mot · GW02N435 · 2008-10-03 00:00:00 — Trots av arbete för att kvinnor och män ska ha lika mycket i lön för likvärdigt arbete är löneskillnaderna fortfarande stora. Vi vill därför initiera en bred utbildning av fackliga företrädare och arbetsgivare runt om på landets arbetsplatser i frågor kring könsdiskriminering och vikten av en jämställd arbetsplats och avsätter för detta 2009. Därutöver vill vi avsätta ytterligare till den nya Ombudsmannen mot diskriminering för att myndigheten ska kunna intensifiera granskningen av jämställdhetsplaner och lönekartläggningar. Allas förmåga till arbete ska tas till vara Regeringen hade fantastiska förutsättningar när den tillträdde . Sysselsättningen steg stadigt och arbetslösheten sjönk. Ekonomin växte snabbt under hög produktivitetstillväxt. Inflationen och räntorna var låga. Men regeringen tog inte chansen och såg till att de som stod längst från arbetsmarknaden fick jobb. Regeringen prioriterade istället att sänka skatten mest för dem som redan hade mest. Investeringar i utbildning, utveckling och framtidstro sköts åt sidan. Utmärkande för den högkonjunktur vi nu lämnar är intensiteten i jobbskapandet. Aldrig någonsin har så många lediga platser annonserats ut vid landets arbetsförmedlingar. Under den förra högkonjunkturen åren 1998 annonserades 1,7 miljoner lediga platser ut vid Arbetsförmedlingen. den högkonjunktur vi nu lämnar har hela 2,4 miljoner lediga platser anmälts. Regeringen tog inte vara på den möjlighet som de många lediga platserna erbjöd. Många av de lediga platserna har inte kunnat fyllas med lämpliga arbetssökande. rapporterade att medlemsföretagen genomfört 90000 misslyckade rekryteringsförsök . Den allt svagare utvecklingen på arbetsmarknaden syns nu på flera sätt. Antalet varsel har fördubblats . varslades 9000 personer om uppsägning. Antalet anmälda lediga platser har minskat på bara ett år.23 Regeringen har konsekvent dragit ned på arbetsmarknadspolitikens aktiva insatser. fanns 3 864 platser i arbetsmarknadsutbildning i en minskning med sedan regeringen tillträdde. På samma sätt har antalet platser i arbetspraktik minskat dramatiskt. fanns 13000 platser och endast 381. Det motsvarar en neddragning . Regeringen har istället valt att placera allt fler arbetslösa i passiva åtgärder. Jobb- och utvecklingsgarantin, som infördes , har expanderat kraftigt. är mer än 40 000 människor placerade i denna åtgärd och antalet ökar med ungefär 1 000 personer i månaden.24 infördes jobbgarantin för ungdomar som omfattar över 10000 långtidsarbetslösa ungdomar. Av 2008:1 framgår att kartläggning och jobbsökaraktiviteter svarar för av tiden i garantin. Arbetspraktik, arbetsträning, utbildning och förberedande insatser spelar en ringa roll. Varken jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för ungdomar har utvärderats systematiskt av Arbetsförmedlingen eller annan myndighet. Effekterna av de nya volymåtgärderna är således oklar. /infördes de så kallade nystartsjobben. I en utvärdering gjord av Arbetsförmedlingen konstateras att nystartsjobben inte når den som står långt från arbetslivet. Utvecklingen av antalet nystartsjobb har varit svag . januarinovember 2007 hade 4675 personer avslutat sitt nystartsjobb. De flesta som lämnat nystartsjobbet har blivit arbetslösa. Färre än var tionde som lämnar ett nystartsjobb får fortsatt anställning hos samma arbetsgivare. Av samtliga som lämnat nystartsjobb är det som har fortsatt anställning hos samma arbetsgivare.25 Inte heller instegsjobben för invandrare är någon succé. Volymerna ligger på en mycket låg nivå. hade endast 760 personer ett instegsjobb. Dessutom är könsfördelningen mycket skev då män står för av de beviljade instegsjobben.26 har regeringens politik varit verkningslös när det gäller att få tillbaka dem som står längst från arbetsmarknaden i arbete. En starkare arbetslinje för sjukskrivna Det blir alltmer uppenbart att vi behöver utforma arbetslivet så att människors förmåga att arbeta verkligen