ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GW02C282 · 2008-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av (1987:10) i vilken det beaktas att skapa bättre förutsättningar för att nya koloniområden tillkommer i kommunerna. God bebyggd miljö är viktig att verka för i det fortsatta arbetet med översyn av och att det skapas bättre förutsättningar för att koloniträdgårdar och odlingslotter ska anläggas i tillräcklig omfattning. Trädgårdsodling är ett av de mest uppskattade fritidsintressena bland allmänheten och är därtill samhällsnyttig i en rad avseenden. Trädgårdarna bidrar till både trivsel och biologisk mångfald i stadsbygden. För en ekologiskt hållbar samhällsutveckling kan de också få stor betydelse. Det som odlas till husbehov i egen trädgård kan tillföras hushållet utan energikrävande transporter och resursförbrukande förpackningar. Utöver nyttan och glädjen med egen skörd betyder även trädgårdsarbetet att man utomhus får motion av det lågintensiva slag som är bra för hälsan. Men alla trädgårdsintresserade har inte möjlighet att skaffa sig en egen trädgård. För många är det otänkbart att köpa en villa för för att få möjlighet att odla. En kolonilott är ett gott alternativ, men tillgången på sådana är otillräcklig på många håll. Det gäller särskilt kolonilotter med stugor. En egen kolonistuga gör det på flera sätt mer attraktivt att vistas på koloniområdet, även när stugan är så liten att den inte är avsedd att bo i. Följaktligen är koloniträdgårdar med stugor mycket efterfrågade, särskilt i storstäderna. Ändå är det inte längre särskilt vanligt att nya koloniområden anläggs. En förklaring kan vara att statsmakterna inte tillräckligt tydligt anger detta som ett kommunalt ansvar. Det är därför desto viktigare att regeringen i det fortsatta arbetet med översyn av beaktar att det skapas bättre förutsättningar för att nya koloniområden tillkommer i kommunerna. T.ex. bör koloniträdgårdar definieras tydligare, ha en egen beteckning i detaljplanerna och få särskilda villkor för bygglov och användningssätt. Det finns därtill behov av att utarbeta planeringsriktlinjer och systematiskt ta vara på goda erfarenheter inom koloniträdgårdsrörelsen. råder det t.ex. stor tveksamhet i kommunerna om vilken teknisk standard koloniområden av olika slag bör ha med hänsyn till aktuella miljökrav, bekvämlighetsaspekter och ekonomiska förutsättningar.
mot · GW02C287 · 2008-10-01 00:00:00 — Överklagandeprocessen vid behandling av förslag till detaljplaner tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om överklagandeprocessen vid behandling av förslag till detaljplaner. I är det nu mer regel än undantag att ett förslag till detaljplan för bostadsbyggande blir överklagat av sakägare i närheten. Genom att sända in en skrivelse med klagomål till först och därefter regeringen kan man utan kostnad eller andra insatser från den klagandes sida få effekten att nya byggprojekt försenas med upp till något som givetvis leder till ökade kostnader, vilket i slutändan alltid drabbar dem som kommer att bo i de nya husen. Självklart skall den demokratiska rättigheten att överklaga ett kommunalt beslut som exempelvis förslag om en ny detaljplan finnas. Frågan är dock hur omfattande denna rättighet skall vara. Om man jämför med , så kan den som blivit dömd i ett brottmål i tingsrätt överklaga till hovrätten och få sin dom prövad där. Nästa instans är . Men för att få sin sak prövad där krävs att beviljar prövningstillstånd, något