mot · GW02A373 · 2008-10-06 00:00:00 — Den exakta utformningen måste anpassas till den aktuella situationen på arbetsmarknaden och bör därför utredas innan nya regler beslutas. Rätten att kombinera ersättning från a-kassan med inkomster från en bisyssla är viktig för människors möjligheter att ha en fot kvar i arbetslivet även om man förlorar det jobb man har sin huvudsakliga försörjning ifrån. En bisyssla kan också vara vägen in i ett nytt yrke för en person som drabbas av arbetslöshet. Inte minst för yrkesutövare i kultursektorn kan möjligheten att behålla en bisyssla vara helt avgörande för att kunna ta jobb inom sitt egentliga yrke. I en bransch där fasta jobb är mycket ovanliga kan en bisyssla vara en nödvändig ankarpunkt för att knyta kontakter som kan leda till mer varaktiga jobb inom det egna yrket. Att tvingas välja mellan en sådan bisyssla och ersättning från a-kassan är kontraproduktivt om målet är att gynna försörjning av eget arbete. Regelverket för godkända bisysslor bör därför vara generöst. Dagens regelverk kräver att en bisyssla ska ha utförts för att godkännas i kombination med ersättning från a-kassan. Det är ett för högt ställt krav mot bakgrund av hur arbetsmarknaden ser ut för framför allt kulturarbetare. Mot bakgrund av det som anförs bör reglerna för bisysslor i arbetslöshetsförsäkringens mening förändras så att den inte motverkar arbetslinjen. Den exakta utformningen måste anpassas till den aktuella situationen på arbetsmarknaden och bör därför utredas innan nya regler beslutas. 8.1Höjning av högsta dagpenningen Arbetslöshetsförsäkringen ska enligt ge flertalet löntagare 80procents ersättning vid arbetslöshet. Det är det bästa sättet att garantera en stabil och solidarisk arbetslöshetsförsäkring som ger trygghet åt dem som bäst behöver den. Den maximala ersättningen som utbetalas från arbetslöshetsförsäkringen är per dag eller . Det motsvarar 80procent av en månadslön på . innebär det lågt satta taket att bara 25procent av löntagarna vid arbetslöshet får ut 80procent av tidigare lön. Majoriteten av metallarbetare, sjuksköterskor och lärare saknar alltså ett fullgott skydd för sin inkomst vid arbetslöshet i dagens försäkring. Det är ett stort hot mot försäkringens legitimitet. Om alltfler är underförsäkrade, drivs de till att skaffa egna tilläggsförsäkringar, enskilt eller i någon kollektiv form. riskerar en sådan utveckling att urholka betalningsviljan till den gemensamma försäkringen, eftersom den inte levererar den utlovade tryggheten. En sådan utveckling drabbar de med lägst inkomster och störst risk för arbetslöshet hårdast. För att så många löntagare som möjligt ska vara fullt försäkrade bör den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet därför höjas från till . Därmed skulle alla med en månadslön på få ut 80procent av tidigare lön från a-kassan. Det skulle innebära en avsevärd förbättring av inkomsttryggheten för stora grupper av löntagare och en kraftfull förstärkning av arbetslöshetsförsäkringens legitimitet. Den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen bör höjas till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.2Höjning av lägsta dagpenningen Också i andra änden av inkomsttrappan behövs förstärkningar. Marginalerna för den som har en låg lön är små, och den inkomstsänkning arbetslöshet innebär riskerar att tippa en redan svag privatekonomi över ända. Den lägsta ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet ligger på per dag, eller för en månad med . Den lägsta ersättningen bör höjas till per dag, vilket skulle öka månadsinkomsten till för en månad med . