mot · GW02Sf376 · 2008-10-02 00:00:00 — Vi menar att det nu är rätt tid att både satsa på förebyggande åtgärder och riktiga rehabiliteringsinsatser som kan stödja de som drabbats av sjukdom och ohälsa tillbaka i arbete. En viktig förutsättning är att ett nytt samhällskontrakt upprättas som förenar alla berörda aktörer i sjukskrivningsprocessen och stimulerar till aktiv handling. Att det moderna arbetslivet också ställer nya krav på individen och har resulterat i nya villkor och nya typer av ohälsa är ett faktum som alla berörda aktörer måste se, möta och agera utifrån. Alltfler drabbas av kronisk trötthet och stress som orsakats av att individens möjligheter till kontroll över den egna arbetssituationen är alltför begränsad. De anställdas möjligheter till kontroll varierar kraftigt mellan yrken och arbetsplatser. Högt arbetstempo och höga krav på produktivitet kan också leda till ohälsa. behöver därför investera i mer kunskap och forskning om ohälsa och förutsättningar för lyckade rehabiliteringsinsatser. Ett problem är fortfarande att kunskapen är alltför begränsad om vilka typer av arbetslivsinriktad rehabilitering som har effekt1. Även kvinnors ohälsa behöver uppmärksammas mer. Det faktum att kvinnor är överrepresenterade bland dem som anses ha diffusa diagnoser behöver belysas närmare. Vid studier av ohälsans orsaker bör det fästas större vikt vid de skillnader som på grund av kön fortfarande gör sig gällande såväl i arbetslivet som i fördelningen av det obetalda hemarbetet. Tidiga och samordnade insatser individens rätt till stöd har vi sett att en allt större del av gruppen sjukskrivna också är arbetslösa. Studier har dock visat att det inte är bristande motivation som gör att sjukskrivna arbetslösa har svårt att komma tillbaks i arbete. Inte heller att de ekonomiska incitamenten skulle vara för svaga för den enskilde utgör någon optimal förklaringsmodell. Istället finner man den främsta förklaringen i ett arbetsliv, där viljan inte är stor nog att våga ta risker och anställa personer med av frånvaro från arbetsmarknaden. Därtill menar man att samhället med ansvariga myndigheter inte hunnit anpassa sig till just denna realitet.2 Mot den bakgrunden blir vi socialdemokrater också stärkta i vår syn om vilka åtgärder som krävs, samt vilka åtgärder som bara är missriktade. Den moderatstyrda regeringen har slagit in på en väg där man tror att de främsta drivkrafterna för arbete ligger i att utförsäkra människor och lämna dem utan stöd. Den vägen leder bakåt. För att nå framgång måste det till reella insatser. Krav blir verkningslösa om de inte åtföljs av något riktigt stöd. Drivkrafter får inte utformas som en ensidig press på den enskilde. Drivkrafterna måste förstärkas för arbetsgivare för att våga anställa personer som varit borta från arbetsmarknaden, men också för att skapa möjligheter till rehabilitering och arbetsträning. Den enskildes ställning i rehabiliteringsprocessen måste dessutom förstärkas. I tilläggsbudgeten anslår regeringen och till . Vi tycker det är beklagligt att regeringen framställer oundgängliga medel för att verksamheten ska fungera som ett tillskott. Vi investerar för reella rehabiliteringsinsatser. Huvudinriktningen är arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser, nära individen. Många sjukskrivna är också i behov av stöd från flera olika aktörer. Därför är en ytterligare förstärkt samverkan mellan arbetsförmedling, , kommuner och landsting för att aktivt stödja långtidssjukskrivna, personer med sjuk- eller aktivitetsersättning samt andra som står långt från arbetsmarknaden till återgång i arbete nödvändig. Vi vill också ta vara på och utveckla de positiva erfarenheterna av den finansiella samordningen på rehabiliteringsområdet. Ett viktigt syfte med den finansiella samordningen på rehabiliteringsområdet, s.k. Finsam, är just att stödja individen och se till att ingen faller mellan stolarna. Regeringen har tidigare aviserat att lagen om finansiell samordning ska ändras så att det inte är nödvändigt att parterna bidrar med lika mycket av resurserna till samordningsförbunden. Regeringen väljer nu att avvakta med detta förslag. Att förslaget dröjer torde kunna föra det positiva med sig att man ser problemen med en sådan lösning. En uppenbar risk annars är att förutsättningarna för att uppnå målen med samverkan undergrävs. Det riskerar leda till en försvagad samverkan, där lyckade insatser kan gå om intet. Regeringen konstaterar att den finansiella samordningen också framöver behöver prioriteras hårdare. Med samma utgångspunkt för en förstärkt samverkan där de positiva erfarenheterna får ökad spridning och en starkare verkningsgrad menar vi att alla aktörer bör vara med och ta sitt ansvar. Individen måste alltid sättas i centrum. Ingen ska behöva falla mellan stolarna. Det stöd som den enskilde får ska inte påverkas av