mot · GW02A373 · 2008-10-06 00:00:00 — 4Utredning om framtidens arbetslöshetsförsäkring4 5Fackliga kassor frivilligt medlemskap5 6.1Rätt till skatteavdrag för medlemskap i fackförening och a-kassa7 7Inträdeskrav och villkor för ersättning8 8.1Höjning av högsta dagpenningen11 8.2Höjning av lägsta dagpenningen12 8.4Ingen nedtrappning av ersättningsnivån12 8.8Indexering, ersättningsperiod och nivåhöjning14 8.9Rätten att begränsa sitt sökande15 8.10Möjligheten till en ytterligare ersättningsperiod15 9.1 Aktiv arbetsmarknadspolitik lika viktigt som regler och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning om arbetslöshetsförsäkringen med den inriktning och det uppdrag som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en ändring av finansieringssystemet för arbetslöshetsförsäkringen fr.o.m. . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att återinföra avdragsrätten för medlemskap i a-kassa och fackförbund fr.o.m. . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa kvalifikationskravet för medlemskap i arbetslöshetskassa. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja den lägsta dagpenningen till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja grundbeloppet till per dag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att slopa nedtrappningen av ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet, så att ersättningen ligger på av tidigare lön upp till taket under hela ersättningsperioden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att arbetslöshetsförsäkringen ska vara neutral i förhållande till ålder och familjesituation. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att återställa rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetslösa till de regler som gällde fram till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att minska antalet karensdagar i arbetslöshetsförsäkringen . Den borgerliga regeringen har sedan sitt tillträde verkställt strategiska och förödande försämringar av arbetslöshetsförsäkringen. Sammantaget har försäkringen blivit sämre, dyrare och mer orättvis. Nedmonteringen av arbetslöshetsförsäkringen är en bärande del i regeringens långsiktiga strävan att försvaga löntagarna som kollektiv och stimulera framväxten av en låglönearbetsmarknad. I kombination med försämrade möjligheter till utbildning och omskolning, kraftiga besparingar på arbetsmarknadspolitiska insatser och arbetsmiljöinsatser, hårdare krav på arbetssökande och rabatter på arbetskraft i framför allt den privata tjänstesektorn kommer urholkningen av arbetslöshetsförsäkringen att skapa ett starkt tryck på löntagarna att acceptera väsentligt lägre löner och sämre arbetsvillkor än vad som varit tänkbart. Men även på kort sikt är effekterna av regeringens försämringar av arbetslöshetsförsäkringen dramatiska. Sedan den borgerliga regeringen påbörjade nedmonteringen av arbetslöshetsförsäkringen har medlemstalet i a-kassorna minskat med drygt en halv miljon. I ett läge då konjunkturen viker och varslen ökar har regeringen alltså bäddat för att ett stort antal människor riskerar att gå ut i arbetslöshet med kraftigt försämrad eller ingen som helst inkomsttrygghet. De individuella tragedier det riskerar att skapa är skäl nog att kritisera den hårdföra politik regeringen för. Men det är dessutom en samhällsekonomiskt katastrofal politik på flera sätt. De relativt höga ersättningsnivåerna i arbetslöshetsersättningen har bidragit till att dämpa tidigare konjunkturnedgångar genom att hålla efterfrågan uppe. Den funktionen av arbetslöshetsförsäkringen har kraftigt försvagats, vilket ökar risken för en fördjupad lågkonjunktur. Kostnaderna för arbetslösheten försvinner inte heller för att regeringen sparar in på arbetslöshetsförsäkringen. Kommuner och Landsting räknar med kraftigt ökade kostnader för försörjningsstöd som en direkt effekt av försämringen av arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen vältrar alltså i praktiken över kostnaderna för