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Också grundbeloppet i aktivitetsstödet bör höjas. Lägsta nivån i aktivitetsstödet utgår till arbetslösa som deltar i arbetsmarknadspolitiska program men som inte har uppfyllt arbetsvillkoret. ligger ersättningen på per dag vilket under en månad med blir . En höjning av grundbeloppet till per dag skulle höja inkomsten till för en genomsnittsmånad. Med utgångspunkt från uppskattningar om antalet ersättningsdagar skulle en höjning av lägsta nivån till medföra en ökad utbetalning med ca per helår. Det är alltså en begränsad utgiftsökning från statens synpunkt. Eftersom ersättningen är skattepliktig blir nettoeffekten ännu mindre. För de personer som skulle omfattas av höjningen betyder den desto mer i termer av konsumtionsutrymme och livskvalitet. Grundbeloppet bör höjas till per dag, eller för en genomsnittsmånad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.4Ingen nedtrappning av ersättningsnivån Den borgerliga regeringens ensidiga fokusering på ersättningsnivån och den enskilde arbetssökandes beteende skymmer det faktum att vi har en strukturell arbetslöshet som inga sänkta ersättningsnivåer kan rå på, eftersom den är en funktion av den förda ekonomiska politiken. Ska vi nå målet om full sysselsättning och låg arbetslöshet är det inte ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen utan de finans- och penningpolitiska målen som måste ändras. Inom de ramar ekonomisk politik och konjunktursvängningar ställer upp för sysselsättning och arbetslöshet spelar dessutom den aktiva arbetsmarknadspolitiken en viktig roll för hur väl omställningen fungerar. En väl fungerande arbetsförmedling som erbjuder relevanta insatser för att rusta arbetssökande för att hitta och behålla en ny anställning har stor betydelse både för den enskilde och för arbetsmarknaden som helhet. Dessvärre har den borgerliga regeringen valt att skära ner på aktiva insatser och stöd till de arbetssökande, och i stället fokuserat på att skapa en hårdare ekonomisk press på arbetslösa. Tanken är att hotet om sänkt ersättning ska öka på den enskildes sökaktivitet, vilket antas öka chanserna att få ett nytt jobb. Men inte heller den tesen håller för en närmare granskning. Det finns inga enkla samband mellan antalet sökta jobb och chansen att faktiskt få ett. Vid sidan av det uppenbara, att enskilda arbetssökandes beteende inte har någon påverkan på arbetslöshetsnivån eller antalet lediga jobb, avgörs den enskildes chanser att få jobb av en rad komplexa faktorer: Ålder, kön, etnicitet, utbildningsnivå, yrkeskvalifikationer och familjesituation för att bara nämna några. Ersättningsnivåns betydelse är sammantaget kraftigt överdriven i regeringens retorik och syftar mest till att skuldbelägga arbetslösa och individualisera det komplexa samhällsproblem arbetslösheten är. Låga ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen har dessutom flera negativa konsekvenser. Den mest omedelbara är förstås att de ekonomiska klyftorna ökar genom att arbetslösa helt enkelt blir fattiga. Arbetslösa med särskilda svårigheter att ta sig in på arbetsmarknaden riskerar att bli en permanent underklass som står utanför samhället. Låga ersättningsnivåer kan också skapa problem i samhällsekonomin. I lågkonjunktur med hög arbetslöshet riskerar den ackumulerade effekten av kraftigt minskat konsumtionsutrymme ytterligare att förvärra det ekonomiska läget. påverkar också sänkta ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen lönebildningen. Sänkta ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen sätter press nedåt på lönerna och stimulerar framväxten av en låglönemarknad. Det finns alltså många goda skäl för högre ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen än dagens. Problemen med hög arbetslöshet och långvariga arbetslöshetsperioder måste lösas med andra prioriteringar inom den ekonomiska politiken, en aktiv näringspolitik, och en framtidsinriktad utbildnings- och arbetsmarknadspolitik. arbetar vi för att skapa ekonomiskt utrymme för en höjning av ersättningsnivån till 90procent. Det finns inga långsiktigt hållbara argument för att nivån i arbetslöshetsförsäkringen ska vara lägre än , givet att den ekonomiska politiken medger full sysselsättning. Men prioriterar vi de insatser som är mest effektiva för att förstärka arbetslöshetsförsäkringens legitimitet och minska de ekonomiska orättvisor och risker regeringens försämringar skapat. Nedtrappningen av ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet bör slopas, så att ersättningen ligger på 80procent av tidigare lön upp till taket under hela ersättningsperioden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara en individuell försäkring som ger ersättning baserad på tidigare löneinkomst. Regeringens diskriminerande särregler för ungdomar och de särskilda undantagen för föräldrar till barn är främmande fåglar i ett inkomsbortfallsbaserat försäkringssystem. