mot · GW02Fi271 · 2008-10-06 00:00:00 — Vi föreslår en stegvis höjning av taken och en utökning av antalet platser med lönebidrag för att fler ska få chansen till ett arbete. fyller en viktig funktion för att erbjuda personer med funktionsnedsättningar meningsfull sysselsättning. Vi satsar på ökade anslag till för att verksamheten ska kunna bedrivas på fler orter och fler ska beredas jobb. Vi välkomnar också regeringens höjning av ersättningen till personligt biträde för personer med funktionsnedsättning, men vi anser inte att höjningen ska finansieras genom att färre beviljas biträde. Vi ökar därför anslagen så att antalet personer som omfattas av stödet kan bibehållas. Det faktum att arbetstakten och prestationskraven i arbetslivet har höjts påverkar inte bara personer med funktionsnedsättningar, utan präglar hela samhällsutvecklingen. Underbemanning, mindre tid för pauser och återhämtning och minskad kontroll över den egna arbetssituationen leder till stress och förslitning. Det höga antalet långvariga sjukskrivningar, inte minst bland kvinnor, måste ses mot denna bakgrund. För att komma tillrätta med den här situationen krävs insatser av olika slag. De som är sjukskrivna eller har sjukbidrag måste erbjudas rimliga levnadsvillkor genom högre ersättningsnivåer. Men framför allt vill vi satsa på bättre rehabilitering och anpassning av arbetsplatserna för att ge människor en chans att komma tillbaka. Vi vill införa sanktioner mot arbetsgivare som inte tar sitt ansvar för rehabilitering och anpassning. I syfte att minska förslitningen och ohälsan i arbetslivet är dock det förebyggande arbetsmiljöarbetet det viktigaste. vill stärka och utveckla arbetsmiljöarbetet och ge och skyddsombuden betydligt mer resurser och bättre verktyg i sitt arbete. För att kunna utveckla och förbättra arbetslivet krävs aktuella kunskaper om utvecklingen. () bedrev mycket högkvalitativ tillämpad forskning om arbetslivet, och hade dessutom uppdrag att förmedla kunskaperna till såväl arbetsmarknadens parter som till myndigheter, beslutsfattare och allmänheten. Regeringens omotiverade nedläggning av har kraftigt försämrat möjligheterna att analysera, utvärdera och hitta nya lösningar på problem i arbetslivet. anser att det behövs en samlad arbetslivsforskning med ett tydligt samhällsuppdrag. Vi avser att återkomma med förslag på hur det behovet ska kunna täckas framöver. Tills vidare avsätter vi medel för arbetslivsforskning som ska förfogas över av FAS och . Den offentliga sektorn står för en effektiv och rationell lösning av samhälleliga behov. Här produceras välfärdstjänster som ger invånarna en god livskvalitet. Här justeras också en del av klassamhällets och könsmaktsordningens orättvisor, så att makt och ekonomiska resurser fördelas mer demokratiskt. Den offentliga sektorns utbyggnad har varit avgörande för kvinnors möjligheter att förvärvsarbeta. Verksamheterna i den offentliga sektorn är också på många sätt centrala för utvecklingen i den privata sektorn. Hur ett lands välfärdstjänster, försäkringar eller infrastruktur ser ut lägger en grund för vilken sorts privata företag som växer fram och hur maktförhållandena ser ut i dem. 11.1Den offentliga sektorn måste växa I moderna samhällen finns en inneboende tendens att tjänster blir dyrare i förhållande till varor. Den tekniska utvecklingen i (det varuproducerande) näringslivet leder till att produktiviteten värdet per arbetad timme stiger kontinuerligt. Detta leder till att företagens lönebetalningsförmåga ökar. I den offentliga sektorn som står för en stor del av samhällets tjänsteproduktion är möjligheterna till produktivitetstillväxt betydligt lägre. Detta ligger i verksamheternas natur med hög arbetskraftsintensitet och med uppgifter som utbildning och mänsklig omvårdnad. Att producera varor handlar i grunden om att spara tid, men att producera vård, utbildning och omsorg handlar tvärtom om att ge tid. Ju mer ekonomin utvecklats och levnadsstandarden höjts i , desto viktigare har