mot · GW02U322 · 2008-10-06 00:00:00 — I borgerlig retorik kan det ofta framstå som att ökad handel för utvecklingsländer av sig självt kommer att lösa alla fattigdomsproblem. Så är förstås inte fallet. Olika länders förutsättningar skiljer sig åt. De länder som har lyckats med en hållbar positiv utveckling har format självständiga utvecklingsstrategier utifrån sina egna unika förutsättningar11. Ökad handel är en, om än viktig, bit i pusslet. Vårt ansvar gentemot utvecklingsländerna ligger i att bidra till regelverk kring handeln som först och främst inte förvärrar situationen för de fattiga, för det andra inte minskar utvecklingsländernas regeringars politiska handlingsutrymme att självständigt utforma och driva sina utvecklingsstrategier, för det tredje gynnar utvecklingsländernas situation på vår egen marknad och på världsmarknaden, och först i fjärde hand ser till våra egna företags intressen på utvecklingsländernas marknader. I pågående bilaterala och multilaterala handelsförhandlingar är prioriteringen i realiteten (om än inte i retoriken) ofta den omvända. bär genom EU ett stort ansvar för att de pågående Dohaförhandlingarna inom WTO har strandat gång på gång och efter det misslyckade mötet går en mycket oviss framtid till mötes. Istället för att på allvar först och främst ta itu med de frågor utvecklingsländerna hade högst på agendan (som man lovade när förhandlingsrundan startade) har de rika länderna drivit på med sina offensiva intressen. EU och har gett stora subventioner till det egna jordbruket, och europeiska och amerikanska företag har därför stora konkurrensfördelar gentemot företag i utvecklingsländer. Därför måste dessa ges utrymme att med olika medel skydda sina egna marknader under ett uppbyggnadsskede. De rika ländernas vägran att tillåta den typen av skydd, tillsammans med krav på ökat tillträde till andra marknader i utvecklingsländerna, är huvudorsaker till att de globala handelsförhandlingarna strandat. Samma attityd märks i EU:s bilaterala förhandlingar. Förhandlingarna om Economic Partnership Agreements mellan EU och länder i , och , är framtvingade av WTO-regler. EU har i förhandlingarna gått längre än vad WTO kräver och bl.a. drivit frågor som motparterna intensivt motsatt sig inom WTO-systemet. I förhandlingar med länder i och norra kritiseras EU bl.a. för att sätta sådan tidspress på motparterna att dessa inte hinner göra ordentliga konsekvensanalyser av det som föreslås, att enskilda organisationer inte fullt ut kan delta i förhandlingsprocessen samt att ett avtal kan komma i konflikt med fattigdomsbekämpning. Det multilaterala handelssystemet har hamnat i ett dödläge efter WTO:s senaste stora möte. EU kan nu spela en positiv roll för att återskapa förtroendet för det multilaterala systemet detta genom att agera annorlunda i de bilaterala förhandlingar unionen är involverad i. Ett förändrat förhandlingsmandat, som sätter respekt för motpartens problem och utvecklingsstrategier i första rummet, skulle kunna leda till avtal som ger en reell positiv injektion för utvecklingsländernas utveckling. Det ökade förtroendekapital som detta skulle medföra skulle i sin tur föras in i WTO-förhandlingarna. Resultaten från EU:s bilaterala avtal skulle därmed kunna vara en förebild för hur en uppgörelse inom Doharundan skulle kunna se ut. menar att en omfördelning av resurser från nord till syd är nödvändig för att en hållbar och rättvis utveckling ska komma till stånd. Vi i den rika delen av världen har genom vårt agerande, både historiskt och , ett stort ansvar för de globala orättvisorna. En ekonomisk omfördelning från den rika delen av världen till den fattiga bör därmed inte ses som välgörenhet utan som ett sätt att betala tillbaka en del av det vi fått. Biståndet så som det är utformat är inget optimalt verktyg för att föra över resurser från rika till fattiga, dels därför att det betraktas som en form av gåva och därmed förstärker bilden av de rika länderna som givare och de fattiga som mottagare, dels