som enbart brukar göras om ett mål har t.ex. prejudicerande karaktär, så att en dom från kan tjäna som rättesnöre för tingsrätters och hovrätters domslut i kommande ärenden av samma typ. Det innebär att man i i praktiken kan döma en person till livstids fängelse utan att den dömde är tillförsäkrad rätten att få sin sak prövad i högsta instans. Men om man överklagar en detaljplan för att man t.ex. misstänker att det blir ökad biltrafik på den gata där man bor, då är man tillförsäkrad rätten att regeringen prövar detta. Dessa proportioner kan med rätta uppfattas som orimliga. Att överklaga till länsstyrelse är en sak som borde kunna vara tillfredsställande i ärenden typ detaljplaner. Erfarenheten av många överklaganden är att dessa ofta saknar saklig grund, och sällan leder till ändringar i besluten. Jämför man med , kan man konstatera att de beslut som domstolarna där fattar ofta är mer dramatiska för den åtalade än vad en ny detaljplan kan vara för en granne men där anses rättssäkerheten vara uppfylld med rätten att gå vidare till hovrätten. Genom den mycket tidskrävande planprocessen försvåras påtagligt möjligheterna att såväl producera nya bostäder som att utveckla samhällsservice av olika slag: planer på att bygga förskolor eller gruppboenden för funktionshindrade tillhör också de verksamheter som ofta brukar överklagas till högsta instans, i regel utan att några egentliga sakskäl andra än den personliga bekvämligheten kan åberopas. Det borde nu vara dags för och regering att se över den nuvarande processen för rätten att överklaga sådant som detaljplaner, så att dessa ärenden kan hanteras snabbare men utan att grundläggande rättssäkerhet äventyras. i (s)
mot · GW02C289 · 2008-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i sambolagstiftningen införa arvsrätt mellan sambor. I dagens moderna samhälle finns det betydligt flera samlevnadsformer än vad som fanns förut i . Det finns bland annat mambos, särbos och sambos. De allra flesta som gifter sig är sambor innan de gifter sig, medan vissa förblir sambor livet ut. Samboförhållandet innebär att ett par lever tillsammans under äktenskapslika former, men lagen ger inte sambor samma rättsliga skydd som äkta makar. Den nuvarande sambolagen behandlar bara gemensam bostad och bohag. Enligt sambolagen är efterlevande sambo dödsbodelägare men har ingen automatisk arvsrätt. trädde en ny sambolagstiftning i kraft. Denna sambolagstiftning har bara ett fåtal skillnader jämfört med den tidigare. De förändringar som genomfördes var välkomna då, men är lagstiftningen långt ifrån tillräcklig. Det finns problem med att sambor inte garanteras samma trygghet som gifta par vid t.ex. dödsfall och separation. En av de största skillnaderna mellan sambor och äkta makar är att sambor inte ärver varandra. Enligt sambolagen är efterlevande sambo dödsbodelägare men har ingen automatisk arvsrätt. När en sambo dör får den kvarlevande bara behålla halva bostaden och halva bohaget. Resten ärver eventuella barn, föräldrar eller syskon till den avlidne. Det går endast att skydda varandra genom att upprätta ett testamente. Sambor är heller inte underhållsskyldiga gentemot varandra och är inte självklart förmånstagare till varandras livförsäkringar. Med anledning av det ovan anförda anser jag att sambor bör skyddas i sambolagstiftningen på samma sätt som äkta makar i händelse av frånfälle, och därför bör arvsrätt som för äkta makar införas mellan sambor i lagstiftningen.