arbetslösheten på kommunerna, vilket riskerar att tvinga fram ytterligare nedskärningar i redan hårt slimmade kommunala verksamheter. Arbetslöshetsförsäkringen var inte perfekt innan den borgerliga regeringen tillträdde, men fundamenten i försäkringen frivilligt medlemskap, fackligt administrerade kassor, hög grad av gemensam finansiering och inkomstrelaterad ersättning är en bra grund att bygga framtidens arbetslöshetsförsäkring på. Vi föreslår här en förbättrad och utbyggd arbetslöshetsförsäkring som fyller de viktiga funktioner som är nödvändiga för ett solidariskt och tryggt arbetsliv och samhälle. 4Utredning om framtidens arbetslöshetsförsäkring En generös arbetslöshetsförsäkring är avgörande för den enskildes trygghet och handlingsutrymme. För löntagarkollektivet som helhet ska försäkringen bidra till att förhindra underbudskonkurrens och att upprätthålla löner på en anständig nivå också i tider av hög arbetslöshet. Arbetslöshetsförsäkringens utformning och legitimitet är också avgörande för en flexibel arbetsmarknad som präglas av strukturomvandling, produktivitetsutveckling och rörlighet. Försäkringen måste dessutom kunna fylla en viktig konjunktur- och regionalpolitisk funktion i tider av hög arbetslöshet och då tillfälliga kriser drabbar landsdelar och regioner. Att förbättra arbetslöshetsförsäkringen så att den återfår sin legitimitet och fyller sina många viktiga funktioner har högsta prioritet för . Arbetslöshetsförsäkringen hade flera brister även innan den borgerliga regeringen tog över. Det räcker därför inte med att återställa försäkringen som den var före valet . Vi behöver en stabil och solidarisk arbetslöshetsförsäkring som bättre motsvarar dagens och framtidens behov. Den borgerliga regeringen är uppenbarligen inte själv nöjd med hur arbetslöshetsförsäkringen nu ser ut schackrande med finansiering, avgifter, regelverk och ersättningsnivåer. Försämringarna har redan fått stora konsekvenser för enskildas liv och välfärd: över en halv miljon löntagare har lämnat försäkringen och ytterligare fler har förlorat sin ersättning eller fått veta att de är berättigade till ersättning på grund av snävare regler. Inför stundande konjunkturnedgång med ökande arbetslöshet kommer effekterna på samhällsekonomisk nivå också att bli märkbara. Den knapphändiga kompensation för de genomförda försämringarna som regeringen presenterade i samband med budgetpropositionen tyder på viss självinsikt, men innebär endast en marginell förbättring av ett i grunden söndertrasat system. Det förslag till obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som regeringens enmansutredare presenterade blev dock så hårt kritiserat att regeringen själv backat från att genomföra det. Vi välkomnar det beskedet. Arbetsmarknadsminister meddelade dock i sammanhanget att en obligatorisk a-kassa, men med annan utformning än Öbergförslaget är vad han helst skulle vilja se . Regeringens avsikt är därför att arbetslöshetsförsäkringens framtida utformning ska behandlas i den parlamentariska utredning om socialförsäkringssystemen som planeras. motsätter sig både regeringens intentioner att införa en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring och förslaget att utreda arbetslöshetsförsäkringen tillsammans med socialförsäkringarna. Regeringen bör i stället skyndsamt tillsätta en separat utredning om framtidens arbetslöshetsförsäkring, med utgångspunkt i det som anges i motionen nedan, där de fackliga organisationerna ges ett stort inflytande över utformningen av försäkringen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I vår motion med anledning av regeringens höstbudget avsätter vi utrymme för en rad förbättringar av arbetslöshetsförsäkringen, som snabbt skulle få effekt och som inte behöver vidare utredning. Här nedan följer en redogörelse för både skarpa och budgeterade förslag, samt våra utgångspunkter för en utredning om framtidens arbetslöshetsförsäkring. 