mot · GW02Ub5 · 2008-11-13 00:00:00 — Dessutom föreslogs att ytterligare skulle gå till utvecklingsinsatser av nationell betydelse inom psykiatriområdet. Den kliniska forskningen har stor betydelse för utveckling av hälso- och sjukvård. Den bidrar också till utveckling av kommersiell verksamhet inom exempelvis läkemedels- och bioteknikindustrin. har dock den kliniska forskningen fått sämre förutsättningar. tillsammans med Socialdemokraterna och uppmärksammade detta redan i propositionen Forsknings för ett bättre liv (prop. 2004/05:80). För att stärka den framtida kliniska forskningen behövs ett mer långsiktigt synsätt och agerande. Det vore därför önskvärt med en bred politisk uppgörelse i syfte att samla samtliga inblandade aktörer inom såväl offentlig som privat sektor i en överenskommelse om den kliniska forskningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den tilltagande privatiseringsivern inom hälso- och sjukvården riskerar att ytterligare försämra förutsättningarna för den kliniska forskningen. Vårdföretagen är inriktade mot att leverera vård till så låg kostnad som möjligt, och då satsas inga resurser på forskning och utveckling. Marknadsliberaliseringen av vården riskerar också att leda till schablonartade ersättningsmodeller där de verkliga kostnaderna för forskning och utveckling inte är inräknade. Det är särskilt viktigt att försvara den offentliga kontrollen över universitetssjukhusen och de miljöer för avancerad vård, utbildning, forskning och utveckling som dessa utgör. Vi anser därför att det bör lagstiftas om att universitetssjukhus varken ska kunna privatiseras eller läggas ut på entreprenad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Även vad gäller den tekniska forskningen delar vi i stort regeringens uppfattning om vilka områden som är intressanta ur forskningssynpunkt. Vi vill dock påpeka att i en beskrivning av angelägen forskning bör stå att fordons- och transportforskningen behöver breddas till att i större utsträckning omfatta tyngre fordon, som står för den största ökningen av utsläpp. Det bör också tilläggas att e-vetenskap och forskning och utveckling inom IT kan bidra till effektivare resursutnyttjande i samhället. Det finns starka skäl för en ökad samordning och fokusering av den svenska klimatforskningen. sker klimatforskningen bl.a. på för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas), samt internationella miljöinstitut. Energiforskningen administreras av . Formas har visat på behovet av att samordna den svenska klimatforskningen. har därför i samband med budgetpropositionen föreslagit att det ska inrättas ett nytt klimatsekretariat för samordning av klimatforskningen och har höjt anslaget till Formas med för detta ändamål. Sekretariatet ska utforma förslag till prioriterade forskningsprogram och samordna befintliga forskningsprogram, skapa mötesplatser för forskare från olika discipliner nationellt och internationellt samt kommunicera kunskap och behov av kunskap till nationella intressenter. Sekretariatet ska även initiera samarbete med andra organisationer samt vara ett forum för dialog mellan skilda intressenter även utanför forskningen såsom myndigheter, näringsliv och internationella kontakter. Sekretariatet kan även arbeta för ett utökat forskningssamarbete inom klimatkonventionen som kan ge ökad kunskaps- och tekniköverförning till utvecklingsländerna. Regeringen föreslår vidare att ytterligare tre områden ska ingå i de strategiska forskningsområdena. Det är säkerhet och krisberedskap, forskning om förutsättningar för tillväxt samt politiskt viktiga geografiska regioner. Inom alla tre områden är det regeringens politiska ställningstaganden snarare än samhälleliga eller vetenskapliga behov av ny kunskap som har styrt dessa satsningar. Vi anser att de medel som regeringen avsätter inom ramen för dessa forskningsområden bör ingå i en bred satsning på humanistisk forskning i stället. 