mot · GV02U14 · 2008-03-25 00:00:00 — med anledning av skr. 2007/08:67 och en politik för gemensamma utmaningar och möjligheter Ägandeskap utveckling på villkor4 Handel och ekonomisk tillväxt5 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett stärkt afrikanskt ägandeskap som grund för svensk Afrikapolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att alla förhandlingar om nya handelsavtal som berör ska inkludera en analys av hur avtalet förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en jämnare och mer rättvis fördelning av resurser inom måste spela en central roll då det gäller samarbetet inom handel och ekonomi. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skrivelsen tydligare måste rikta uppmärksamhet och åtgärder mot korruptionens källa i fall av grov bestickning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att alltid bör inkludera såväl politiska som ekonomiska och sociala rättigheter, enligt FN:s deklaration om de mänskliga rättigheter, i samtliga strategier som rör mänskliga rättigheter i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i arbetet för fred och säkerhet i bör prioritera arbetet med att upprätthålla existerande vapenembargon samt arbetet med restriktivare regelverk för vapenhandel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att alla militära insatser i sker inom folkrättens ramar och med FN-mandat. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för en total och villkorslös skuldavskrivning för alla LDC-länder i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att alla illegitima skulder i skrivs av. I skrivelse 2007/08:67 presenterar regeringen sin Afrikapolitik. Skrivelsen omfattar bl.a. ekonomisk tillväxt, demokrati, handel och klimat. Kampen mot fattigdom och främjande av hållbar utveckling ska vara prioriterade områden. Partnerskapet mellan och lyfts fram, men främst är det handelspolitiken som står i centrum regeringen menar att grundstenen för utrikespolitiken är frihandelsprincipen. I inledningen finns en vilja att försöka differentiera en ofta förenklad bild av en ytterst komplex kontinent. är positivt till att regeringen presenterar en Afrikaskrivelse som inte bara fokuserar på de negativa sidorna av kontinenten och dess utveckling. Trots detta har vi kritik att framföra mot skrivelsen. Vi håller med om många av de analyser som regeringen presenterar men är kritiska till hur man ser på bl.a. roll. Regeringen skriver exempelvis att det är en central utmaning för både afrikanska och utländska aktörer att främja den utveckling som kombinerar ekonomisk tillväxt med fortsatt demokratisering, ökad respekt för mänskliga rättigheter och social och miljömässigt hållbar utveckling, en beskrivning som kan hålla med om. Vi anser dock inte att frihandelsprincipen, mer eller mindre ensam, kommer att leda mot den önskade utvecklingen enligt ovan. Handel kommer visserligen att vara en nyckelfaktor, men då förutsätts att handelspolitiken snarare utgår från principen om rättvisa och fattigdomsbekämpning än liberala ekonomiska teorier. Vi är inte överens med regeringen i dess beskrivning av tillväxt och vilken tyngd denna ensidigt spelar för den framtida utvecklingen. För att tillväxt ska ha en positiv effekt krävs att den kombineras med en tydlig fördelningspolitik och miljö- och klimathänsyn. Hindren för utveckling och fattigdomsbekämpning är många och komplexa, det kommer därför inte att finnas några enkla lösningar. ser att utveckling och fattigdomsbekämpning i kräver skuldavskrivningar, ett ökat bistånd, en klimatpolitik där de rika länderna och de multinationella företagen tar sitt ansvar, ett stärkt regelverk för vapenhandel, en reformering av IMF och , tydligare globala regler för utländska investeringar och rättvisa handelsregler. I grunden krävs en ny ekonomisk ordning med en tydlig omfördelning av makt och resurser från den rika världen till . En fråga som regeringen knappast ägnar någon tid åt är just vikten av skuldavskrivningar i fattigaste länder något som alltså anser är av stor betydelse för en positiv utveckling mot ett demokratiskt där respekten för mänskliga rättigheter gäller i alla länder. Vi menar att större fokus måste läggas på att , som enskilt land och inom EU:s ramar, ska verka för att EU undersöker alternativ till bl.a. de ekonomiska partnerskapsavtalen (EPA). Istället för den alltför stora fokuseringen på frihandel borde utgångspunkten vara fattigdomsbekämpnings- och rättighetsperspektiv som i större utsträckning beaktar de afrikanska ländernas egna synpunkter. En framgångsrik Afrikapolitik förutsätter att den rika delen av världen ser sin del och sitt ansvar för fattigdom. Klimatförändringarna, som kommer att drabba