mot · GW02Ju444 · 2008-10-07 00:00:00 — Därför föreslår vi att regeringen ges i uppdrag att återkomma med en plan för hur staten ska ta sitt långsiktiga ekonomiska ansvar för kvinnojourernas arbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen har även för avsikt att avsätta medel för en utvärdering och utveckling av kvinnojourerna. Målet är enligt handlingsplanen att stärka förutsättningarna för ett förbättrat och mer kunskapsbaserat arbete. ska göra utvärderingen av arbetssätt och metoder som används av kvinnojourer i deras arbete med våldsutsatta kvinnor och barn i dialog med för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och (). Vi anser att utvärderingen även bör omfatta brottsofferjourernas arbete med våldsutsatta kvinnor. Vidare är det problematiskt om syftet med utvärderingen är att styra frivilliga organisationers arbete. Vår förhoppning är att så inte är fallet och att detta garanteras av att utvärderingen ska ske i dialog med ROKS och SKR. 9Terapi för våldsutsatta kvinnor Många våldsoffer drabbas av posttraumatiska stressyndrom, depression, ångest eller andra sjukdomar som en konsekvens av fysisk och psykisk misshandel, sexuella övergrepp och kränkningar. För att den drabbade personen ska ha en chans att bearbeta sina trauman och komma tillbaka till ett drägligt liv krävs i många fall terapi. Gruppen kvinnor och barn som utsätts för eller bevittnar våld i nära relationer ökar stadigt. finns det viss möjlighet att remitteras till en psykolog via , men i övrigt måste terapin bekostas av den enskilde. Detta gäller även s.k. alternativa terapier. Kostnaden för privat terapi kan bli mycket hög, och i många fall kan det vara omöjligt för kvinnan att finansiera terapin trots att hennes behov av hjälp är mycket stort. Frågor om psykoterapi behandlas i andra motioner. Inom ramen för vår budgetmotion föreslår vi stora satsningar när det gäller psykiatri och annan vård. 10Kostnaderna för mäns våld mot kvinnor Mäns våld mot kvinnor har en negativ effekt på samhällsekonomin. Det handlar om direkta kostnader för vård för utsatta kvinnor och barn, polisinsatser, ambulanskostnader, kostnader för rättsprocesser, häktning, kriminalvård och rehabilitering, skyddat boende men också bortfall i arbetstid, sjukskrivning och begränsande av kvinnors deltagande i samhällslivet. I en studie från har kostnaden för ett enskilt fall med en kvinna som misshandlats av sin man beräknats. Totalt sett uppgår kostnaden till 2,5miljoner kronor. Staten står för av denna kostnad. uppskattar de samhällsekonomiska kostnaderna till mellan 2695 och 3300miljoner kronor . Polisens uppskattningar av deras egna insatser på området landar på ca 370miljoner kronor . Det saknas dock ännu statistik över vad mäns våld mot kvinnor kostar det svenska samhället totalt. Det är en brist som gör det lättare att blunda för problemen och kan leda till att frågan inte tas på allvar. anser att det är viktigt att genomföra en allomfattande beräkning av vad mäns våld i nära relationer kostar samhället. På så sätt kan vi få en bättre förståelse av problemet samt utveckla samhällets insatser. Därför bör regeringen tillsätta en utredning för att utveckla en vetenskaplig metod för och genomföra en nationell kostnadsberäkning av mäns våld mot kvinnor och barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vår vanligaste försäkring är hemförsäkringen. En hemförsäkring består normalt av flera olika delar och kan ersätta dels skador på privat egendom, dels ge ersättning om försäkringstagaren själv skadas eller blir skadeståndsskyldig. Tvärtemot vad många tror utgår ersättning från hemförsäkringarnas överfallsskydd oftare till följd av brott begångna utanför hemmet än innanför hemmets väggar. Försäkringsvillkoren utesluter nämligen sedan gammalt rätt till ersättning vid brott begånget av en medförsäkrad familjemedlem, även om en fällande dom finns. Statistiskt sett är hemmet den farligaste platsen för kvinnor att vistas på när det