mot · GW02N435 · 2008-10-03 00:00:00 — Personerna i fråga kan ha behov av både utbildning, rehabilitering, praktik, medicinska och sociala insatser och de olika delarna behöver samverka i ett målinriktat insatsprogram. Många är inskrivna på arbetsförmedlingen som långvarigt arbetslösa, andra har varit sjukskrivna med sjukpenning medan andra är beroende av kommunalt försörjningsstöd (socialbidrag). Vi vill att dessa människor ska ges möjligheter till en personlig handlingsplan och tillgång till individuellt anpassade insatser utifrån varje enskild individs behov i syfte att stärka arbetslinjen. Under den socialdemokratiska regeringen förstärktes samordningen mellan Arbetsförmedlingen och . Bakgrunden var en växande insikt om att många människor hamnade mellan olika system efter längre sjukskrivningsperioder. Bland annat infördes en försöksverksamhet med finansiell samordning mellan olika verksamheter. infördes Finsam i permanentad form, och man beslutade att får använda högst av sjukpenninganslaget till finansiell samordning på rehabiliteringsområdet. Den finansiella samordningen innebär att parterna disponerar och beslutar om en gemensam budget. ska bidra med statens andel, hälften av de avsatta medlen, och och kommunen ska bidra med varsin fjärdedel. permanentades och förstärktes Finsam. Statskontoret, som haft i uppdrag att följa upp och utvärdera Finsam, bedömer att målgruppen för Samordningsförbundens insatser överensstämmer med de ursprungliga intentionerna 30. En majoritet av deltagarna i Finsam får kommunalt försörjningsstöd. Psykisk ohälsa uppges vara det vanligaste förekommande problemet. Individerna är relativt unga, har kort utbildning och är kvinnor. Underlag som Statskontoret sammanställt tyder på att individernas egenförsörjning ökar efter deltagande i Finsaminsatser och att behovet av försörjningsstöd minskar. Det nationella uppföljningssystemet tillåter dock inte någon egentlig utvärdering eller ens nationell uppföljning, vilket givetvis försvårar bedömningen av insatserna. Av Statskontorets rapport framgår att det som brukarna framförallt understryker som positivt är att det är först nu de blir sedda och upplever ett personligt stöd. Statskontoret har låtit genomföra en enkätundersökning av vilken bland annat framgår att av de ansvariga tjänstemännen anser att otydlig ansvarsfördelning mellan de samverkande aktörerna utgör ett problem. anser att någon eller några organisationer visar lågt intresse för Finsam och hälften uppger att bristande samsyn mellan organisationerna förekommer. står bakom påståendet att Finsam är beroende av ett fåtal personers engagemang och drivkraft. Statskontoret efterlyser en samlad strategi från regeringens sida när det gäller rehabilitering där olika strategier och satsningar sätts in i ett sammanhang. Vi vill öka investeringarna i reella rehabiliteringsinsatser och ta till vara de positiva erfarenheterna av den finansiella samordningen på rehabiliteringsområdet. Huvudinriktningen är arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser, nära individen. Många sjukskrivna är också i behov av stöd från flera olika aktörer. Därför är en ytterligare förstärkt samverkan mellan Arbetsförmedlingen, , kommuner och landsting för att aktivt stödja långtidssjukskrivna nödvändig. bör tillföras resurser för arbetslivsinriktad rehabilitering som utifrån de positiva lärdomar som vunnits i riktas mot personer i den stora grupp långtidssjukskrivna i hela landet som med regeringens politik riskerar utförsäkring. Totalt bör det avsättas för perioden 20092011 till . Särskilt i rådande arbetsmarknadsläge behövs det mycket mer av insatser som kan stärka och upprätthålla arbetslinjen bland personer som står långt från arbetsmarknaden. Därför är det angeläget att finna framgångsfaktorerna bakom de många bra insatser och projekt som har bedrivits inom ramen för Finsam och vidareutveckla insatser utifrån detta. Finsam har varit ett mycket viktigt steg när det gäller att hitta bättre former