oerhört hårt, har framför allt skapats utanför , och ansvaret vilar därför tungt på länder som . Detta perspektiv saknas i skrivningarna om miljö och klimat. har föreslagit en satsning på som en del i det ansvar som borde ta för de klimatförändringar i som vi varit med om att skapa. Detta beskrivs vidare i motionen Internationell utvecklingspolitik /08:U279. Vidare anser vi att regeringen i skrivelsen i alltför hög grad tappar bort den svenska utvecklingspolitiken och dess roll i globaliseringens tidevarv, till förmån för ett EU som i alltför stor utsträckning ska föra talan. Vi är övertygade om att en stark svensk röst kommer att behövas i också . Ägandeskap utveckling på villkor anser att utvecklingssamarbetet ska utgå från mottagarnas prioriteringar, inte från våra egenintressen i nord eller som ett maktmedel mot mottagarna. Det kanske största hindret för utveckling i är, och har varit, att saknat makt över sina egna samhällen, sina naturtillgångar och sin utveckling. har försök till fattigdomsbekämpning slagits sönder av omvärldens krav, multinationella företags plundring eller orättvisa handelsregler. Trots att en förutsättning för en framgångsrik fattigdomsbekämpning är att det politiska och ekonomiska självbestämmandet i ökar väljer regeringen att konsekvent beskriva attraktionskraft i ekonomiska termer, utifrån utländska investeringar inkluderat svenska sådana. Det handlar i alldeles för hög grad om våra möjligheter att etablera oss på den afrikanska kontinenten och i alldeles för liten utsträckning om afrikanernas egna möjligheter att på sina villkor utveckla sin egen kontinent. Varje land har sin egen historia och sin egen unika situation. Det finns inte endast en väg till utveckling. Därför måste besluten om landets utveckling tas av invånarna själva detta är grunden för demokrati. befolkning måste tillåtas att formulera sina egna mål och visioner och styra sin egen utveckling. Allt utvecklingssamarbete ska utgå från respektive mottagarlands egna behov. Det ska respektera dess suveränitet och inte förknippas med politiska eller ekonomiska villkor. Så är långt ifrån fallet . Ett tydligt exempel är de omfattande krav på makroekonomiska reformer som IMF och ställer på , s.k. konditionalitet. Trots att kritiken varit omfattande från många mot IMF:s och agerande väljer regeringen att i skrivelsen beskriva dessa institutioner endast i positiva termer. Vår syn på detta beskrivs vidare i motionen IMF och 2007/08:U226. Det afrikanska ägandeskapet för alla delar av utvecklingspolitiken ska vara grunden för Afrikapolitik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Handel och ekonomisk tillväxt I de många avsnitt i skrivelsen som på ett eller annat sätt berör den internationella handeln och dess olika avtal lyser könsmaktsanalysen med sin frånvaro. Med tanke på att det tidigare visat sig att handelsliberaliseringar har betydligt mer negativa effekter för företag ägda av kvinnor än företag ägda av män, på grund av att de kvinnliga företagarna ofta har sämre tillgångar till kapital och krediter, anser inte att detta är acceptabelt. Kortfattat så påverkas män och kvinnor på olika sätt när handelsreglerna förändras, eftersom roller och ansvar i ekonomin generellt ser olika ut. menar att regeringen i skrivelsen inte intresserar sig nämnvärt för hur nya handelsavtal förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, trots att man säger sig prioritera jämställdhet i utvecklingsarbetet. borde vara ett föregångsland med målet att påverka förhandlingar och nya handelsavtal internationellt så att dessa inkluderar en analys av hur avtalen påverkar kvinnor. Se vidare motion 2007/08:U251. ska därför som enskild stat och inom ramen för EU och WTO verka för att alla förhandlingar om nya handelsavtal som berör ska inkludera en analys av hur avtalet förhåller sig till konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I skrivelse 2007/08:67 har handelsfrågorna ensidigt fått spela en avgörande roll för framtid. Bitvis ges intrycket att frihandelsavtal ensamt är lösningen på näst intill allt. Regeringens påstående att den nya Afrikapolitiken har ett brett angreppssätt stämmer illa då det gäller perspektiven på frihandelsavtal och ekonomisk tillväxt. I detta har man ett allt annat än vidgat perspektiv. Det breda angreppssätt som regeringen talar om handlar i princip uteslutande om att man i en mening talar om att biståndet förvisso är viktigt men trots allt bara en del i vår relation till . Synen på, och värdet med, tillväxt har man inte utvecklat, och analysen lyser med sin frånvaro när detta mantra oreflekterat upprepas genom skrivelsen. I kapitel 2, avsnittet Tillväxt och utveckling i , säger man förvisso att sociala