välfärdstjänsterna blivit för människors välbefinnande. Denna utveckling torde fortsätta. I takt med stigande inkomster och materiell välfärd ökar människors efterfrågan på olika typer av sociala välfärdstjänster. Tjänstesektorns andel av BNP tenderar därför i de flesta avancerade ekonomier att öka. Vissa ekonomer och borgerliga debattörer ser detta som ett problem. Det är svårt att se varför. För vi ser ju en liknande utveckling inom flera privata tjänstenäringar. Som exempel kan vi ta frisör- eller restaurangnäringen. Liksom stora delar av den offentliga tjänsteproduktionen är dessa näringar arbetskraftsintensiva, vilket fått till följd att restaurangbesök och frisörtjänster blivit dyrare i förhållande till många kapitalvaror. Detta har dock inte fått till följd att människor har slutat gå på restaurang eller klipper sig mer sällan. I takt med stigande inkomster har efterfrågan ökat på även denna typ av tjänster, trots att dessa har blivit relativt sett dyrare. Få ekonomer ser detta som ett problem och det är det naturligtvis inte heller. På samma sätt förhåller det sig med de välfärdstjänster som den offentliga sektorn tillhandahåller. Två avgörande skillnader föreligger dock. Den offentliga sektorns tjänster finansieras i huvudsak gemensamt via skattesedeln och fördelas efter behov, medan den privata varu- och tjänstekonsumtionen per definition finansieras privat och dess fördelning bestäms av enskilda individers eller hushålls betalningsförmåga. Men den gemensamma finansieringen av den offentliga välfärdsproduktionen innebär också att det krävs aktiva beslut för att tillföra denna sektor ökade resurser, och det är nog här som en del borgerliga debattörer och ekonomer får problem. De är säkerligen inte i sig emot att skolan eller sjukvården får mer resurser. Vad som förefaller störa dem är att de ökade resurserna ska tillföras genom ökat skatteuttag. Deras bevekelsegrund är säkerligen till stora delar ideologiskt betingad. Men vi tror också att den bygger på en vanföreställning över hur den svenska ekonomin kommer att utvecklas. De senaste årens långtidsutredningar har i grova drag kommit fram till följande: om skattesatserna hålls konstanta kommer den nuvarande standarden i den offentliga välfärdssektorn att kunna bibehållas. kommer det privata konsumtionsutrymmet att öka med omkring 100procent.15 Mot denna bakgrund har vi svårt att förstå varför vi inte skulle ha råd att åtgärda alla de eftersatta behov som finns inom den offentliga välfärdssektorn: inom sjukvården, skolan, barn- och äldreomsorgen samt handikappomsorgen. Är det inte istället rimligt att föra över en del av den förväntade stora privata konsumtionsökningen till den typ av välfärdstjänster som den offentliga sektorn tillhandahåller? Särskilt som det ju just är den typen av tjänster som människor i takt med stigande inkomster i allt högre grad efterfrågar. Att bygga ut den skattefinansierade välfärden och öka personaltätheten kommer givetvis att kräva en del skattehöjningar, vilket vi också redovisar i denna motion. framförs argumenten att detta kommer att minska sysselsättningen. Vi tror att det förhåller sig precis tvärtom. Väldigt många av välfärdstjänsterna leder, direkt eller indirekt, till ett ökat arbetsutbud. De motverkar de avgörande hindren för förvärvsarbete: de avlastar människor från obetalt arbete, förbättrar folkhälsan och förebygger social utslagning. Tillgänglig statistik ger föga belägg för att länder med höga skatter har låg sysselsättningsgrad, sambandet tycks snarare vara det omvända, se tabell 4 nedan. Den offentliga sektorn och det privata näringslivet är beroende av, och främjar varandra. Det privata näringslivet är beroende av en välutbildad arbetskraft, fungerande infrastruktur m.m., som den offentliga sektorn är beroende av de skatteinkomster ett framgångsrikt näringsliv genererar. Den offentliga sektorn utgör också en stor del av marknaden för många privata företag. I handlar det om inköp för , företrädesvis hos mindre och