handlar om misshandel, medan män oftast utsätts för våld i offentliga miljöer. Därför är villkoren för hemförsäkringarnas överfallsskydd könsdiskriminerande. Det är i första hand gärningsmannens ansvar att betala skadestånd, ett annat alternativ är att brottsoffret har en försäkring som kan täcka skadorna och ett tredje alternativ är statlig brottsskadeersättning. En förutsättning för brottsskadeersättning är att brottet är polisanmält. Däremot kräver inte lagen att det finns en fällande dom. Det kan vara möjligt för brottsoffret att få ersättning även om gärningsmannen förblir okänd, t.ex. då spaningsresultat saknas eller då någon gärningsman inte kan bindas vid brottet. Vid våld och övergrepp i nära relationer är den misstänkte aldrig okänd. Då är det tvärtom så att kvinnan eller barnet pekar ut en välbekant person, ofta mannen i familjen, som den skyldige. får i ett fall med en känd misstänkt inte ta över domstolens roll och peka ut en skyldig genom att besluta om brottsskadeersättning. Det måste finnas en fällande dom för att brottsskadeersättning ska kunna komma i fråga. Detta innebär att kvinnor och barn som utsätts för våld i hemmet av företrädesvis manliga förövare ofta blir utan ersättning. En man som misshandlas i en krogkö kan däremot räkna med att bli kompenserad via överfallsskyddet i sin hemförsäkring även om gärningsmannen inte fälls för brottet. anser att konsekvenserna av hemförsäkringens villkor vid våld i nära relationer är synnerligen orättvisa. Vidare vill vi poängtera att det är viktigt att en eventuell lagstiftning om villkoren i hemförsäkringen görs könsneutral eftersom det även förekommer våld i samkönade relationer. Företrädare för försäkringsbranschen hävdar att en lagstiftning om försäkringsvillkorens innehåll skulle få en negativ inverkan på produktutvecklingen samt leda till höjda . Försäkringsbolagen är enligt gällande lagstiftning fria att utforma villkoren i enlighet med civilrättsliga principer. Den nya försäkringsavtalslagen som trädde i kraft innebär ingen förändring i detta avseende (prop. 2003/04:150). anser att det är beklagligt att frågan inte behandlades i lagstiftningsärendet. Vi menar att det är tydligt att den skenbart könsneutrala avtalsfriheten i detta fall vilar på en manlig norm, vilket leder till oacceptabla konsekvenser för kvinnor och barn som blivit misshandlade av sina familjemedlemmar. Våld mot kvinnor är inte en angelägenhet för privatlivet utan för hela samhället. Det är orimligt att avtalsfriheten ges företräde framför kvinnors och barns ekonomiska trygghet. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att överfallsskyddet i hemförsäkringen även ska gälla för en skadelidande som utsatts för våld av en medförsäkrad familjemedlem. Detta bör begära. 12Våld i samkönade relationer Våld inom samkönade relationer glöms ofta bort både i debatten om och när det gäller åtgärder mot våld i nära relationer. Bristande kunskaper och fördomar om homosexuella relationer har bidragit till att offren för våld i samkönade relationer är skyddslösa i än högre grad än kvinnor som utsätts för mäns våld. Det faktum att våld i parrelationer ses som ett uttryck för mäns överordning och kvinnors underordning i samhället gör att våld i samkönade relationer ofta osynliggörs eller bagatelliseras. Könet på våldsoffret och misshandlaren påverkar hur omgivningen uppfattar våldet och i förlängningen vilken hjälp som erbjuds (Våldsamt lika och olika, 2008). och har i studien lika och olika (2006) gjort en första vetenskaplig kartläggning över förekomsten av samkönat partnervåld i . Deras undersökning baseras på drygt 2000 besvarade enkätundersökningar och visar att totalt 24,9procent har utsatts för någon form av psykologiskt, sexuellt och/eller fysiskt våld i en nuvarande eller f.d. parrelation. Fysiskt våld dominerar bland lesbiska kvinnor och sexuellt våld dominerar bland homosexuella män. Minst utsatthet rapporterar bisexuella män. Kön och sexualitet spelar en