5Fackliga kassor frivilligt medlemskap Vår utgångspunkt är därför att medlemskap i en a-kassa ska vara frivilligt och att a-kassorna ska fortsätta att vara självständiga medlemsorganisationer. Frivilligt medlemskap i fackligt anknutna a-kassor är att föredra framför en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring av flera skäl. Oavsett utformning av en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kommer svåra gränsdragningsproblem att uppstå: Vilka villkor ska exempelvis vara uppfyllda för att en person ska kunna tvingas till medlemskap i försäkringen och hur ska dessa villkor i sin tur relatera till villkoren för rätt till inkomstrelaterad ersättning? Risken är uppenbar att människor som på goda grunder avstår från medlemskap i en frivillig försäkring tvingas till ett medlemskap de i praktiken inte kommer att ha någon nytta av. En obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kräver också uppbyggnad av nya kontrollsystem. I det delbetänkande som regeringens utredare presenterade ska en helt ny myndighet skapas för att administrera och kontrollera den obligatoriska försäkringen. LO, som i sitt remissyttrande avvisar förslaget om obligatorium i sin helhet, påtalar särskilt det administrativa krångel och den integritetsrisk uppbyggnaden av en sådan myndighet kan få. instämmer i den kritiken staten ska undvika onödig byråkrati och det finns all anledning att vara restriktiv med att bygga upp stora offentliga register med känsliga uppgifter om människors levnadsförhållanden. Även om regeringen nu meddelat att den modell föreslog inte kommer att genomföras, kvarstår ovan nämnda problem om någon form av obligatorium skulle införas. Ett annat tungt vägande skäl för att bygga vidare på systemet med frivilliga, fackliga kassor är att dessa redan finns och har en väl fungerande administration och värdefulla kunskaper om villkoren för olika yrken och branscher. Att fackförbunden förvaltar a-kassan är också naturligt mot bakgrund av hur kollektivavtalen och arbetslöshetsförsäkringen fyller kompletterande funktioner för att skydda löntagarna mot social dumpning i den svenska arbetsmarknadsmodellen. För den enskilde framstår det som naturligt att vara medlem i både fack och a-kassa om dessa är kopplade till varandra. Risken om en obligatorisk försäkring införs är att färre då skulle söka medlemskap i facket, vilket allvarligt skulle urholka löntagarnas ställning i förhållande till arbetsgivarna och underminera legitimiteten i hela kollektivavtalsmodellen. Utredningen om framtidens arbetslöshetsförsäkring ska ha som utgångspunkt för sitt arbete att behålla och förbättra systemet med frivilliga, fackliga a-kassor. Om arbetslöshetsförsäkringen åter ska bli en solidarisk försäkring som är attraktiv för löntagare att vara med i krävs att avgiften för medlemskap sänks och att en betydligt större andel av försäkringens finansiering sker via statsbudgeten. Den djupt orättvisa differentiering av egenavgiften utifrån arbetslöshetsnivå i respektive kassa som regeringen infört måste dessutom avskaffas. Det utjämningssystem mellan a-kassorna som regeringen avskaffade 2007 bör också återinföras. Arbetslöshetsförsäkringen har en stabil finansiering genom arbetsmarknadsavgiften som är en del av arbetsgivaravgifterna, det vill säga i grunden löneutrymme som de anställda avstått för att finansiera gemensamma trygghetssystem. finansierade arbetsmarknadsavgifterna cirka 88procent av den utbetalda ersättningen från försäkringen, och medlemsavgifterna ungefär 12procent. chockhöjde regeringen egenavgifternas andel av finansieringen av försäkringen, och minskade statens utgifter med motsvarande belopp. Enligt budgetpropositionen beräknas drygt 44procent av den utbetalda ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen att finansieras av medlemsavgifter, medan statens andel reduceras till 66procent. Den höjda avgiftsfinansieringen var inte påkallad av finansiella skäl, tvärtom inbringar arbetsmarknadsavgifterna betydligt mer än vad