mot · GW02U4 · 2008-10-13 00:00:00 — Det bästa vore därför att utesluta att militära resurser ska tillhandahållas och i stället inrikta stödet till civila medel. 7Mer makt i rättsliga och inrikes frågor Lissabonfördraget innebär att EU får mer makt när det gäller de rättsliga och inrikes frågorna och att vetorätten i dessa frågor begränsas kraftigt. har EU:s beslutskompetens inom de rättsliga och inrikes frågorna påverkat möjlighet att på ett självständigt sätt bygga upp ett alternativ för omvärlden i fråga om solidarisk flyktingpolitik, effektivt och humant polis- och straffrättsarbete och gränskontroller som försvårar för droger att komma in i landet. Mot bakgrund av detta är stark motståndare till ännu mer överstatlighet inom dessa politikområden. är positivt till den fria rörligheten för personer inom EU, och vill utvidga den till hela , men anser inte att man från centralt håll i EU ska beskära den genom s.k. kompensatoriska åtgärder. Vi ser inte några goda skäl för att inom EU organisera samarbete mellan medlemsstaternas polismyndigheter utan tror att detta kan ske inom andra, mer mellanstatliga, samarbetsorgan. 7.2Nej tack till EU-polis Utvecklingen inom det operativa polissamarbetet går mycket fort, och det sker helt utan bredare debatt. Lissabonfördraget driver på den utvecklingen. anser inte att t.ex. EU:s polisbyrå Europol ska ha operativ befogenhet i de enskilda medlemsländerna. Vi tror inte heller på överstatlighet inom detta område utan tror att det är viktigt att betona enskilda staters roll att, i samarbete med andra, bekämpa alla typer av brottslighet. Vi anser att det är bättre om polissamarbete sker inom andra, mindre överstatliga, samarbetsorgan som t.ex. den internationella polisbyrån . avfärdar tanken på varje beslutsfattande med annat än enhällighet i dessa frågor och ser farhågor i en utveckling som innebär att lagar ska kunna bli bindande utan att beslutas i de nationella parlamenten. Risken med att bygga upp nya överstatliga byråkratier som ska reglera medlemsstaternas insatser på dessa områden är också att resurser förslösas. har också varnat för risken att detta kraftigt kan påverka nationella operativa myndigheters verksamhet och resursutnyttjande, dock utan att reella och angelägna operativa resultat därför med säkerhet kan uppnås. 7.3Nej till harmonisering av straffrätten Lissabonfördraget tar också steg mot att man likriktar EU-ländernas strafflagstiftning. motsätter sig kraftigt en EU-harmonisering av straffrätten, inte minst därför att den så påtagligt kan beröra den enskilde. Det vore fördelaktigt med ett samarbete över nationsgränserna på detta område men att överföra makten kring straffrätt och dess process till EU är en annan sak. ser inget egenvärde i att strafflagstiftningen ska bli lika i medlemsländerna. Medlemsländernas syn på straffrättsliga frågor och påföljd skiljer sig dessutom åt på väsentliga punkter, t.ex. vad gäller synen på narkotikabrott, och att i det läget överföra makten över straffrätten till EU kan innebära förändringar som riksdag och därmed folket inte vill se och som än mindre har folklig legitimitet. Även i civilrättsliga frågor får EU mer att säga till om, dock inte gällande familjerätten. Inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet finns med i Lissabonfördraget. Beslutet ska tas med enhällighet av medlemsstaterna. ser inget behov av en åklagarmyndighet då det kommer att flytta ytterligare makt till EU och i förlängningen kan få mycket vittgående konsekvenser som en federal strafflag och federala domstolar i linje med vad som gäller i t.ex. . Att denna paragraf finns med i fördraget är ytterligare en seger för de krafter som vill förvandla EU till en stat. Förslaget om en europeisk åklagarmyndighet har utsatts för hård kritik av såväl riksåklagaren och vid en tidigare remissbehandling i frågan 2003. I EU:s rättighetsstadga beskrivs de fri- och rättigheter som EU erkänner att varje människa har. Det gäller t.ex. religions-, yttrande- och