därför att biståndsvolymer ofta är oförutsägbara och därmed svåra att utnyttja på ett långsiktigt sätt. Biståndet behöver kompletteras med andra former för resursöverföringar. Skuldavskrivningar och global beskattning, exempelvis på valutatransaktioner eller på koldioxid, är exempel på sådana verktyg. Kraftigt ökade resurser behövs om millenniemålen, bland annat att halvera fattigdomen i världen till , ska kunna uppnås. Trots upprepade löften från den rika världen ökar biståndet mycket långsamt. En skatt på valutatransaktioner har förts fram som en alternativ mekanism för att finansiera utveckling, ett förslag som alla europeiska gröna partier via European står bakom. En rapport från den norska regeringen slår fast att en skatt på som tas ut på varje valutatransaktion skulle ge mer än bara från euroområdet. En så liten avgift skulle heller inte påverka marknaden. Ansvaret för att administrera skatten skulle läggas på respektive lands skattemyndighet. En global skatt på koldioxid skulle ha ett dubbelt syfte, dels att skapa incitament för att minska koldioxidutsläppen, dels att kunna bidra till kraftigt ökade resurser för att nå FN:s millenniemål. En sektorsövergripande skatt på koldioxid bör utformas som en minimiskatt som administreras av respektive land så att ansvarsfulla länder har möjlighet att gå före. Däremot regleras gränsöverskridande utsläppskällor som flyg- och sjöfartens bunkerbränslen med fördel genom en globalt harmoniserad skatt vars intäkter går till FN:s utvecklingsarbete. Ett system för ansvarsfull långivning Utvecklingsländernas skulder är fortfarande ett stort hinder för utveckling i stora delar av världen. Utvecklingsländernas totala skuld i förhållande till BNP och exportinkomster har minskat , dels som en konsekvens av de multilaterala skuldavskrivningsinitiativen HIPC12 och MDRI13 (som tillkom efter G8-ländernas initiativ 2005), dels som en konsekvens av snabb ekonomisk tillväxt i många medelinkomstländer. Men det gäller inte alla. Det finns ett antal länder som anses för rika för att kvalificera sig för skuldavskrivningar men som ändå har en hög skuld, såsom , och det finns andra länder som kvalificerar sig för skuldavskrivning men som fortfarande inte nått dit på grund av att man misslyckats med att genomföra och politiska krav, exempelvis ett flertal . En stor del av skulderna har dessutom tillkommit på ett oansvarigt sätt, och det saknas fortfarande internationella mekanismer för att avgöra skuldernas legitimitet. Människor i länder som , och tvingas fortfarande betala av forna diktatorers lån. De stater, banker och institutioner som givit lån till diktaturregimer har inte behövt ta något ansvar för detta. Det saknas även fungerande riktlinjer för att förhindra oansvarig långivning . Därmed riskerar många utvecklingsländer att åter hamna i en skuldkris, särskilt när alltfler nya långivare tillkommer. bör verka för att illegitima skulder erkänns samt avskriva lån som uppkommit på detta sätt. Exportkreditinstitutioner i och västvärlden handhar i princip den totala volymen av det bilaterala biståndet från nord till syd. garanterar mer än till projektfinansiering i utvecklingsländer. En stor del av detta stöd går till stora industri- eller infrastrukturssatsningar som ofta leder till negativa sociala och miljömässiga konsekvenser som stora dammbyggen, gruvdrifter, vägbyggen och pipelines etc. Den svenska exportkreditnämndens miljöprövning är obligatorisk endast för projekt för vilka kontraktsbeloppet är och kredittiden är . Endast vid särskilda skäl kan mindre affärer granskas. Detta är inte acceptabelt då även relativt små investeringar kan få stora negativa konsekvenser för miljön. En obligatorisk miljöprövning borde gälla alla projekt, stora som små. investeras betydande summor på nya energi- och transportsystem i utvecklingsländerna som i huvudsak är fossilbaserade detta trots att det finns förnybara alternativ (vind, sol, modern biomassa m.m.) som miljömässigt är bättre och effektivare ur