klyftor [riskerar] att skapa spänningar som i sin tur hotar tillväxtens förutsättningar. Ett resonemang kring detta hade varit intressant, men man väljer i stället att snabbt avsluta diskussionen genom att konstatera att den nuvarande utvecklingen inger regeringen stort hopp. Budskapet är genomgående att ekonomisk tillväxt bekämpar fattigdom och höga tillväxtsiffror indikerar utveckling. kan inte ställa upp på en sådan förenklad bild av verkligheten. Vi anser att det är ett misstag av regeringen att lägga så liten tyngd på vikten av fördelningspolitik. Ekonomisk tillväxt i sig är inte så intressant eftersom den ensam inte kommer att lösa fattigdomsproblemet. En förutsättning är att resurser omfördelas: Det behövs medvetna strategier från afrikanska stater, biståndsgivare och internationella aktörer, men också ett stöd för oberoende fackliga organisationer i som skulle kunna spela en avgörande roll i arbetet med en mer rättvis fördelning av resurserna inom . Även med en hög tillväxt är risken stor att en ytterst begränsad del av medlen når de fattigaste, som i vissa delar av kan utgöra mycket stora delar av befolkningen. Ett exempel på detta är , där den ekonomiska tillväxten legat på och statsbudgeten har ökat . Tillväxten har dock inte avspeglat sig i den sociala utvecklingen. Mer än vart fjärde barn dör fortfarande , vilket är näst högst i världen, och undernäringen ligger på en nivå som är jämförbar med södra . Till detta förhåller sig regeringen mycket okritisk. Man nämner knappt med något ord att en fördelningspolitik, i kombination med kunskap, är nödvändig om tillväxten ska vara till godo för fler än få. Det är ett faktum att stora delar av inte kommer att uppnå FN:s åtta millenniemål om utvecklingen fortsätter som , men regeringen väljer alltså trots detta att oreflekterat se en procentuell tillväxt som den viktigaste delen av fattigdomsbekämpning. Inom ramen för ekonomiskt samarbete måste arbetet med en jämnare och mer rättvis fördelning av resurser inom vara en central och bärande del. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Med hänvisning till att afrikanska levnadsförhållanden har förbättras och tillväxten tilltagit vill regeringen bedriva en Afrikapolitik där har full del i det globala politiska och ekonomiska samarbetet. Vid ett flertal tillfällen påpekar man att det är möjligheten att dra nytta av globaliseringens potential som ska utveckla de afrikanska ekonomierna. Inte minst är det EPA-avtalen som kommer att utgöra ett kraftfullt instrument för ökad handel och investeringar. Ökad handel kan avtalen säkert leda till, men frågan är vem denna handel kommer att gynna. Att har full del i det globala politiska och ekonomiska samarbetet är i sig naturligtvis positivt. Om avtalen innebär att alla konkurrerar på samma villkor i denna globalisering har man glömt bort att det ekonomiska samarbetet faktiskt sker på olika villkor, hur lite man än önskar att det vore så. Försök att ingå ömsesidiga avtal mellan regioner med så olika ekonomiska förutsättningar som EU och AVS-länderna i har visat sig vara en ekvation som inte går ihop. Regeringen hävdar i skrivelsen att EPA-avtalen är baserade på ömsesidig respekt och inte minst tillvaratar afrikanska utvecklingsintressen. menar att detta inte stämmer. Kritiken har varit massiv från de afrikanska staterna, man har inte upplevt den ömsesidiga respekt som regeringen talar om, i stället menar man att EU på olika sätt försökt påtvinga ett handelsavtal man aldrig velat ha. Om de ekonomiskt svaga AVS-länderna i tvingas att handla med länderna i Europeiska unionen på samma villkor som alla andra länder innebär det ett kraftigt inkomstbortfall för dem. Den inkomstförlust som de afrikanska AVS-länderna kommer att drabbas av om man förlorar sina tidigare handelsfördelar kommer att innebära ett allvarligt hot mot flera av länderna. För del skulle ett sådant inkomstbortfall betyda att man förlorar lika mycket på uteblivna handelsfördelar som hela EU-biståndet till . Vi anser att i stället bl.a. borde verka för att i större utsträckning lyssnar på de afrikanska staternas synpunkter i förhandlingarna om handelsavtal. Se vidare motion 2007/08:U225. Storskalig korruption är ofta knuten till internationella affärer. Vanligen är det bestickaren som tar initiativ och drar den största fördelen av en muttransaktion. I kampen mot korruption räcker det därför inte med att straffa dem som tar emot mutor. Man måste också fråga varifrån pengarna kommer. Regeringens skrivelse trycker starkt på att ska stödja att själva ta ansvar för korruptionsbekämpningen. Det är förvisso bra, men det är ett problem att man helt väljer att inte nämna bestickarens ansvar. menar att en framgångsrik