ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GW02Ju368 · 2008-10-02 00:00:00 — Minskad administrativ börda för restauranger tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om slopande av krav på danstillstånd för restauranger. De företagare som väljer att driva restaurang tillhör de företagare som får bära de absolut tyngsta administrativa bördorna. Restaurangbranschen är en näring med kontinuerliga myndighetskontakter i form av exempelvis livsmedelstillsyn, byggnadstillstånd samt alkoholtillsyn. Förutom alla de myndighetskontroller som utförs i syfte att tillförsäkra restaurang- eller krogbesökaren hög säkerhet vad gäller hälsa och miljö samt garantera att skatter betalas och alkoholservering sköts enligt reglerna behöver även restaurangägaren inneha ett danstillstånd om det är så att människor kommer att röra sig till musik. Saknas detta danstillstånd är det ägarens ansvar att, om dans uppstår, sänka musiken samt tillse att dansen upphör. I annat fall kan krögaren dömas till böter eller fängelse. Många av de regler som krögare måste följa har tillkommit för att skydda människors liv och hälsa. Att förhindra att dans uppstår på en krog kan dock inte tillhöra de bestämmelser vilka syftar till att skydda individers liv, hälsa och säkerhet. När serveringstillstånd ges till en krog ska kommunen, som är tillståndsgivare och tillsynsansvarig, pröva risken för ljud- och bullerstörningar. Kommunen kan till detta foga krav på reglering av ljudnivå som inte får överskridas och vid fall av överträdelse även belägga serveringsställe med vite. På så sätt finns fullt legitima medel för myndigheterna att begränsa störning i form av buller. En modern och effektiv tillsynsverksamhet bör i normalfallet ske genom dialog med berörda näringsidkare. Kravet på danstillstånd för restauranger torde därmed vid en väl fungerande tillsynsverksamhet inte utgöra någon avgörande del av myndigheternas uppdrag då informationsupphämtande kan ske på andra sätt. Kravet på danstillstånd utgör därmed endast ett onödigt och föråldrat administrativt hinder för en näring som plågas av en tung byråkratisk börda.
mot · GW02Ju370 · 2008-10-06 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om försöksverksamhet av ny teknik till syfte att stärka kvinnors säkerhet med hjälp av lokator. En av statens främsta uppgifter är att skydda sina medborgare. Det skydd som finns har många brister och det finns grupper som är särskilt utsatta för hot, våld och förföljelse. Kvinnor som utsatts för våld av sina män är en sådan grupp och det säkraste skydd som kan erbjudas är förvisning till annan ort och ny identitet. För den drabbade kvinnan och även hennes barn orsakar detta stora privata problem och en mycket begränsad möjlighet att någonsin leva ett normalt liv. Trots att dessa skyddsåtgärder sätts in kan kvinnan aldrig känna sig helt säker eller röra sig fritt i samhället. Ny teknik bör utnyttjas för att skydda hotade kvinnor på ett sätt som jämfört med dagens alternativ dramatiskt förbättrar deras säkerhet men upprätthåller deras frihet. Den teknik vi föreslår, lokatorn, är en vidareutveckling av fotbojan. Bäraren förses med en GPS-mottagare som registrerar var denne befinner sig geografiskt, samt en mobiltelefon som meddelar dessa data till en dator hos polisen, där de kontinuerligt loggas. Med modern teknik kan alla funktioner byggas in i en apparat som inte behöver vara mycket större än ett armbandsur. Den gör det möjligt att bevaka bäraren utan att det krävs fler polistjänster. Apparaten bör inte kallas boja eftersom den inte hindrar bärarens rörelsefrihet. Den lokaliserar var bäraren befinner sig, varför benämningen lokator är mer passande. Lokatorn skall dock vara svår att avlägsna och utlösa ett larm om så sker. Vi bedömer att kostnaden för lokatorn motsvarar några få fängelsenätter och att driftskostnaden blir låg. Den man som misshandlat sin kvinna och hotar att fortsätta med det kan dömas till fängelse. Påföljden skyddar kvinnan bara den korta tid han sitter i fängelse och metoden är kostsam för såväl samhället som för mannen själv. Vidare känner kvinnan befogad oro för vad han skall göra när han kommer ut. Vi föreslår att metoden används som påföljd i kombination med fängelse, permission och villkorlig frigivning eller dom. Om förövaren kommer närmare kvinnans bostad än tillåtet larmar datorn polisen. Vi föreslår även att kvinnan erbjuds möjlighet att få en lokator. Hon får då larm som polisen, så att hon kan sätta sig i säkerhet även om polisen inte hinner fram. En ytterligare fördel med en lokator även för kvinnan är att den kan programmeras så att hon får en signal om hon kommer närmare mannen än exempelvis 300 m. Därmed kan hon på ett helt annat sätt än tidigare röra sig fritt överallt. Effekten av en lokator blir revolutionerande för den drabbade kvinnan. Med dessa förbättrade förutsättningar behöver färre kvinnor flytta och byta identitet. Påföljden lokator blir ett humant straff, eftersom bäraren är fri att röra sig som vanligt, så länge restriktionerna följs. Det är ett intrång i bärarens personliga integritet som är mycket diskret. Ingen mer än kvinnan och polisen behöver veta att han bär den. Det kan således inte innebära någon form av stigmatisering.
