mot · GW02A395 · 2008-10-07 00:00:00 — Tillämpningen av lagen har fått kritik då den trots sitt syfte inte används i speciellt stor utsträckning. Enligt () har antalet ansökningar om besöksförbud nästan fördubblats , från drygt 5700 till 10000 . har andelen ansökningar som beviljats minskat. beviljades av ansökningarna, vilket är en minskning . BRÅ beviljade besöksförbud och 2005. , , avslogs 342 ansökningar.1 Enligt BRÅ mördas cirka 20 kvinnor av en man som de har eller har haft ett förhållande med. I av dödsfallen är brottsplatsen det gemensamma hemmet. anser trots den passiva tillämpningen av lagen att den är ett viktigt instrument för kvinnor som fruktar för sina liv och även sina barns, och som måste skyddas från våldsamma män. Dessutom ska inte gärningsmannen få bosätta sig i samma område som kvinnan. Hur stort området ska vara får utredas från fall till fall. BRÅ har konstaterat att nästan alla ansökningar från kvinnor har föregåtts av en polisanmälan om brott, vanligen misshandel eller olaga hot. Enligt , enhetschef vid , minskar trakasserierna från män och kvinnorna som fått besöksförbud känner sig gradvis tryggare. vill att instrumentet besöksförbud i större grad beviljas av rättsväsendet genom att förståelsen för våldsutsatta kvinnors och barns situation ökar hos berörda myndigheter. vill även att män som bedöms som en risk i fråga om överträdelse mot besöksförbudet ska förses med elektronisk fotboja. Detta för att i möjligast mån skydda kvinnan från den våldsamma mannen. Kvinnojourerna spelar en central roll i arbetet mot mäns våld mot kvinnor. På frivillig basis utför de ett arbete för att stödja kvinnor genom sin utsatthet. utredningar visar att trots att kommunernas socialtjänster har det yttersta ansvaret för våldsutsatta kvinnor och barn lämnas ärendena ofta över på kvinnojourer. Denna hantering går emot lagens intentioner, och inte nog med detta, det får som konsekvens att många kvinnor inte får någon hjälp över huvud taget, eftersom kvinnojourernas resurser är begränsade. ändrades formen för hur kvinnojourer får ta del av statens utvecklingsmedel för just dem. I stället för att söka direkt hos ska nu kommunen själv söka, och om den vill, i samarbete med den lokala kvinnojouren. Detta har problematiserat för ett flertal kvinnojourer att få del av dessa statliga utvecklingsmedel. I det följande beskrivs situationen för fördelningen av dessa statliga medel, samt åtgärder för att dessa effektivt ska kunna komma kvinnojouren till godo. Enligt kostar mäns våld mot kvinnor samhället . I detta har man då inte räknat med våldets långsiktiga effekter för den enskilda kvinnan och hennes barn. Enligt skulle dessa kostnader vara mycket omfattande och uppgå till per år.2 Regeringen har avsatt hitintills varje budgetår i syfte att förstärka och utveckla kvinnojoursverksamheter i landet. Enligt har av dessa medel och 2008, dvs. , enbart fördelats ut till kommunerna. Av dessa går en ännu mindre del direkt till lokala kvinnojourers verksamhet.3 Den senaste rapporten från , som gäller för utbetalningar av statliga medel till kvinnojourer , visar att av fördelades av länsstyrelserna till kvinnojourer.4 Uppenbarligen finns det medel till kvinnojourernas verksamhet som inte kommer dem till del, närmare bestämt för . Enligt beror detta delvis på det nya ansökningsförfarandet, infört av den borgerliga regeringen, där inte kvinnojourerna själva kan söka medel utan det enbart är kommunerna som kan söka i egenskap av huvudmän, och om de vill kan kvinnojourerna stödja ansökan, men ej som huvudmän. Enligt vissa kvinnojourer som har varit i kontakt med finns en förtvivlan över bristen på intresse bland lokala politiker att prioritera frågan om mäns våld mot kvinnor och barn. Kvinnojourerna vill att deras kunskap om våldet mot kvinnor och barn ska ses som en tillgång för kommunerna. Däremot uttrycker flera kvinnojourer en projekttrötthet då mycket av deras tid går åt till att säkra ekonomiska resurser till befintlig