mot · GW02C454 · 2008-10-07 00:00:00 — Ändringen innebär att präster i är vigselbehöriga direkt på grund av lag utan de måste, liksom befattningshavare inom andra trossamfund, först förordnas till vigselförrättare av Kammarkollegiet. I linje med det sagda har andra punkten i första stycket (första punkten i författningsförslaget) justerats så att föreskriften även omfattar befattningshavare i . Härav följer att också andra befattningshavare inom än präster i princip kan förordnas som vigselförrättare. Detta förutsätter givetvis att befattningshavaren även har intern behörighet att förrätta vigsel. Av paragrafens andra punkt i dess nuvarande lydelse framgår att lagfaren domare i tingsrätt alltjämt skall vara behörig att vara vigselförrättare. Ett borttagande av domarens rätt att vara vigselförrättare skulle bl.a. innebära att tillgången på borgerliga vigslar skulle minska kraftigt. Därigenom skulle samkönade pars praktiska möjligheter att ingå äktenskap påverkas negativt. Andra borgerliga vigselförrättare än domare skall även fortsättningsvis förordnas av länsstyrelserna, vilket enligt ändringsförslaget regleras i första stycket tredje punkten. Regeringen föreslås meddela bestämmelser om förordnande av borgerliga vigselförrättare, m.m. i förordning. Svenska vigselförrättares behörighet att förrätta vigsel enligt svensk lag utomlands regleras alltjämt i 1 kap. 5 § första stycket IÄL. Paragrafens andra stycke har ändrats eftersom förordnande inte längre skall avse behörighet att förrätta såväl vigsel som att registrera partnerskap. Detta är en konsekvens av att nyregistrering av partnerskap inte får ske. I andra stycket finns i stället en ny bestämmelse av vilken det framgår att befattningshavare i trossamfund som är vigselbehöriga inte har någon vigselplikt. Någon sådan plikt föreligger inte heller enligt gällande rätt. Bestämmelsen innebär att en vigselförrättare inom ett trossamfund inte har någon författningsreglerad skyldighet att viga vare sig en kvinna och en man eller ett par med samma kön som enligt ÄktB har rätt att gifta sig med varandra. Huruvida en sådan skyldighet föreligger, liksom övriga villkor för att ett par skall ha rätt att gifta sig hos ett trossamfund, bestäms i stället av den ordning som gäller inom respektive trossamfund (jfr förslaget till 4 kap. 6 § första punkten ÄktB). Vid vigsel gäller i övrigt 1.den ordning som gäller inom ett trossamfund, om vigseln förrättas av en befattningshavare i samfundet, 2.föreskrifter som meddelas av regeringen för andra fall. Paragrafen har ändrats för att bättre ge uttryck för likställdhet med andra trossamfund i fråga om vigsel. Hänvisningen i första punkten till föreskrifterna i kyrkohandboken och andra föreskrifter för har utgått. Talan om fastställelse av att ett äktenskap består eller inte består kan föras endast i en tvist mellan makarna. Frågan huruvida ett äktenskap består kan i övrigt prövas i tvister där någons rätt är beroende av det. Första stycket har fått en könsneutral lydelse. Äktenskapsmål tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist här i landet, tas målet upp av . Första stycket gäller även ärende om godkännande av ogiltig vigsel. Första stycket har fått en könsneutral lydelse. Paragrafens andra stycke är nytt. Enligt denna forumbestämmelse skall ett ärende om godkännande av ogiltig vigsel tas upp av tingsrätten i den ort där någon av makarna har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist här i landet, tas ärendet upp av . Om någon av makarna har avlidit får arvingar till den avlidne ansöka om att den ogiltiga vigseln skall godkännas (jfr 4 kap. 2 § tredje stycket ÄktB). Tingsrätten i den ort där den kvarlevande maken har sitt hemvist är då behörig att ta upp ärendet till prövning. Är båda makarna döda skall ärendet prövas av . beslut i fråga om hindersprövning får överklagas hos en länsrätt inom vars domkrets båda eller en av de sökande är folkbokförd. Finns ingen sådan behörig länsrätt överklagas beslutet hos Länsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafens första stycke har fått en könsneutral lydelse. Andra stycket (nuvarande lydelse) som innehåller en bestämmelse om överklagande av beslut om förrättande av vigsel som fattats av präst inom , har utgått. I likhet med vad som gäller för andra trossamfund skall ett sådant beslut inte vara överklagbart. 1.Denna lag träder i kraft . Lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap skall från ikraftträdandet av denna lag endast gälla partnerskap som registrerats före . 2.Ett parttnerskap som registrerats här i landet och inte upplösts skall alltjämt vara gällande efter ikraftträdandet. De registrerade partner som vill att partnerskapet i stället skall gälla som äktenskap skall gemensamt anmäla detta till . 