mot · GW02Ju371 · 2008-10-06 00:00:00 — Obligatorisk behandling av sexualbrottsdömda tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör se över möjligheten till att införa obligatorisk behandling av sexualbrottsdömda inom ramen för fängelsestraffet. För de våldtäktsmän som inte klassas som psykiskt sjuka är påföljden fängelse och inte kriminalvård. Ett uppmärksammat fall är den misstänkte våldtäktsmannen och mördaren som avtjänade ett fängelsestraff för sexualbrott, men som tackade nej till behandling eftersom sexualbrottsbehandling är frivillig. Det finns en lång rad fler liknande exempel som visar det problematiska i att många högriskförövare inte får den behandling de är i behov av. Experterna tvistar om huruvida det går att införa obligatorisk behandling för gärningsmän som inte är motiverade. Men flera forskare har pekat på att behandling kan få ner återfallsrisken när det rör förövare med hög risk att återfalla i nya övergrepp. För att behandlingen skall ge adekvat effekt är det viktigt att förövarna får genomgå en riskbedömning för att säkerställa huruvida de har en hög eller låg risk att återfalla i brott. Den mer omfattande behandlingen skall därefter rikta in sig på gruppen högriskförövare. I saknas det personal som är utbildad för att genomföra riskbedömningar, och det är något som regeringen bör uppmärksammas på. Alternativet är att enbart erbjuda fängelsevistelse. Det är inte en långsiktig lösning och inte heller är det rimligt att personer med hög risk för återfall skall ha rätt att neka behandling. Risken är att gärningsmannen, efter avtjänat straff, återvänder till social isolering en riskfaktor i sig som inte är att rekommendera. Behandling är i förlängningen det enda som kan bryta ett avvikande och destruktivt sexuellt beteende. I direkt anslutning till att en misstänkt är gripen och förhörd skall riskbedömning kunna sättas in. Det vill säga och i det fall den misstänkte släpps skall erbjudandet om utredning och behandling erbjudas. I flera fall har experter vittnat om hur förövare är motiverade att bli behandlade, men tvingas vänta månader på att behandlingsprogrammet skall påbörjas. Det är inte en tillfredsställande situation. Därutöver bör också behandlingsprogram finnas inom den öppna kriminalvården för att säkerställa att till exempel personer som blottar sig skall kunna genomgå behandling. Skärpta straff i all ära, men det är minst lika viktigt att strafftiden har ett relevant innehåll som säkerställer att personer som aldrig skickas ut obehandlade. Mot denna bakgrund är det värdefullt om regeringen tar initiativ till att se över förutsättningarna för obligatorisk behandling för sexualbrottsdömda som dömts till fängelse.