verksamhet. Denna bild bekräftas av Roks utvärdering av statliga medel till organisationens medlemsjourer.5 Kommentarer från kvinnojourerna löd bland annat i denna utvärdering: Vi funderar över varför så mycket pengar försvunnit på vägen, ursprungligen tal om 100 miljoner! Hur mycket har gått till administration? Vi funderar över effektiviteten i att ideella jourer ägnar tid och kraft åt projektansökningar. Denna bild bekräftas i rapporten till kvinnojoursverksamheter 2006 från . I rapporten beskrivs en situation där: kvinnojourer har inte tid och resurser att ta fram projektansökningar, det är den ordinarie verksamheten som slukar resurser, en påtaglig projekttrötthet existerar, där kvinnojourer inte är intresserade av att binda upp resurser till att skriva projektansökningar och driva projekt som går utanför den ordinarie verksamheten, kommunerna har inte prioriterat kvinnojoursverksamheter och därför finns inget stöd till våldsutsatta kvinnor i ett flertal kommuner. En situation som påtalats i Amnestys rapport ej prioriterat frågan om svenska kommuners arbete för att bekämpa mäns våld mot kvinnor . Det är uppenbart att det på rikspolitisk nivå är fördelaktigt för politiker att diskutera mäns våld mot kvinnor. På detta plan är det en politiskt korrekt fråga. Däremot händer det någonting ju närmare våldet man kommer. Miljonerna som anslogs av regeringen och som tilldelats och länsstyrelserna når inte fram till kvinnojourernas verksamheter. Det finns flera orsaker, de största problemen har nämnts här ovanför. kur består i att ytterligare institutionalisera arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Följande förslag syftar till att trygga det viktiga arbetet kvinnojourer genomför för våldsutsatta kvinnor och barn. Det statliga bidraget till lokala kvinnojourer ska ges i förhållande till invånarantal i den kommun där kvinnojouren finns. För det fall kvinnojourens verksamhet täcker ett område som sträcker sig utanför kommunen ska detta beaktas. Formerna för att söka dessa statliga bidrag bör automatiseras så långt som möjligt för att kvinnojourerna ska kunna lägga energi på långsiktigt arbete, t.ex. genom att jourerna tilldelas medel . Ansvaret för fördelning av medel till lokala kvinnojourer bör ligga på , eftersom denna myndighet har en kompetens på området mäns våld mot kvinnor. Lokala kvinnojourer bör själva kunna söka statliga medel för sin verksamhet från . 4.11Skärpning av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen skärptes socialtjänstlagens skrivning från att kommunerna bör ge stöd till våldsutsatta kvinnor till att ska särskilt beakta kvinnors behov. Regeringens förslag, som är lag, är en kompromiss från utredningens förslag, där det tydligt framgår att kommunerna ska stödja våldsutsatta kvinnor. anser att den nya formuleringen i socialtjänstlagen är för vag och att lagen i detta hänseende bör skärpas till ett absolut ansvar för kommunerna i fråga om kvinnor som är utsatta för våld. Kommunerna ska stödja kvinnor utsatta för mäns våld genom bland annat resurser till kvinno- och tjejjourer. I utredningen i luften (SOU 2004:121) konstaterades att det är till synes svårt att skapa en kontinuitet i det samverkande arbetet mellan myndigheter samt i samarbete med kvinnojourerna i fråga om mäns våld mot kvinnor. Ett antal så kallade rättskedjeprojekt har startat, där polis, åklagare, advokater, domstol, kriminalvård och ibland även socialtjänst, hälso- och sjukvård samt kvinnojourer enats om arbetsmetoder för handläggningen av våld mot kvinnor. Denna typ av samverkan är central i arbetet för att stötta kvinnor och barn som är våldsutsatta. ser det som ett oundgängligt arbetssätt för att motverka våldet mot barn och kvinnor. 