avgörande roll i tolkningen av samkönat partnervåld. Partnermisshandel mellan homosexuella män riskerar att tolkas som ömsesidig aggressivitet och inte som ett uttryck för en maktrelation. Partnervåld mellan homosexuella kvinnor riskerar i stället att osynliggöras helt av samhället eftersom kvinnor enligt inte slåss. Schablonbilderna av samkönade relationer och föreställningar kring våld och aggressivitet står på så sätt i vägen för att våldet uppmärksammas. På samma sätt leder homofobi och heterosexism till att samkönade kärleksrelationer inte erkänns socialt och därmed riskerar att isoleras. Det innebär att parterna blir beroende av och socialt bundna till varandra. Denna isolering kan i sig leda till våld i relationen. Stödet till personer som blir utsatta för våld i sin parrelation är organiserat utifrån heterosexuellas behov. För att samhället ska kunna hjälpa och stödja HBT-personer som utsätts för våld i nära relationer behövs mer forskning om samkönat partnervåld. Därför är det glädjande att regeringen i sin handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer avser att inrätta ett forskningsprogram som bl.a. kommer att omfatta våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39, åtgärd 52). Dock saknas åtgärder för hur polis, sjukvård, socialtjänst, kvinnojourer m.fl. som möter människor som utsatts för våld i nära relationer ska få en ökad HBT-kompetens i praktiken. Regeringen bör därför göra kraftfulla satsningar så att alla yrkespersoner som möter människor som utsatts för samkönat partnervåld har relevant HBT-kompetens. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns både olikheter och likheter mellan det våld som utövas i samkönade och heterosexuella relationer. Våldets konsekvenser är dock desamma för offret, oavsett könet på våldsutövaren. Studien lika och olika visar att det är viktigt att studera det samkönade partnervåldet ur dessa två perspektiv för att kunna hjälpa de män och kvinnor som utsätts för våldet. Av egen erfarenhet vet vi att det kan vara svårt att inte glömma bort det samkönade partnervåldet när frågan om mäns våld mot kvinnor avhandlas. De åtgärder som riktas mot det samkönade partnervåldet i regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer är förhållandevis få (skr. 2007/08:39). Regeringen bör därför utreda och återkomma med ett handlingsprogram för hur HBT-personer som drabbas av partnervåld ska få relevant stöd och hjälp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Studien lika och olika visar att endast ett fåtal HBT-personer har sökt hjälp när de varit utsatta för våld av en partner. Då har de oftast vänt sig till traditionella verksamheter som kvinnojour och brottsofferjour. Det råder på många håll en missuppfattning om att HBT-personer helst söker sig till sina egna organisationer för att få hjälp. Dessutom saknas det ett väl utbyggt nät av brottsoffermottagningar för HBT-personer runtom i landet. RFSL (, bisexuellas och transpersoners rättigheter) driver en brottsofferjour för HBT-personer. Brottsofferjouren är nationell och har kontakt med våldsutsatta HBT-personer via telefon, mejl och personliga besök. Regeringen har i sin budget inte avsatt riktade pengar till brottsofferjouren. Jouren måste nu i stället ansöka om pengar i konkurrens med en rad andra organisationer. Till brottsofferjouren vänder sig förutom HBT-personer som utsatts för partnervåld även de som utsatts för hatbrott. Jouren riskerar även att bli tvungen att söka pengar från olika ställen när hatbrott och partnervåld separeras. Forskning visar dock att hatbrott och våld i samkönade relationer ofta hänger ihop. Det är nämligen inte ovanligt att de som vänder sig till jouren blivit utsatta för båda typerna av våld. avsätter i sin budget . RFSL har en ovärderlig kompetens när det gäller att bemöta HBT-personer som utsatts för brott, oavsett om det handlar om partnervåld eller hatbrott. Regeringen bör därför rikta särskilda anslag till den nationella