energisynpunkt. Självklart ska en miljökonsekvensbedömning gälla samtliga projekt, speciellt energi- och vägprojekt inom transportsektorn som inte avser förnybar energi. De svenska och nordiska exportkreditinstituten har historiskt sett haft en stor del av sina projekt i skogs- och pappersmassafabriker och i diverse dammbyggen, vilka inte har varit helt okontroversiella. för exportkrediter ger också möjlighet att ge fördelaktiga återbetalningsvillkor för kärnkraftverk. Förnybar energi har inte förrän fått samma villkor som kärnkraften, vilket har inverkat negativt på investeringarna i förnybar energi. Vi ser exempel på att svenska och europeiska företag investerar stort i i projekt gällande biomassa för export. finansieras dessa med biståndspengar och exportkrediter. Bland annat finns det svenska företaget i och , där det fått tillstånd att odla sockerrör för etanolframställning. Varningar hörs nu att dessa projekt riskerar att få negativa konsekvenser för människa och miljö. Obligatorisk miljöprövning bör även gälla projekt med konsekvenser för markanvändning14. En grundregel måste vara att företag inte ska få svenska skattepengar för att ge sig in i projekt som leder till en negativ social påverkan eller miljöpåverkan i utvecklingsländer. Dessutom bör tydliga riktlinjer tas fram för vilka negativa sociala effekter och/eller miljöeffekter som inte kan accepteras. Det borde inte heller vara möjligt att få exportkrediter för projekt som stöder diktaturregimer, vilket tidigare varit fallet. En förutsättning för att kunna granska sociala effekter och miljöeffekter är att EKN måste bli bättre på transparens och öppenhet gällande sina projekt. Ett effektivt bistånd på mottagarens villkor Bistånd kommer att behövas ännu under överskådlig framtid. Andra källor för resursöverföringar som exempelvis remittenser från migranter är visserligen större globalt sett, men särskilt i söder om spelar biståndet en mycket viktig roll eftersom andra resursflöden är så små till denna region15. Bistånd behövs för att lägga grunden för utveckling, exempelvis satsning i infrastruktur, utbildning, hälsovård eller institutionsuppbyggnad. Tyvärr har de rika länderna konsekvent misslyckats med att leva upp till sina löften om ökat bistånd. stöder Parisagendans betoning av givarsamordning och utvecklingsländernas ägarskap av frågorna. Parisdeklarationen16 är dock inte tillräckligt konkret när det gäller att fastslå givarländernas ansvar för att respektera mottagarländernas ägarskap över politiken. Om de rika länderna försöker detaljstyra mottagarländernas utvecklingsväg så motverkar vi PGU:s principer om att de fattigas perspektiv ska styra. Fokus inom biståndet bör ligga på mätbara och synliga resultat av politiken (formulerade av mottagarländerna), som exempelvis hur många fler barn som går i skolan eller hur många som har tillgång till dricksvatten, snarare än på exakt hur processen för att komma dit ser ut. En förutsättning för att utvecklingsländerna själva ska kunna äga utvecklingen är oftast att statsapparaten stärks. Bilateralt stöd bör därför alltmer komma i form av budgetstöd där mottagarens system för utbetalning och uppföljning används. Budgetstöd förutsätter dock att mottagarlandet har en fungerande demokrati och en regering som för en ansvarsfull politik. När ett sådant system saknas bör stöd ges på andra sätt, genom program som inte är direkt beroende av mottagarlandets administrativa system. Civilsamhället spelar en avgörande roll både i demokratiseringsprocessen och som en viktig del för att fylla demokratin med innehåll och göra den levande. En av de effektivaste formerna av bistånd är stöd som går via civilsamhället. Civilsamhället är också en viktig kanal för att stärka grupper som är marginaliserade i många utvecklingsländer som exempelvis HBT-personer, etniska minoriteter eller funktionshindrade. Förtrycket mot kvinnor är utbrett i många utvecklingsländer. Kvinnor exkluderas i stora delar av världen från politiska beslutsprocesser såväl som