tas tillvara så att fler orkar jobba ett helt arbetsliv. Arbetslivet måste i ökad utsträckning anpassas så att både äldre och yngre, kvinnor och män och människor med nedsatt arbetsförmåga kan delta. Arbetslivet måste bli mycket bättre på att tillvarata förmågan och viljan att arbeta även hos den som varit sjukskriven eller som har mött svårigheter att överhuvudtaget komma in på arbetsmarknaden. Detta är nödvändigt från ett mänskligt och socialt perspektiv, men det är också en förutsättning om vi ska klara av att finansiera välfärden framöver. Arbetslinjen i försäkringen värnas först när vi ger sjukskrivna reella möjligheter att återgå i arbete. Så länge den enskilde själv ska bära hela ansvaret för sin rehabilitering kommer ingen framgång att nås. Krångliga regler för sjukpenning och sjukersättning skapar varken fler arbetstillfällen eller fler möjligheter till arbetsträning. En stabil och trygg sjukförsäkring är en viktig del av välfärdens infrastruktur. Människor måste kunna lita på att det finns ett skyddsnät när olycka eller sjukdom slår till. Den pessimism och oro många människor känner för den ekonomiska utvecklingen förklaras sannolikt med att många tvivlar på att de kommer att få det stöd de behöver den dag de behöver det. Regeringens nedmontering av försäkringarna påverkar hela det ekonomiska klimatet. Vi vill ha en sjukförsäkring som ger inkomsttrygghet till breda grupper. Därför vill vi stegvis höja taket i sjukförsäkringen så att det når tio basbelopp 2011. Den som drabbats av långvarig sjukdom eller skada är särskilt utsatt med regeringens politik. sänks sjukersättningen från . Det är inte rimligt. Vi vill att sjukpenningen ska ligga kvar på hela sjukperioden utan någon bortre gräns i sjukperioden. vill vi göra de investeringar som behövs för att se till att människor kan ta sig tillbaka till arbete . Den socialdemokratiska regeringen inledde under förra mandatperioden ett brett och långsiktigt reformarbete i syfte att vända en negativ utveckling och få tillbaka fler i arbete. Fokus låg på insatser för ökad hälsa i arbetslivet aktiva insatser, såväl förebyggande som rehabiliterande, samt förbättringar av sjukskrivningsprocessen. tillbaka har vi sett hur sjukfrånvaron minskar och även det så kallade ohälsotalet, det vill säga antalet utbetalade nettodagar med sjukpenning, rehabiliteringspenning samt sjuk- eller aktivitetsersättning (f.d. sjukpension) per person . Det är givetvis positivt att sjukfrånvaron totalt sett minskar, men alltför många människor befinner sig fortfarande i långvarig sjukskrivning eller i sjuk- och aktivitetsersättning. Det totala antalet personer med sjukskrivningstid uppgick till drygt 60000 personer och det totala antalet med sjuk- och aktivitetsersättning till drygt 540000 personer. Av dessa får drygt 22000 aktivitetsersättning, det vill säga är under 30år. Detta är en grupp som fortsatt att öka. Särskilt allvarligt är att en betydande del utgörs av unga som varit etablerade på arbetsmarknaden men som mött sådana svårigheter där att de blivit långvarigt sjukskrivna och sedan fått sjuk- och aktivitetsersättning. Antalet personer med sjukersättning minskar visserligen . Detta beror på såväl minskat inflöde som ökat utflöde. Det senare är delvis en följd av ett ökande antal ålderspensionärer. har dock närmare 520000 personer sjukersättning. På område efter område ser vi att den politik som regeringen bedriver är otillräcklig och inte når de grupper som befinner sig längst från arbetsmarknaden. Detta är knappast förvånande, eftersom behovet av individuellt, behovsanpassat och arbetsplatsrelaterat stöd inte ingår i den problembild som styr regeringens politik. Det är bara att konstatera att för många i ovanstående grupper utgör de goda åren förlorade år och de står ännu längre från arbetsmarknaden när vi nu går in i lågkonjunkturen. Regeringen ser inte att människor i allmänhet har starka drivkrafter för att komma tillbaka till arbete men att de saknar de verktyg som krävs