medelstora företag. Historiskt har också den offentliga sektorn fyllt en viktig funktion som risktagare i blivande framtidsbranscher. Detta har man gjort dels i rollen som kvalificerad beställare, dels i form av teknikutvecklare via myndigheter och statliga företag. Exempel på denna samverkan är och , SJ:s betydelse för Asea, samt den roll som har haft för teknisk och industriell utveckling i en rad företag. Tabell 4 Sysselsättning och skattekvot, 2006 Sysselsättningsgrad, , Skattekvot, % av BNP 27,4** 30,9** 36,2** 11.2Stärk välfärden fler jobb tyngsta förslag i den valplattform vi gick till val på 2006 var en stor satsning för att förbättra kvaliteten inom den offentliga välfärdssektorn. Vi såg ett behov av att öka antalet anställda inom denna sektor med 200000 personer. Någon tidsgräns för hur detta skulle ta fanns inte med i valplattformen. Förslaget gick ut på att ge kommuner och landsting ett riktat sysselsättningsstöd med full lönekompensation till de kommuner och landsting som nyanställer. Förslaget stötte på stark kritik, och de flesta av invändningarna gick ut på att det skulle bli alltför dyrt. I det här sammanhanget kan det finnas anledning att påpeka att regeringen själv i en långsiktskalkyl i samband med BP07 redovisade följande beräkningar: Till följd av olika demografiska förändringar behöver antalet sysselsatta i den offentliga sektorn öka med ca 160000 personer för att behålla samma personaltäthet som och behöver den offentliga sektorn ytterligare öka antalet anställda med ca 375000 personer netto för att den nuvarande standarden i välfärden ska kunna bibehållas.17 Medan många partier pratar om att förbättra välfärden är det enda parti som tar frågan på allvar och utformar en konkret politik för hur vi ska kunna öka personaltätheten inom sjukvården, skolan och barn- och äldreomsorgen. I våra första budgetmotioner efter valförlusten 2006 visade vi att vi fullt ut kunde finansiera en offentlig expansion med 150000 personer . I vår förra budgetmotion (2007/08:Fi276) gick vi vidare och analyserade mer på djupet hur behoven såg på olika områden inom den offentliga sektorn och utifrån yrkeskategorier. Inför arbetet med den här motionen har vi framför allt studerat hur arbetsmarknaden i allmänhet och arbetsutbudet i synnerhet ser ut i kommuner och landsting. Vi har kunnat konstatera att många av de yrkesgrupper som vi vill se fler av är bristyrken och att arbetskraftsreserven på kort sikt är relativt liten. Vårt mål att anställa 200000 fler i välfärden står fast. Men vår fördjupade analys visar att det kommer ta än beräknat och orsakerna är flera. Verkligheten har förändrats sedan valet . För det första har antalet sysselsatta ökat kraftigt sedan vår valplattform antogs . Högkonjunkturen har fört med sig att antalet sysselsatta mellan har ökat med omkring 215000 personer. Den helt övervägande andelen av dessa i det privata näringslivet, framför allt inom den privata tjänstesektorn.18 Det är inte orimligt att föreställa sig att kommuner och landsting hade kunnat anställa en hel del av den arbetskraft som anställts i den privata sektorn, genom vårt förslag om att ge kommuner och landsting ett riktat sysselsättningsstöd med full lönekompensation till dem som nyanställer. För det andra har regeringen kraftigt dragit ned på antalet platser inom arbetsmarknadsutbildningen, den kommunala vuxenutbildningen och högskolan. Detta spelar självklart stor roll för rörligheten på arbetsmarknaden och möjligheten att få utbildad personal till de bristyrken som finns på välfärdsområdet. Uppgiften att utbilda kompetent personal till välfärdssektorn är alltså svårare och framför allt tar det jämfört med hur situationen såg ut då vårt vallöfte först presenterades. Dessa två stora förändringar av hur verkligheten ser ut innebär att antalet personer som på kort sikt kan börja arbeta inom välfärden kraftigt reducerats. En annan aspekt vad gäller att öka antalet anställda i kommuner och landsting är att det helt enkelt är svårt att locka