arbete och utbildning. Kvinnor måste erkännas som fullvärdiga medborgare med samma ekonomiska, sociala, kulturella, politiska och medborgerliga rättigheter som män och med rätt att bestämma över sin egen kropp, reproduktion och sexualitet. Könsmaktsordningen är en fundamental orättvisa globalt och ett av de största hindren för att åstadkomma en rättvis och hållbar utveckling i världen. För att nå fram till kvinnor krävs i många fall att man arbetar parallellt med de politiska institutionerna, som exempelvis genom mikrokrediter. Ett effektivt bistånd som når hela samhället måste därför ha genusglasögon. bör spela en aktiv roll inom det multilaterala biståndet och institutioner som FN, och . Det multilaterala biståndet bör kanaliseras genom institutioner som både arbetar effektivt och styrs på ett demokratiskt sätt. bör aktivt försöka påverka internationella institutioner att bli mer demokratiska, i styrelsearbetet såväl som genom ökade eller minskade bidrag. har en internationell monopolställning när det gäller att bedöma biståndsländers ekonomiska politik. Detta är olyckligt dels för att IMF saknar demokratisk legitimitet i utvecklingsländerna och dels därför att IMF:s bedömningar inte alltid håller god kvalitet. Enligt en undersökning från har IMF:s hårda inflationskrav i söder om lett till att en stor del av biståndet inte använts till sociala satsningar. bör aktivt verka för att IMF upphör med att ställa krav som bromsar biståndet till fattiga länder och att andra institutioners bedömningar, exempelvis från UNDP, ges större vikt när olika givare bedömer mottagarländernas politik. Höjd kapacitet för bättre konflikthantering Alltfler delar uppfattningen att de största hoten mot säkerheten i världen inte kan lösas med militära medel. Försvarsberedningens rapport i samverkan 2007 slår fast att miljöpåverkan och klimatförändringar utgör de största hoten mot den globala säkerheten. Konsekvensen av detta måste bli att en stor del av de resurser som tidigare lades på det militära försvaret bör omfördelas för att åstadkomma maximalt resultat. Försvarsmaktens huvuduppgift bör vara att kunna agera fredsfrämjande i samband med internationella FN-insatser. Men svenska insatser i konflikthärdar internationellt ska dessutom i första hand inriktas på åtgärder som förebygger väpnade konflikter. En del av detta early warning system skulle kunna vara inrättandet av en europeisk civil fredskår, en beredskapsstyrka av freds- och utvecklingsarbetare som kan skickas till områden där det finns tecken som visar att en konflikt kan komma att utvecklas till väpnade strider. Behovet av en sådan kapacitet är skriande. bör under det svenska ordförandeskapet 2009 ta initiativ till att EU, i enlighet med flera resolutioner i , inrättar en civil fredskår samt att se till att adekvata medel skjuts till. Enligt den traditionella synen på säkerhet är det i första hand gränser mellan nationer som ska skyddas. menar att analysen istället bör utgå från människors skyddsbehov och möjlighet att utöva sina mänskliga rättigheter. Synen på säkerhet och vad som är ett hot definieras oftast av män. Säkerhetshot mot kvinnor uppmärksammas sällan i debatten. Genom att betrakta individer som en homogen grupp förmår man inte se de specifika säkerhetshot som olika grupper drabbas av. Ett tydligt exempel är att män utsätts för våld på offentliga platser, medan kvinnor oftast utsätts för våld i sitt eget hem. Den här typen av genusrelaterat våld som sker inom hemmet betraktas ofta som en familjeangelägenhet. Amnesty har exempelvis rapporterat att minst en tredjedel av alla kvinnor i världen utsätts för allvarligt våld under sin levnad. En halv miljon kvinnor dör i samband med graviditet, förlossning eller osäkert utförda aborter18. är det antog resolution . Resolutionen togs fram eftersom män och kvinnor drabbas olika i krig. Kvinnor utsätts för våld och hot just för att de är kvinnor, och de tillåts inte delta i beslutsprocesser. De får heller inte samma tillgång till