för att detta ska vara möjligt. Därför är regeringen inte beredd att investera i människor för att stärka deras ställning på arbetsmarknaden. Regeringens tydligaste insatser på området utgörs istället av sänkta ersättningsnivåer, sänkt tak i sjukförsäkringen samt den så kallade rehabiliteringskedjan som infördes . Någon rehabilitering i egentlig mening är det dock inte frågan om utan om utsortering och ifrågasättande av rätten till ersättning. Enligt regeringen själv innebär rehabiliteringskedjan främst att bedömningsgrunden för rätten till ersättning ändras efter . ska det prövas om den som är sjukskriven kan klara av andra arbetsuppgifter hos den egna arbetsgivaren. ska arbetsförmågan prövas mot hela arbetsmarknaden och den sjukskrivne riskerar då i realiteten sin anställningstrygghet. Mot arbetsgivaren däremot riktas inga starka krav under denna så kallade kedja. Vidare ska sjukpenning endast kunna betalas ut . kan alltså ifrågasätta ersättningen när andra arbetsuppgifter ska prövas och för den som är sjukskriven men inte återgått till sin tidigare arbetsgivare. Möjlighet till förlängning finns visserligen vid fortsatt nedsatt arbetsförmåga med ytterligare . Men ersättningen sänks då till och det krävs särskild ansökan från den sjukskrivne. Därutöver innebär de nya reglerna för sjukersättning bland annat att möjligheten till tidsbegränsad sjukersättning upphör. Det rör sig om närmare 90000 personer som har tidsbegränsad sjukersättning, men vars rätt till ersättning nu successivt kommer att omprövas. Endast personer med så kallad stadigvarande nedsatt arbetsförmåga kommer fortsättningsvis, det vill säga, efter pågående ersättningsperiod, att kunna beviljas fortsatt sjukersättning. Med detta avses nedsatt arbetsförmåga för all överskådlig framtid. Regeringens åtgärder syftar bara till begränsning av rätten till ersättning inte att man satsar för att underlätta för människor att kunna återgå i arbete. En sådan utförsäkring av sjuka människor till öppen arbetslöshet utan några utsikter att få en anställning innebär inte någon förstärkning av arbetslinjen i sjukförsäkringen även om sjukfrånvarostatistiken förbättras och anslagsbelastningen hos sjunker. Av budgetpropositionen framgår nu också att regeringen har sänkt anslaget till utgiftsområde 10 med 2009 och med 9,5 respektive 2010 respektive 2011 jämfört med i vårpropositionen, bland annat med hänvisning till prognoserna från rörande utförsäkringar kommande år (se nedan). Men det innebär endast att försörjningskostnaderna måste tas från budget, alternativt möjligen från arbetslöshetsförsäkringen och att samhället sviker alla de människor som behövt aktivt stöd för att inte förlora sina möjligheter till arbete och egen försörjning. Det är därför den så kallade rehabiliteringskedjan i själva verket är en ren utsorteringskedja. Vi avvisar regeringens ensidigt inriktade åtgärder mot individen. För att få till stånd en rehabiliteringskedja värd namnet krävs aktiva insatser. Några sådana satsningar tycks dock regeringen inte vara beredd att göra. Visserligen hänvisar regeringen nu till ingångna överenskommelser som staten träffat med Kommuner och Landsting (SKL) om företagshälsovård respektive rehabiliteringsgaranti. Avsikten är att garantin successivt ska börja träda i kraft och för detta har avsatts 2008. Detta resurstillskott innebär emellertid bara att regeringen återställer en mindre del av den tidigare neddragningen på av rehabiliteringsanslag. Överenskommelsen om företagshälsovård syftar till upphandling av företagshälsovård med sjukvård. Det är mycket oklart vilken effekt detta kommer att kunna få. Ett statligt stöd på har införts för att underlätta detta. Det är emellertid helt frivilligt för arbetsgivare att välja om han eller hon vill upphandla företagshälsovård med sjukvård eller inte. Det är även frivilligt för varje landsting om det vill ansluta sig till modellen, som innebär att företagshälsovården ges möjlighet att också bedriva sjukvård. Det