mot · GV02Ju14 · 2008-01-18 00:00:00 — med anledning av skr. 2007/08:42 redogörelse för tillämpningen av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen i sitt internationella arbete bör verka för att personerna på FN:s och EU:s terrorlista får insyn i anklagelserna mot sig samt tillgång till domstolsprövning och andra adekvata rättsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att vidta åtgärder för att säkerställa att och, om det skulle hända, andra svenskar som sätts upp på listan får en rättssäker prövning och adekvata rättsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att svenska medborgare som sätts upp eller som varit uppsatta på listan får tillgång till de rättsmedel som ger dem möjlighet att föra talan om kompensation för den skada de lidit. de grönas syn på tvångsmedel och terrorbekämpning Det är av största vikt att samhället kan skydda sig mot grupper och personer som vill uppnå politiska mål med hjälp av våld mot civila. De åtgärder som vidtas får dock kränka varken rättsstatens principer eller de mänskliga rättigheterna. Om staten väljer att bemöta terrorhot genom att urlaka medborgarnas rättssäkerhet riskerar det att öka alienationen från och misstänksamheten mot samhället. I stället för att motverka risken för politiskt våld kan sådana åtgärder få motsatt verkan. Under hundratals år har vi i de demokratiska länderna utvecklat rättsprinciper och strikta regler för statens ingrepp i medborgarnas frihet. Det är ytterst vår förmåga att värna dessa principer och att upprätthålla dem även när vår säkerhet hotas som skiljer oss från totalitära regimer. Det är en grannlaga uppgift för lagstiftaren att balansera mellan det fullt legitima behovet att förebygga och bestraffa storskaligt politiskt våld och att värna rättsstatens principer. Företrädare för inhemsk och utländsk polis- och underrättelsetjänst kommer av naturliga skäl att ständigt pocka på för att kunna använda starkare och mer omfattande metoder. Genomförda, hotande och avvärjda attentat anförs effektivt som exempel på vad som hotar om inte deras önskemål tillmötesgås. Och med visst fog trots allt är rätten till liv och säkerhet den viktigaste mänskliga rättigheten. är rättsstatens principer och de mänskliga rättigheterna abstrakta, svårgreppbara och under ständig diskussion. Mardrömmen för varje beslutsfattande politiker är att ha underlåtit att fatta ett beslut som med facit i hand skulle kunna ha avvärjt ett attentat. I en sådan situation är det av yttersta vikt att vi som lagstiftare står stabila i vilka principer som aldrig får överträdas. När de brottsbekämpande myndigheterna begär tillgång till ytterligare tvångsmedel måste vi kräva att de kan visa dels att dessa verkligen behövs, dels att de kommer att vara tillräckligt effektiva för att motivera den inskränkning i människors frihet och integritet som de innebär. I så stor utsträckning som möjligt måste kontrollfunktioner byggas in för att övervaka tillämpningen av tvångsmedlen. De som obefogat utsatts för tvångsmedlen ska ha rätt till kompensation. FN:s och EU:s terrorlistor I skrivelse 2007/08:42 nämner regeringen, som en del av arbete mot terrorism, vår tillämpning av rådets förordning (EG) nr 881/2002 av den 27maj 2002. Förordningen, som är bindande rätt i , implementerar FN:s säkerhetsråds resolution (1999) och efterföljande resolutioner och innebär att de personer och grupper som är uppsatta på den lista som säkerhetsrådet, eller dess sanktionskommitté mot talibanerna, och , upprättat omfattas av ett antal sanktioner. Sanktionerna innefattar bland annat reseförbud och frysning av deras tillgångar. Efter sattes bankrörelsen och tre svenskar, , upp på listan, vilket fick omfattande konsekvenser för dem och för de personer som använt banken för att skicka pengar hem till familjer och anhöriga i . Utan möjlighet att få sanktionerna prövade av domstol eller insyn i anklagelserna mot dem stod männen utan möjlighet till försörjning. Den siste av de tre, , avfördes först från listan efter förhandlingar mellan och . Även om dessa tre svenskar har strukits så finns listan kvar och omfattar 361 personer som sitter i samma rättsliga sits, bland andra den svenske medborgaren som sattes upp på listan . En procedur för strykning från listan