4.12Våld i samkönade relationer Våld förekommer även i samkönade relationer. finns det en dålig beredskap och kunskap om hur kommunerna bäst kan stödja dessa brottsoffer. För en lesbisk kvinna som har blivit misshandlad i en relation finns det få skyddade boenden eller kvinnojourer som tar emot individen. Om det är en homosexuell man som har blivit misshandlad av sin man finns det inga skyddade boenden. Detta måste förändras genom utökad lagstiftad skyldighet för kommuner att stödja alla brottsoffer, oavsett kön och sexuell läggning. bör även få ett särskilt uppdrag att ge kommunerna råd och anvisningar när det gäller våld i samkönade relationer. vill se en ökad samordning och resurssatsning för de som utsätts för våld i samkönade relationer. 4.13Våld i hederns namn Mäns våld mot kvinnor som sker i hederns namn är ett allvarligt problem som kräver specifika insatser från samhället. arbetar utifrån förståelsen att allt våld mot kvinnor är en fråga om makt, även våld som utövas i hederns namn. För att kunna bedriva ett arbete mot våld i hederns namn krävs det dock att ansatsen sker utifrån ett icke-stigmatiserande perspektiv i fråga om etniska grupper och inte motverkar syftet att förhindra och beivra mäns våld mot kvinnor och barn. I regeringens arbete framgår att våld i hederns namn kan kategoriseras till att tillhöra familjer som är särskilt patriarkala, alltså icke-jämställda och därmed icke-svenska. Denna utgångspunkt riskerar att stigmatisera etniska grupper och skada det helhetsgrepp som jämställdhetsarbetet måste utgå från. Arbetet mot våld som sker i hederns namn måste åtföljas av skärpt kunskap hos myndigheter om maktförhållanden i fråga om etnicitet, kultur och kön. Det krävs särskilda insatser av myndigheter för att kunna ge adekvat stöd till kvinnor med utländsk härkomst som söker stöd för utsatthet för våld. Det krävs även ökat stöd för förebyggande insatser, skyddade boenden, tolkar och informationsinsatser för myndigheter och ansvariga. I detta arbete är det viktigt att personer av utländsk härkomst som har kunskap i ämnet får ledande positioner. Samhället måste se att våld är våld oavsett vilken etikett vi ger det, våldets syfte är alltid att begränsa och förtrycka kvinnan. vill med anledning av det anförda även öka satsningarna på de behov av stöd som kvinnor med utländsk härkomst har i . 4.14Barn som bevittnat våld ska ses som brottsoffer har ett barn som bevittnar våld i hemmet mot en nära anhörig rätt till skadestånd från staten. Dessutom ska behandla dem såsom om de vore utsatta för brott. De har däremot inte rätt till skadestånd av den som utsatt dem för att bevittna våld genom att misshandla deras trygghet. vill att barn ska få ställning som målsägande, få ett eget juridiskt biträde i rättsprocessen samt att de ska få skadestånd av dem som slagit deras anhörig och att barnet ska ha rätt till full insyn och medverkan i processen. Ett slag mot en nära anhörig är även ett slag mot barnet. Egen lön och möjligheter till egen försörjning handlar i grunden om möjlighet till självständighet och frihet. En lägre värdering av kvinnors arbete och yrkesval gör att kvinnor begränsas i löneutveckling och karriärmöjligheter och får lägre pension. Kvinnors lägre lön och långsammare löneutveckling i kombination med huvudansvar för hem och familj är påtagliga faktorer i det icke jämställda samhället. Således är åtgärder för jämställda löner helt avgörande för att åstadkomma ett jämställt samhälle. Lönediskrimineringen är oacceptabel och ansvaret för hem och anhöriga bör delas jämställt. Enligt SCB är kvinnors löner, sett till hela arbetsmarknaden, av männens löner. Hälften av denna löneskillnad kan förklaras av att kvinnor och män har olika utbildning, befattningsgrad, arbetstid och finns inom olika sektorer. Olikheter består exempelvis av att män i högre grad finns i branscher med högre löneläge än kvinnodominerade branscher. Män finns på högre positioner än kvinnor och har därmed högre löner. Men om dessa skillnader räknas bort genom så kallad standardvägning av statistiken återstår fortfarande en löneskillnad mellan kvinnor och män på som inte kan förklaras på annat sätt än att traditionellt kvinnliga arbeten värderas lägre och att lönesättande chefer bär på ojämställda