mat, husrum, pengar, läkarvård, juridiska rättigheter eller till att delta i politiken liksom män. Med resolutionen lovar FN och medlemsländerna att vidta konkreta åtgärder för att bland annat öka kvinnors deltagande i konfliktförebyggande och fredsfrämjande insatser, stödja kvinnors fredsinitiativ i konfliktområden och integrera ett jämställdhetsperspektiv i freds- och säkerhetsfrämjande och humanitära insatser. har som ett av få länder tagit fram en handlingsplan för att genomföra resolutionen och Försvarsmakten arbetar aktivt för att öka jämställdheten både i de egna missionerna och genom att möta lokala kvinnor i de konfliktområden som de befinner sig i. Detta är bra. Den svenska handlingsplanen för resolution gäller till och med /2009 och måste sedan förnyas, ett arbete som vi naturligtvis räknar med att alla berörda parter kommer att sätta i gång . Tyvärr är det så att många av samarbetspartner i internationella uppdrag inte har någon handlingsplan för resolution . Inte ens EU som organisation, eller majoriteten av dess medlemsländer har arbetat fram handlingsplaner. Det är givetvis inte bra. Därför borde under EU-ordförandeskapet 2009 lyfta upp frågan och göra resolution till en svensk profilfråga och att implementera den på alla nivåer. Förebygga väpnade konflikter kring naturresurser Att utveckla hållbara konsumtionsmönster är inte bara viktigt, det är absolut nödvändigt för allas vår framtid här på jorden. Resurser som vi i tar för givet, som frisk luft, rent dricksvatten, tillgång till energi och odlingsbar jord, är för många av jordens invånare en bristvara. Det är därför högst troligt att begränsad tillgång till naturtillgångar kommer att leda till konflikter inom och mellan stater. Då industriländernas ekonomier är helt beroende av olja så är energi och tillhörande infrastruktur topprioriterade säkerhetsintressen. Detta gör att de flesta stater också är villiga att tillgripa militärt våld för att skydda dem. Många av dagens konflikter och krig har sin orsak i oljan. och är tydliga exempel på oljekonflikter, ett än färskare är . Över hela världen, från , , och och t.o.m. till , ser vi en alltmer tilltagande kamp om våra resurser, främst mellan , och . Efter har de stora internationella oljebolagen investerat betydande summor i oljeprospektering och pipelines i ett antal före detta sovjetrepubliker i och . Flera pipelines är också under konstruktion. I många fall uppgår dessa investeringar till ungefär hälften av dessa länders BNP19. För att slippa ur den ryska monopolsituationen har amerikanska och brittiska oljebolag byggt en oljepipeline, från vid till Ceyhan i . När den georgiska konflikten blossade upp stoppades oljeleveranserna effektivt. Folkmordet i har sitt ursprung i ett förändrat klimat, en konflikt som förvärras av att oljan effektivt håller en eventuell FN-intervention borta. har den sudanesiska regimen fördrivit minoritetsgrupper. Internationella oljebolags närvaro och prospektering förvärrar konflikten. I landsdel efter landsdel fördrivs invånarna för att oljebolag från , och flera europeiska länder, även svenska , ska kunna prospektera oljan. uppskattas det att över två miljoner människor har fått sätta livet till. Klimatförändringarna gör också att issmältningen i ökar och att allt större områden kring och blir isfria och därmed tillgängliga för exploatering av olja och fossilgas som tidigare gömts under isen. Den ökade tillgängligheten i kombination med ett allt högre världsmarknadspris har ökat geostrategiska betydelse. Det uppskattas att döljer av jordens alla fyndigheter av olja och fossilgas, vilket är jämförbart med den olja som finns under sand. flyttade fram positionerna när ryssar med en undervattensfarkost placerade den ryska flaggan på havsbotten under . Detta har gjort att försvarsstrategerna plötsligt har fått mycket att göra och över har geostrategiska betydelse kraftigt ökat, vilket bland annat uppmärksammat med en rapport. höll en stor militärövning i , kallad Northern Edge 2008, där 5000 