mot · GW02Ju372 · 2008-10-06 00:00:00 — Ökad rättstrygghet i glesbygden tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett ökat samarbete för att stärka rättstryggheten i glesbygden. Fler utbildade poliser i glesbygden och i kommer att öka rättstryggheten i vårt land. Men dessa åtgärder är bara en del av vad som måste göras för att människor i alla olika delar av ska kunna känna sig trygga. De stora avstånden i gör det svårt att ha polis närvarande i den utsträckning som man skulle önska. Därför är det bra att titta på vilka valmöjligheter som finns. Vilka okonventionella metoder kan användas för att styrka rättssäkerheten? kan här vara en resurs som går att använda på ett bredare plan, framförallt när det gäller okvalificerade ärenden, och därmed skapa mer utrymme för polisen för andra uppdrag. Ett utvidgat samarbete med räddningstjänsten bra alternativ. Här hittar vi personal med vana att arbeta i stressituationer som påminner om polisiärt arbete. Räddningskårerna har beredskap dygnet runt, vilket även gäller de deltidsarbetande och frivilliga brandmännen. Man har ett väl utvecklat sambandssystem och utryckningsberedskapen är . Redan nu finns en väl utbyggd kontaktmannaverksamhet som är polisen behjälplig, som trafikvakter som övervakar bilparkeringar, jaktvårdare som rycker ut vid viltolyckor, orienteringsklubbar och hemvärnsmän som anlitas vid skallgång och civil fjällräddningspersonal som anlitas när någon gått bort sig på fjället. Dessa uppgifter är egentligen ålagda polisen, men det har visat sig att civila ersättare kan lösa uppgifterna lika bra. Allmänheten skall inte själv tillkalla räddningstjänsten. Först måste polisen kontaktas, som beslutar om utryckning. skall stå i kontakt med polisbefälet. Polisen bestämmer dess agerande. Inget ingripande får göras utan vakthavandes beslut. I stället skall den ses som en viktig och snabb resurs när polisen är förhindrad att ingripa eller att inställelseperioden är oacceptabelt lång. Kontaktmännen behöver inte ha större möjligheter till tvångsåtgärder än allmänheten. När det gäller gripande vid snatteri eller misshandel räcker det att befinna sig på brottsplatsen för att kunna ingripa, enligt 24:7. Vidare stadgas vid nödvärnssituation att den som utsätts för brottsligt angrepp har rätt att försvara sig och tillfoga angriparen skada 24:1. Några exempel på när dessa kontaktmän kan tänkas ingripa: Vid en inbrottssituation där utryckningstiden kanske blir jämfört med polisens . Antingen för gripande eller för observation, och i ständig kontakt med vakthavande befäl. Vid rattfylleri där kontaktmännen griper personen tills polis anländer. Våldsbrott mot kvinna, där kontaktmän sänds till platsen för kontroll och polis beslutar om åtgärd.
mot · GW02Ju376 · 2008-10-06 00:00:00 — Auktorisering av väktare och ordningsvakter tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om auktoriseringen av väktare och ordningsvakter. Det har skett stora förändringar för både polis och de tjänstemän som arbetar inom bevakning, ordning och övriga väktartjänster. sågs det som naturligt att polisen hade ett centralt ansvar för de flesta skydds- och bevakningstjänster som man även utförde rent fysiskt. Det fanns endast en begränsad vakthållning främst vid företagsgrindar, myndigheter och allmänna danstillställningar. är det betydligt fler som arbetar inom väktarbranschen än det finns polismän i . Uppdragen blir allt bredare, och det är inte sällsynt att väktare och ordningsvakter har polismäns befogenheter att bevaka allmänna områden som köpcentrum m.m. Men utbildningar och auktorisering har inte hängt med i denna utveckling. Polisen får en gedigen utbildning där flera viktiga moment för att kunna hantera folk på rätt sätt ingår. Därefter får man en längre praktik innan man sänds på självständiga uppdrag. När det gäller ordningsvakter som står under tillsyn av polisen får en person efter att ha förklarats lämplig ofta inte mer än två eller tre veckors utbildning. Men denne kan efter detta åta sig uppdrag som gäller att omhänderta personer med polismans befogenheter alltefter bevakningsområde och utrustning. Väktartjänster står under tillsyn. Här finns det en liknande problematik med att dessa tjänstemän får allt tyngre uppdrag med tekniska hjälpmedel och vapen. Då är det viktigt att det finns en nationellt reglerad utbildning och auktorisering för att få tillstånd att sköta dessa uppdrag, precis som utbildningarna hos polisen utgör en egen verksamhet vid landets polishögskolor. Eftersom bevakningsuppdragen blir alltfler i samhället anser vi att det är viktigt att vi ser över lagstiftningen på området och skärper utbildningskraven på de människor som har uppdrag med polismans befogenheter. Det är mycket viktigt för det allmänna rättsmedvetandet att det blir rätt personer som får något slags legitimation eller auktorisering för att utföra dessa känsliga och viktiga uppdrag.