mot · GW02C295 · 2008-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om den kommunala konsumentvägledningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om . Vi medborgare ställs inför alltfler val i avregleringens spår. Vi skall göra aktiva val av elleverantör och teleoperatör och ställs inför deras mer eller mindre begripliga erbjudanden. Vi skall också välja inom vårdsektor, äldrevård, pensionsplaceringar, skola och daghem och finansiella tjänster av olika slag. Konkurrensutsättning av offentlig verksamhet är honnörsord för den sittande alliansregeringen, valfriheten är dess yttersta uttryck. Men är denna valfrihet reell för konsumenterna, är den reell för alla eller bara för de resursstarka konsumentgrupperna? Målet för alliansregeringens konsumentpolitik formuleras som konsumenterna har makt och möjlighet att göra val ... målet tar sin utgångspunkt i konsumenternas förutsättningar att vara aktiva och göra medvetna val. Konsumenterna ansvarar själva för att vara aktiva och konsumentpolitikens roll är att bidra till att öka konsumenternas egenmakt genom att möjliggöra aktiva val. One way shop konsumentvägledning I konsekvens med att alltfler tjänster konkurrensutsätts måste också konsumenternas ställning stärkas. För att kunna utöva konsumentmakt måste det finnas kända och självklara kanaler där konsumenterna kan hämta information om rättigheter och regelverk och där det finns möjligheter att få stöd i samband med tvister. Det finns i och för sig en flora med kanaler alltifrån de som stat och kommun erbjuder, branschorganisationers nämnder för tvistlösning samt en rad organisationer som arbetar med konsumentfrågor, men för den enskilde konsumenten är det inte alltid lätt att navigera rätt. Det behövs en ingångsport där kompetent vägledning snabbt kan lotsa konsumenten till rätt instans. De kommunala konsumentvägledarna är som klippta och skurna för detta uppdrag. Men detta förutsätter att alla verkligen har tillgång till kommunala konsumentvägledare. Därför krävs lagstiftning om obligatorisk konsumentvägledning. Det krävs också att de finansiella resurserna till denna verksamhet ökar. Staten förfogar över flera verktyg för konsumentskyddet, bland andra (), som är den myndighet där konsumenten kan anmäla en tvist med ett företag för prövning. kan enbart lämna rekommendationer om hur en tvist ska lösas. Det står sedan det anmälda företaget fritt att följa detta. Det finns exempel på företag, till exempel inom resebranschen, som systematiskt ignorerar rekommendationer om att gottgöra missnöjda resenärer. Det allt tyngre ansvaret som rådande konsumentpolitik lägger på den enskilde att utöva sin egenmakt kräver att en opartisk instans som har starka instrument att få sina domslut genomförda. Det finns därför anledning att göra de beslut som fattar bindande.
mot · GW02C298 · 2008-10-02 00:00:00 — Fler än två vårdnadshavare tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheten att låta barn ha fler än två vårdnadshavare. driver frågan om att det bör bli möjligt för ett barn att ha flera juridiska vårdnadshavare. Frågan är viktig, eftersom ett barns rätt att ha kontakt med sina närstående vuxna personer är essentiell för barnets välmående. Ett barn ska ha rätt att träffa alla sina närstående vuxna, även om de är fler än två, oavsett dessas inbördes relation och konflikter. Ett barn ska aldrig behöva komma i kläm mellan närstående vuxna vid separationer och andra konflikter. Om ett barn har bott ihop med sin mammas sambo hela livet ska barnet kunna ha rätt att träffa sambon även efter en separation, även om både den biologiska mamman och pappan fortsatt är vårdnadshavare. De extra vårdnadshavarna kan till exempel vara farföräldrarna till ett barn som bor med sin ensamstående mor. Det kan också vara en av de biologiska föräldrarnas nya partner som barnet har närmre relation till än till den andra biologiska föräldern. Det kan även vara aktuellt med fler än två vårdnadshavare i polyamorösa förhållanden (förhållanden mellan fler än två personer). En del barn har kommit till genom insemination mellan två samkönade par, mellan en man och två kvinnor eller mellan en kvinna och två män. I dessa fall kan det finnas fler än två vuxna människor som betraktar sig som föräldrar till ett barn och som barnet betraktar som sina föräldrar. Trots det är det bara två personer som får vara juridiska vårdnadshavare. vill att barns bästa alltid ska vara det avgörande. Ett sätt att förbättra barns skydd är att det finns en möjlighet att fler än två vårdnadshavare kan få ta rättsligt ansvar för barnet, för att skydda barnet vid tvister mellan närstående vuxna. Detta kommer dock att medföra många olika såväl rättsliga som ekonomiska konsekvenser och kräver viss utredning. vill därför att möjligheten för barn att ha fler än två vårdnadshavare ska utredas.