för samverkan mellan myndigheter och organisationer som kan underlätta insatser för personer med behov av komplext stöd och vi behöver ta till vara de goda erfarenheterna från dessa samordningsförbund. Vi menar också att det krävs nya grepp för behovsanpassat individuellt stöd och att dessa också behöver kunna riktas till andra grupper än långtidssjukskrivna som står långt från arbetsmarknaden. Ytterligare steg behöver tas för att stärka samverkan och öka verkningsgrader på de insatser som görs. Vi vill särskilt förstärka insatserna för personer som har behov av komplexa insatser. Det kan vara personer med medicinska eller sociala problem som saknar anställning och som står långt från arbetsmarknaden eller sådana som varit långtidssjukskrivna och som trots tidigare insatser ändå är i behov av mer omfattande och bättre samordnade insatser för att kunna komma tillbaka. Det omfattar också de personer som aldrig fått chansen på arbetsmarknaden på grund av någon funktionsnedsättning. Detta förutsätter nya investeringar för den enskilde , insatser som ger samhället tillbaka mångdubbelt framöver i form av minskade kostnader. En intressant idé som vi vill pröva vidare är att individen efter ansökan snabbt ska kunna erbjudas personligt och kvalificerat stöd av en coach som i dialog med den enskilde utarbetar en individanpassad insatsplan. När denna kvalitetssäkrats ska coachen sedan få tillgång till finansiering som ska möjliggöra upphandling av olika insatser från olika aktörer. Inom ramen för avsatta medel vill vi att ett eller några pilotprojekt startas för att utveckla en verksamhet enligt dessa riktlinjer. Vi tror också att det i en konsekvent arbetslinje behövs ökade möjligheter att delta i någon form av alternativ arbetsmarknad med varaktigt subventionerade anställningar för dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Dessa bör dock utformas så att permanent inlåsning av personer undviks genom att stegvisa övergångar från subventionerade till ordinära anställningsformer ingår och uppmuntras. Under ett flertal år har flera projekt med goda resultat bedrivits inom ramen för exempelvis handikapporganisationer, fontänhus, socialtjänst och kooperativt företagande där nuvarande regelverk för ersättningar inneburit ett hinder för meningsfulla aktiviteter. Vi anser att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att, i samarbete med företrädare för projekt som bedrivits samt arbetsmarknadens parter, utreda hur en varaktigt subventionerad anställning för dem som står längst från arbetsmarknaden kan utformas. Fler jobb till ungdomar När konjunkturen vänder ner är det oftast ungdomarna som drabbas först. Regeringen möter detta genom att sänka arbetsgivaravgiften för alla företag som redan har ungdomar anställda. Det ger en subvention till företag som redan har många ungdomar anställda, men det innebär knappast nya jobb för ungdomar. Den generella nedsättningen av socialavgifter för ungdomar mellan som infördes , och som regeringen nu vill sänka ytterligare, innebär inte att långtidsarbetslösa ungdomar får jobb. Istället har den blivit en subvention av ung arbetskraft som arbetsgivare ändå skulle ha anställt eller som de redan har anställt. Regeringens finanspolitiska råd31 och Riksrevisionen32 anser att nedsatta socialavgifter för olika åldersgrupper är ett ineffektivt sätt att öka sysselsättningen. Ända sedan regeringen tillträdde har aktiva insatser i form av utbildning och praktik skurits ner kraftigt. Regeringen har valt att gömma undan över 10000 ungdomar i passiva åtgärder i den så kallade jobbgarantin. Den innehåller inga resurser för att ungdomar ska komma ut i arbetslivet utan erbjuder bara en snabbare nedtrappning av arbetslöshetsersättningen.33 De ungdomar som varken jobbar eller studerar har särskilt svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden också på . Målgruppen särskilt utsatta har uppskattats till ungefär 50000 ungdomar i åldern som saknar fullbordad gymnasieutbildning.34 Problemet