infördes , men denna svarar inte på långa vägar mot de rättssäkerhetskrav som måste kunna ställas för att åtgärderna ska vara acceptabla i rättsstater. Personerna på listan måste själva anföra bevis för att de inte är skyldiga. De har ingen rätt att ta del av informationen som föranlett att de tagits upp på listan. För att kommittén ska pröva deras talan krävs att deras hemland eller något av länderna i kommittén tar upp deras fall och rekommenderar att de avförs från listan, alternativt godkänner att de kan vända sig direkt till kommittén. Alla länder i kommittén, vilka är desamma som i säkerhetsrådet, har vetorätt mot förändringar av listan. EG:s förstainstansrätt har i fallen och prövat om sanktionerna strider mot EG-rätten och grundläggande mänskliga rättigheter, men inte ansett sig ha rätt att åsidosätta säkerhetsrådets beslut trots att det i princip strider mot . Nationella domstolar anser sig bundna av EG-rätten. Ingen domstol anser sig alltså kompetent att pröva sanktionerna mot personerna på listan i sak. Vilka rättssäkerhetskrav kan ställas? särskilda rapportör avlämnade en rapport om FN:s och EU:s terrorlistor (blacklists). skriver att EU:s och FN:s procedurer för hantering av listorna kränker de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter och lagbunden rättstillämpning. de gröna stämmer in i Martys kritik. engagemang får inte avstanna för att tre av fyra medborgare avförts från listan. Det är av yttersta vikt att regeringen i sitt arbete i arbetar för att säkerställa att de personer som är uppsatta på listan får tillgång till effektiva rättsmedel. lägger fast följande principer som så grundläggande att de bör gälla vid all rättstillämpning i en rättsstat, även vid hantering av terrorlistan. delar denna uppfattning. Att bli underrättad om anklagelserna mot sig och grunderna för dessa. Att ha rätt att bli hörd och att försvara sig mot anklagelserna. Att ha rätt att få beslut som inverkar på ens rättigheter granskade av ett opartiskt och fristående organ. Att ha rätt till kompensation för att felaktigt ha drabbats av sanktioner. Varje medlemsstats ovillkorliga bundenhet av FN:s säkerhetsråds beslut under kapitel VII i var, vid dess tillkomst, inte tänkt att användas för att införa sanktioner mot enskilda personer. Blotta tanken på att skulle användas för att kränka de mänskliga rättigheterna skulle ha varit verklighetsfrämmande för konstruktörer. Bundenheten vid de mänskliga rättigheterna är trots allt fastställd i flera av stadgans artiklar. Vi kan se att de tre svenskarna inte har kompenserats för den skada de lidit genom att ha varit uppsatta på terrorlistorna utan möjlighet att få sanktionerna prövade i ett domstolsliknande förfarande. Vi kan också konstatera att regeringen inte protesterade mot att ytterligare en svensk sattes upp på listan , trots vetskapen om de rättssäkerhetsbrister som listningen medför. Att den nationella rätten utan prövning underordnar sig säkerhetsrådets beslut, även när det uppenbarligen kränker såväl nationella rättighetsstadganden som kraven i artikel 6 på rätt till domstolsprövning, är inte självklart. krävde bevis från FN och för att upprätthålla sanktionerna mot deras medborgare . I brist på sådana hävde de sanktionerna och utgav skadestånd till . I har professor , en av de ledande folkrättsliga experterna, menat att medlemsstaterna inte bara kan utan måste åsidosätta säkerhetsrådets beslut om det betyder att det kränker mänskliga rättigheter. Regeringen bör tillse att Moumou och, om det skulle hända, andra svenskar som sätts upp på listan tillförsäkras en rättssäker prövning. Regeringen bör också säkerställa att , Abdirisak och som varit uppsatta på listan får kompensation för den skada de lidit. Utöver översiktliga redogörelser i listade svenskarnas bakgrund har ingen insyn i de anklagelser som riktas mot personerna på FN:s och EU:s terrorlista. Inte heller ser vi sanktionerna som sådana som orimliga att tillämpa mot enskilda ledande terrorister. Det är möjligt att det är både riktigt och lämpligt att rikta sådana sanktioner mot många på listan. Men att göra det utan att grundläggande rättsprinciper upprätthålls är inte bara ovärdigt våra rättsstater och FN-systemet. Det är också direkt kontraproduktivt för samhällets säkerhet.