brottsofferjouren för HBT-personer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 13Hedersrelaterat våld och förtryck Mörkertalet när det gäller hedersrelaterat våld och förtryck antas vara stort. Främst är det flickor och unga kvinnor som drabbas av hedersrelaterat våld och förtryck men även pojkar och unga män kan bli utsatta. Om flickor som är utsatta offentliggör sin historia genom ett besök hos kan det innebära ytterligare våld och hot. Därför väljer många unga flickor att söka hjälp på annat sätt (Om våld i hederns namn. , 2008). Under den förra mandatperioden drev igenom en rad specifika insatser mot hedersrelaterat våld. Bland annat satsades på skyddat boende och förebyggande insatser. Ansvariga myndigheter fick i uppdrag att arbeta särskilt med dessa frågor. Till exempel fick i uppdrag att utveckla arbetsmetoder när det gäller hedersrelaterat våld; , och fick i uppdrag att förbättra kunskapen inom rättsväsendet; särskilda medel satsades på att stödja självorganisering bland unga tjejer som är utsatta; Myndigheten för skolutveckling fick i uppdrag att stärka skolans arbete med såväl patriarkalt våld i stort som hedersrelaterat våld mer specifikt. Flera av dessa insatser fortsätter i regeringens handlingsplan mot mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Det är i sig välkommet men inte tillräckligt. Enligt en nationell undersökning från länsstyrelserna (Samverkan för skyddat boende. Nationell rapport från länsstyrelserna om skyddat boende med mera för flickor och unga kvinnor som riskerar att utsättas för hedersrelaterat våld) fanns det närmare 2000 kända fall av hedersrelaterat våld hos myndigheter och organisationer. Av dessa beräknades vara i behov av skyddat boende. Enligt en rapport från (Frihet och ansvar En undersökning om gymnasieungdomars upplevda frihet att själva bestämma, 2007) är kunskapen om hur många ungdomar som utsatts för hedersrelaterat våld bristfällig. Den enkätundersökning som ligger till grund för rapporten visar att det finns en liten grupp ungdomar som lever under oroväckande eller helt oacceptabla förhållanden. Dock är resultaten osäkra, varför mer forskning är nödvändig. Undersökningen ger även en mycket begränsad kunskap om i vilken utsträckning homo- eller bisexuella ungdomar är utsatta för hedersrelaterat våld. I en rapport konstaterar i att regeringens satsning på insatser mot hedersrelaterat våld har gjort nytta men att det finns mycket kvar att göra. är skillnaderna i kunskapsnivå stor mellan olika kommuner och län, och det finns stora variationer i hur långt man generellt kommit i arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. ser bl.a. behov av fortsatta utbildningsinsatser till berörda yrkesgrupper, att berörda myndigheter och andra aktörer tar fram gemensamma handlingsplaner, en förbättrad samverkan mellan myndigheter och ideella organisationer främst mellan skola och socialtjänst samt en fortsatt och ökad satsning på attitydpåverkande insatser riktade mot föräldrar och pojkar/bröder. Regeringen nämner i sin handlingsplan (skr. 2007/08:39) att det är angeläget att länsstyrelserna fortsätter satsningen på åtgärder för att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck. Syftet är att samordna myndigheternas arbete mot hedersrelaterat våld och förtryck med det generella arbetet för att motverka mäns våld mot kvinnor. anser att syftet är gott men att fler åtgärder bör sättas in för att bekämpa det hedersrelaterade våldet och förtrycket. saknar kommunerna riktlinjer för sitt arbete med personer som utsatts för hedersrelaterat våld och myndigheternas insatser saknar samordning. vill att det ska finnas enheter specialiserade på mäns våld och samkönat partnervåld inom samtliga berörda myndigheter med särskilt avsatta medel, särskilda policydokument, handlingsplaner och arbetsrutiner på samtliga berörda myndigheter. Dessa enheter ska ha specifik kompetens om hedersrelaterat våld och om invandrade kvinnors särskilda erfarenheter