värderingar. Det politiska systemet, och landets kommun- och landstingsfullmäktigen har ett direkt arbetsgivaransvar för de anställda och arbetsvillkoren i den offentliga sektorn. Löneskillnaden i kommunerna är cirka en procent och i och staten handlar det om . kommer att verka för att jämställda löner i offentlig sektor åstadkoms . Att vi känner ett särskilt ansvar för den offentliga sektorn är naturligt då denna sektor är politiskt styrd. För även om de politiska församlingarna inte är direkt avtalsslutande parter måste det ändå finnas ett arbetsgivaransvar för de människor som arbetar och verkar i vår sektor. Det kommer att krävas medel ur statens, kommunernas och landstingens budgetar för att klara uppdraget att säkerställa jämställda löner. tar vårt ansvar och har i budgetmotionen anslagit medel för att påbörja vägen mot jämställda löner. På motsvarande sätt har många av kommun- och landstingsfullmäktigegrupper lagt förslag i många av landets kommuner och landsting. krävs det ett ansvar ute i den offentliga sektorns verksamheter. För lika viktigt som det är att skapa ekonomiska resurser är det att göra upp med attityder som innebär att män värdesätts mer än kvinnor. Varje lönesättande chef måste ta personligt ansvar och vidta konkreta åtgärder för att en gång för alla avskaffa könsrelaterad lönediskriminering. Lönediskrimineringens avskaffande kommer dock aldrig att bli verklighet med ett ensidigt arbetsgivaransvar. Utan fackens aktiva medverkan är det omöjligt att få till stånd jämställda löner. Tyvärr har fackens engagemang för att åstadkomma en verklig förändring varit svag . Med avtalsrörelse har denna trend till viss del brutits. Det är med tillfredställelse vi noterar att LO drivit på hårt för att åstadkomma särskilda satsningar på kvinnolönerna vilket också resulterade i bra avtal inom till exempel handeln, hotell och restaurang och för kommun- och landstingsanställda. För den fackliga rörelsen innebär detta påfrestningar. Gamla mönster och traditioner måste rensas bort för att prioritera kvinnor framför män. Såväl inom offentlig som privat sektor måste arbetsgivare ta sitt ansvar för jämställda löner. Vi anser att staten ska ta ett initiativ till ett handslag med de fackliga organisationerna och arbetsgivarna för att få bort könsrelaterade löneskillnader. föreslår att ger regeringen i uppdrag att verka för att jämställda löner ska uppnås i offentlig sektor under den nuvarande mandatperioden. Ofrivilligt deltidsarbete är en kvinnofälla slår fast i utredningen att forma samhället och sitt eget liv (SOU 2005:66). Det är också uppfattning. Det är orimligt att den samhälleliga för anställningsform utgår från kön. I många branscher är det fullständigt självklart att erbjuda heltidsanställning till män, medan det är mycket vanligt att kvinnor är hänvisade till deltidsanställning. Deltidsarbetet är utbrett. Cirka 1 miljon personer arbetar deltid och tre fjärdedelar av dessa är kvinnor. Deltidsarbetet, och därmed också heltidsarbetet, är således ojämställt fördelat. Dessutom sammanfaller kvinnornas höga andel av deltidsarbetet med hög andel tidsbegränsade anställningar. Det ger dubbel negativ effekt, otrygghet och låg inkomst. Att står bakom kravet om allas rätt till heltid betyder inte att vi vill avveckla allt deltidsarbete. Men vår grundinställning är att det i mycket högre grad ska finnas en heltidsanställning i botten. Att det sedan finns många som av olika anledningar vill eller behöver arbeta deltid är en helt annan sak. Vår inställning kan således formuleras, rätt till heltid, med möjlighet till deltid. Det finns dock branscher, företag och arbetsplatser där det är mycket svårt att erbjuda alla heltidsarbete. Det gäller i synnerhet för små arbetsgivare och i vissa delar av tjänstesektorn. Men inte heller i dessa fall finns det ett enda motiv för att ge kvinnor sämre villkor än män. En lagstiftning om heltidsanställning som norm på den svenska arbetsmarknaden ska vara dispositiv. Det betyder att