soldater övade strid i arktisk miljö. meddelade att man inrättat en militär Arktis-styrka20 för att värna sina intressen i området. Denna utveckling är självklart alarmerande och det nya säkerhetspolitiska läget är något som följer noggrant. Vad gäller ömtåliga natur kräver att området skyddas från exploatering av sina olje- och gasfyndigheter med ett internationellt fördrag. I pågår en allt intensivare rovdrift på naturtillgångar som resulterar i massiv miljöförstöring. I jakten på grundämnet Tantal, som bland annat behövs i kondensatorer i elektroniska apparater som mobiltelefoner, datorer, digitalkameror etcetera, har den allt större efterfrågan lett till en omfattande illegal utvinning i , vilket också utgör en drivkraft till militära konflikter då den illegala handeln är en viktig inkomstkälla för de olika väpnade grupperna i landet. Tillgången till rent vatten är en bristvara för många av jordens invånare och kommer med största sannolikhet att bli en allt troligare orsak till framtida konflikter och krig. Många av världens folkrikaste länder har vattenbrist . och , där många människor får sitt färskvatten från floder som har sitt flöde från , väntas få en kraftigt försämrad tillgång till rent vatten när snön på bergstoppar smälter bort. När stora befolkningsskaror inte får tillräckligt med vatten och mat, då jordbruket inte får tillräckligt med bevattning, kan det resultera i svåra interna konflikter och konflikter mellan stater. Det är bara några exempel på vad som redan pågår . Om vi inte lyckas förebygga väpnade konflikter kring våra naturresurser så kommer med all säkerhet konflikterna och resurskrigen att öka. Med förståelse av konflikters uppkomst, utveckling och lösning kommer också ett ansvar, att föra en sådan politik att vi kan undvika en värld där resurskrigen drabbar miljontals av våra medmänniskor. Kloka politiker måste föra en sådan politik att vi kopplar oss ur det starka grepp som oljeindustrin har kopplat på det moderna industrisamhället. Vi har inte heller råd att låta länderna i syd upprepa våra misstag. Kraftiga investeringar måste till för att se till att den alternativa energisektorn (exempelvis sol- och vindkraft) ökar sin betydelse och att vi i västvärlden påbörjar en miljötekniköverföring till utvecklingsländerna så att de inte ökar sitt beroende av fossilbränslen. Utvecklingsfrågor och säkerhetsfrågor är tätt sammanvävda. Enligt FN utgör de militära rustningarna ett av de främsta hoten mot genomförandet av utvecklingsmålen. Världen spenderar på militär rustning . dör 30 000 barn av sjukdomar som beror på brist på mat, vatten och hälsovård. Väpnade konflikter är i sig ett av de allvarligaste hindren för utveckling. Den övervägande delen av världens vapen säljs från rika länder, medan de flesta väpnade konflikterna pågår i fattiga länder. Krigsmateriel ska inte säljas till konfliktområden eller områden som riskerar att hamna i en konfliktsituation. Krigsmaterielexport till diktaturregimer eller till länder där människorättskränkningar är utbredda kan bidra till en ökad instabilitet med grova brott mot mänskliga rättigheter som följd. Det innebär också att regimer legitimeras. Trots detta har krigsmaterielexport mer än tredubblats . var den nionde största vapenexportören i världen , enligt . Exporten var den största någonsin och uppgick sammantaget till . Trots begränsande riktlinjer exporterar krigsmateriel till länder som är indragna i väpnad konflikt, till exempel och . exporterar även krigsmateriel till diktaturer som och och till länder där det förekommer grova och omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter som och . De två största mottagarna av krigsmateriel var respektive , två länder som brottas med enorma utvecklingsproblem. har också stora interna konflikter och en väpnad konflikt med grannlandet . Exporten till dessa länder uppgick ensam till av den totala svenska vapenexporten. Översynen av reglerna för krigsmaterielexport har ännu inte resulterat i någon proposition till .