7.5Förstärkning av den humanistiska forskningen I debatten om vad unga människor känner till om , Förintelsen och stalinismens brott har humanioras, och särskilt historieämnets, tillbakagång i skolsystemet tydliggjorts. Det borde vara dags för alla politiska krafter i att inse värdet av en stark och oberoende humanistisk bildningstradition. Humanistisk forskning och undervisning kan bara i mycket begränsad utsträckning motiveras med rent praktiska eller samhällsekonomiska argument: det gäller då främst sådana i och för sig viktiga specialämnen som datalingvistik, användbar i modern datorkommunikation. De flesta humanistiska ämnen måste dock, liksom konsten och litteraturen, motiveras på helt annorlunda vis. Vi behöver dessa ämnen, inte för att bli rikare i materiell mening utan för att leva ett rikare, mer insiktsfullt liv. Vi behöver humaniora för att kunna begripa våra egna och andra människors grundläggande värderingar, tankesystem, kulturella egenart och sätt att relatera till omvärlden. Studiet av humaniora ger oss överblick och sammanhang i tillvaron, fördjupar vår förståelse av etiska och estetiska värden, vidgar våra perspektiv på den egna tillvaron genom att öka vår kunskap både om våra egna rötter och om andra människors kulturförhållanden. Det bidrar till en kritisk granskning av samhället och utvecklar demokratin. En utarmning av humaniora leder på till andlig utarmning för den enskilde och en nedmontering av vår världsbild och den svenska kulturen jämfört med andra kulturer. Sammanhangen blir otydliga, synkretsen snävare, människors intressen och kunskaper alltmer begränsade till det ytliga, dagsaktuella och i dålig mening kommersiella. Därför är det nödvändigt att göra en omprioritering inom utbildning och forskning. Humanistisk forskning och utbildning på alla nivåer måste stärkas. I skolsystemet och vid högskolorna måste historia, litteratur och andra humanistiska ämnen få ett ökat utrymme. Att humaniora har nedprioriterats det framgår tydligt av en rapport från av utbildning och forskning (). Om humanistisk forskning Nutida villkor och framtida förutsättningar (arbetsrapport 2008:81). I rapporten konstateras att resurserna till humanistisk forskning har minskat. Denna forskning är också oerhört beroende av direkta statlig anslag. Det finns få externa finansiärer och bland dessa dominerar och . beviljar dock endast av ansökningarna om forskningsanslag. Det är stor brist på meriteringstjänster för unga nydisputerade forskare. Misstron mot tjänstetillsättningen vid lärosätena och ansökningsförfarandet vid är utbredd bland dessa unga forskare. Regeringens forskningspolitik riskerar att förvärra situationen eftersom den humanistiska forskningen missgynnas av de nya kriterierna för fördelning av forskningsresurser. Högskolans nya uppgift att verka för att forskningen kommer till nytta innebär också att humaniora kommer att få svårt att hävda sig gentemot andra vetenskapsområden där den omedelbara nyttan är mer uppenbar. föreslår därför en satsning på humanistisk forskning och att 2012 ska av totalt ha omfördelats från de av regeringen föreslagna strategiska forskningsområdena: 85miljoner kronor från medicin och livsvetenskaper, från teknisk forskning, från klimatrelaterad forskning och 40miljoner kronor från säkerhet och krisberedskap samt från forskning om förutsättningar för tillväxt och forskning om politiskt viktiga geografiska regioner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen försöker i propositionen reducera genusforskningen till en fråga om jämställdhet, kvinnors hälsa, mäns våld mot kvinnor och diskriminering. Det är givetvis ett politiskt ställningstagande eftersom borgerligheten alltid har förnekat att det finns en strukturell hierarkisk ordning i samhället oavsett om den utgår från klass, etnicitet eller kön. Denna sammanblandning mellan politik och vetenskap är också närvarande i den allmänna samhällsdebatten där den kraftiga kritiken från höger mot jämställdhetspolitik och feminism också innefattar ideologiska attacker mot genusforskningen. anser