mot · GW02C299 · 2008-10-02 00:00:00 — Översiktsplanen ett levande styrdokument tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör se över hur kommunerna följer plan- och bygglagens krav på aktuell översiktsplan och kommer med förslag för att stärka kraven i lagen. Översiktsplanen ett viktigt styrdokument En översiktsplan är inte bara ett viktigt planeringsinstrument. Det är också det dokument, i vilket kommunens innevånare och andra kan få veta hur kommunen avser att nyttja mark- och vattenområden. Avsikten är att den ska vara ett levande och aktuellt dokument, vilket klart framgår av plan- och bygglagens bestämmelser. I lagen finns även regler för hur planen ska ställas ut så att kommunens innevånare kan säga sitt och hur samråd med länsstyrelse och andra ska gå till. Kommunen ska också redovisa hur man ska ta tillvara sådant som är av riksintresse och hur man ska kunna klara olika miljökvalitetsnormer. Såväl 1995 som 1998 kom ändringar i lagen, som gör att översiktsplanerna i kommunerna ska bli bättre. En översiktsplan är alltså ett viktigt dokument i den demokratiska diskussionen och processen. Delaktighet och inflytande är även ett målområde inom folkhälsopolitiken så man kan säga att översiktsplaner har dubbel betydelse för folkhälsan. Både genom hur samhället planeras och genom att människor ges möjlighet att påverka detta. Ett aktuellt styrdokument? En aktuell översiktsplan ska finnas i varje kommun. Det står i . I 4 kap. 14 § står att läsa: Kommunfullmäktige skall minst en gång ta ställning till översiktsplanens aktualitet. Men så ser det inte ut i alla kommuner. Som exempel kan nämnas min egen hemkommun, som antog sin senaste översiktsplan 1991. Därefter intet, inte ens en revidering. Översiktsplanen innehåller varken dagens verklighet eller det som planeras . Mycket har skett och för en person som vill flytta till kommunen finns inget aktuellt planeringsmaterial att ta del av. Det finns heller ingen översiktlig plan för hur olika markområden ska användas. De nya kraven med redovisning av riksintressen och miljökvalitetsnormer fanns inte 1991. Trots påstötningar från lokalt bedöms det av den sittande majoriteten som omöjligt att presentera ett dokument för antagande . Vaffö blir det på detta viset? Min hemkommun är med stor sannolikhet inte den enda med en inaktuell översiktsplan. Lagens intentioner med ett levande planeringsdokument, som vid framtagandet ska skapa dialog och ge möjlighet för kommuninnevånarna till insyn och påverkan delar jag till fullo men vad gör man när det inte blir av? I finns ingen möjlighet till sanktioner mot en kommun som inte följer lagen. Det betyder att lagen i praktiken inte har något värde, trots att det i 4 kap. 14 § står kommunen skall. Det finns alltså skäl att dels se över hur det ser ut i kommuner avseende aktuell översiktsplan, dels skärpa kraven på att sådan ska finnas.
mot · GW02C303 · 2008-10-01 00:00:00 — Rättsskyddet för juridisk person vid muntliga avtal och telefonförsäljning tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av rättsskyddet för juridisk person vid muntliga avtal och telefonförsäljning. Privatpersoner kan via den kommunala konsumentvägledningen på orten få ett stöd för otrevligheter som uppstår om man känner sig lurad eller vilseledd när ett styrkt muntligt avtal ingåtts eller vid till exempel telefonförsäljning. Enligt gällande lagrum har man vid sådana obehag laglig rätt till det vi i allmänna termer kallar ångervecka. Någon sådan möjlighet till laglig trygghet finns emellertid inte för juridiska personer såsom bolag, förening, stiftelse, stat, kommun med flera. Juridiska personer kan naturligtvis bestrida om man upplever rena lurendrejerier eller vilseledande försäljning i form av styrkta muntliga avtal, exempelvis endast delvis bandade samtal som förespeglar godkännande av ett sådant avtal vid telefonförsäljning, men regelverket här är mycket krångligt och kräver bland annat polisanmälan. Detta skapar ett problem för många juridiska personer som inte är så starka, exempelvis enmans- eller fåmansföretag. Här är det ofta en situation mycket lik den privata, där en- eller fåmansföretaget inte har en beredskap för att möta den alltmer organiserade och förslagna lurendrejeri- eller vilseledande telefonförsäljningen med sikte på denna målgrupp som etablerats i vårt land. Av denna anledning har bland annat erbjudit sina medlemmar ett skydd via sin hemsida () där man uppdaterar en varningslista som ligger under en lättillgänglig flik. Generella råd förmedlas här för att förebygga att bli lurad eller