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara neutral i förhållande till ålder och familjesituation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Deltidsarbetslöshet är ett strukturellt problem som den enskilde har mycket liten möjlighet att påverka. Deltidstjänster och tillfälliga anställningar i form av timvikariat är särskilt vanliga inom kvinnodominerade yrken med låg lön. Att den som kan och vill jobba heltid, men endast erbjuds jobb på deltid har rätt att kvarstå som arbetssökande och få ersättning från a-kassan upp till heltid är därmed rimligt, så länge som heltid inte är en lagstadgad rättighet. Regeringens begränsning av rätten att deltidsstämpla till sammanlagt innebär en orimlig bestraffning av den enskilde, där a-kassan tidigare stått för mellanskillnaden mellan arbetsutbud och arbetad tid. Det är inte en idealisk lösning att a-kassan på detta sätt subventionerar arbetsgivares ovilja att inrätta fasta heltidstjänster. föreslår därför en lagstadgad rätt till heltid för att minimera risken för deltidsarbetslöshet. Men så länge den rätten inte finns måste deltidsarbetslösa ha samma rätt som heltidsarbetslösa att få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för den tid de kan, men inte får arbeta. Rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen för deltidsarbetslösa ska återställas till de regler som gällde fram till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Självrisken i arbetslöshetsförsäkringen är mycket hög. Ingen ersättning betalas ut , vilket medför en mycket stor inkomstförlust i ett redan utsatt läge. Vi anser att karensdagarna redan nu kan minskas till fem, men att det finns anledning att minska antalet dagar om det finns ekonomsikt utrymme för det. Antalet karensdagar i arbetslöshetsförsäkringen ska minskas . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Samtliga reformer av ersättningsnivåer, rätten till deltidsstämpling och antal karensdagar är inlagda i budgetmotion . De statsfinansiella effekterna av reformerna redovisas också i vår motion utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (2008/09:A385). 8.8Indexering, ersättningsperiod och nivåhöjning Nuvarande regler innebär att regeringen har beslutanderätt när det gäller dagpenningens storlek. I utredningen 1996:150 varnas för att denna ordning leder till en gradvis urholkning av arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen förespråkar en indexering av den högsta dagpenningen i förhållande till löneutvecklingen i samhället. Samma inställning har A-kassornas samorganisation (SO). instämmer i utredningens och SO:s synpunkter. Den rimliga ordningen är att fatta politiska beslut om hur stor andel av löntagarna som ska få ut 80procent av lönen i ersättning från försäkringen, och att den nivån sedan automatiskt upprätthålls genom indexering av taket. Frågan om indexering av högsta dagpenning bör ingå i den utredning om arbetslöshetsförsäkringen vi föreslår. 8.9Rätten att begränsa sitt sökande De flesta människor vill i första hand hitta ett nytt jobb på sin hemort eller inom pendlingsavstånd, och inom det yrke de har utbildning för och/eller erfarenhet av. Det är också samhällsekonomiskt rationellt att ta till vara människors kompetens och utbildning, som det är slöseri med både arbetsförmedlingens och arbetsgivares tid att människor med helt fel kompetens anvisas till lediga jobb. Möjligheten att begränsa sitt sökområde geografiskt är viktig framför allt för individen, men också för orter i glesbygd som redan är drabbade av utflyttning. Att från dag ett av arbetslöshet tvingas vara beredd att flytta oavsett livssituation är