att genusforskningen bör skiljas från jämställdhetspolitiken även om forskningens resultat naturligtvis kan användas i jämställdhetsarbetet. Vi har därför tidigare motionerat om att inrätta en jämställdhetsmyndighet och att denna myndighet bör överta uppdraget om jämställdhetsintegrering från det nationella Sekretariatet för genusforskning. I en forskningspolitisk proposition bör genusforskningen uppmärksammas utifrån sina egna vetenskapliga förtjänster, som görs med andra vetenskapsgrenar och -områden. Det är ett tvärvetenskapligt och multidisciplinärt forskningsområde som dels har byggt upp och konsoliderat ett eget forskningsfält, dels har förnyat traditionella ämnen inom exempelvis medicin och naturvetenskap. En omfattande och fruktbar teoriutveckling har skett och sker; där inte bara frågor som rör kön inkluderas utan även klass, sexualitet och etnicitet. Regeringen borde också kunna uppskatta genusforskningen för den konkreta nytta som den har haft. Den har bidragit till att utveckla samhällskritiken och därigenom demokratin genom analyser av maktstrukturer i samhället. Genom den integrering av genusforskning som har skett inom många ämnen har nya frågor ställts om hur föreställningar om kön påverkar traditionella kunskapsområden och forskningsfält. Inom medicinen har denna forskning exempelvis inneburit förbättrade diagnoser och behandlingsmetoder. Genusperspektiv på klimatforskningen innebär t.ex. att resurseffektiva insatser kan riktas mot den halva av befolkningen som står för den största delen av dagens överkonsumtion. Mot bakgrund av detta anser att genusforskningen ska stärkas, och av ökade anslag bör ytterligare gå till utlysningar för genusforskning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En strategisk åtgärd för att stärka genusforskningen var beslutet att tillsätta sex stycken s.k. genusprofessurer. Detta har inneburit att genusforskningen har integrerats i nya miljöer och skapat en bredare legitimitet för ämnet. Forskningsmiljöer har byggts upp där genusforskningen ingår som en naturlig del. vill bygga vidare på denna strategi. Av medel bör därför användas för att utlysa ytterligare tolv genusprofessurer med tillhörande resurser för att finansiera doktorand- och forskarassistenttjänster. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I samband med att får i uppdrag att särskilt uppmärksamma behoven av register och databaser i forskningen bör även behoven av att bygga upp en infrastruktur för genusforskning tillgodoses, t.ex. behovet av databaser såsom Kvinnsam vid de kvinnohistoriska samlingarna vid . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Slutligen har också universitet och högskolor ett ansvar för genusforskningen. De ökade fasta forskningsanslagen måste komma genusforskningen till del. Som inom många andra ämnen behövs fler disputerade lärare med bättre möjligheter till forskning inom tjänsten, bl.a. för att stärka forskningsanknytningen inom utbildningen och på så sätt bidra till att sprida forskningsresultat. Svensk arbetslivsforskning har haft en viktig roll i att bidra till att skapa ett arbetsliv som både är effektivt och rationellt som kunskapen om arbetslivets problem är god och problemen därmed kan åtgärdas. Att det finns problem i arbetslivet är dock en kontroversiell fråga. Regeringen har konsekvent verkat för att arbetslivs- och arbetsmiljöforskning ska fokusera på lönsamhetsaspekten för företagare. God arbetsmiljö är lönsam och därför är vissa arbetsmiljöåtgärder motiverade. Arbetslivsforskning och arbetsmiljöåtgärder som inte har denna direkta nytta hamnar i strykklass. Forskning och åtgärder kring t.ex. arbetsplatsdemokrati, diskriminering m.m. ger inte näringslivet några direkta vinster. Det var därför logiskt att de borgerliga partierna lade ned . Denna linje återfinns även i regeringens forskningsproposition. var och är kritisk till nedläggningen av . Resultatet av nedläggningen har blivit en volymmässig neddragning av forskningsområdet, spridning