försäkringen kostar. Det utrymme i statsbudgeten som höjningen av egenavgifterna och de sänkta ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen skapat har regeringen använt för att finansiera en stor del av det så kallade jobbskatteavdraget. Avdraget gäller alla som har inkomst av arbete, men har på grund av sin utformning till största delen gått till höginkomsttagare. Personer med inkomster från pensioner, a-kassa, sjukförsäkring eller annan socialförsäkring är inte alls berättigade till avdraget. Regeringen låter alltså a-kassornas medlemmar både de som har jobb och de som är arbetslösa finansiera skattesänkningar som framför allt gynnar höginkomsttagare som har jobb. Med det differentieringssystem som infördes , och som relaterar avgiften till arbetslöshetsnivå har orättvisan ökat ytterligare. Akademikernas a-kassa, som organiserar de med högst genomsnittliga inkomster och lägst arbetslöshetsrisk, har kunnat sänka sin medlemsavgift till /månad (från ). har a-kassor med många låginkomsttagare och många deltids- och visstidsanställda tvingats höja sina avgifter. Hotell- och restauranganställdas a-kassa, som organiserar några av de mest lågavlönade anställda på hela arbetsmarknaden har tvingats höja sina avgifter till 413kr/månad. Solidariteten i systemet har alltså urholkats både genom att medlemmarnas andel av finansieringen ökat relativt statens och genom att de med lägst inkomster och högst arbetslöshetsrisk bär en större relativ andel av försäkringens kostnader jämfört med höginkomsttagare med liten arbetslöshetsrisk. Det är både ekonomiskt möjligt och politiskt rimligt att återinföra en solidarisk finansiering av arbetslöshetsförsäkringen. Det är dessutom, i kombination med generösare ersättning och regelverk, det bästa sättet att se till att alla löntagare omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. Att återinföra modell för finansiering av arbetslöshetsförsäkringen skulle kosta ca . Det skulle sänka medlemsavgifternas andel av försäkringen till nivå och möjliggöra en kraftig sänkning av medlemsavgiften i a-kassorna. Med kassornas administrationskostnader inräknade skulle avgiftsnivån landa på högst per medlem och månad. Arbetslöshetsförsäkringen bör finansieras i enlighet med ovanstående modell. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.1Rätt till skatteavdrag för medlemskap i fackförening och a-kassa Den borgerliga regeringen har inte bara höjt egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringen. Man har dessutom slopat rätten att göra skatteavdrag för medlemskap i såväl a-kassa som fackförbund. Motsvarande avdragsrätt för arbetsgivares medlemskap i arbetsgivarorganisation har däremot lämnats orörd. Det är en inkonsekvens med en tydlig ideologisk udd riktad mot fackföreningsrörelsen. Sambandet mellan priset på en vara eller en tjänst och efterfrågan på densamma är grundläggande i ekonomisk teori. Det är också grundläggande att prisökningar påverkar de med lägst inkomster mest och de med höga inkomster minst. Den borgerliga regeringen var rimligen medveten om det sambandet när den beslutade att chockhöja priset på medlemskap i a-kassan och facket. Effekterna av avgiftshöjningarna och den slopade avdragsrätten förefaller i alla fall bekräfta teorin: de största medlemsrasen i både a-kassor och fackförbund har drabbat förbund med många lågavlönade och hög andel deltids- och visstidsanställa. har Hotell- och restauranganställdas förbund tappat nästan en fjärdedel av sina medlemmar, medan Handels, Fastighets och Transport förlorat omkring 10procent vardera. Med andra ord, just de som i allra högst grad är i behov av både a-kassa och det stöd ett fackligt medlemskap ger är de som inte längre anser sig ha råd med medlemskap. Den svenska arbetsmarknadsmodellen bygger på att parterna bär huvudansvaret för regleringen av arbetslivet, liksom för att lösa problem och tvister som uppstår på arbetsplatserna. Om denna modell ska fungera och behålla sin legitimitet