång process där jag tror att , eftersom vi var framework nation, drog ett ganska stort och uppskattat lass för att driva fram konceptet tillsammans med de andra länderna naturligtvis också i dialog med . Man ska inte se det som att de andra höll sina ramar och att vi drev i väg. Vi var framework nation och skulle få upp en kloss som skulle klara de här fyra centrala uppgifterna. Då var det vi som framework nation som tog ansvaret för den delen. när vi tittar på nästa grupp, Stridsgrupp 11, har vi själva föreslagit att det ska vara ett större inslag av andra nationer så att vår volym går ned. Jämför man med de andra stridsgrupper som finns ser man att den svenska, som inklusive de utländska bidragen ligger på drygt 2 800, är ganska jämförbar. Den är rätt så lik andra. (): Tack för en mycket bra och lärorik förmiddag! ställde många och bra frågor, men jag skulle vilja uppehålla mig en del vid kompetensförsörjning, hur man får in personer och kompetens i OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT organisationen och hur man får ut dem och då får ut rätt personer. Det är också viktigt att få rätt personer att stanna kvar. Jag tror, precis som andra har sagt här, att det inte är svårt att få in personer i organisationen om man har tillräckligt bra utbildning och tillräckligt spännande arbetsuppgifter att se fram emot. Men den dagen då man har harvat runt och varit ute, och börjar bli trött och ska bilda familj, då börjar man se sig om efter vad man skulle kunna göra i stället. Det är då risken finns att personerna går ut ur organisationen. Det finns ju ställen vi har till exempel varit i där man har sett att inflödet är gott men utflödet är alldeles för stort av de nyutbildade. Vad gör ni åt de personer som faktiskt finns, som vägrar att flöda ut ? Varför har man inte fått rätt kompetensutveckling ? Det finns personer som är yngre än jag i organisationen som inte går att använda till de uppgifter som finns . Jag är sjuksköterska. Om man lägger ned en BB-avdelning och barnmorskan blir utan arbete så kan hon välja att antingen göra någonting annat eller att skola om sig, utveckla sig, för att bli sjuksköterska någon annanstans på samma sjukhus. Varför finns inte det systemet? Varför har man inte byggt upp det med fortbildning och utveckling så att alla dessa personer som finns, som ses som en stor ryggsäck, faktiskt kan användas i det försvar vi har och räknar med att ha ? Ordföranden: tänkte jag vara lite okonventionell och brutal och säga att jag tycker det vore intressant att höra vad har för tankar kring det här. , Försvarshögskolan: Det är underbart med en moderator som är lite okonventionell! Det tackar vi för. Jag skulle bara vilja väldigt kort säga en sak om den fråga som kom om NBG och varför den blev så stor. Det är ett exempel, skulle jag vilja säga, på det delade ansvaret. Det var inte så att Försvarsmakten byggde upp det här antalet i någon sorts lönndom utan att man i kände till det. Jag skulle vilja kommentera ett par saker apropå vad skulle kunna ta initiativ till, som jag sade. är ju suverän. Ni har bara ett litet problem när det gäller att kunna åstadkomma någonting, och det är att ni ska bli hyggligt överens i utskottet. Är ni det så är ni oslagbara på samma sätt som FN. Det finns två tre saker som jag tror skulle vara väldigt lyckosamma för att vi ska få någon ordning på det här, om jag uttrycker mig lite enkelt. Saker och ting har gjorts i fel ordning, är det många som har sagt, men det första man måste inse är att det tar tid att göra saker rätt. Vi statsvetare brukar säga att det svåraste politiker har att göra är att skapa tid, att hålla tidsstressen ifrån er. Men jag menar att det vore en uppgift värd namnet. Vi har pratat om internationella insatser. Från mitt perspektiv återstår det en sak, och det är att förklara. Det har pratats om folkförankring och trovärdighet. Vi har medborgare där ute, och vi är medborgare själva. Det återstår för politiken att förklara och beskriva varför vi deltar i internationella OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT insatser, det som var grunden, upphovet, till det här i mitten och slutet av 90- telet, nämligen att det handlar om gemensam säkerhet och gemensam sårbarhet. Att det handlar om svenska intressen, det har på något sätt helt försvunnit. Det här tror jag blir synnerligen olyckligt. Väldigt enkelt uttryckt tror jag att det handlar om att global säkerhet och global sårbarhet, som är en effekt av den värld vi lever i, skapas lokalt. Det är det primära skälet. När det gäller den humanitära aspekten tror jag att det är livsfarligt att säga att det huvudsakliga skälet till att vi är ute är att vi ska hjälpa och stödja lidande människor. Försvarsmakten är inte Röda Korset och inte heller. Om det var huvudsaken skulle vi vara på helt andra ställen. Däremot blir naturligtvis effekten av att vi är där och skapar säkerhet lokalt att vi underlättar för de lidande. , Försvarsmakten: Jag ska fatta mig kort. Det är så otroligt viktiga, relevanta och spännande frågor att det nästan är svårt att begränsa sig, men jag ska göra ett försök. Jag tycker att det här är en oerhört viktig fråga. Den är naturligtvis strategisk, och vi är flera som har nämnt den också. ställde sig bakom en förvaltningspolitisk proposition som väldigt starkt betonade just kompetensförsörjning i staten. Jag är alldeles övertygad om att den gällde alla myndigheter. Jag tror att Försvarsmakten måste bli mycket bättre på att ta fram en kompetensförsörjningsstrategi. Det handlar om rekrytering det är många som har sagt det om att behålla personal och om att utveckla den personal som man bedömer att det finns förutsättningar att utveckla, men det handlar också om avveckling, och det är det svåraste. Men vi måste ha metoder för detta. Man ska komma ihåg att det som möjligen komplicerar det hela eller underlättar jag är lite osäker på det är att det inom Försvarsmakten finns många olika yrken, skulle man kunna säga. Det kan vara en komplicerande faktor men möjligen kan det underlätta. Slutligen tror jag att det är viktigt att man budgeterar för detta så att man ser vad kostnaden är och säkerställer att det finns medel för de olika stegen. Ordföranden: vi har ett antal medlemmar i panelen som ska få en slutomgång tänkte jag att vi gör så att vi samlar upp frågeställningarna och reflexionerna till den slutomgång som strax följer. (): Tack för många spännande frågor och inlägg. Det är som säger svårt att begränsa sig. Det är massor av saker jag skulle vilja både säga och fråga om, men jag ska koncentrera mig till en sak. Några av er har tagit upp detta. Det gäller betydelsen eller vikten av att kunna ha ett kanske fristående kunna följa upp mål, resultat och prestation. Jag skulle vilja fråga: Finns det det här är jag okunnig om internationella exempel där man har den typen av fristående utvärderingssystem, och har det hjälpt? OFFENTLIG UTFRÅGNING OM UTVÄRDERING AV 2004 ÅRS FÖRSVARSPOLITISKA BESLUT Statssekreterare , Försvarsdepartementet: Det är otroligt spännande att vara här och lyssna på väldigt många spännande och intressanta vinklingar på den problematik som är aktuell på många sätt. Det är väldigt spännande att försvarsfrågan är så central i debatten , och det inte bara i perspektivet av ekonomi, utan det handlar också om vad det är vi förväntar oss av Försvarsmakten. De stora frågorna ställs, och det tycker jag är väldigt intressant. är det ju lite kort om tid, och precis som känner jag att det finns väldigt många saker som man skulle vilja reflektera över i detta. Men då är det några saker som är intressanta. Först tyckte jag att det här med departementets storlek var roligt. Vi behöver hjälp! Vi vill bli många fler! Som en tjänsteman sade också: Vi behöver högre lön allihopa också! Men det kanske är en annan femma. Men skämt åsido: Ur det här perspektivet har vi de förutsättningar vi har, och vi ska göra det bästa av det. Men vi kan nog konstatera att uppföljning och djupare analys är en bristvara som vi inte fullt ut klarar av att hantera på ett fullständigt bra sätt för att känna oss trygga med den biten.