ovärdigt. Att tvingas slita upp sin familj och lämna sin sociala gemenskap eller bli långpendlare med allt vad det innebär, är oerhört socialt och psykiskt pressande. I synnerhet för familjer med två arbetande vuxna och barn är ett sådant beslut mycket komplicerat och omfattar stora ekonomiska risker och svåra prioriteringar. Det är därför fullt rimligt att den som drabbats av arbetslöshet i första hand ska kunna koncentrera sig på att åter etablera sig på den lokala arbetsmarknaden. Principen om begränsat sökområde geografiskt och yrkesmässigt av arbetslöshet var praxis på många arbetsförmedlingar , men tillämpningen såg olika ut i olika delar av landet. För att öka rättssäkerheten skrevs därför rätten att begränsa sökområdet in 2001. Lagen skrotades av den borgerliga regeringen , vilket öppnat för godtycke och oförutsägbarhet i vilka krav som gäller. Det är nu den enskilde arbetsförmedlaren som från dag ett ska avgöra om särskilda skäl talar för att en arbetssökande ska tillåtas begränsa sitt sökande. Vi menar att det är mer rationellt, rättssäkert och humant att ha en tydlig tidsgräns som gäller lika för alla. Frågan om rätten att begränsa sitt sökande geografiskt och yrkesmässigt av arbetslöshet bör hanteras av den utredning vi föreslår. 8.10Möjligheten till en ytterligare ersättningsperiod saknas möjligheten att få ersättningsperioden förlängd . Det finns dock situationer då en förlängning är det mest rationella. En arbetslös (person A) kan börja sin arbetslöshetsperiod med att söka jobb som är lämpliga. beslutar A tillsammans med sin förmedlare om yrkesbyte. Efter genomgången utbildning är A kvalificerad att söka ett betydligt större antal jobb. tar perioden slut. A ska då skrivas in i jobb- och utvecklingsgarantin (JUG) i stället för att koncentrera sig på att söka jobb inom sitt nya yrke. Det vore då bättre att A får en ny a-kasseperiod och kanske får tag i ett nytt ledigt jobb. Att överbelasta JUG med personer som fått en utbildning är inte rationellt. För person B kan det handla om att det vid ersättningsperiodens slut framgår att nya lämpliga jobb kommer att kunna sökas: ett nytt företag ska öppnas, kommunen beslutar om nyanställningar, ökad efterfrågan bäddar för nyanställningar i ett lokalt företag osv. Även för person B är det då mer rationellt med förlängd ersättningstid än att bli anvisad till JUG. Det är väsentligt att reglerna i arbetslöshetsförsäkringen är utformade så att de inte i praktiken sätter upp hinder för den enskilde att få en varaktig anställning efter arbetslösheten. Möjligheten till förlängning av ersättningsperioden bör därför behandlas av den utredning om arbetslöshetsförsäkringen vi föreslår. 9.1Aktiv arbetsmarknadspolitik lika viktigt som regler och kontroll För att upprätthålla legitimiteten i arbetslöshetsförsäkringen krävs regler och möjligheter till kontroll och sanktioner. För att systemet inte ska bli ensidigt repressivt måste reglerna vara rimliga i relation till rådande arbetsmarknadsläge, och det måste finnas utrymme för hänsyn till lokala och individuella förutsättningar. Dessutom måste Arbetsförmedlingen erbjuda de arbetssökande insatser som verkligen ökar möjligheten att få ett jobb. Att enbart förändra regelverk och ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen utan att också förändra och förbättra Arbetsförmedlingens arbetssätt och utbudet av effektiva arbetsmarkandspolitiska åtgärder är därför knappast meningsfullt. Den borgerliga regeringen har i praktiken övergett den aktiva arbetsmarknadspolitiken till förmån för en mer repressiv linje. Nedtrappningen av ersättningsnivån från a-kassan, det minskade utbudet av arbetsmarknadsutbildningar och anställningsstöd och strängare krav på att flytta för att ta jobb motiveras med att det är den enskildes sökbeteende som avgör chanserna att få jobb. Inför stundande lågkonjunktur med ökad arbetslöshet meddelar regeringen i sin budgetproposition att Arbetsförmedlingen ska få i uppdrag att ytterligare fokusera på att öka de arbetslösas sökaktivitet. Däremot aviseras inga ökade volymer