är inte att ungdomar inte söker jobb utan att de saknar adekvat utbildning eller livserfarenhet för att komma i fråga för de lediga jobben. Först efter tre månaders arbetslöshet kan Arbetsförmedlingen hänvisa arbetslösa ungdomar till program. I praktiken tar det upp innan de ungdomar som ingår i jobbgarantin kan komma i fråga för en praktikplats eller en utbildning eftersom de först ska delta i kartläggningsaktiviteter . Det är att passivisera ungdomar. När ungdomar kommer till Arbetsförmedlingen ska de få stöd i att redan under den första arbetslösa dagen ta fram en individuell handlingsplan. De ungdomar som bedöms ha särskilt svårt att finna ett arbete bör erbjudas och förväntas påbörja en aktivitet inom en månad. Av alla de 10000 långtidsarbetslösa ungdomar som deltar i regeringens jobbgaranti får bara en bråkdel utbildning eller praktik. Vi vill ge alla dessa möjligheter till jobb, få referenser och skaffa sig ett yrke. Vi gör en satsning på 10000 årsarbetsplatser för ungdomar, där 5000 platser utgörs av ett förstajobbet-avdrag som är en skattereduktion för arbetsgivaren på två tredjedelar av lönen och som löper om upp . Det omfattar ungdomar som varit arbetslösa och som har en lämplig kompetens, till exempel fullgjord gymnasieutbildning, men som saknar den praktiska erfarenheten och de rätta kontakterna för att komma in på arbetsmarknaden. Därutöver vill vi införa en skattereduktion som motsvarar arbetsgivaravgiften för de företag och organisationer i både privat och offentlig sektor som anställer arbetslösa ungdomar. Målgruppen är arbetslösa ungdomar som har varit inskrivna på arbetsförmedlingen i en månad eller som inte haft några arbetsinkomster . Det är mycket effektivare än att sänka arbetsgivaravgiften för de företag som redan har anställt ungdomar, som regeringen gör. Ett sommarjobb är ofta ungdomars första kontakt med arbetslivet. Genom sommarjobbet får ungdomar lära sig vilka krav som ställs på en arbetsplats och de får praktiska arbetslivserfarenheter och referenser för sitt framtida jobbsökande. Men det är inte alltid lätt att finna ett sommarjobb. Ofta förutsätter det ett redan upparbetat kontaktnät. Detta betyder att ungdomar med föräldrar som har en svag förankring i arbetslivet har sämre möjligheter till sommarjobb än andra ungdomar. Vi vill att alla gymnasieelever ska få möjlighet till ett sommarjobb. Vi vill därför skjuta till till Arbetsförmedlingen, som i sin tur erbjuder de kommuner och landsting som ordnar ett sommarjobb en stimulans. I många branscher finns redan en tradition av färdigutbildning i arbetslivet, särskilt inom många LO-yrken. I samråd med arbetsmarknadens parter vill vi utveckla en modell för färdigutbildning i arbetslivet, så kallade introjobb. Fler jobb till funktionshindrade Trots av högkonjunktur och ökad sysselsättning har situationen knappast blivit bättre för funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga. När funktionshindrade drabbas av arbetslöshet är risken stor att dessa perioder blir långa. Det är särskilt svårt att finna arbete för funktionshindrade som har kort utbildning och/eller är födda i ett annat land. Tiderna utan arbete är mycket långa för utlandsfödda med funktionshinder och har varit utan arbete längre än . I många fall är arbetsmarknadspolitiska stödinsatser avgörande för om de får arbete eller inte. av samtliga utan arbete, 18000 individer, har varit utan arbete . Det är en mycket hög nivå i jämförelse med andra grupper av arbetslösa.35 För oss socialdemokrater är utgångspunkten att ett funktionshinder aldrig får vara ett hinder för att få jobb. Funktionshindrade ska i första hand få jobb utifrån sin kompetens och inte primärt genom lönebidrag. Arbetsförmedlingen ska ha resurser för att erbjuda stöd i form av individuella handlingsplaner, coachning och matchning mot lediga jobb parallellt med möjlighet att till exempel stödja en anställning genom lönebidrag. Stödet kan bland annat handla om att arbetsförmedlaren och den arbetssökande