3.Behörighet för präst i att vara vigselförrättare som följde av 4 kap. 3 § första stycket 1 upphör att gälla efter ikraftträdandet. Av punkt 1 framgår att partnerskapslagen efter ikraftträdandet av ändringarna i ÄktB endast skall gälla partnerskap som registrerats före ikraftträdandet. Det kommer således inte vara möjligt att registrera nya partnerskap. Detta bör framgå av en ändring i partnerskapslagen. Punkt 2 anger att ett partnerskap gäller även efter lagändringen. De som lever i ett partnerskap kan dock gemensamt anmäla till att de vill att partnerskapet skall gälla som äktenskap. För det fall en sådan anmälan inte görs inom föreskriven tid, har parterna att i stället först upplösa partnerskapet och därefter ingå äktenskap på det sätt som föreskrivs i ÄktB och partnerskapslagen. Den föreslagna ordningen står i god överensstämmelse med internationella konventioner genom att den som vill kan kvarstå vid partnerskap som samlevnadsform. Enligt punkt 3 upphör den vigselbehörighet för präst i som följer direkt på grund av lag att gälla efter det att lagändringarna i ÄktB har trätt i kraft. För fortsatt vigselbehörighet krävs att under förutsättning att den har fått vigseltillstånd anmäler berörda präster till . Härefter måste befattningshavare inom , liksom befattningshavare inom andra trossamfund, ha ett särskilt förordnande från Kammarkollegiet för att vara vigselbehöriga. b)Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap Denna lag gäller partnerskap som registrerats före . Det införs en ny paragraf som anger att lagen endast omfattar partnerskap som registrerats före det att ändringarna i ÄktB, vilka innebär könsneutrala äktenskap, skett. Nya registreringar kan således inte ske . De tidigare registrerade partnerskapen skall alltjämt ha samma rättsverkningar som . c)Förslaget till lag om ändring i Är vid barns födelse modern gift med en man skall han anses som barnets far, om inte annat följer av 2 §. Detsamma gäller, om modern är änka och barnet föds inom sådan tid efter mannens död att det kan vara avlat . Paragrafen innehåller en bestämmelse om faderskapet till barn som föds av en gift kvinna under äktenskapet. Genom den nya lydelsen klargörs att faderskapspresumtionen gäller om modern var gift med en man vid barnets födelse. Förslaget är en konsekvens av att äktenskap skall kunna ingås av par med samma kön. Förslaget innebär inte någon ändring i sak. Bestämmelsen är inte tillämplig när ett barn föds under ett äktenskap som ingåtts mellan två kvinnor. Har insemination utförts på modern enligt 6 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. eller har befruktning av moderns ägg utförts enligt 7 kap. samma lag med samtycke av en kvinna som var moderns maka eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, skall den som har lämnat samtycket anses som barnets förälder. Ett föräldraskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant föräldraskap. I 1 kap. 9 § första stycket i dess nuvarande lydelse regleras frågan om föräldraskapet till barn som kommer till genom assisterad befruktning i de fall då modern är registrerad partner eller sambo med en annan kvinna. Det som föreskrivs om den kvinna som var moderns partner har kompletterats med motsvarande föreskrift beträffande moderns maka. Bestämmelsens tillämplighet på utländska samlevnadsformer, i det här fallet två kvinnor, behandlas i kommentaren till 7 kap. 4 § IÄL. d)Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap Nuvarande paragrafer, 7 kap. 4, 5 och 6 §§, om ordre public samt hänvisningar avseende NÄF och II-förordningen skall betecknas 7 kap. 5, 6 och 7 §§. Vill två personer ingå äktenskap med varandra inför en svensk myndighet, skall det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Om ingen av dem är svensk medborgare eller har hemvist i , skall det dessutom prövas att var och en av dem har rätt att ingå äktenskapet enligt lagen i en efter eget val angiven stat där hon eller han antingen är medborgare eller har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl, får dock prövningen ske med tillämpning av enbart svensk lag även i sådant fall. Paragrafens första och andra stycke har fått en könsneutral lydelse. Av andra stycket i paragrafen följer att rätten att ingå äktenskap inte bara skall bedömas enligt svensk rätt utan också enligt utländsk rätt när de som vill gifta sig i saknar närmare anknytning till . Särskilda komplikationer kan då uppkomma i de fall den utländska rättsordningen inte godtar äktenskap för par med samma kön. I dessa fall bör som regel äktenskapet inte kunna ingås här. I de förmodligen få ömmande fall där saken ställs på sin spets bör den särskilda undantagsregeln i andra stycket sista meningen kunna utnyttjas. Äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen, om