människor till vissa av de aktuella utbildningarna och jobben. En central orsak till detta är att lönerna i dessa, ofta kvinnodominerade yrken, är för låga i relation till det arbete som utförs. Problemet med att locka folk till utbildningarna hänger också ihop med att studiestödet kraftigt har gröpts ur i reala termer . har drivit kravet på höjda studiemedel. Vårt budgetalternativ innefattar en höjning av studiemedlet med . Behoven skiljer sig mellan enskilda kommuner och landsting, och de kan själva bäst bedöma var förstärkningarna är mest angelägna. Därför delas stödet ut i form av en skattekreditering till de sökande kommuner och landsting som väljer att anställa i enlighet med avtalsenliga villkor. Metoden liknar flera tidigare genomförda sysselsättningsstöd. har tills vidare fastnat för denna modell. Konstruktionen har sina för- och nackdelar, och man kan tänka sig andra tekniska lösningar som måhända bättre uppfyller syftet med vår välfärdssatsning. Vilka som ska anställas är alltså i vårt förslag upp till den enskilda kommunen eller det enskilda , men vi har förstås på ett övergripande plan en bild av vilka behov vi ser. Här vill vi visa på hur en satsning på välfärdssektorn skulle kunna påbörjas konkret. Vi uppskattar att det går att anställa omkring 11000 personer 2009 i de yrkesgrupper vi undersökt. Framför allt handlar det då om anställningar i äldreomsorgen, och vården, men även bland skolpersonal och i kultursektorn finns det en del yrkesgrupper med en tydlig arbetslöshet . De kortare utbildningar vi vill satsa på inom vård och omsorg borde börja ge resultat . Därför är vår uppskattning att ytterligare 15000 personer kan anställas 2010, och 19000 personer 2011. Totalt räknar vi alltså med att kunna anställa 45000 personer över de kommande tre åren genom jobbsatsningen. Till det tillkommer en del riktade satsningar vi gör, bl.a. på lokaltrafiken. Att utbilda fler i akademiska bristyrken som lärare, sjuksköterskor och läkare kommer förstås att ta betydligt . Vi vill ge kommuner och landsting full kompensation för de ökade löneutgifter de skulle få för att nyanställa. Det skulle gå att göra på flera olika sätt, och vi håller på att se över den frågan. Målsättningen är att ge kommunerna stor frihet i vilka anställningar de vill prioritera och undvika administrativa kostnader. Kommuner och landsting skulle själva får stå för de övriga verksamhetskostnader som tillkommer, t.ex. i form av lokaler. När vi räknat på kostnaderna för jobbsatsningen har vi utgått från en medianlön i den offentliga sektorn, uppräknad med 4procent . Vi har dragit av den förväntade ökning av de kommunala skatteintäkterna som 45000 nya anställningar skulle leda till från skattekrediteringen till kommunsektorn. Den förväntade ökningen av inkomster i arbetsgivaravgifter finns inlagd i våra uppskattningar av statens inkomster. I vår uppskattning av a-kassekostnader har vi också antagit att för varannan person vi anställer som en del av jobbsatsningen, undviker vi a-kassekostnader för en person. Totalt sett kommer ungefär hälften av bruttokostnaden för en nyanställning tillbaka till den offentliga sektorn genom kommunalskatter och arbetsgivaravgifter ett starkt argument för att staten bör subventionera kommunernas nyanställningar. Men bristerna i den kommunala sektorn handlar inte enbart om för få anställda. Det är naturligtvis också av fundamental betydelse att de redan anställda har en bra utbildning och att de ges möjligheter till kompetensutveckling. lägger i denna motion en rad förslag i syfte att göra det mer attraktivt att utbilda sig och arbeta inom den välfärdsproducerande offentliga sektorn. Vi avsätter för att höja lönerna i de kvinnodominerade yrkena i kommunsektorn (se vidare under avsnitt 12.4 och 15.4). Vidare föreslår vi ett välfärdslyft, dvs. ett kunskapslyft, för anställda inom äldre- och handikappomsorgen, vi redogör mer om detta förslag under avsnitt 11.3. En del av välfärden handlar om huruvida vi ska ha rätt till god