tillsammans kontaktar lämpliga arbetsgivare. Många arbetsgivare känner inte till de möjligheter som finns till arbetsmarknadsstöd och för att anpassa arbetsplatser efter individers arbetsförmåga. Stöd och hjälpmedel måste därför marknadsföras bättre bland arbetsgivare. Med tillgänglig arbetsplats och med rätt hjälpmedel har många med funktionshinder ofta samma arbetsförmåga som andra. Syftet med lönebidraget är att underlätta för dem med nedsatt arbetsförmåga att få eller behålla ett arbete. Vid anställning ska såväl funktionshindret som nedsättningen i arbetsförmågan beaktas som den funktionshindrades kompetens ska tas tillvara. ökade vi socialdemokrater antalet lönebidrag från i genomsnitt 52259 till 71364 platser. Denna förstärkning måste fortsätta. Därför ökar vi antalet lönebidrag med 500 platser, utöver regeringens volymer 20092011. Det handlar också om att stärka anställbarheten bland personer med funktionshinder genom att förbättra utbildningsmöjligheterna. Generellt är utbildningsnivån betydligt lägre för personer med funktionshinder än för befolkningen i övrigt. Detta gäller inte minst andelen med högskoleutbildning. Därför är satsningar på utbildning särskilt viktiga för denna grupp. Personer med psykiskt funktionshinder är svagt representerade på arbetsmarknaden. Vi vill att 500 platser inom OSA (skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare) viks direkt för personer med psykiskt funktionshinder. Därtill vill vi ha 500 trygghetsanställningar för personer med allvarligare psykiska funktionshinder. Ett land där alla får chansen Vi vill att byggs med mångfalden som grund. Alla människor kvinnor och män ska ha lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Det är en mänsklig rättighet att inte bli diskriminerad. Alla har rätt till likabehandling oavsett kön, etniskt ursprung, trosbekännelse, funktionshinder eller sexuell läggning. Vi har vidtagit en rad åtgärder för att stärka människors möjlighet till delaktighet, bekämpa diskrimineringen och öka sysselsättningen. Under den senaste socialdemokratiska regeringen fick ombudsmännen mot diskriminering en kraftig ökning av sina resurser för att följa upp lagstiftningen. Vi har stöttat antidiskrimineringsbyråer och vi påbörjade ett försök med avidentifierade ansökningshandlingar, men detta har inte varit tillräckligt. Diskriminering är fortfarande ett problem i arbetslivet och i samhället. Att människor inte släpps in i arbetslivet är kostsamt för både individen, samhället och företagen. För att nå resultat är det viktigt att arbetet mot diskriminering sker systematiskt och kontinuerligt. Det är viktigt att kunskapsnivån om diskrimineringsgrunderna och metoderna för att motverka diskriminering stärks genom till exempel utbildning på arbetsplatserna. Det får aldrig förekomma att myndigheter diskriminerar i sin verksamhet. Vi menar att det kan finnas behov av att ge flera myndigheter i uppdrag att utbilda sin personal i diskrimineringsfrågor och upprätta antidiskrimineringsstrategier för sin verksamhet. Den etniska och kulturella mångfalden i statsförvaltningen bör öka . Andelen utrikes födda i stat och kommun ökar stadigt men vi vill göra ännu mer för att mångfalden ska öka. Vi menar att lagstiftningen mot diskriminering måste vara kraftfull oavsett diskrimineringsgrund. Vi välkomnar därför en samlad diskrimineringslagstiftning, men betonar vikten av att utvärdering görs av den nya lagstiftningen efter att den har trätt i kraft. Vår inställning är att ett bra diskrimineringsskydd måste innebära att individen inte bara har ett formellt lagstadgat skydd mot diskriminering utan också kan få rätt i sak. Skadeståndsnivåerna är generellt för låga inom arbetsrätten och sanktionerna i övrigt, i vissa fall, för svaga. Denna vår grundläggande inställning gäller brott mot all arbetsrättslig lagstiftning, således även diskrimineringslagstiftningen. Vi ser därför i princip positivt på att en diskrimineringsersättning nu införs som ska ersätta nuvarande