är uppenbart att regeringen förlitar sig på frivillighet och en redan överbelastad sjukvård när det gäller den enskildes möjligheter att från arbetsgivare och andra få aktiva insatser och stöd för att kunna komma tillbaka i arbete. Däremot är det krav och skyldigheter som gäller för att den enskilde ska få behålla sjukpenning eller få sjukersättning. Krav på individen som inte upp av aktiva insatser och krav också på andra inblandade aktörer medför inte någon starkare arbetslinje. Risken är istället att människor passiviseras och hamnar ännu längre från arbetsmarknaden. Till detta kommer så regeringens osvikliga brist på tajmning. som arbetsmarknaden försvagas, varslen ökar, antalet nyanmälda platser minskar och kommuner och landsting aviserar sämre ekonomi så väljer regeringen att införa de nya ersättningsreglerna. Om inte arbetsgivaren kan erbjuda lämpligt arbete inom sin verksamhet ska den sjukskrivne få stöd av arbetsförmedlingen för att hitta annat arbete. Försörjningen ska då ske via arbetslöshetsförsäkringen, förutsatt att personen i fråga har rätt till sådan ersättning. Inte minst i det konjunkturläge som råder riskerar de nya reglerna bara att göra tusentals personer beroende av socialbidrag för sin försörjning. uppskattar att närmare 20000 individer kommer att utförsäkras till följd av en övergångsregel om ytterligare maximalt för dem som var sjukskrivna och då varit det . Till följd av de nya ersättningsreglerna kommer ytterligare personer att utförsäkras successivt , allteftersom deras rätt till ersättning upphör. bedömer sammantaget att närmare 35000 färre individer med sjukfall längre än kommer att få sjukpenning i jämförelse med samma tidpunkt 2008 innan regeländringen. Detta beror inte på ett minskande inflöde i sjukförsäkringen. Antalet kortare sjukfall, det vill säga , bedöms ligga kvar på samma nivå som 2008. Effekten måste kopplas till faktorer som påverkar utflödet, däribland de nya reglerna för ersättning.27 Det är lätt att inse att situationen för den sjukskrivne som ska prövas mot hela arbetsmarknaden försämras ytterligare på en allt kärvare arbetsmarknad. Det är ofta svårt att få ett nytt jobb för den som är sjukskriven redan i det bästa av konjunkturlägen. Det är knappast dessa personer som arbetsgivare brukar stå i kö för att få anställa, och de kommer knappast att bli mer intresserade när arbetstillfällena nu blir färre. För den stora grupp som utförsäkras tillkommer dessutom det problemet att det här rör sig om personer med sannolikt sjukskrivning bakom sig. Regeringen har gjort ett stort nummer av att de genomförda förändringarna inte påverkar grunden för uppsägning. Arbetsgivarnas rehabiliteringsansvar ligger kvar, hävdas det. Men även arbetsgivarnas intresse av att få tillbaka personer som är sjukskrivna kan komma att påverkas om arbetsplatsen står i begrepp att dra ner på personal. Arbetsdomstolen gjorde i sitt remissvar på den promemoria som föregick propositionen den bedömningen att de nu genomförda förändringarna i vissa fall kan leda till att det uppstår en situation där en arbetstagare visserligen inte kan sägas upp, men likväl står utan såväl lön som sjukpenning. Konsekvensen av detta torde enligt domstolen bli att många arbetstagare tvingas att säga upp sina anställningar för att istället kunna få någon annan slags ersättning, trots att det inte blivit klarlagt om det föreligger arbetsförmåga för att kunna utföra något arbete hos arbetsgivaren eller ej28. Hur många av alla som berörs som kommer att kunna återgå till arbete är svårt att bedöma. På en vikande arbetsmarknad och i avsaknad av aktiva insatser riskerar dock många att bli hänvisade till kommunalt försörjningsstöd (socialbidrag) alternativt a-kassa för sin försörjning. Alla parter ska bidra för att stärka arbetslinjen för sjukskrivna Ingen kedja är starkare än dess svagaste länk. Regeringen har preciserat sin samlade strategi för att stärka arbetslinjen i sjukförsäkringen i form av den så kallade