strategi kräver att man ser att korruption förutsätter att både en givare och en tagare måste se sin del i korruptionen i . finns dessutom förutsättningar för krafttag i en bred allians, där inte bara det officiella utan också företag och näringslivsorganisationer kan spela en viktig roll. har antagit en konvention mot bestickning av utländska offentliga företrädare. Om ett OECD-land följer konventionen kan bestickningsbrott beivras vid det egna landets domstolar, oavsett var brottet begåtts. Skrivelsen bör i betydligt större utsträckning rikta uppmärksamhet och åtgärder mot korruptionens källa, dvs. oftast den rika delen av världen då det gäller fall av grov bestickning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringens beskrivning av hur demokratins spridning på den afrikanska kontinenten har ökat är korrekt. Förutsättningarna för det civila samhället har förbättrats något, och fler fria val har genomförts. Naturligtvis finns undantag och några av dessa omnämns också i skrivelsen. håller med regeringen om att främjandet av demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna är en förutsättning för en hållbar och rättvis utveckling. Likaså att en grundpelare i svensk utrikespolitik ska vara att bekämpa alla former av förtryck, främja demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och folkrätten. Vi tycker självklart också att det är positivt att regeringen vill verka för stärkta mänskliga rättigheter och demokratiska strukturer i . Mötesfrihet, organisationsfrihet, strejkrätt, yttrandefrihet samt allmänna, fria och hemliga val är nödvändiga beståndsdelar i varje demokratiskt samhälle. Detta är mänskliga rättigheter som inte får kränkas. Men mänskliga rättigheter, enligt FN-deklarationen, behandlar inte enbart demokratiska fri- och rättigheter. Lika stor vikt läggs vid sociala framsteg, förbättrade levnadsvillkor och mäns och kvinnors lika rättigheter. Det innebär att rätten till arbete, utbildning, bostad, vård etc. är nödvändig för ett människovärdigt liv och ett demokratiskt samhälle. Fattigdom är ett brott mot mänskliga rättigheter, och kvinnor och flickor är överrepresenterade bland de allra fattigaste i . Att 1 av 22 kvinnor dör av graviditets- eller förlossningsrelaterade skador är ett brott mot mänskliga rättigheter. I inledningen till stycke 4.3, Demokrati och mänskliga rättigheter förutsättningar för utveckling, citerar regeringen delar av FN:s konvention om mänskliga rättigheter och nämner därmed även den mer socialt inriktade delen av konventionen. Tyvärr återkommer man efter detta inte mer till denna aspekt av rättigheterna, varken då det gäller problemanalys eller då det gäller åtgärder, något som beklagar. Av denna anledning blir det t.ex. svårt att förstå vilka kriterier regeringen sätter upp när man talar om att man ska undersöka möjligheterna till partnerskap med länder som uppnått en god nivå på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Det framgår inte hur brist på utbildning, bostäder, mat etc. påverkar det partnerskap som regeringen talar om. Ett framgångsrikt arbete med att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna måste baseras på insikten att mänskliga rättigheter är odelbara och universella och inte kan behandlas som ett smörgåsbord. bör därför i alla strategier som rör mänskliga rättigheter i utgå från FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheter och som inkluderar såväl politiska som ekonomiska och sociala rättigheter. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. I skrivelsens avsnitt 4.2, Fred och säkerhet i en ny regional kontext, skriver regeringen att ansvaret för att skapa fred och säkerhet och skydda den afrikanska befolkningen är i första hand de afrikanska regeringarnas. Detta är självklart sant, men regeringen väljer att blunda för omvärldens ansvar för fred och säkerhet i . Man nämner inte med ett ord att en stor del av de vapen som möjliggör konflikter i tillverkas utanför . Inte heller nämner man att icke-afrikanska länder och företag varit, och är, starkt pådrivande bakom konflikter i . Ett av flera exempel på detta är militära och politiska stöd till anfallskrig mot 2006 och flera multinationella gruvföretags djupa inblandning i inbördeskriget i . I ett svenskt arbete för fred och säkerhet i bör prioritera arbetet med ett restriktivare regelverk för vapenhandel, både som enskilt land och inom EU, samt arbetet med att upprätthålla existerande vapenembargon. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. har en rad organisationer ansvar för upprätthållandet av säkerheten i , vilket regeringen redogör för i skrivelsen. EU har med FN-mandat genomfört militära insatser i och i . Den Västafrikanska regionala samarbetsorganisationen African States (Ecowas) genomförde 19901997 en militär insats i . SADC intervenerade i och Afrikanska unionen har en fredsfrämjande insats i såväl som . Att andra organisationer än FN genomför militära insatser är inte oproblematiskt, det visar erfarenheterna från bl.a. och . Ett grundkrav borde vara att alla insatser sker inom folkrättens ramar och med FN-mandat; detta nämns dock inte i regeringens skrivelse. Det borde vara en självklarhet att verkar för att alla militära insatser i sker inom folkrättens ramar och med FN-mandat. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I skrivelse 2007/08:67 nämner regeringen med ytterst få ord den djupa skuldsättning som många befinner sig i. I stället väljer man att som hastigast konstatera att många högt skuldsatta länder i har fått betydande skuldlättnader, bl.a. av sina skulder till () och . Det stämmer att stora skuldavskrivningar har gjorts för flera länder i . menar dock att detta på intet sätt är tillräckligt och att regeringen ser alltför lätt på denna problematik i skrivelsen. Den skuldsättning som många fastnat i riskerar att omöjliggöra satsningar på utbildning, hälsovård och infrastruktur, vilket utgör ett avgörande hinder för utveckling. anser att det är först efter att en total avskrivning har skett som de verkliga biståndsåtgärderna kan komma in i bilden. Omfattande skuldavskrivningar kombinerat med ökat bistånd är således en förutsättning för utvecklingen i . Skrivelsen bör därför tydliggöra att har för avsikt att verka för en total och villkorslös skuldavskrivning för alla de LDC-länder (Least Developed Countries) som ligger inom gränser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Många av de skulder som de afrikanska länderna tyngs av är dessutom s.k. illegitima skulder, beviljade under diverse tveksamma omständigheter. Ett typexempel på en sådan skuld var de fordringar på som avskrev i budgeten . Fordringarna bestod till större delen av krediter som uppstod 1979 när den liberianska armén inhandlade tre kustbevakningsbåtar från varv. var en genomkorrumperad enpartistat under president styre, där majoriteten av befolkningen i praktiken var utestängd från beslutsfattande och samhällsservice. var fullt medvetna om att denna försäljning inte skulle komma befolkningen i till del, och skulden var därför att betrakta som illegitim. Eftersom skulder till är marginella borde regeringens skrivelse innefatta ett avsnitt som syftar till att inom ramen för IMF, , , de regionala utvecklingsbankerna och ska verka för att alla illegitima skulder i skrivs av. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringens överordnade mål för biståndspolitiken är att bekämpa fattigdom och skapa förutsättningar för fattiga människor att själva förändra sina levnadsvillkor. I skrivelsen tar man upp olika aspekter på afrikanernas möjligheter att uppnå millenniemålen och även föra en hållbar klimatpolitik. Man nämner däremot inget om de brister som den rika världen uppvisar då det gäller samma mål. Framstegen för millenniemål 8, som behandlar just den rika världens åtagande, är betydligt färre än framstegen i de fattiga länderna. Enligt är det alltmer osannolikt att den rika världen ska hålla sina löften om att öka det långsiktiga utvecklingsbiståndet där fattigdomsbekämpning är målet. Även i samband med skrivelsens korta rader om biståndet undviker regeringen att alls nämna detta problem. Det finns dock all anledning att vara kritisk mot den rika världen, inklusive , i detta avseende. Av världens totala bistånd får de 63 fattigaste länderna i världen sammantaget mindre än hälften av medlen. Av dessa länder ligger majoriteten i . Om de rika länderna ska kunna leva upp till sina löften måste stora ökningar i reda pengar till inom biståndet. Det gäller inte minst om G 8-ländernas löfte om att en fördubbling av biståndet till ska ske ska infrias. Den har inte tidigare visat att man prioriterar denna fråga, och inte heller i skrivelsen diskuteras ämnet. Man säger bara kortfattat att biståndet till ökar. spår tvärtom att det totala biståndet kommer att minska och menar att allt pekar på att denna nedgång kommer att åtföljas av en nedgång till de fattigaste länderna i . De ökningar som tillkommit i biståndsflödet har till stor del handlat om skuldavskrivningar. anser att skuldavskrivningar i själva verket inte har något med bistånd att göra, och posten ska därför inte heller belasta biståndsramen , i synnerhet eftersom skuldavskrivningarna inte på något sätt ligger i linje med den politik som fastslagits i FN:s millenniemål och i de svenska biståndsmålen. Se vidare motion Internationell utvecklingspolitik /08:U279. Amineh Kakabaveh (v)