skadestånd för kränkning. Genom diskrimineringsersättningen skapas bättre förutsättningar för högre ersättningsnivåer vid diskriminering. När ersättningens storlek bestäms ska särskilt hänsyn tas till den avskräckande effekten. Arbetet mot diskriminering i arbetslivet är en facklig kärnfråga. Människors lika värde och rätt i arbetslivet är i högsta grad en fråga om mänskliga rättigheter och dess förverkligande ett viktigt steg mot ökad demokrati i arbetslivet. Fackföreningarna har ett särskilt ansvar för att den egna organisationen föregår med gott exempel. Detsamma gäller för de offentliga arbetsgivarna och myndigheterna. I arbetslivet finns strukturer och normer som i sig kan motverka diskriminering, till exempel kollektivavtal, hög facklig närvaro på arbetsplatserna och en etablerad partssamverkan med kontinuerlig tvistelösning på arbetsplatserna. Den arbetsrättsliga skyddslagstiftningen och diskrimineringslagstiftningen motverkar också kränkande särbehandling i arbetslivet. Det tvistelösningssystem som finns i arbetslivet har som sitt primära syfte att lösa problem, snarare än att processa i varje tvist i domstol. Att ansvara för att diskrimineringslagar, kollektivavtal och andra arbetsrättsliga regler efterlevs på de enskilda arbetsplatserna är en viktig och grundläggande uppgift för arbetsmarknadens parter. Särskilt den lokala fackliga organisationen och dess företrädare har här en viktig funktion för att motverka och beivra diskriminering av enskilda individer. Det aktiva förebyggande arbetet på arbetsplatserna är grundläggande och den viktigaste beståndsdelen i arbetet mot diskriminering. Vi ser därför med oro på den borgerliga regeringens attacker på a-kassan, vilka i förlängningen kommer att försvaga den fackliga organisationsgraden och därmed underminera den svenska modellen med kollektivavtal. Vi socialdemokrater menar att om det generella skyddet genom kollektivavtalsmodellen försvagas kommer utrymmet för godtycke och diskriminering att öka även om diskrimineringslagarna stärks. Arbetsmarknadens parter bör i större utsträckning kunna ta del av de medel som avsätts för information och utbildning inom diskrimineringsområdet. Vi menar också att det kan finnas anledning att föreslå modeller för att likabehandlingsplaner om lagstiftning inte ger önskad effekt. Utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden har varit mycket stark . Men skillnaden i sysselsättningsgrad mellan inrikes och utrikes födda är trots denna utveckling otillfredsställande. I arbetskraftsundersökningen uppgick sysselsättningsgraden till för inrikes födda män i åldrarna 1574 jämfört för utrikes födda män. För kvinnor var motsvarande siffror 66 respektive 53 procent.36 För utrikes födda som varit än i uppgick sysselsättningen till . En jämförelse mellan könen visar också att sysselsättningsgapet mellan inrikes och utrikes födda kvinnor är större än för motsvarande grupper av männen.37 Födda utomlands är också överrepresenterade bland långtidsarbetslösa. Arbetslösheten är fortfarande mycket hög bland utomeuropeiskt födda, särskilt bland dem med högst förgymnasial utbildning eller gymnasieutbildning. av de nyanlända, som haft uppehållstillstånd i högst och som är inskrivna hos Arbetsförmedlingen har högst grundskoleutbildning. Detta kräver stora och långsiktiga åtgärder om de ska få ett riktigt fotfäste på arbetsmarknaden, till exempel genom vuxenutbildning i kärnämnen. Att regeringen dragit ner volymerna på arbetsmarknadsutbildningen medför en risk för att många inte får en kompletterande utbildning för att snabbare komma ut i jobb. Intolerans, fördomar och diskriminering får aldrig begränsa människors möjligheter och ska därför bekämpas. Vi tycker att det är positivt att fått en sammanhållen lagstiftning och ett nytt ombudsmannaämbete. Men det räcker inte. Vi vill stärka antidiskrimineringsarbetet och avsätter därför 10miljoner kronor till . används olika metoder i olika delar av landet vid validering av utländska examina och