vilseledd och det visas även hur noggrant och komplicerat man måste gå tillväga när man ska ta sig ur en situation då man blivit lurad eller vilseledd. Ytterligare detaljerad rådgivning i enskilda fall erbjuds av förklarliga skäl enbart medlemmar i . Då den aktuella varningslistan hos upptar ett dryg 100-tal oseriösa telefonförsäljnings- och andra företag med syfte att lura in och vilseleda företagare till avtal, förstår man att problemet är av en omfattande natur. Då detta är en organisation som primärt har att tillvarata sina medlemmars intressen, men problemet är ett samhällsproblem som främst drabbar de små och medelstora företagen, föreslår vi en översyn av lagen i syfte att likställa möjligheterna för juridiska personer att få tillgång till en ångervecka eller liknande som privatpersoner har vid upplevelse av att ha blivit lurade eller vilseledda vid sådan muntlig försäljning. Inte minst är detta viktigt för att ge alla de seriösa företagen som idkar bra och önskvärd direkt muntlig eller indirekt muntlig telefonförsäljning en chans att lyckas på denna marknad. En översyn av rättsskyddet med förslag till lämpliga förändringar i rådande lagrum har därför en protektiv effekt mot en oroväckande framväxande ny typ av kriminalitet som det skulle värna det önskvärda utbudet av seriöst menade sådana tjänster även till juridiska personer i samhället. Vi vill att ger regeringen detta tillkänna.
mot · GW02C304 · 2008-10-01 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ändring av utsökningsbalken vad gäller s.k. bilmålvakter. har problemet med bilmålvakter uppmärksammats i media. Fenomenet innebär att en person låter registrera en målvakt i bilregistret som ägare av sin bil. Sedan åker den verklige ägaren runt och parkerar bilen på ett sådant sätt att han gång efter annan ådrar sig parkeringsböter och felparkeringsavgifter. Den registrerade ägaren/målvakten förfogar däremot aldrig över bilen. Bilens ägare är ansvarig för parkeringsböter och felparkeringsavgifter. Målvakten kan därför krävas på dessa belopp, men saknar typiskt sett pengar. Då kan bli inkopplad och utmätning av tillgångar kan ifrågakomma. Målvakten har dock inga tillgångar men vederbörande är registrerad ägare till bilen, som kan betinga ett visst värde. kan därför antas vilja ta bilen i mät. Eftersom målvakten typiskt sett aldrig kör bilen, lär bilen dock inte påträffas hos målvakten, när kronofogden kommer på besök. Däremot kan det givetvis hända att bilen anträffas parkerad någonstans, där den verkliga ägaren har ställt den. Kan i den situationen utmäta bilen? Nej, det medger inte dagens lagstiftning. I utsökningsbalken (UB) 4 kap 18 § 1 st stadgas följande: Gäldenären anses vara ägare till lös egendom som han har i sin besittning, om det ej framgår att egendomen tillhör annan. Motsatsvis får man sluta sig till att gäldenären inte anses vara ägare till lös egendom som han inte har i sin besittning. En bil som står parkerad på stan och som någon annan person än gäldenären (målvakten) har nycklarna till anses därmed inte tillhöra gäldenären, även om gäldenären är registrerad som bilens ägare i bilregistret. Denna registrering medför nämligen inte ägandepresumtion. Det motsatta gäller dock, enligt UB 4 kap 18 § 2 st, för sådan lös egendom som registrerat skepp och registrerat luftfartyg: I fråga om registrerat skepp eller registrerat luftfartyg gäller dock att egendomen anses tillhöra gäldenären, om denne är inskriven som ägare och det ej framgår att egendomen tillhör annan. Beträffande skepp och luftfartyg medför alltså registreringen ägandepresumtion. Om påträffar ett skepp, får skeppet tas i mät för den registrerade ägarens skulder, även om den registrerade ägaren inte har skeppet i sin besittning. Enligt min uppfattning borde UB 4 kap 18 § ändras så att även bilar omfattas av undantagsbestämmelsen i paragrafens andra stycke. Det vore en mycket enkel lagstiftningsoperation, som skulle göra det något enklare att bekämpa förekomsten av bilmålvakter. Om registreringen i bilregistret skulle medföra ägandepresumtion, skulle kunna ta en bil i mät för den registrerade ägarens skulder, t ex parkeringsskulder, även om bilen inte är i den registrerade ägarens besittning, utan exempelvis står parkerad på stan. Om den verklige ägaren skulle riskera att få sin bil utmätt till följd av stora parkeringsskulder, skulle han eller hon förmodligen i högre grad akta sig för att parkera fel. Jag kan inte se några tydliga argument mot den av mig föreslagna ordningen, utan föreslår att besluta om det ovan angivna tillkännagivandet.