mötesfrihet. EU:s rättighetsstadga är kontroversiell i vissa länder och därför blir den juridiskt bindande genom en hänvisning till en bilaga i stället för att föras in i fördraget i sin helhet. Stadgan är utformad för att inte förpliktiga EU:s politiker till att göra något de inte vill göra och vissa rättigheter existerar enbart på de villkor som fastställs i nationell lagstiftning och praxis. Det vaga språkbruket i stadgan är ingen slump. Meningen med stadgan är att den ska låta bra, inte att den ska ställa till problem för de enskilda regeringarna. Så vad innebär det då i praktiken att den blir juridiskt bindande? Det är ytterst oklart, men troligen inte mycket. Regeringsrätten skriver i sitt remissvar att konsekvensen av att stadgan görs rättsligt bindande är svåröverblickbar och att framtida praxis från kan påverka innehållet i vissa av stadgans rättigheter. Det bör ju oroa en och annan att det är som kommer att utröna vad stadgan ska innebära. Att inte ens Regeringsrätten begriper vad stadgan innebär rättsligt är också oroväckande. Samtliga EU:s medlemsländer har redan undertecknat konvention om mänskliga rättigheter. När det gäller finns det också en klar och tydlig praxis som byggts upp av i kring hur rättigheterna ska tolkas. Det förklaras också i fördraget att när rättigheter är mer långtgående än rättighetsstadgan är det praxis som gäller. I stadgan finns ett antal grundläggande fackliga rättigheter som av vissa tolkas som en garant för fackliga rättigheter i EU, och därmed också för den svenska modellen på arbetsmarknaden med kollektivavtal. Det är dock inte alls säkert. Stadgan ändrar nämligen inte det grundläggande förhållningssättet. Inte heller i andra delar i Lissabonfördraget ges några ytterligare skydd för strejkrätten eller skydd mot social dumpning. Det uppmärksammade Lavalmålet som avgjordes av formulerade konflikten tydligt: Rätten att vidta fackliga stridsåtgärder är en grundläggande rättighet i , som dock kan underkastas vissa begränsningar. De begränsningar som åsyftas av är givetvis det övergripande kravet på frihet för tjänster. Den nya stadgan eller Lissabonfördraget ändrar inte detta förhållningssätt. En fråga som varit uppe till debatt är om stadgan kommer att ge ökat skydd för t.ex. strejkrätten. Och om stadgan hade varit juridiskt bindande redan nu kanske utgången i Lavalmålet blivit annorlunda? Nej, utgången hade blivit samma i Lavalmålet av den enkla anledningen, vilket regeringen också skriver i propositionen, att tillämpar redan motsvarande rättighetsskydd som i stadgan i sin rättspraxis. anser att det vore önskvärt med ett besked från den svenska , som ansvarar för och som ska komma med sitt slutavgörande , före ett svenskt avgörande om Lissabonfördraget. Detta ligger i linje med vad LO beslutade vid sin kongress 2008. Det är helt centralt att före riksdagsbehandlingen av Lissabonfördraget veta huruvida det kan behövas ett juridiskt bindande protokoll med garantier för att säkerställa att den svenska modellen med kollektivavtalslösningar inte ska kunna överprövas av . Det är uppenbart att den svenska modellen med kollektivavtal får allt svårare att passa in i EU:s övergripande krav på frihet för tjänster. Ett sätt är att ändra på EU:s grundläggande krav på frihet för tjänster, vilket kan vara ett rimligt krav, men det är politiskt mycket svårt. Fram tills detta är gjort är det enklare att ändra de lagar i som infört EU:s aktuella direktiv samt att i EU kräva förändringar av dessa EU-direktiv. har därför krävt av den att ta fram en ny svensk lag som säkrar fackens möjligheter att agera för lika villkor på arbetsmarknaden. Det är självklart att utländska företag som verkar i ska följa samma regler som svenska företag. kan inte acceptera att social dumpning får förekomma. 