yrkeskunskaper, exempelvis är mycket framgångsrik i sitt valideringsarbete. Det är oacceptabelt att möjligheterna att få sina kunskaper validerade varierar över landet. Vi vill ge Arbetsförmedlingen möjlighet att nationellt upphandla validering av arbetssökandes utbildning och yrkeskunskaper. Nya möjligheter, nya jobb Arbetskraftsinvandring får aldrig bli ett sätt att kringgå lagar och regler för att konkurrera med dumpade villkor. Regeringen måste säkerställa att det görs en verklig prövning av arbetsgivaren. Vi menar att Arbetsförmedlingen, inte , är den myndighet som har bäst förutsättningar att sköta den uppgiften. Arbetsförmedlingen får i uppdrag att tillsammans med den som fått permanent uppehållstillstånd göra en första kartläggning av individens utbildning och yrkeserfarenhet och informera om var i landet varje person har störst möjlighet till arbete eller relevant utbildning. Personer med begränsad erfarenhet av den svenska arbetsmarknaden har ofta ett tunt kontaktnät, vilket försvårar inträdet på arbetsmarknaden. Föreningslivet har ofta god kunskap om lokalsamhälle, företag och organisationer. Vi menar att idrottsföreningar, fackförbund och andra kan vara en viktig resurs för att skapa kontakter mellan arbetssökande och företag och organisationer med lediga arbeten och praktik. Vi vill ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att inom ramen för sin verksamhet initiera ett försök med jobbcoacher. Tillgång till svenska språket Svenskundervisningen för invandrare fungerar allt bättre, men ännu inte tillfredsställande. Utbildningen är inte tillräckligt anpassad till olika människors olika förkunskaper. Vi ser också brister i att sfi-undervisningen tenderar att helt sakna koppling till arbetsmarknaden. Vi vill att sfi-undervisningen tydligare kopplas till varje individs förkunskaper och att undervisningen inriktas på att underlätta en snabb övergång till arbetslivet. Vi avsätter för utvecklings- och försöksverksamhet. Många som kommer till talar flera språk och har vana vid akademiska studier. För dem som är studievana och snabbt vill lära sig svenska vill vi införa intensivkurser i svenska. Vi föreslår att , och högskolan i ska erbjuda intensivkurser i svenska för personer med akademisk examen. Ett hållbart och skapande arbetsliv Vår gemensamma välfärd kräver en politik som förmår att skapa nya och utvecklande jobb för både kvinnor och män. ska vara en förebild med moderna arbetsplatser som erbjuder en kreativ och människovänlig arbetsmiljö, men med regeringen går utvecklingen åt fel håll. Jobben har blivit både otryggare och osäkrare. Arbetsmiljö- och utbildningsinsatser har rustats ner. Belastningsskadorna och den stressrelaterade ohälsan ligger på en hög nivå, och dödsolyckorna bland byggnadsarbetare ökar. Inte sällan används kvinnor, men även ungdomar, som en flexibilitetsbuffert på arbetsplatser och rings till exempel in vid behov. De hårt styrda jobben som utförs under stark tidspress blir fler; utsatt ensamarbete blir allt vanligare. För många löntagare har stressen ökat. Arbetstagarnas handlingsutrymme har minskat för att man ska klara en allt tuffare produktionstakt. Det moderna arbetslivet innebär också nya krav på de anställda, vilket har resulterat i nya former av ohälsa. Många upplever att de inte kan påverka hur det egna arbetet ska läggas upp. När det gäller friheten att styra sina arbetstider finns en brant klass- och könstrappa. LO-arbetare har mindre frihet och inflytande än de som har högre lön och utbildning. Dålig arbetsmiljö medför en rad negativa effekter. För de anställda som drabbas handlar det om lidande, sjukdom och sämre livskvalitet. Dålig arbetsmiljö skapar också stora kostnader för samhället och även för arbetsgivarna. En tryggare och säkrare arbetsmiljö har länge legat i framkant i arbetsmiljöarbetet. De investeringar som gjorts har bidragit till att göra arbetslivet tryggare och säkrare. Men som arbetsmiljön förbättrats på en rad områden har den också försämrats.