måste den fackliga organisationsgraden och den fackliga närvaron i arbetslivet vara hög. För oss som värnar om kollektivavtalsmodellen är det därför självklart att se rätten att göra skatteavdrag för medlemskap i fack och a-kassa som samhällsnyttig och därmed en legitim kostnad för staten. Därför bör avdragsrätten för medlemskap i a-kassa och fackförbund återinföras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Inträdeskrav och villkor för ersättning Det är rimligt att arbetslöshetsförsäkringen ska vara en omställningsförsäkring som man kvalificerar sig till genom anställning och som ger ersättning enligt inkomstbortfallsprincipen. Ett växande problem är att alltfler har en så lös anknytning till arbetsmarknaden att de också har svårt att uppfylla villkoren i försäkringen. För att så många som möjligt ska omfattas av försäkringstryggheten bör därför regelverket förbättras på en rad områden. Lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor 34 § föreskriver att man måste ha arbetat minst för att man över huvud taget ska få bli medlem i en a-kassa. Det kan vara svårt att uppfylla det villkoret för den som hänvisas till timvikariat, behovsanställningar eller deltidsjobb. Eftersom det är unga, kvinnor och utlandsfödda som har högst andel både deltids och tillfälliga anställningar blir resultatet att gällande regelsystem verkar strukturellt diskriminerande mot dessa grupper. Att alltfler, i synnerhet unga, hänvisas till kortvariga otrygga anställningar är ett problem som bör lösas genom stärkt rätt till fasta jobb på heltid i avtal och lagstiftning. Men oavsett framgången i det arbetet är det svårt att se det rimliga i att ställa upp hinder för medlemskap i arbetslöshetsförsäkringen. Mot bakgrund av det som anförs bör det befintliga kvalifikationskravet för medlemskap i arbetslöshetskassa enligt 34 § i lag (1997:239) om arbetslöshetskassor avskaffas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att ha rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen ska medlemmen ha arbetat ett visst antal timmar. Det är en rimlig grundprincip i enlighet med arbetslinjen. Men arbetsvillkoret måste utformas i relation till hur arbetsmarknaden faktiskt ser ut och så att det inte diskriminerar grupper av löntagare. krävs 80 timmars arbete för att vara berättigad till ersättning från a-kassan. Det alternativa arbetsvillkoret kräver arbete av 6 månader och minst 50 timmars arbete . Det innebär att det är mycket svårt för deltids- och visstidsanställda att kvalificera sig till ersättning. För en person med en 50-procentig halvtid räcker det med att vara frånvarande för att gå miste om sin rätt till ersättning. Och i sektorer där man har lägre normalarbetstid än , vilket exempelvis är vanligt inom vård och omsorg, är det omöjligt att uppfylla arbetsvillkoret om man har en 50-procentig tjänst. Eftersom kvinnor är överrepresenterade bland både deltidsarbetande och visstidsanställda är detta snäva arbetsvillkor strukturellt diskriminerande mot kvinnor. Men också andra grupper drabbas oproportionerligt hårt av det skärpta arbetsvillkoret. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring konstaterade i rapporten 2007:8 Effekter av förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen: De som har påverkats mest av höjningen av antal timmar är enligt arbetslöshetskassorna yngre sökande som är nytillträdda på arbetsmarknaden, deltidsarbetande (framför allt kvinnor), så kallade timanställda vikarier samt de som beviljats halv sjukersättning från .. Ytterligare en liten, men särskilt utsatt grupp i sammanhanget, är kulturarbetarna, vars möjligheter till trygga fasta anställningar är mycket små. I första hand bör givetvis kulturarbetarnas allmänna villkor förbättras, men så länge arbetsmarknaden för denna grupp ser ut som den gör måste det vara praktiskt möjligt att kvalificera sig till ersättning från a-kassan mellan uppdragen. Mot bakgrund av det som anförs bör arbetsvillkoret och det