8.2EU som juridisk person För att komplicera frågan om rättighetsstadgan ytterligare innebär det nya Lissabonfördraget också att EU ska få status som juridisk person. Att göra EU till juridisk person är ett viktigt steg i processen att göra EU till en stat. Det mest uttalade motivet till att EU ska få status som juridisk person är att EU ska kunna underteckna konvention om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. I detta sammanhang är det dock värt att påminna om att samtliga EU-länder redan undertecknat , så det skulle inte bli någon praktisk skillnad. Motivet är i stället att EU framöver ska ha möjlighet att underteckna fler och mer kontroversiella internationella avtal utan att medlemsländerna ska behöva ratificera dessa. Detta betyder i praktiken att och andra nationella parlament, och därmed våra folkvalda, kan köras över i viktiga internationella avtal. anser därför inte att EU ska få status som juridisk person. 9Nej till en enhetlig asyl- och invandringspolitik Lissabonfördraget syftar till att upprätta en asyl- och invandringspolitik på EU-nivå. kan konstatera att EU-ländernas asyl- och invandringspolitik generellt har skärpts betydligt det . Ett konkret exempel på hur detta manifesterat sig är införandet av regler om dryga böter i ett transportöransvar som i praktiken lägger ansvaret att bedöma vem som ska ha möjlighet att söka asyl i ett EU-land på de anställda hos flygbolagen. Det som i Lissabonfördraget utmålas som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa är i verkligen något som mer liknar ett område med övervakning, kontroll och så få flyktingar som möjligt. I Lissabonfördraget har man konsekvent strukit alla formuleringar som talat om minimistandarder, vilket tydligt visar i vilken riktning utvecklingen går. I stället är det enhetliga regler som ska gälla, bl.a. vad gäller asylförfarande, flyktingstatus och subsidiärt skydd. anser att borde ha agerat för att de enskilda medlemsstaterna uttryckligen ska ha kvar rätten att föra en bättre och mer solidarisk asyl- och invandringspolitik. Så blev det dock inte. I stället blir Fästning allt högre och det blir därmed svårare för människor på flykt att söka skydd i EU-länderna. 10Ökad öppenhet i EU? Det anförs ofta av dem som gillar Lissabonfördraget att formuleringen i artikel 1 är att besluten ska fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt. Men detta är ingen nyhet utan det bör noteras att denna formulering redan står med i dagens . Vad som däremot inte står med är skrivningar om öppenhet när man skriver om unionens värden och målsättningar i fördragets inledande paragrafer. Öppenheten inom EU är därmed ännu en stridsfråga inom EU som inte avgjorts i fördraget utan i stället hänskjuts till en framtida EU-lag som vi ännu inte vet hur den kommer att se ut. Den nya EU-grundlagen innebär att det skrivs in i fördraget att ministerrådets möten ska vara öppna när ministerrådet ägnar sig åt lagstiftande. Det är bra, men de arbetsgrupper där förhandlingarna förs och av lagarna i praktiken redan antas kommer även i fortsättningen att vara slutna. Risken är att ännu mer beslut kommer att flyttas till denna nivå. En positiv sak med den nya EU-grundlagen är att de nationella parlamenten och enligt förslaget föreslås få ökad insyn i Europol, Eurojust och den nya kommittén för operativt samarbete. Avsaknaden av parlamentariska kontrollmöjligheter på dessa områden har varit en stor brist. Vi noterar dock att frågan om hur mycket insyn parlamenten ska ha ännu inte är avgjord utan ska regleras genom kommande överstatlig lagstiftning. 