mot · GW02K357 · 2008-10-06 00:00:00 — beslutar att ändra lagen (1993:1426) med instruktion för arvodesnämnd och lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter på ett sådant sätt att fattar beslut om riksdagsledamöternas arvoden efter förslag från arvodesnämnden. tillkännager för riksdagsstyrelsen som sin mening vad som anförs i motionen om riksdagsarvodets storlek. har politikerlönerna i ökat kraftigt. hade riksdagsledamöterna ett årsarvode på . Den senaste höjningen, som trädde i kraft , gav oss ett årsarvode på . I fasta priser har arvodet alltså ökat med . Det är inte rimligt. Politikerlönernas utveckling är sannolikt en starkt bidragande orsak till det ökande politikerföraktet i samhället. En gång i tiden ansågs det fint att vara folkets representant. Den uppfattningen har förändrats. Vi politiker är som grupp betraktade ganska illa sedda, och det är till exempel skrämmande vanligt att politiker blir utsatta för hot. Den hårda granskningen politiker nu kan utsättas för i medier är i grunden ett positivt fenomen, men politikernas löneutveckling och den minskning av förtroendet den bidragit till är en av orsakerna till att granskningen ibland förlorar sinnet för proportioner. Den växande klyftan mellan väljare och valda är ett stort problem för demokrati. Utvecklingen har sannolikt flera orsaker, och det kommer troligen att krävas många olika åtgärder om utvecklingen ska vändas. En av de viktigaste och enklaste åtgärderna är att sänka politikerlönerna. Riksdagsledamöternas arvoden är visserligen inte höga i en internationell jämförelse, men de är inte allmänt accepterade i folkdjupet. De göder ett missnöje som bidrar till att stärka populistiska rörelser, och de undergräver förtroendet både för oss politiker och för politiken i sig. Hur bör riksdagslönen sättas? har överlåtit frågan om storleken på ledamöternas arvoden till arvodesnämnd. Det är till synes principiellt riktigt att riksdagsledamöterna inte ska sätta sina egna arvoden, men det är inte riktigt så enkelt. är en myndighet under . Ledamöterna i nämnden utses av förvaltningsstyrelse. I praktiken bestämmer sålunda riksdagsledamöterna fortfarande nivån på sina egna arvoden, även om man delegerat själva beslutsfattandet till ett annat (dock internt) organ. Det man vinner på det här systemet är att man själv, som enskild riksdagsledamot, slipper försvara arvodeshöjningar. Den enskilde ledamoten kan bekvämt två sina händer inför den självständiga arvodesnämndens beslut. Det har sagts att denna ordning är bättre än den förutvarande, då tidigare riksdagar på grund av rädsla för offentlig kritik inte hade förmågan att höja sina egna arvoden i den takt som var rimlig. Låt oss för resonemangets skull anta att så är fallet. Det skulle ändå inte ändra på faktum att det under den nuvarande ordningen är alldeles för lätt för arvodena att höjas. Det nuvarande systemet bör därför ändras. I stället bör fatta beslut om riksdagsledamöternas arvoden efter förslag från arvodesnämnden. Eftersom det är riksdagsledamöterna som ska ta emot arvodena, bör de själva vara beredda att fullt ut ta beslutet om arvodenas storlek. Systemet kan naturligtvis förbättras ytterligare. Ett sätt att slippa lägga tid och kraft på återkommande diskussioner om lönenivån är att ta ett principbeslut om att koppla lönen till något annat. En metod som tillämpas i vissa kommuner är att ta ett principbeslut om att koppla politikerlönerna till prisbasbeloppet. Prisbasbeloppet är , och det skrivs upp i takt med den ekonomiska utvecklingen i samhället. Det vore onekligen en elegant lösning på problemet. På vilken nivå bör arvodet ligga? Detta är en fråga som man kan diskutera. Det finns goda argument för att arvodet ska vara förhållandevis högt. Det minskar risken för att ett stort antal möjliga ledamöter från olika partier avstår från att kandidera på grund av att det skulle innebära en inkomstminskning. Det är också viktigt att lagstiftare i högsta beslutande politiska organ ska vara omutbara, dvs. inte kunna påverkas ekonomiskt för att fatta beslut i en viss riktning. hör man också argumentet att riksdagslönerna måste vara höga för att locka kompetenta människor att kandidera. Det argumentet håller dock inte. Människor ställer ju inte upp till på grund av att de vill tjäna pengar utan tack vare ett brinnande intresse för politik. Även om lönenivån har ökat med är det också svårt att hävda att dagens riksdag är väsentligen mer kompetent än riksdagarna brukade vara då arvodena var lägre. är det viktigt att inte arvodet ligger för högt. ligger riksdagsledamöternas arvode på . Sammantaget har vi landat i den bedömningen att arvodet kan och bör sänkas rejält. Det skulle finnas ett starkt signalvärde i att ledamöter tog beslutet att sänka sina arvoden med (och troligen betydligt mer om den traditionella höjningen av riksdagsarvodena i slutet hinner träda i kraft innan motionen hinner bifallas). En kraftig sänkning av arvodena är en signal som svensk politik mycket väl kan behöva. Prisbasbeloppet ligger på för , och riksdagsarvodena bör efter en sänkning till detta belopp kopplas till detsamma.