vård i rätt tid. är detta inte alltid fallet. Skälen till varför vården inte fungerar på alla ställen är skiftande men en gemensam faktor är att det saknas såväl utbildad personal som resurser att anställa. Det handlar så klart om att utbilda personal men också om att förbättra löner och anställningsvillkor för stora grupper inom vården, bl.a. genom rätt till heltid och fasta anställningar, så att fler ser vården som en attraktiv arbetsplats. politik möjliggör en förändring. Vi vill se en utvecklad och utvidgad primärvård nära medborgarna, med bl.a. fler geriatriker, kiropraktorer, psykologer och kuratorer. För ett bättre bemötande i sjukvården, och för att undvika för tidig utskrivning av patienter, behöver hälso- och sjukvården också stärka sina omvårdnadsresurser. Även inom den specialiserade somatiska vården krävs mer personal för att förbättra tillgängligheten och korta köerna. Bristerna inom den psykiatriska vården är väl belagda bl.a. i slutbetänkande. Den satsning som regeringen föreslår är inte bara för liten, den riskerar också att befästa problemen eftersom den är allt för kortsiktig. stora satsning på den psykiatriska vården bygger på långsiktighet vilket vi tror är en förutsättning för framgång. De samhällsekonomiska vinsterna av en väl fungerande hälso- och sjukvård, som har tid att arbeta också med förebyggande arbete och psykisk ohälsa, kan inte överskattas. När det gäller tandvården har regeringen genomfört en av sina största reformer. Reformen har lett till en mycket fördyrad administration och ökade priser vilket innebär att stora belopp som satsats aldrig kommer patienterna till del. Det är inget annat än en skandal. anser att det nu är dags att ta ett steg mot en tandvårdsreform värd namnet. Vi vill återuppta det arbete som , och inledde under förra mandatperioden för att genomföra en reform som gör skillnad för dem som mest behöver det. Inriktningen på en sådan reform ska vara att den ska leda fram till ett verkligt högkostnadsskydd liknande det som finns inom hälso- och sjukvården. För att en sådan reform ska vara möjlig att genomföra, såväl ur ekonomiskt som ur praktiskt perspektiv, väljer vi att fördela reformen . Tänderna måste ses som en del av kroppen. Det behövs fler anställda i äldreomsorgen. Äldreomsorgen har länge varit omdiskuterad och personalen satt under hård press. Vi uppskattar behovet av nya tjänster inom äldreomsorgen till ungefär 15procent, eller 25000 anställda. Det handlar om en ökad personaltäthet på de särskilda boendena för äldre kvinnor och män för att förbättra de sociala aktiviteterna, möjligheterna att komma ut etc. och för att möta behovet av fler äldreboendeplatser. Det handlar om mer resurser till för att alla ska få de timmar de har rätt till. Det behövs också fler chefer, sjukgymnaster och arbetsterapeuter samt även en del nya yrkesgrupper som kan vara med att utveckla kultur, hälsa och ett meningsfullt innehåll i vardagen. En väl fungerande äldreomsorg ger anhöriga möjligheten att stötta och hjälpa på frivillighetens grund. Det är en viktig jämställdhetsfråga då det är främst kvinnor som får ta på sig ansvaret för sina närstående när sviktar och äldreboendeplatserna är för få. Äldreomsorgens personal ska ha rätt till heltidsanställningar och fasta jobb istället för timanställningar. Det måste också finna utrymme för reflektion, handledning och kompetensutveckling. Både antalet personer med beviljat stöd inom LSS och antalet som är berättigade till stöd enligt socialtjänstlagen har ökat, och det talas om stora behov av att öka antalet personliga assistenter. Fler anställda behövs för att öka tillgången till daglig verksamhet, och för att förstärka stödet till de psykiskt funktionshindrade. Vi vill att människor med psykiska funktionsnedsättningar ska få rätt till ett personligt ombud. Fler måste rekryteras för detta viktiga uppdrag. Sammantaget finns det ett stort behov av fler anställda inom verksamheter för personer med funktionsnedsättningar . Det skulle ge många