mot · GW02Ju377 · 2008-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en skärpning av lagstiftningen mot barnäktenskap och tvångsäktenskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av gällande lagstiftning i syfte att hjälpa och stödja dem som befinner sig i ett äktenskap som faller in under kategorierna barnäktenskap och tvångsäktenskap.1 1 Yrkande 2 hänvisat till SoU. behandlades regeringens proposition 2003/04:48 Åtgärder mot barnäktenskap och tvångsäktenskap. Lagändringarna som då föreslogs avsåg att förbättra skyddet för enskilda personer mot påtvingade äktenskap och tvångsäktenskap. Lagändringarna trädde i kraft och innebar bland annat att den som är inte får ingå äktenskap utan tillstånd av och att särskilda skäl krävs. Med andra ord skärptes villkoren för att få tillstånd att ingå äktenskap . Flera motioner har lagts fram som kräver ännu hårdare regler mot barnäktenskap och tvångsäktenskap. Utöver en översyn av lagändringarna vill vi här säga att vi inte anser dem vara tillräckliga. Därför föreslår vi också en översyn av gällande lagstiftning i syfte att kriminalisera tvångsäktenskap och barnäktenskap. Tvångsäktenskap och barnäktenskap är visserligen inte tillåtet i , men det är heller inte kriminaliserat. Vi önskar att översynen ska syfta till att kriminalisera den som är drivande part i att äktenskap ingås med barn eller genom tvång. Det behöver med andra ord inte vara en av de två som ingår äktenskap. Även föräldrar, eller andra drivande parter, bör kunna ställas till svars straffrättsligt när barnen gifts bort mot sin vilja. Lagen bör även vara tillämplig när barn som är bofasta i gifts bort i ett land där lagen är mer tillåtande till tvångsäktenskap och barnäktenskap. Utöver detta önskar vi en översyn av gällande lagstiftning i syfte att hjälpa och stödja dem som, mot sin vilja, befinner sig i ett äktenskap som ingåtts när någon av parterna varit barn alternativt om det ingåtts genom tvång.
mot · GW02Ju378 · 2008-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en strategi för genusperspektiv inom kriminalvården. Män i fängelse tenderar att fungera väl i grupp, som kvinnorna tenderar att bli mer individuella. rapporter från bland annat Hinseberg, landets största kvinnoanstalt, visar att behovet hos de intagna när det gäller enskilda samtal med kontaktpersoner och annan personal vida överstiger behovet som finns vid en . Kvinnorna är dessutom ofta fysiskt nergångna, deras kroppar är sköra, tänderna dåliga och sjukdomarna många. Det är inte ovanligt att de har blivit utnyttjade och förnedrade, vilket medför att många har svårt för beröring. Vägen tillbaka till ett normalt liv är lång, svår och komplicerad. I den rådande samhällsordningen är män överordnade kvinnor och därmed är det manliga överordnat det kvinnliga. En kvinna som begår ett brott överordnar sig sitt offer. Till följd av det så rubbar bilden av en kvinna som exempelvis mördar en man samhällsordningen och med det våra uppfattningar om vem som besitter makten. Makt är ett manligt attribut. Om en kvinna har makt behandlas hon som en man. Detta gäller i högsta grad bland politiker och chefer, men även för brottslingar. Trots att flera utredningar har genomförts så har inte problemet med att mannen är norm inom kriminalvården försvunnit. Mannen är fortfarande norm när det kommer till politiska beslut om riktlinjer och handlingsprogram för kriminalvården. En medveten strategi behövs för att bryta gamla mönster. Att införa ett genusperspektiv i all planering, genomförande och utvärdering av all verksamhet inom kriminalvården och av allt politiskt och praktiskt arbete inom detta område är ett måste för att förbättra kvinnors situation i fängelserna.