i arbetsmarknadspolitiska program med anledning av de uppskrivna arbetslöshetsprognoserna. Alltfler öppet arbetslösa ska därmed pressas till än hårdare konkurrens om de allt färre jobben under hot om sänkt ersättning. Det fyller knappast någon funktion utöver att disciplinera och bestraffa de arbetslösa. Det är självklart att en arbetssökande måste söka jobb för att vara berättigad till a-kassa. Men lika viktigt som att vara aktiv och ansöka om jobb är ju att söka sådana jobb man faktiskt har möjlighet att få. Ett ensidigt fokus på antalet sökta jobb är därför meningslöst och rentav kontraproduktivt om syftet är att förbättra matchningen mellan arbetssökande och lediga tjänster. LO har med hjälp av arbetskraftsundersökningarna () visat en bild av arbetsmarknaden som ett slags kö, vilket ger en mer realistisk bild av den faktiska sökprocessen (källa: , D.: Vem ansvarar för arbetslösheten (LO 2005)). fanns i snitt 44000 jobb att söka. Man kan dela upp dem som sökte dessa jobb i tre grupper. Först de som hade jobb men sökte andra. Dessa är de som är mest attraktiva för arbetsgivarna, och utgjorde 5,2sökande per ledigt arbetstillfälle. I andra ledet de öppet arbetslösa som utgjorde 4,9sökande per ledigt arbetstillfälle. I tredje ledet exempelvis studerande som står utanför arbetsmarknaden men vill ha jobb om fler blir lediga. I snitt fanns alltså 13arbetssökande per ledigt arbetstillfälle . Bakom den kön kommer de som varit sjuka . man att en ökad sökaktivitet gör att alla arbetssökande söker tio jobb kommer varje arbetsgivare att få 130 ansökningar per jobb. Arbetsgivarna kommer att få över 5 miljoner ansökningshandlingar. Det är inget som arbetsgivare med vakanser är intresserade av. Tvärtom riskerar de arbetsgivare som dränks i ansökningar från personer som uppenbart sökt lediga tjänster endast för att uppfylla kraven på sökaktivitet att välja bort Arbetsförmedlingens tjänster, och i stället söka efter personal på andra vägar. Det i sin tur minskar chanserna för arbetssökande, med dåliga informella kontaktnät, utan arbetslivserfarenhet eller invandrade, att få jobb. Kraven på hög sökaktivitet utan seriös matchning är också demoraliserande för de arbetssökande. Personer som söker hundratals jobb utan att ens få komma på en intervju får knappast ökad motivation i sitt arbetssökande. Det är dessutom de som står längst ifrån arbetsmarknaden som missgynnas om sökintensiteten utan genomtänkt matchning ökar i alla grupper. Som LO konstaterar i sin rapport: Det elaka i denna process är att ju bättre de attraktiva arbetssökande är på att söka arbete, desto mer minskar sannolikheten för dem som har liten eller medelstor möjlighet att få arbete. Om chansen för den enskilde att snabbt hitta ett nytt jobb ska öka måste i stället kvaliteten i sökprocessen öka. Sökprocessen måste vara inriktad på att de arbetssökande ska söka rätt jobb, på rätt sätt och i rätt tid. Här kan arbetsförmedlingens personal innebära ett viktigt stöd om de får rätt uppdrag med tillräckliga resurser. Den individuella handlingsplanen är ett viktigt instrument. En sådan plan ska upprättas så snabbt som möjligt efter inskrivningen och innehålla den sökandes förutsättningar, målsättning och vilka insatser som behövs för att de ska kunna nås. Insatser som praktik, utbildning och andra former av stöd ska kunna sättas in tidigt och i tillräcklig omfattning om det snabbt framkommer att det är en förutsättning för att den sökande ska kunna hitta ett jobb. Man ska inte behöva vara långtidsinskriven för att få en insats om det är uppenbart att den behövs. Personer som inte följer handlingsplanen på grund av bristande motivation måste erbjudas adekvat stöd för att orka och kunna aktivera sig. Här finns stora behov av att utveckla bättre metoder och åtgärder. Det kan inte vara ett mål i sig att fler ska stängas av från a-kassan. Tvärtom bör målet vara att färre ska lämna arbetslöshetsförsäkringen för att de blir utförsäkrade och fler därför att de får ett varaktigt arbete med hjälp av de insatser från arbetsförmedlingen de behöver.