människor betydligt bättre möjligheter att delta i samhället på lika villkor. När det gäller såväl äldre- som handikappomsorgen finns det också stora behov av kompetensutveckling. Denna fråga utvecklas nedan under avsnitt 11.3. Förskolan ska se till att alla barn får möjlighet att delta i en pedagogisk verksamhet av god kvalitet med välutbildad personal. har allt fler barn fötts och köerna till förskolan har blivit längre. Vissa kommuner kan inte längre erbjuda förskoleplats inom rimlig tid. Andra kommuner kan inte tillgodose önskemål om en plats nära hemmet. Det har också blivit större barngrupper och fler barn per avdelning. På lite är det angeläget att öka personaltätheten för att göra det möjligt att minska storleken på barngrupperna ännu mer för att varje barn ska kunna få det stöd de behöver i sin utveckling. Vi vill därför fortsätta och utöka den satsning som vi inledde under förra mandatperioden och som innebar att 6000 fler anställdes i förskolan. I första hand behövs fler förskollärare och barnskötare, men även andra personalkategorier kan komma ifråga, exempelvis modersmålslärare. Det är t.ex. alltför få barn som får det modersmålsstöd de borde har rätt till. Kunskap är en rättighet och utbildningssystemet ska därför vara demokratiskt, jämlikt och jämställt. Men även utifrån ett kunskaps- och resultatinriktat perspektiv är det motiverat att försvara den likvärdiga skolan som tar hänsyn till och kompenserar för elevernas sociala bakgrund, kön, etnicitet samt deras olika erfarenhet. En grundförutsättning för att uppnå detta är att utbildningssystemet är skattefinansierat och demokratiskt styrt. Det behövs också en permanent förstärkning av skolans resurser. Framför allt behövs det fler vuxna i skolan. Det behövs pedagogisk personal såsom lärare och specialpedagoger, som kan hjälpa eleverna i deras lärande, men även personal som kan ge stöd på annat sätt. Exempelvis skulle fler skolbibliotekarier vara en god hjälp att främja läsandet. Fler studie- och yrkesvägledare skulle hjälpa eleverna att göra bättre underbyggda val i fråga om framtida arbeten och studievägar. Skolbarnsomsorgen är en del av utbildningssystemet och ska tillsammans med skolan utgöra en helhet, som bidrar till barnens allsidiga utveckling och lärande. Den ska därför, precis som skolan, vara likvärdig, men bristen på resurser gör att de omöjligen kan fullgöra sitt uppdrag. Bara har antalet barn per årsarbetare ökat från 17,4 till 19,5 trots att det har funnits statsbidrag för att anställa fler. Elevernas hälsa ska uppfattas som en fråga för hela skolan, inte bara för den enskilde eleven. Skolan får inte blunda för att hur verksamheten organiseras och miljön utformas kan bidra till elevers ohälsa, psykiskt såväl som fysiskt. För att skolsköterska, kurator och psykolog ska kunna ingå i det förebyggande arbetet måste de finnas närvarande i skolverksamheten. Elever ska enkelt och kunna komma i kontakt med dem, lärare ska kunna få handledning och dessa yrkesgrupper kan vid behov ingå i arbetslagens arbete. Därför måste fler anställas inom elevhälsan. För att jämställdhetsarbetet ska vara framgångsrikt måste det finnas med i hela verksamheten i förskola och skola. Därför måste varje anställd få tillräcklig kunskap och medvetenhet om hur det egna förhållningssättet och den pedagogiska verksamheten påverkar ur jämställdhetssynpunkt. Genuspedagogerna skulle kunna ha en viktig del i detta arbete, men för att genuspedagogerna ska få möjlighet att nå alla anställda krävs att de är fler, och en genuspedagog per kommun är därför otillräckligt. En annan förutsättning för att genuspedagogernas kompetens ska kunna tas till vara är att de har tillräckligt med tid och resurser till sitt förfogande. Alltför många av dem som har utbildat sig till genuspedagog måste bedriva jämställdhetsarbetet inom ramen för sina ordinarie tjänster. Det finns därför ett stort behov av mer resurser för att inrätta särskilda tjänster för genuspedagogerna i kommunerna och på skolorna.