i övrigt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare bör regeringen som ett led i det fortsatta arbetet ge i uppdrag till att ta fram riktlinjer för arbete med mäns våld mot kvinnor, samkönat partnervåld och hedersrelaterat våld. Detta bör ge regeringen till känna. Enligt regeringens handlingsplan (skr. 2007/08:167) ska i utöver sitt regionala uppdrag lämna stöd till insatser på nationell eller länsövergripande nivå mot hedersrelaterat våld och förtryck. Vi anser dock att regeringens uppdrag inte är tillräckligt specifikt. De kvinnor, flickor och pojkar som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck har ofta komplexa problem och behov av ett långvarigt stöd från samhället. För att komma bort från våldet och hotet tvingas de inte sällan bryta helt med sina familjer. Att flytta till en ny ort utan att kunna upprätthålla kontakt med vänner och familj kan leda till stor utsatthet och isolering. Regeringen bör därför ge i uppdrag till i län att utreda hur samhällets stöd till personer som har brutit med sina familjer på grund av hedersrelaterat våld och förtryck kan förbättras och hur stödet till redan befintliga verksamheter kan förstärkas. Detta bör ge regeringen till känna. menar vidare att stödet till skyddade boenden måste utökas. Tillgång till skyddat boende ska finnas i alla kommuner. De specifika behov som kvinnor och ungdomar som riskerar att utsättas för på grund av hedersrelaterat våld måste i detta sammanhang tillvaratas på ett effektivt sätt. Regeringen bör mot bakgrund av detta återkomma med förslag om skyddat boende. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En viktig del av det förebyggande och attitydpåverkande arbetet handlar om att stärka rösten hos dem som bär på egna erfarenheter av våld. Länsstyrelserna bör få i uppdrag att förmedla särskilda medel för att stödja unga som utsätts. I första hand bör dessa medel gå till unga kvinnors, men också unga mäns, egen organisering kring frågor om hedersrelaterat våld mäns våld i övrig. Regeringen bör därför utforma ett förtydligat uppdrag till i om särskilda medel till ungas egen organisering i enlighet med det ovan angivna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare anser att skolan spelar en central roll för att ge unga människor möjlighet att tidigt diskutera och reflektera över frågor kring relationer, samlevnad och sexualitet. Därför vill vi förstärka undervisningen i sex och samlevnad. Härigenom kan förutsättningarna att fånga upp de ungdomar som lever under hot och våld stärkas. Vi menar att ämnet ska ingå som ett viktigt kunskapsmål i läroplanerna för och gymnasieskolan och bör integreras i ämnen som samhällskunskap, psykologi, historia, svenska och religion. fick 2005 ett regeringsuppdrag att genomföra en översyn av grund- och gymnasieskolans kursplaner med avseende på sex och samlevnad. redovisade uppdraget och gav förslag till nya och förtydligade mål i kursplanerna för biologi, idrott och hälsa med flera ämnen. Regeringen har emellertid lämnat förslaget utan åtgärd. Regeringen bör genomföra de av föreslagna ändringarna avseende sex och samlevnad i grund- och gymnasieskolans kursplaner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Påtvingade äktenskap är ett uttryck för förtryck som oftast riktas mot unga kvinnor. 2004 trädde lagändringar som syftar till att förbättra skyddet för enskilda mot påtvingade och för tidiga äktenskap i kraft (prop. 2003/04:48). är det möjligt att ingå äktenskap om det finns särskilda skäl till det (2 kap. 1 § ÄktB). 