rehabiliteringskedjan. Det är då uppenbart att en viktig länk i den kedjan är försvagad och kanske en av de allra viktigaste. Den handlar om arbetsgivarnas ansvar. När det gäller ett förtydligat arbetsgivaransvar i syfte att säkerställa en aktiv medverkan från arbetslivets sida, som faktiskt möjliggör en återgång till arbete i en eller annan form, är det mycket tyst från den borgerliga regeringens sida. Redan under regeringens första halvår fritogs arbetsgivarna ansvaret för rehabiliteringsutredning liksom för medfinansiering av anställdas sjukpenningkostnader. Det är intressant att notera vad regeringens eget finanspolitiska råd skriver när det gäller avsaknaden av balans i drivkrafterna för en minskad sjukfrånvaro. I rapporten , Svensk finanspolitik, står bland annat att läsa följande om sjukfrånvaron (s. 188): De ekonomiska drivkrafterna har i första hand lagts på individen. Enligt forskningen kan det visserligen väntas påverka sjukfrånvaron, men det är svårt att tro att det ska räcka för att kraftigt hålla nere sjukskrivningarna. De övriga aktörerna i sjukskrivningsprocessen arbetsgivarna, de sjukskrivande läkarna, landstingen samt bör också ha drivkrafter att förhindra och förkorta sjukfrånvaron. Troligen är arbetsgivarnas ekonomiska drivkrafter att verkligen ta det ansvar som de ålagts för att hjälpa de sjukskrivna tillbaka till arbetsmarknaden för svaga. Arbetsgivarna bär det huvudsakliga ansvaret för rehabilitering av sina anställda, men det finns inga sanktioner om de inte gör det. Det är ju närmast en självklarhet att det är från en arbetsplats som en individ är sjukskriven. Det behövs förnyat fokus på vad som kan skapa förutsättningar för väl fungerande arbetsplatser där människor kan få stöd som förhindrar att ohälsa överhuvudtaget uppkommer liksom behovsanpassade och effektiva insatser för att snabbt kunna komma tillbaka med sjukskrivning. Vi tror inte att regeringens förslag om en möjlighet till upphandlad företagshälsovård med sjukvård är tillräckligt för att lösa dessa problem eller att det räcker med en successivt införd så kallad rehabiliteringsgaranti för vissa medicinska diagnoser för att få tillbaka alla dem som kommer att beröras av förändringarna. Vi tror att det förutom medicinsk rehabilitering ofta också behövs arbetsplatsrelaterade insatser som möjliggör återgång till en arbetssituation som ger nya förutsättningar för att behålla hälsa och ork också efter en sjukskrivning. Det är bara att konstatera att något sådant inte ingår i regeringens åtgärdsarsenal överhuvudtaget. Vi är däremot övertygade om att det inte går att långsiktigt få fler tillbaka i arbete utan aktiv medverkan från arbetsplatserna. Vi vänder oss mot synen på sjuka människor som personer som efter, i bästa fall, en medicinsk rehabiliteringsinsats snabbt ska återvända till arbetsplatser som inte behöver förändras eller anpassas på minsta sätt. Att människor drabbas av ohälsa beror på att det finns arbetsplatser som inte fungerar särskilt sunt eller effektivt. När i en granskning frågade om det hade gått att anpassa arbetsplatsen istället för att låta en sjukskriven övergå i sjuk- och aktivitetsersättning lämnades i åtta fall av tio frågan obesvarad.29 Okunskapen talar här sitt tydliga språk. Detta är något som vi måste ändra på. Ansvaret för aktiva insatser som möjliggör återgång till arbete måste bli mycket tydligare och fördelas på inblandade aktörer på ett rimligt och ändamålsenligt sätt. Vi behöver också bli mycket bättre på att se alla människors resurser och se alla människor som resurser för samhällsbygget. Vi omfattar en grundinställning som innebär att alla människor behövs och med rätt stöd och uppmuntran är vi övertygade om att många fler vill och kan bidra till samhällets och sin egen utveckling. Vi behöver utveckla bättre fungerande verktyg och modeller som stöder och underbygger människors vilja och drivkraft till arbete och delaktighet. En viktig aspekt här är att många som lever med sjukdom under vissa