arbetsmarknadens parter, genom kollektivavtal, har rätt att anpassa lagstiftningen utifrån de speciella villkor som kan gälla i en viss bransch eller arbetsplats. Vi anser vidare att små arbetsgivare med färre än tio anställda ska undantas från lagstiftningen. Deltidsarbete innebär förstås lägre lön. Men inte bara det då de flesta av ersättningarna inom socialförsäkringssystemet är inkomstrelaterade. Det gäller för sjukförsäkringen, föräldraförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. På samma sätt är det med pensionsersättningar. Deltidsarbetet och de lägre lönerna ger alltså negativa ekonomiska effekter livet ut. Kvinnors deltidsarbete innebär inte bara ojämställda förhållanden på arbetsmarknaden. Det skapar också ojämställdhet i hemmet och i förhållande till anhöriga. Det är kvinnor som i högre grad än män tar hand om barnen och andra anhöriga. Likaså är det kvinnor som i huvudsak utför hushållssysslorna. Så blir det när män tillåts lägga mer tid på det betalda lönearbetet. Den borgerliga regeringen har infört stora skatteavdragsmöjligheter för hushållsnära tjänster. Ett motiv för detta är enligt dem själva att hjälpa kvinnor ut på arbetsmarknaden. förnekar inte att skattedumpningar för hushållsnära tjänster också kan ge en sådan effekt. Men det har inget med jämställdhet att göra. Det som händer är i stället att städgörat blir lågavlönat lönearbete som fortfarande utförs av framför allt kvinnor som jobbar deltid. är av flera skäl motståndare till skatteavdraget för hushållsnära tjänster. Det handlar dels om att man inte löser det strukturella problemet, att männen inte tar tillräckligt ansvar för hemmet och anhöriga. Dessutom gynnar skatteavdragets konstruktion ensidigt de högavlönade. Det krävs en inkomst för att det ska vara lönsamt att köpa tjänsten i jämförelse med att själv ta ledigt från jobbet för att utföra jobbet. väg är en annan. Vi vill verka för att föräldraförsäkringen byggs ut och är tredelad, det vill säga en tredjedel till vardera föräldern och en tredjedel som är överlåtelsebar mellan föräldrarna. Det ger verkliga förutsättningar för männen att ta ett jämställt helhetsansvar för ett liv med både hem, anhöriga och arbete. Det är självklart att många av de värderingar vi alla bär på har inslag av historiskt arv. Och av djupt förankrade värderingar byggs också normer. I utredning, Makt att forma samhället och sitt eget liv, förs ett intressant resonemang om att normer satt sig djupt i vissa branscher. Där finns föreställningen om deltidsarbete som norm för kvinnors arbete trots att en majoritet av kvinnorna på arbetsmarknaden arbetar heltid. Enligt uppfattning är det hög tid att komma till rätta med problemet att olika normer, beroende av kön, gäller på svensk arbetsmarknad. Och vi kan konstatera att arbetsmarknadens parter misslyckats att avtalsvägen lösa problemet med det ofrivilliga deltidsarbetet, återstår lagstiftning. föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening att det bör lagstiftas om att heltidsanställning, med för den anställde ökad individuell möjlighet till deltid, ska vara norm på den svenska arbetsmarknaden. De tidsbegränsade anställningarna har ökat drastiskt på svensk arbetsmarknad. Det var mot den bakgrunden den förra mandatperiodens rödgröna riksdagsmajoritet beslutade att olika typer av tidsbegränsade anställningar förs samman till en gemensam fri visstidsanställning. ansåg, och anser fortfarande, att det är en bra ordning. Det behöver rensas upp bland alltför många tidsbegränsade anställningsformer. Det gäller särskilt då det är främst kvinnor som tvingas acceptera dessa otrygga anställningsformer. Sammantaget ökade de tidsbegränsade anställningarna med 236 000 , från 380 000 till 616 000, enligt uppgifter från arbetskraftsundersökningen (). Regeringen har ytterligare underlättat för tidsbegränsade anställningar. Detta trots att regeringen är medveten om jämställdhetsproblematiken. Det är främst kvinnor som har tidsbegränsad anställning, vilket kan