10.2Kräv meddelarfrihet för EU-anställda De som är anställda inom EU-byråkratin saknar fortfarande meddelarfrihet. Anställda som vågar kritisera och avslöja korruption och ineffektivitet drabbas fortfarande av sanktioner, och riskerar omplacering eller avskedande. För att komma till rätta med EU-byråkratins omfattande problem måste EU:s anställda tillförsäkras yttrandefrihet och meddelarfrihet. EU borde välkomna, inte avvisa, s.k. whistle-blowers. anser att ska arbeta för en stärkt meddelarfrihet för de EU-anställda och beklagar djupt att både den nuvarande och den förra regeringen försummat att driva frågan i EU. Artikel 191 om miljö kommer att få ett kort tillägg. står det klart att EU kan främja internationella åtgärder för att lösa miljöproblem, vilket dock inte får oss att hoppa högt. EU var pådrivande i framtagandet av , då EU förband sig att minska sina utsläpp . vet vi att EU inte kan leva upp till denna målsättning då utsläppen i stället har ökat. Enligt artikel 191 är ett av målen med EU:s miljöpolitik att bidra till att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringen. Det nya i denna paragraf är tillägget särskilt för att bekämpa klimatförändringen. Men att främja internationella åtgärder är ju något som EU redan gör. Tillägget innebär inte att EU får bättre möjlighet att ta itu med klimatfrågan, och det tillför inget nytt i sak. De åtaganden som EU gjorde om att t.ex. minska utsläppen till 2020, var ett steg i rätt riktning även om de inte var tillräckliga enligt FN:s klimatpanel. Målsättningarna gjordes utan att Lissabonfördraget fanns och baserades i stället på ett mellanstatligt beslut. Det är dock helt klart att just detta mindre tillägg ofta förs fram som ett bärande argument för att fördraget måste antas med hänsyn till klimatet. Fakta är tvärtom att detta tillägg inte innebär någon förändring av EU:s möjligheter att jobba med klimatfrågan, vilket även statsminister () instämde i vid en frågestund i riksdag . Det stora problemet med EU är att tillväxt och handel prioriteras före miljön. Detta har varit tydligt inom flera områden, t.ex. via handelspolitiken och transportpolitiken. Det borde vara så att miljö- och klimatkraven genomsyrar alla politikområden i EU och att EU ges reella verktyg för att kunna agera. Ett exempel skulle vara att införa majoritetsbeslut för miniminivå för miljöskatter på EU-nivå. innehåller fortfarande inte någon miljögaranti. Marknadens krav är fortfarande överordnade miljön. Inte heller öppnar fördraget för nya möjligheter till att införa koldioxidskatter. EU:s jordbrukspolitik och fiskepolitik är fortfarande inskrivna i fördraget. vill ha kraftiga reformer kring frågan om klimatet och ansvaret för miljön, alternativt ett avskaffande av EU:s miljöförstörande jordbrukspolitik, men det kommer att vara mycket svårt så länge den är inskriven i fördraget. 11.3Euratom blir tyvärr kvar Tyvärr finns fortfarande Euratomfördraget kvar i Lissabonfördraget, vilket vi beklagar djupt. Euratomfördraget är ett fördrag som handlar om att främja kärnkraften i EU. anser i likhet med miljörörelsen att detta bör strykas. I stället bör EU satsa på förnybara energikällor och införa ett protokoll om hållbar utveckling. Lissabonfördraget slår fast att rymdpolitiken blir ett politikområde inom EU, nämligen i artikel 172a i EUF-fördraget. är ett av världens mest aktiva länder när det gäller rymdforskning och det borde ligga i vårt intresse att maximera det nationella inflytandet över rymdpolitiken. I har , , varit den organisation som ansvarat för rymdpolitik. Det är ett mellanstatligt samarbete med målsättningen att för uteslutande fredliga ändamål tillhandahålla och främja bl.a. rymdforskning. Men som vanligt vill EU inte låta någon annan ha ensamrätt på rymdfrågorna så därför vill EU nu ha in det i Lissabonfördraget. finns det redan förslag på att EU vill lyfta fram och ta vara på synergier mellan civilt och försvar och där den anser att kan acceptera skrivningarna som rör försvarsområdet. Från sida anser vi detta vara helt oacceptabelt. Regeringen skriver i propositionen om Lissabonfördraget, avsnitt 23.3.7, att syftet är att för uteslutande fredliga ändamål tillhandahålla och främja samarbete. Detta stämmer alltså inte eftersom regeringen agerar för en rymdpolitik med skrivningar som rör försvarsområdet. Det förs fram som argument att rymdforskning i EU behövs för att övervaka klimatförändringarna men sanning är att EU nu har backat från detta eftersom redan har ett sådant program, kallat Climat Change. Det är för oss märkligt varför EU ska försöka göra dubbelarbete bara för att man vill få en EU-stämpel på saken. Rymdpolitiken har kopplingar till försvarspolitiken som inte ska förringas. anser inte att rymdpolitik ska bli ett EU-område framför allt med tanke på att redan finns och fungerar bra samt att EU gärna vill koppla ihop rymdpolitiken med försvarspolitiken. Detta bör ge regeringen till känna. 