av kunskaperna och bristande återväxt av forskare. Regeringens proposition ändrar inte på detta. Arbetslivet är komplext och mångfasetterat. Den tidigare centrumbildningen kunde samla olika forskningsdiscipliner. Sådan mångvetenskaplig forskning bedrivs förvisso på universitet i varierad utsträckning men inte systematiskt utifrån en helhetssyn. Regeringen uppmärksammar i propositionen en ny centrumbildning i . Detta kan vara värdefullt men är inte tillräckligt för att få en samlad kunskap om arbetslivets utveckling i . Det reparerar inte vad regeringen ödelagt genom nedläggningen av . Syftet med arbetslivsforskningen är att den ska vara relevant för att bidra till en positiv utveckling av arbetslivet. Forskarvärlden behöver impulser från arbetslivet, forskningens resultat behöver sedan återkopplas till praktisk tillämpning bl.a. genom att utrymme finns för undervisning. För att forskningen ska vara relevant och av hög kvalitet krävs tillräcklig volym och att olika forskningsprogram kan finansieras . Internationellt utbyte i olika former är också nödvändigt. Från fackföreningshåll påpekas bl.a. att är medlem i EU och att utvecklingen av arbetslivet måste relateras till ett europeiskt perspektiv. Förändringarna av socialförsäkringarna är också viktiga att studera utifrån ett arbetslivsperspektiv. Arbetslivs- och arbetsmiljöforskningen är också ett viktigt fundament för folkhälsan, och ökad hälsa i arbetslivet är dessutom ett av folkhälsomålen. Arbetslivsforskningen behöver också bra underlag i form av statistik, och insamlingen och bearbetningen av denna behöver stärkas och utvecklas. Enligt bör det finnas en organisatorisk form som gör att arbetsmarknadens parter kan bidra med kunskap om viktiga forskningsområden. LO, TCO och har tillsammans föreslagit en ny struktur för arbetslivsforskningen. Bland annat ska det finnas ett speciellt beredningsorgan med uppgift att överblicka arbetslivsforskningen och med representanter från arbetsmarknadens parter, myndigheter, universitet och högskolor m.m. De menar också att det behövs en stabil institutionell struktur för forskning och fördelning av forskningsanslag samt att resurserna till arbetslivsforskning måste öka kraftigt. Vi delar den uppfattning som fackföreningarna har, och regeringen bör därför återkomma med förslag som innebär en framtida stabil struktur både organisatoriskt och finansiellt för arbetslivsforskningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I budgetmotion för utgiftsområde 14 anslås till arbetslivsforskning för att upprätthålla den på kort sikt tills en permanent lösning finns. Pengarna fördelas 2009 med till FAS och till för att kunna beställa nödvändig forskning. 9.1Professur i juridik och rättsvetenskap i socialt arbete eller socialrätt Det blir allt vanligare att juridiska ärenden i första ledet utreds och beslutas av icke-jurister. Allra mest märkbart är detta i välfärdssystemens rättsliga strukturer. Beslut fattas av socionomer inom kommunernas socialtjänst, av handläggare på , på , av lärare på skolor eller av Arbetsförmedlingens tjänstemän, för att bara nämna några exempel. En annan utvecklingstendens är att allt fler privata aktörer är inblandade i såväl faktisk vård, utbildning och omsorg som utredningar och underlag för direkt myndighetsutövning. För de enskilda människorna, likaväl som för de professionella handläggarna, är det av avgörande betydelse att lagar och rättsregler hanteras på ett riktigt och ändamålsenligt sätt. Rätten som politiskt och samhälleligt styrmedel ställer i vårt komplexa välfärdssamhälle omfattande krav på juridiskt kunnande även hos icke-jurister; en handläggande tjänsteman inom t.ex. kommer att handlägga frågor om barnarätt, avtalsrätt, social- och förvaltningsrätt, försäkringsrätt, processrätt och straffrätt. Dessutom bör hon eller han ha kunskap om internationella konventioner och EG-rätten för att kunna fatta korrekta och genomtänkta beslut. Juridiken i socialpolitiken är följaktligen central för den