ses som ett hinder för såväl ekonomiskt oberoende som utveckling och karriär. Förslaget att förbättra möjligheterna att träffa avtal om tidsbegränsad anställning kan därmed uppfattas medföra risk för att kvinnors position på arbetsmarknaden försämras ytterligare, skriver regeringen i propositionen, 2006/07:111 Bättre möjligheter till tidsbegränsade anställningar. Den allra otryggaste formen för tidsbegränsad anställning, behovsanställning, har ökat mest. Behovsanställning innebär i princip att arbetsgivaren ringer och erbjuder arbete när behov uppstår. Det är inte ovanligt att sådana telefonsamtal kommer under den dag då man vill att den anställde ska arbeta. Bland unga LO-kvinnor, i åldern , har nästan hälften tidsbegränsade anställningar medan det handlar om en fjärdedel bland unga LO-män. I en jämförelse mellan svenskfödda och utlandsfödda är förhållandet det samma. Fast med skillnaden att det för utlandsfödda är betydligt högre siffror för såväl kvinnor som män. Av detta kan vi dra slutsatsen att den genomsittlige personen med tidsbegränsad anställningsform är en ung invandrarkvinna som arbetar i hotell- och restaurangbranschen. Det var bland annat mot denna bakgrund, att de tidsbegränsade anställningarna ökar närmast okontrollerat bland unga kvinnor, som den förra rödgröna riksdagsmajoriteten bestämde sig för att använda lagstiftningsinstrumentet för att begränsa arbetsgivarnas överutnyttjande av tidsbegränsad anställning. Denna lagstiftning har rivets upp av den borgerliga alliansregeringen. föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening att det behövs lagstiftning som begränsar arbetsgivarnas möjligheter att använda sig av anställningsformen tidsbegränsad anställning. kom regeringens senaste utredning i fråga om kvinnors representation i bolagsstyrelser (SOU 2006:11). Enligt utredningen fanns det kvinnor 2001. Motsvarande siffra var 17procent. Utredaren konstaterade att den starkaste rekryteringen av kvinnor skedde , och därefter har den minskat återigen. Enligt utredaren finns det heller inga juridiska hinder för att genomföra en kvotering av kvinnor till bolagsstyrelser. införde en lag om kvotering till börsbolagens styrelser där kravet ställdes på kvinnliga styrelseledamöter annars riskerar bolaget tvångsupplösning. Börsbolagen gavs en tidsfrist att genomföra reformen. De flesta bolagen beräknas uppfylla kraven innan tidsfristen går ut. Lagen har gjort till det världsledande landet i kvinnorepresentation. Det är oacceptabelt att det i synnerhet i privata styrelser fortfarande inte råder en jämställd representation av kvinnor. Makten över kapital ligger således fortfarande mest hos männen. Kvotering är ett instrument som används när alla andra medel är uttömda. har länge krävt kvotering till bolagsstyrelser, men hitintills har väldigt lite hänt. anser att så länge inte bolagsstyrelserna själva tar sitt ansvar måste lagstiftaren arbeta för jämställdhet. bör således införa en lag om kvotering som kräver att av styrelseledamöterna i börsbolagsstyrelser ska vara fördelat till underrepresenterat kön. För att skapa jämställda levnadsförhållanden och ett mer jämställt samhälle krävs att samhällets fysiska planering och bebyggelse utformas efter både kvinnors och mäns förutsättningar. Det ligger också helt i linje med jämställdhetsmålen i offentliga utredning , Makt att forma samhället och sitt eget liv, och i de transportpolitiska målen som antagit. Traditionellt sett har dock samhället planerats efter mäns intressen och behov. Det har bidragit till att befästa de traditionella könsrollerna och begränsat handlings- och livsutrymmet främst för kvinnor, men även för män. Politiken och samhällsinstitutionerna har dock stora möjligheter att planera och utforma den fysiska miljön utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Kommunerna har stor makt genom det så kallade planmonopolet. Kommunen ansvarar för planläggning av mark och vatten enligt , och har tillsyn över plan- och byggväsendet.