2003/04:48 bör skäl för dispens från 18-årsregeln inte medges enbart för att den underåriga tillhör en grupp som förespråkar en annan norm än den som lagen ställer upp (prop. 2003/04:48, s. 22). När det gäller äktenskap som inte ingåtts enligt svensk lag erkänns inte dessa om det fanns äktenskapshinder enligt (ÄktB) och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i när äktenskapet ingicks. Vidare erkänns inte heller äktenskapet om det är sannolikt att det ingåtts av tvång (1 kap. 8 a § lag (1904:26)). Om det finns särskilda skäl kan dock äktenskapet erkännas trots att det förelåg äktenskapshinder enligt ÄktB när det ingicks. anser att lagändringen är ett steg i rätt riktning för att motverka barn- och tvångsäktenskap. Men problemet med unga flickor som gifts bort kvarstår trots att lagen ändrats. Att lagstiftningen inte tillåter barnäktenskap är visserligen en ytterst viktig signal, men det behövs ytterligare åtgärder för att skydda flickor mot att bli bortgifta. Vi efterlyser därför en bestämmelse som gör det straffbart för föräldrar att gifta bort sina barn. En sådan lagstiftning ligger helt i linje med FN:s konvention om barnets rättigheter och är enligt vår mening ett medel för att tillgodose barnets bästa. anser att den nuvarande strafflagstiftningen inte räcker för att motverka barnäktenskap. De föräldrar som väljer att gifta bort sitt barn bör kunna ställas till svars för detta. Ett barnäktenskap är per definition alltid ett tvångsäktenskap. Det gäller även i de fall där barnet är och själv inte ser äktenskapet som ett påtvingat arrangemang. Det finns exempel på att flickor valt att gå med på att gifta sig för att få möjlighet att flytta hemifrån. Regeringen har i sin handlingsplan mot mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) meddelat sin avsikt att ge i uppdrag att göra en kartläggning av äktenskap arrangerade mot en persons vilja. Syftet är att bl.a. att ta fram åtgärder som förebygger tvångsäktenskap. Vi stöder detta initiativ. Utredningen om människohandel (SOU 2008:41) innehåller förutom förslag som syftar till att skärpa lagstiftningen mot människohandel förslag om barnäktenskap. Utredningen konstaterar dock att det tvång som kan föregå ett tvångsäktenskap redan är kriminaliserat i strafflagstiftningen och att det inte finns behov av någon särskild brottsrubricering för tvångsäktenskap som inte är barnäktenskap. Dock föreslås en kriminalisering av att en vårdnadshavare tillåter ett barn som är att ingå äktenskap utomlands. Bestämmelsen tar sikte på de barnäktenskap som inte är att anse som tvångsäktenskap och straffet föreslås bli fängelse i högst . Vi menar att förslaget inte räcker för att komma åt problemen med tvångsäktenskap. Även unga kvinnor som är men under är i behov av skydd mot att bli bortgifta. Regeringen bör återkomma med ett förslag till lagändring som innebär att en särskild brottsrubricering gör det straffbart för föräldrar att arrangera äktenskap för minderåriga barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15Särskilt utsatta grupper av kvinnor Lesbiska kvinnor känner sig inte alltid välkomna till kvinnojourerna, och det kan vara svårt att erbjuda trygghet om jouren inte tänker på att väninnan som följer med kan vara förövaren. har länge värnat stödet till brottsofferjouren för HBT-personer och menar att arbetet måste utökas och intensifieras. Därför yrkar vi på ett handlingsprogram till stöd för HBT-personer i denna motion. Några kvinnojourer erbjuder möjlighet till stödkontakt för syn- och hörselskadade kvinnor, men få jourer har handikappanpassade lägenheter vilket gör fysiskt funktionshindrade kvinnor, liksom äldre kvinnor, extra utsatta. Därför avsätter 10miljoner kronor i budgetmotionen för att stödja kvinnojourerna i arbetet med att tillgänglighetsanpassa jourernas lokaler. Kvinnojourerna har svårt att ta emot kvinnor som missbrukar och/eller har psykiska funktionshinder. Staten bör ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta kvinnorna. vill inrätta resursjourer med kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykisk funktionsnedsättning och avsätter 20miljoner kronor i budgetmotionen för detta ändamål. Regeringen bör återkomma med förslag på inrättande av resursjourer som har kompetens att ta emot kvinnor med missbruk och psykisk funktionsnedsättning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15.1Våld mot äldre kvinnor