det är giltigt i den stat där det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses äktenskapet också giltigt till formen, om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Även i annat fall än som avses i första stycket skall äktenskap som ingåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är giltigt i den eller de stater där makarna var medborgare eller hade hemvist. Andra stycket har fått en könsneutral lydelse. Äktenskap, som skulle vara ogiltigt på grund av formfel, kan godkännas av svensk domstol på ansökan av en av makarna eller, om någondera avlidit, av arvinge till den avlidne. Sådant godkännande får lämnas endast om det finns synnerliga skäl. Frågan om när ett äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag skall anses giltigt till formen regleras i 1 kap. 7 § IÄL. Av 6 § samma kapitel framgår att utländska vigselförrättare får viga här i riket med tillämpning av utländsk lag efter regeringens bestämmande. Huruvida vigseln i ett sådant fall blir ogiltig på grund av att vigselförrättaren har gjort sig skyldig till formfel, får bedömas enligt den tillämpliga lagen, dvs. lagen i den stat som har gett vigselförrättaren behörighet. Om det finns synnerliga skäl kan ett utländskt äktenskap som är ogiltigt på grund av formfel godkännas i . Ändringsförslaget innebär att det ankommer på svensk domstol i stället för regeringen att pröva frågan om godkännande av ett ogiltigt utländskt äktenskap. Paragrafen har dessutom fått en könsneutral lydelse. Motsvarande ändring har föreslagits beträffande svensk vigsel som är ogiltig på grund av formfel (jfr 4 kap. 2 § ÄktB). Den föreslagna forumbestämmelsen i 14 kap. 3 § andra stycket ÄktB bör kunna tillämpas analogt på utländska vigslar. Om ingen av parterna har anknytning till torde det som regel inte föreligga svensk domsrätt. Äktenskapsmål är mål om äktenskapsskillnad och mål om huruvida två personer är förenade i äktenskap med varandra. Paragrafen har fått en könsneutral lydelse. Äktenskapsmål får tas upp av svensk domstol, om 1.båda makarna är svenska medborgare, 2.käranden är svensk medborgare och har hemvist här i riket eller tidigare haft hemvist här sedan hon eller han fyllt , 3.käranden ej ärsvensk medborgare men har hemvist här i riket , 4.svaranden har hemvist här i riket, 5.saken rör ogiltighet av vigsel som förrättats av svensk myndighet, 6.det i annat fall än som avses i 15 finns särskilda skäl att talan prövas här i riket, under förutsättning att endera maken är svensk medborgare eller käranden ej kan få sin talan prövad i den stat där hon eller han är medborgare eller har hemvist. Punkt 6 i 3 kap. 2 § IÄL har fått ett något vidgat tillämpningsområde som kravet på tillstånd från regeringen eller från en därtill bemyndigad myndighet slopats. Frågan om svensk domsrätt i äktenskapsmål prövas direkt av domstolen. Äktenskapsmål får enligt nämnda punkt tas upp av svensk domstol om endera maken är svensk medborgare. Är ingen av makarna svensk medborgare krävs det att käranden inte kan få sin talan prövad i den stat där hon eller han är medborgare eller, vilket är nytt, har hemvist. Av kravet på särskilda skäl för att talan skall prövas här i landet framgår att bestämmelsen endast är tillämplig i undantagsfall. I princip bör det finnas en naturlig anknytning till . Om ingen av makarna är svensk medborgare bör det normalt krävas att äktenskapet har ingåtts inför svensk vigselförrättare. Exempelvis kan det finnas särskilda skäl att en talan om äktenskapsskillnad prövas i om två utländska kvinnor (eller män) med hemvist här i landet ingår äktenskap inför en svensk vigselförrättare och därefter bosätter sig i ett land vars rättsordning inte tillåter äktenskap för par med samma kön. Det kan vara endera eller båda makarnas hemland eller ett tredje land. Om båda eller en av makarna vill skilja sig och landets domstolar vägrar att ta upp frågan om upplösning av äktenskapet bör äktenskapet kunna upplösas i . Om endera maken är svensk medborgare bör det som regel finnas särskilda skäl att ta upp ett äktenskapsmål mellan makarna även då äktenskapet har ingåtts utomlands, förutsatt att målet inte kan prövas i det land där den make som är svensk medborgare har sitt hemvist. Bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar skall i tillämpliga delar gälla en i ett annat land författningsreglerad samlevnadsform och parterna i förhållandet om samlevnadsformen har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet. Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om vad som skall gälla för utländska partnerskap och andra motsvarande samlevnadsformer när nya partnerskap kan registreras i . Av paragrafen framgår att bestämmelser i lag eller annan författning med anknytning till äktenskap och makar i tillämpliga delar skall gälla en i ett annat land författningsreglerad samlevnadsform och parterna i förhållandet om samlevnadsformen har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i det landet. Regleringen är tillämplig på samlevnadsformer för såväl par med samma som olika kön. Ett partnerskap mellan en kvinna och en man som registrerats i t.ex. omfattas således av bestämmelsens tillämpningsområde. Huruvida en samlevnadsform har i huvudsak samma rättsverkningar som ett äktenskap i ett visst land överlämnas åt rättstillämpningen. Av bestämmelsen följer att reglerna i IÄL och andra svenska internationella privat- och processrättsliga författningar med anknytning till äktenskap och makar som regel blir tillämpliga på utländska samlevnadsformer och parterna i förhållandena när samlevnaden i huvudsak har samma rättsverkningar som ett äktenskap. Detta innebär bl.a. att sådana förhållanden kan upplösas av svensk domstol om domsrätt föreligger enligt någon av punkterna i 3 kap. 2 § IÄL. Även bestämmelser i andra svenska författningar som anknyter till äktenskap eller begreppet makar skall tillämpas på berörda samlevnadsformer. Det gäller främst reglerna i ÄktB men också bestämmelser på andra rättsområden. Det innebär bl.a. att barn som föds under ett utländskt registrerat partnerskap vid tillämpning av svenska regler om föräldraskap skall jämställas med barn till gifta föräldrar. Faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § gäller dock inte barn vars föräldrar har samma kön. Uttrycket i tillämpliga delar tar i övrigt främst sikte på konventionsgrundad lagstiftning. Av samma skäl som utvecklats beträffande konventionsgrundad lagstiftnings tillämplighet på äktenskap där makarna har samma kön ankommer det på de rättstillämpande organen att med ledning av allmänna principer om konventionsvänlig tolkning avgöra om en konventionsgrundad författning kan tillämpas på utländska författningsreglerade samlevnadsformer och parterna i förhållandena. En sådan tolkning kan leda till att författningen eller vissa bestämmelser i denna inte bör tillämpas. e)Förslaget till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap Denna förordning gäller inte för äktenskap som ingås mellan två kvinnor eller mellan två män. Paragrafen är ny. I sin egenskap av specifik reglering, lex specialis, har bestämmelsen i NÄF företräde framför punkt 2 i övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB. Genom bestämmelsen görs ett uttryckligt undantag för NÄF:s tillämplighet på äktenskap mellan två kvinnor eller mellan två män. Reglerna i IÄL och andra svenska internationella privat- och processrättsliga författningar får i stället tillämpas på nordiska makar som har samma kön. f)Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än Lag (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund Lagens rubrik ändras för att bättre avspegla lagens tillämpningsområde. Lagen gäller för alla trossamfund, dvs. Ett trossamfund kan ges tillstånd att förrätta vigsel, om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Har tillstånd givits, får vigsel inom samfundet förrättas av den som förordnats enligt 2 § att vara vigselförrättare. Frågor om tillstånd enligt första stycket prövas av Kammarkollegiet efter ansökan av samfundet. Ett tillstånd gäller tills vidare. Ändringen i första stycket innebär att måste ansöka om tillstånd att förrätta vigsel hos Kammarkollegiet om den vill behålla sin vigselrätt. Den vigselrätt som indirekt följer av 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB om vigselbehörighet för präst i upphör att gälla efter det att ändringarna i ÄktB har trätt i kraft (jfr övergångsbestämmelserna till ändringarna i ÄktB). Uppräkningen i paragrafens första stycke av förutsättningarna för vigseltillstånd är uttömmande. Det innebär bl.a. att tillstånden inte kan göras beroende av att samfundet förklarat sig villigt att ombesörja vigslar av både par med olika kön och par med samma kön. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya reglerna om förordnande om vigselbehörighet gäller inte präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt äldre bestämmelser, under förutsättning att de har anmälts till Kammarkollegiet senast efter ikraftträdandet och att har sökt och beviljats tillstånd att förrätta vigsel. Av punkt 1 framgår att lagändringarna i förevarande lag träder i kraft den 1januari 2010, dvs. som föreslagna ändringar i ÄktB. Enligt punkt 2 gäller inte de nya reglerna om förordande om vigselbehörighet för präster i som vid ikraftträdandet var vigselbehöriga enligt 4 kap. 3 § första stycket första punkten ÄktB, förutsatt att därefter har anmält dem till Kammarkollegiet. skall ha fått vigseltillstånd när anmälan görs.