13Inget undantag från EMU Det svenska folket röstade nej till att skulle delta i i folkomröstningen . Vår ekonomiska utveckling har varit bättre än utvecklingen i EMU-länderna och ja-sidans skrämselpropaganda har därmed kommit på skam. Finansministern () konstaterade t.ex. i Ekot att det varken finns några nämnvärda ekonomiska eller politiska kostnader av att inte vara med i . anser att folkomröstningens tydliga resultat ska respekteras och att därmed borde få ett juridiskt grundmurat undantag från EMU på samma sätt som och redan har. Detta har dock regeringen vägrat att ens lyfta fram i förhandlingarna, vilket kan ställa till problem . Före den svenska folkomröstningen i sade också (), utrikesminister i regeringen, att om det blir ett nej i folkomröstningen måste få ett undantag. Allt annat är moraliskt otänkbart och ett övergrepp på folkomröstningsresultatet (). delar Bildts åsikter i denna fråga som han hade innan han blev utrikesminister. De andra medlemsländerna i EU har accepterat ensidigt deklarerade undantag av politiska skäl, men det är osäkert hur länge folkomröstningens utfall kommer att respekteras. En bättre lösning vore givetvis om förhandlade om ett undantag på samma sätt som och har gjort. 14Kan godkänna fördraget enligt grundlagen? anser att Lissabonfördraget står i konflikt med grundlag. I regeringsformen, 10:5, står: Inom ramen för samarbete i Europeiska unionen kan överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. anser att förändringarna i Lissabonfördraget är så långtgående att de överskrider denna gräns. I remissvaret från skriver man att man till skillnad från regeringen gör motsatt bedömning, dvs. att fördraget inte kan antas med mindre än det sker i enlighet med grundlagsändringar. Det betyder antingen två riksdagsbeslut med ett val emellan eller genom att utlysa en rådgivande folkomröstning. menar att inte kan godkänna Lissabonfördraget eftersom det står i strid med 10:5 regeringsformen, bland annat vad avser straffrätten och det oklara läget kring en rad institutionella förändringar som vi lyft fram i kapitel 5. Mot bakgrund av detta bör det vara två beslut med mellanliggande val. Svensk grundlag är formulerad på detta sätt för att folkviljan ska få genomslag och för att medborgarna ska känna delaktighet och få bestämma vilken väg och EU ska gå. Vi anser också därför att det vore ett minimikrav att det genomförs en svensk folkomröstning. menar att det är på flera punkter som Lissabonfördraget kommer i konflikt med grundlag, 10:5 regeringsformen. De mest uppmärksammade gäller dock flexibilitetsklausulen, som innebär att EU i praktiken får kompetenskompetens, och ett utökat överstatligt beslutsfattande i ministerrådet utan möjlighet för folket att utkräva ansvar. Också passerellerna, som vi tar upp i kapitel 5.9, som gör det möjligt för EU att utvidga beslutsfattandet med kvalificerad majoritet till områden utan att ändra fördraget, är enligt oss i strid med 10:5 regeringsformen. för europapolitiska studier, Sieps, har sitt remissvar på departementsskrivelsen om Lissabonfördraget tagit upp frågan om regeringsformens formuleringar är ofullständigt analyserade. Den största förändringen som Lissabonfördraget medför är en förstärkning av EU:s kapacitet, det vill säga på vilket sätt EU är organiserat och fungerar. Det kan konstateras att denna förändring inte kan bedömas på ett tillfredsställande sätt enligt RF 10:5, eftersom frågan där begränsas till vad EU får göra men inte hur EU ska få göra detta. De konstitutionella följderna av medlemskapet i EU återspeglas därför inte på ett korrekt sätt