mot · GW02C305 · 2008-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över reglerna om lönegaranti. Oseriösa arbetsgivare klarar sig från sitt ansvarstagande gentemot löntagare genom att helt enkelt försvinna. De anställda kan därigenom förlora stora belopp, om bolaget försätts i konkurs. Den statliga lönegarantin, som finansieras via arbetsgivaravgifter, lagreglerar arbetstagarnas rättigheter till ersättning för lön vid konkurs och rekonstruktion av företaget där de är anställda. Även om lagen säkerställer arbetstagarnas rättigheter finns det flera osäkerhetsfaktorer för de anställda om deras företag hamnar på obestånd. Det handlar bland annat om de dröjsmål som lagsökningsprocessen får om det inte går att få tag i gäldenären. Arbetsgivaren kan vara oanträffbar eller helt enkelt ha flytt fältet. De fackliga organisationerna har ett flertal exempel där det gått så långt att de anställda inte har fått de ersättningar de egentligen har rätt till. Så beskriver ett ärende: När företaget hamnar på obestånd så märker inte de anställda att den som är ansvarig för företaget har försvunnit. Det upptäcks först när de inte får ut sin lön. De kontaktar sin fackförening. skickar en förhandlingsframställan enligt 35 § MBL med rekommenderat brev. Eftersom arbetsgivaren försvunnit och ej är anträffbar, så hämtar företaget inte ut förhandlingsframställan. När företaget inte har svarat skickas ärendet för indrivning. Kronofogden kontaktas och de skickar en betalningsanmaning till företaget och försök att delge bolaget genomförs. När detta inte lyckas blir nästa fas att beslutar att bolaget ska kungörelsedelges. Detta innebär att om bolaget inte reglerar kravet inom stipulerad tid kan en konkursansökan lämnas in till tingsrätten. Inga pengar betalas ut och ingen kontakt förekommer. Slutligen försätts bolaget i konkurs på fackföreningens begäran. Först därefter kan lönegarantin börja betalas ut. Reglerna säger bl.a. att lönen eller ersättningen inte får ha intjänats tidigare än konkursansökan kom in till tingsrätten. Processen fördröjs om det inte går att få tag på arbetsgivaren, så det kan ta från det att lön har utbetalats till dess att företaget har gått i konkurs. Detta förfarande innebär att arbetstagarna inte haft någon inkomst . Möjligheten för den anställde till a-kassa finns inte , då en anställning kvarstår. De anställda kan heller inte avsluta anställningen då de har en uppsägningstid att beakta. De anställda riskerar alltså att inte få ut sin lön över huvud taget. Tiden för intjänande behöver alltså förlängas. När väl beslutet om konkurs är fattat och lönegarantin ska betalas ut har det gått utan att de som är berörda har fått någonting. Jag anser att reglerna kring lönegaranti vid konkurser behöver ses över för att tillförsäkra att de anställda inte drabbas utan får sin lön. Ett förslag kan vara att återinföra a-kasselån eller att införa en möjlighet till lönegrarantilån.