faktiska handläggningen på myndigheter och hos andra aktörer. Det behövs emellertid mer kunskap och mer forskning också på detta område är vetenskaplig stringens och metodiskt framtagen kunskap av avgörande betydelse för utvecklingen. Det saknas dock ett samlat grepp över den rättsliga utvecklingen inom välfärdssektorn, och mycket av befintlig forskning sker på de juridiska fakulteterna. Det är bra, men det innebär svårigheter att få ut forskning till icke-juridiska professioner, t.ex. socionomer. Dessutom finns det en risk för att det professionsspecifika kunnandet inom socialt arbete inte i tillräcklig grad lyfts in i den rättsvetenskapliga kunskapsutvecklingen. vid är i någon mån ett undantag; där bedrivs rättsvetenskaplig forskning av jurister och socionomer med inriktning mot just socionomutbildningen. Institutionens rättsvetenskapliga lektorer och forskare representerar ett brett kunskapsområde inom såväl socialt arbete och socialpolitisk praktik som juridik och rättsvetenskap. För att skapa bättre kontinuitet och en fastare struktur inom forskning och forskarutbildning inom detta kunskapsområde skulle det behövas en professur i juridik och rättsvetenskap inom socialt arbete eller socialrätt vid vid och finansieringen borde ske med medel från FAS. behöver också den juridiska kompetensen stärkas generellt inom utbildning och forskning inom detta område. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ända sedan den högskolereform som 1977 innebar att bl.a. lärarutbildningarna fördes in i högskoleorganisationen har den vetenskapliga grunden och frågor om forskningsanknytningen varit högaktuella frågor. I propositionen om en ny lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) hävdas med emfas att lärarutbildningen ska ha en vetenskaplig grund. I utvärderingar av lärarutbildningarna konstateras att det råder stora brister vad gäller forskningsanknytningen. I den utvärdering som gjordes 2004 (rapportserie 2005:17 R) finner bedömarguppen t.ex. att studenternas forskningsmässiga förankring och intresse genomgående är svagt (s. 134), forskningsanknytningen får en instrumentell utformning (s. 134), utbildningen klarar inte av att synliggöra den funktion som forskning och vetenskaplighet kan ha för att utveckla lärarprofessionalitet (s. 135), studenterna i alltför liten utsträckning får träning i att ta till sig andras forskningsresultat (s. 138), den litteratur som används aktivt och att (i undervisningen) i flera fall tycks ligga på en ganska elementär nivå (s. 139). I den uppföljande utvärdering som genomförde 2007 (rapportserie 2008:8 R) konstateras att förbättringar har gjorts, men att det fortfarande finns brister i forskningsanknytningen. Det tydligaste måttet är att andelen disputerade lärare fortfarande svarar för en relativt liten andel av undervisningen, särskilt inom det allmänna utbildningsområdet, trots att andelen har ökat vid de flesta lärosäten. Universiteten och högskolorna har ansvar för att den vetenskapliga grunden kommer till stånd. De ålades också i propositionen om en ny lärarutbildning att bidra med omfattande medel från befintliga anslag för forskning och forskarutbildning för att klara detta åtagande. Det är inte klargjort om eller i vilken omfattning sådan omfördelning av medel har skett. Problemet uppmärksammas också i Utredningen om utbildningsvetenskaplig forskning (SOU 2005:31). Där handlar det om krav på motfinansiering då utbildningsvetenskapliga kommitté (UVK) tilldelar medel till projekt förlagda till lärosätet. Utredaren konstaterar att medfinansieringen inte fungerat, och slutsatsen blir förvånansvärt nog att medfinansieringskravet därför bör slopas. Vår slutsats är den motsatta. Så länge UVK fortsätter sin verksamhet ska kravet på medfinansiering tillämpas strikt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det behöver vidare utredas hur forskning och forskarutbildning i anslutning till lärarutbildning ska utformas och bedrivas samt vilken form av stöd lärosätena behöver för att kunna fullgöra uppdraget. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi menar att det är omöjligt att skapa förutsättningar för utbildningens vetenskapliga bas om lärarutbildningarna inte, på samma sätt som andra institutioner inom högskola och universitet, i hög grad har forskarutbildade lärare som också har tid för forskning i tjänsten. Därför bör universitet och högskolor se över den interna fördelningen av de fasta forskningsanslagen, och lärarutbildningarnas behov bör prioriteras i samband med fördelningen av det tillskott som väntar. Förutom att det skulle ske en omfördelning av lärosätenas medel för forskning och forskarutbildning till lärarutbildningsområdet skapades inom , , en särskild kommitté för utbildningsvetenskap med uppgift att främja utvecklingen av utbildningsvetenskaplig forskning och forskarutbildning i nära anslutning till lärarutbildningen och med direkt relevans för lärarnas yrkesutövning. Idén var också att denna forskning skulle bedrivas i nätverk som bestod av minst ett universitet och en högskola. Detta krav har enligt utredningen (SOU 2005:31) ej efterlevts. Vår slutsats är att detta krav framgent ska tillämpas strikt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lärosätena tycks inte ha accepterat och därför inte fullföljt kraven på omdisponering av medel till det utbildningsvetenskapliga områdets fördel. Ännu mer förvånande är att den kommitté som tillsattes för att bidra till skapandet av lärarutbildningarnas forskningsbas inte tycks ha accepterat sitt uppdrag eller fullföljt det. Enligt SFS 2000:1 199 16 § ska den forskning och forskarutbildning som UVK ska ge stöd till bedrivas i anslutning till lärarutbildning och [som] svara[r] mot behov inom lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamheten. Från olika håll har framförts kritik mot att UVK inte har fullföljt detta uppdrag. När nu UVK utretts (SOU 2005:31) förväntade vi oss att få denna kritik belyst. Men betänkandet ger oss ingen sådan information, troligtvis eftersom UVK inte ställt frågan vid utlysning av forskningsmedel och därför inte heller kan redovisa om projekt som tilldelats medel bedrivs vid lärarutbildning och svarar mot behov inom lärarutbildning och den pedagogiska yrkesverksamheten. Vi anser att det är ett grundläggande krav att lärarutbildningen ska vara forskningsanknuten och stå på vetenskaplig grund. Efter att ha tagit del av de utvärderingar som gjorts av lärarutbildning och UVK drar vi slutsatsen att varken lärosäten eller UVK i tillräcklig grad gjort sin del i detta. Konsekvensen blir att uppdraget till lärosätena måste förtydligas. UVK måste på ett striktare sätt efterfölja de riktlinjer den har som ämnesråden inom VR måste ta ansvar för forskning inom sina områden även om ansökningarna har anknytning till utbildningsvetenskap. Detsamma gäller andra forskningsfinansiärer som de andra forskningsråden FAS och Formas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Dagens organisation är problematisk då VR:s ansvar är grundforskning. Visserligen är en uppdelning i grundforskning och tillämpad forskning i sig inte funktionell; ändå ser vi problem med utbildningsvetenskapens placering inom VR. Möjliga alternativ som diskuteras och som bör undersökas är vad det skulle innebära om utbildningsvetenskap blev ett eget vetenskapsområde, om ett nytt forskningsorgan vid sidan av FAS och Formas för utbildningsvetenskap inrättades eller om utbildningsvetenskap borde ingå i något av de redan befintliga forskningsråden på annat sätt . Det senare föreslås också i betänkandet Forskningsfinansiering kvalitet och relevans (SOU 2008:30), som har utvärderat den myndighetsorganisation för forskningsfinansiering som inrättades 2001. Utredaren menar att den forskning som finansieras av UVK bör ingå i FAS verksamhet där den kan få en naturlig plats bland mer närliggande samhällsvetenskaper och att det då inte längre behövs någon särskild kommitté för den utbildningsvetenskapliga forskningen.