i regeringsformen. Vi tycker att det ligger en hel del i detta påstående, det är alltså inte bara vad EU ska få göra som är intressant utan också hur det ska göras. är, till skillnad från Sieps, av uppfattningen att Lissabonfördraget både ger EU mer beslutskompetens och mer makt i form av majoritetsbeslut på EU-nivå, i stället för överstatlighet. Majoritetsbeslut i EU leder till att, såsom Lagrådet skriver, varken de svenska väljarna eller kan ställa någon till ansvar i de fall där den svenska representanten blivit nedröstad i ministerrådet. Detta innebär att vad som är en fundamental princip för den svenska statsstyrelsen inte får genomslag inom de områden där överlåtelse av beslutanderätt sker. kan utifrån detta inte komma till annan slutsats än att Lissabonfördraget rör principerna för statsskicket och därmed strider mot 10:5 regeringsformen. 15Reflexionsgruppen för nya EU har börjat Knappt hade Lissabonfördraget skrivits under i med pompa och stått förrän EU-eliten flög vidare till för att arbeta fram en ny överenskommelse om en ny grupp, nu kallad reflexionsgruppen, som ska blicka in i EU:s framtid. EU blir utan tvekan både fetare och bredare och det verkar inte finnas någon hejd på det. Denna reflexionsgrupp ska identifiera nya framtida utmaningar för EU och analysera hur dessa ska bemötas. Tidshorisonten är 20202030. Enligt slutsatserna från anges att omfattningen kan gälla bl.a. en förstärkning och modernisering av den Europeiska modellen för ekonomiska framgångar, hållbar utveckling som ett grundläggande mål för europeiska unionen, global stabilitet, migration, energi och klimatskydd samt kampen mot global osäkerhet, internationell brottslighet och terrorism. Det är inte lite det. slår man dock fast att gruppen inte får ta upp unionens kommande budgetram. Första rapporten ska avlämnas . Gruppen består av nio medlemmar och leds av förre spanske premiärministern . Vem sa att EU skulle bli smalare och vassare? anser att reflexionsgruppens mandat behöver klargöras och begränsas. Det är också viktigt att inte bara välja in personer som gillar att ge EU mer makt i denna grupp. Det finns en växande klyfta mellan den politiska eliten och medborgarna i EU-länderna, vilket inte minst visas i de folkomröstningar som genomförts om EU-konstitutionen och Lissabonfördraget. borde verka för att åtminstone någon av ledamöterna i reflexionsgruppen kommer att tas bland de som är kritiska till EU:s maktcentralisering och som vill se en annan utveckling av EU. Regeringen har dock inte visat någon större vilja att sträcka ut en hand till EU-skeptikerna och risken är stor att den grupp som ska utreda EU:s framtid enbart kommer att bestå av sådana som vill öka EU:s makt. Detta bör ges regeringen till känna. 16Sverige måste ha en folkomröstning Sammanfattningsvis kan man konstatera att förslaget på Lissabonfördraget mycket tydligt leder till ökad makt för EU och därmed minskad makt till de nationella parlamenten. Detta gäller både i stort och smått: utrikespolitiken, säkerhetspolitiken, idrottspolitiken, flyktingpolitiken, makten över det juridiska systemet, rymdpolitiken m.m. EU går från att fatta beslut med enhällighet till att fatta beslut med kvalificerad majoritet på 68 nya områden. Det innebär att medlemsstaterna kan bli överkörda och att makten flyttar ännu längre från folken. EU tar med Lissabonfördraget stegen allt närmare . är det bara beskattningsrätten och kyrkopolitiken som inte omfattas av EU-beslut. anser inte att detta är rätt utveckling för EU. anser att det ska hållas en folkomröstning i . För oss är det ohållbart att förvägra folket chansen att yttra sig om en så stor fråga som överföring av makt till EU. Med en folkomröstning ökar delaktigheten för medborgarna i EU. Undersökningar i visar samstämmigt att en stor majoritet av folket vill ha en folkomröstning. Enligt ville av väljarna ha en folkomröstning. Tyvärr verkar det bara bli som arrangerar en nationell folkomröstning om Lissabonfördraget.