mot · GW02Ju385 · 2008-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om översyn av vapenlagstiftningen. har en vapenlagstiftning som i grund och botten är bra. Tyvärr finns det en oklarhet i varför vi har lagstiftningen om det är för att begränsa mängden vapen totalt, om det är för att minska risken för brott med vapen eller något annat. Lagstiftningen har blivit ett slags hopkok där det är oklart med syfte och målsättning. I vissa fall finns det till exempel regler som reglerar antalet vapen en skytt har. Syftet med en sådan reglering är oklart. Till att börja med så bör olämpliga personer aldrig få ha vapen. Men en människa blir inte mer olämplig med sju vapen än med tre. Uppfattar man att det ökar risken att vapen kommer i orätta händer bör man istället för att reglera antal vapen reglera hur de förvaras. Även förvaringsregler ändras ofta och det är svårt att riktigt förstå syftet med dem. Reglerna ändras ofta och den röda tråden i dem tenderar att försvinna. Exempel på när den röda tråden i lagstiftningen tenderar att försvinna är i licenstilldelningen mellan enskotts och halvautomatiska finkalibriga vapen. Det finns också regler som exempelvis kraftigt försvårar möjligheterna till licens för revolvrar och pistoler med tvåtumspipor. Orsaken är en uppfattad stöldbegärlighet. Men sådana problem bör nog effektivare lösas med förvaringsregler eller att man försäkrar sig om att kriminella inte kan få reda på var stöldbegärliga vapen finns. Det kanske mest iögonfallande exemplet är på repliker av äldre vapen som är licenspliktiga medan orginalvapnen inte kräver licens. Exakt samma vapen har helt skild hantering utifrån tillverkningsår. Ett ytterligare och avslutande exempel är hur en sportskytt som jagar inte får använda sina sportskyttevapen till jakt, även om det är exakt samma vapen. Jaktvapen kan användas till sportskytte, men inte tvärtom. Det avgörande är inte vapnen utan licensens syfte. Om lagstiftarens syfte här är att öka säkerheten kring vapenhantering så bör det gå att tydliggöra detta och möjliggöra för den som har den dubbla kompetensen som sportskytt och jägare att använda sina vapen i bägge rollerna. skapas valet mellan antingen kostnaden av dubbla vapen eller att avstå från jakt med vissa vapen. Det är min uppfattning att en översyn av lagstiftningen är nödvändig för att skapa en överblick. Men det räcker inte med att skapa en sammanhängande bild av lagstiftningen, det måste också skapas en förståelse och klarhet i varför lagstiftningen finns. Med en sådan utredning kan man skapa förståelse för lagstiftningen hos lagstiftare, allmänhet och tjänstemän som handhar lagstiftningen.
mot · GW02Ju386 · 2008-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vapenbrott. Den grova organiserade kriminaliteten har blivit ett allt större problem i . I flera större svenska städer finns organiserade kriminella gäng som utgör ett stort hot mot den svenska rättsstaten. I takt med att den organiserade brottsligheten har spridit sig har en ökad våldsnivå följt i dess spår. har till exempel och drabbats av ett flertal skottlossningar, vilka främst varit resultat av uppgörelser inom den kriminella världen, men som även riktat sig mot ordningsmakten. I takt med att skottlossningar och bombattentat blir ett vanligare inslag i stadsbilden har också risken för att tredjeman ska drabbas blivit betydligt större. Tillgången till vapen i och statens sanktioner mot dem som innehar illegala vapen är centrala faktorer i denna problematik. Det är viktigt för staten att ta ett helhetsgrepp på problematiken och dels arbeta för att begränsa tillgången till vapen, dels ha en straffskala som avskräcker kriminella från att inneha och skaffa olagliga vapen. Straffen för grovt vapenbrott hamnar i regel kring 8 månaders fängelse det vill säga relativt nära minimistraffet . Detta gör att det i realiteten inte är en speciellt stor risk att inneha ett illegalt vapen i dagens läge. Bland annat har i vittnat om att många kriminella är beredda att ta risken att åka fast på grund av de låga straffsatserna. Detta är inte en rimlig situation om vi ska kunna få bukt med problemen som tillgången till illegala vapen skapar. Därför borde straffskalan för vapenbrott ses över och skärpas.
mot · GW02Ju387 · 2008-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om frivård. Frivården är den aspekt av svensk kriminalvård som handlar om att vissa dömda kan slippa anstalt och istället vårdas i samhället under övervakning. Anledningen till att människor döms till frivård är att man inte vill att till exempel förstagångsförbrytare ska komma in på anstalterna. Statistiken visar att en dömd som tillbringat strafftiden på anstalt ofta har svårare att komma tillbaka in i samhället med ordnat arbete och bostad än någon som avtjänat straffet inom frivården. Här finns en uppenbar fördel med frivården kontra anstaltssystemet. För det andra finns det en bättre kompetens hos de anställda inom frivården kontra de anställda på anstalterna. I frivården besitter en större del av de anställda relevant högskolekompetens till exempel beteendevetenskap jämfört med de anställda på anstalterna. Det finns en motsättning i det faktum att de med högst utbildning vårdar de intagna med minst problem. Den kompetens som finns inom frivården borde kunna komma till bättre nytta även när det gäller mer tungt belastade kriminella. Det ligger i samhällets intresse att betona den vårdande ambitionen när det gäller kriminalvården. Straffen ska förvisso vara kännbara och stå i relation till det brott man begått, men att bryta den onda cirkeln av återfallsförbrytande borde vara ett lika stort mål för den svenska kriminalvården. Både samhället och den enskilde individen skulle tjäna på att använda de resurser som finns på ett mer effektivt sätt. Därför anser jag att resursutnyttjandet av den kompetens som finns inom frivården borde ses över för att komma till bättre nytta.