alternativa arbetsvillkoret i lagen om arbetslöshetsförsäkring ändras. Utformningen av arbetsvillkoret måste vara så generöst att det finns marginaler för sjukfrånvaro även för deltidsarbetande och visstidsanställda. Den exakta utformningen måste anpassas till den aktuella situationen på arbetsmarknaden och bör därför utredas innan nya regler beslutas. För både individen och samhället är en högskoleutbildning en bra investering . Men många nyutexaminerade akademiker har problem att få jobb direkt efter avslutad utbildning. Studerandevillkoret som avskaffades av den borgerliga regeringen gav arbetssökande, som inte var medlemmar i någon a-kassa, rätt till grundbeloppet i arbetslöshetsförsäkringen under förutsättning att de varit inskrivna på arbetsförmedlingen under minst efter avslutade heltidsstudier under minst ett läsår. Utan denna möjlighet till ersättning ökar pressen på de studerande att ägna studietiden åt att söka jobb eller jobba vid sidan av, med ökad risk att i stället misslyckas med studierna. I kombination med de låga studiemedlen riskerar den pressen att ytterligare öka på den sociala snedrekryteringen till högskolan, och skapa en än mer ojämlik studiesituation. Utredningen för ungas etablering på arbetsmarknaden (SOU 2006:102) har undersökt villkoren för ungdomar med avslutad gymnasieutbildning. Man pekar på problemet att många ungdomar inte skriver in sig på arbetsförmedlingen, och att incitamenten till att göra det minskar med det avskaffade studerandevillkoret. Det är problematiskt eftersom många unga därmed kommer att bli osynliga i AMS statistik samt att de inte får ta del av samma service som ersättningsberättigade. Mot bakgrund av det som anförs bör möjligheten att kvalificera sig till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen genom studier återinföras. Den exakta utformningen bör utredas innan nya regler beslutas. Av olika skäl kan människor som en gång kvalificerat sig till ersättning från a-kassan stå utanför arbetskraften , för att sedan komma tillbaka som arbetssökande. Det gäller exempelvis studerande, personer som drabbats av långvarig sjukdom eller allvarliga skador eller de som vårdat en nära anhörig. Enligt lag (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring behåller man rätten till ersättning av högst . Det är en förkortning med jämfört med vad som gällde . För personer som går långa högskoleutbildningar är gränsen snålt tilltagen. En extra termin eller en period av föräldraledighet räcker för att den intjänade rätten till ersättning ska gå förlorad. I praktiken missgynnar också denna tidsgräns kvinnor, eftersom kvinnor tar ut väsentligt mer av föräldraledigheten än män. Med tanke på att alltfler studerar på högskolor, och att det sker då många också väljer att skaffa barn, bör den överhoppningsbara tiden i arbetslöshetsförsäkringen vara så pass lång att det finns en marginal för exempelvis föräldraledighet , utan att rätten till ersättning går förlorad. Mot bakgrund av det som anförs bör den överhoppningsbara tiden i arbetslöshetsförsäkringen förlängas så att den inte diskriminerar och straffar ut grupper av människor. Den exakta tidsramen måste anpassas till faktiska genomsnittliga studietider och andra relevanta omständigheter och bör därför utredas innan nya regler beslutas. Med dagens regler beräknas normalarbetstiden på den genomsnittliga arbetstiden under en ramtid av . Det innebär att en person som har en visstidsanställning på heltid som varar får en ersättning som beräknas på en halvtidstjänst. Det ger en ersättning som är så låg att den inte går att leva på. Eftersom de som i högst grad är hänvisade till tillfälliga anställningar är lågavlönade kvinnor, ungdomar och utlandsfödda bidrar denna beräkning av normalarbetstiden till att öka på redan existerande strukturella orättvisor på arbetsmarknaden. Mot bakgrund av det som anförs bör normalarbetstidens beräkning utformas så att den inte diskriminerar deltids- och visstidsanställda.