förutsättningar och med rätt stöd faktiskt kan fortsätta att arbeta, antingen i samma verksamhet som förut eller på någon annan arbetsplats. bedömer i sin kvartalsrapport att även utflödet från sjukersättningen kommer att öka, allteftersom de nya reglerna där får genomslag. prognostiseras en ökning med cirka 10000 personer jämfört med . Hur många av de personer som berörs av detta som kommer att kunna få en plats på en allt sämre arbetsmarknad återstår att se, men det är mycket svårt att se hur detta ska kunna ske utan mer av väl fungerande rehabiliteringsinsatser. En stor andel kommer sannolikt att hänvisas till a-kassa eller kommunalt försörjningsstöd. Det låter sig upprepas att det ofta saknats fungerande drivkrafter och sanktioner som kan säkerställa att de aktörer som är inblandade i ett sjukfall fullföljer sina åtaganden och samverkar på ett effektivt sätt. Samordning mellan myndigheter med olika regelverk är ofta ett problem för individuellt anpassade insatser. Ett annat är att landstingen som svarar för de medicinska verktygen för återgång inte bär kostnaderna för sjukskrivningar. Många människor får vänta alldeles för länge på vård och rehabilitering. Vi tror inte som regeringen att vi löser några problem genom att individualisera de problem som har sitt upphov i arbetsmarknaden och dess struktur. Den moderatstyrda regeringens medicin är och har varit att öka arbetskraftsutbudet genom piska och sänkta ersättningar i såväl sjukförsäkringen som arbetslöshetsförsäkringen. Men det är kontraproduktiv politik, som leder till att fler blir hänvisade till arbetsgivare som är obenägna att anställa personer som varit sjukskrivna eller arbetslösa . har vi sett att en allt större del av gruppen sjukskrivna också är arbetslösa. Studier har dock visat att det inte är bristande motivation som gör att sjukskrivna är arbetslösa och har svårt att komma tillbaks i arbete. Förklaringen ligger heller inte i att de ekonomiska incitamenten skulle vara för svaga för den enskilde. Istället finner man den främsta förklaringen i ett arbetsliv, där viljan inte är stor nog att våga ta risker och anställa personer med av frånvaro från arbetsmarknaden. Därtill menar man att samhället med ansvariga myndigheter inte hunnit anpassa sig till just denna realitet. Ökad partssamverkan och nya omställningsavtal Vi socialdemokrater vill förbättra förutsättningarna för den enskildes möjligheter till rehabilitering och arbetsrelaterade insatser. Det finns goda erfarenheter av omställningsavtal för arbetslösa. Vi menar att denna modell även skulle kunna användas för dem som är sjukskrivna från sitt arbete. Att byta arbetsställe eller jobb kan för många vara en bra väg ut ur sjukskrivning och tillbaka till arbetslivet. Vi vill se över hur en större del av ansvaret för rehabilitering, än vad som föreligger, kan tas av arbetsmarknadens parter för att stärka arbetslinjen och individens rätt till stöd. Vi menar att en fungerande och preventivt inriktad företagshälsovård skulle kunna vara en del av ett nytt omställningsavtal för hela arbetsmarknaden avseende rehabilitering och ökad hälsa i arbetslivet. Vi vill pröva ekonomiska incitament som kan göra det intressant för arbetsmarknadens parter att teckna sådana avtal. Arbetsmarknadens parter bör bjudas in till dialog om hur ett sådant omställningsavtal avseende hela arbetsmarknaden skulle kunna utformas. Ökade insatser för arbetsinriktad rehabilitering Vi behöver också pröva nya lösningar för personer som på grund av långvarig sjukdom, funktionsnedsättning eller psykisk ohälsa står långt från arbetsmarknaden. Regler och ansvar är inte samordnade och inte utformade på ett sätt som stimulerar till aktivitet och eget ansvarstagande. Många människor med behov av samordnade insatser inom ett flertal områden hamnar mellan stolar och det som görs brister ofta i effektivitet och leder till onödig frustration för den enskilde. Flera myndigheter är ofta inblandade, men ingen aktör axlar ett ansvar för helheten.