om hon eller han är sjukskriven eller har rätt till a-kassa. Fokus ska riktas mot den enskildes förutsättningar och förmåga, inte på vilket system individen hör hemma i. Samordningen mellan arbetsförmedling och försäkringskassa måste fortsätta att förbättras. Vi vill också pröva om ett eller flera pilotprojekt kan startas för att ge insatser i den stora grupp sjukskrivna som riskerar utförsäkring. I det arbetet vill vi också ta till vara de positiva erfarenheterna av den finansiella samordningen på rehabiliteringsområdet. Regeringen borde ha tagit granskning av arbete med långtidssjuka på allvar. Den visade att det finns reella brister i samordning och uppföljning för stöd till långtidssjukskrivna att komma tillbaka i arbete. I nästan hälften av de granskade fallen hade inte tagit ställning till om den sjukskrivne kan få andra arbetsuppgifter efter viss rehabilitering. I åtta av tio fall hade man lämnat frågan obesvarad huruvida det varit möjligt att anpassa arbetsplatsen i stället för att låta den enskilde övergå i sjuk- eller aktivitetsersättning. Vi kan här efter också konstatera att med regeringens nya sjukskrivningsregler blir det nödvändigt att skjuta till resurser för arbete med samordning. Om inte kan till följd av uteblivna insatser många förlora sitt jobb efter redan efter sex månaders sjukskrivning, det vill säga vid den punkt då den enskildes arbetsförmåga ska prövas mot hela arbetsmarknaden. Regeringens analyser visar att av dem som förtidspensionerats på grund av psykisk ohälsa ursprungligen har sjukskrivits med andra diagnoser. Analyser som gjort visar att en tredjedel i gruppen varit sjukskrivna för problem i rörelseorganen, en tredjedel saknar diagnos medan övriga i regel har diffusa symptom eller diagnoser. Detta visar med tydlighet hur viktigt det är att redan från början få rätten till ett individuellt anpassat stöd, rätten till en god bedömning, tidig bedömning om förutsättningar för arbete samt vilken sorts rehabiliteringsinsats som krävs. Det stärker alltså övertygelsen om hur viktigt stödet omkring individen är i början av en sjukskrivningsprocess. För att garantera ett individuellt och behovsanpassat stöd behöver åtgärder ske tidigare i sjukskrivningsprocessen, än vad de gör. Här är avstämningsmötet en viktig del. Ingen ska behöva hamna mellan stolarna i systemen. Förra mandatperioden infördes en regel som angav att skulle kalla den försäkrade samt andra berörda aktörer till avstämningsmöte. Den regeln har den borgerliga regeringen tagit bort. Även regeln om att ska upprätta en rehabiliteringsplan har tagits bort. Så medan övriga aktörer i sjukskrivningsprocessen avlövas från ansvar sätter regeringen in strikta tidsgränser riktade mot den försäkrade. Men istället för att avskaffa myndighetsuppgifter som borde vara självklara, behöver de tydliggöras. Genom att ta bort incitament från myndigheter och arbetsgivare, har regeringen förskjutit ansvaret ytterligare mot den enskilde, med risk för att tidiga insatser kan utebli. I ena vågskålen ligger att olika diagnoser ger olika långa sjukperioder som i vissa fall kan göra det mindre lämpligt att formulera exakta tider för när bör genomföra ett avstämningsmöte. I andra vågskålen finns att tidiga åtgärder lönar sig. Vi menar därför att huvudregeln bör vara att ett avstämningsmöte äger rum allra senast från att den enskilde blir sjukskriven. Exakt när under den tiden måste naturligtvis avgöras utifrån det enskilda fallet. Därutöver är en uppgradering av själva avstämningsmötet nödvändig. har den sjukskrivne enligt lag skyldighet att delta på avstämningsmötet. Den skyldigheten bör också omfatta arbetsgivaren. För att dessa möten ska vara meningsfulla bör huvudregeln vara att arbetsgivaren i samband med mötet har inlämnat en rapport om arbetsgivarens ansvar för åtgärder på arbetsplatsen. Denna ska återge vilka anpassningar och ansträngningar som gjorts eller ska göras på arbetsplatsen. Vi menar också att arbetsgivaren ska vara skyldig att informera och föra dialog med den lokala fackorganisationen i samband med att rapporten för åtgärder på arbetsplatsen tas fram. Att inlämna en rapport ska inte uppfattas som en börda med ett omfattande utredningsarbete, vilket i varje enskilt fall måste kräva djupa förkunskaper om rehabilitering från arbetsgivarens sida. För att ändå underlätta för arbetsgivare bör arbetsplatser erbjudas information och rådgivning i arbetet. Rapporten ersätter därmed det ansvar för den så kallade rehabiliteringsutredningen, som tidigare åvilade arbetsgivaren, men som den borgerliga regeringen har avskaffat. En annan möjlighet vi vill utreda är att ge en form av ekonomisk stimulans till de arbetsgivare som anställer en person som varit långtidssjukskriven, för att stimulera arbetsgivare till att våga investera i arbetskraft som haft nedsatt arbetsförmåga. Om inte dessa åtgärder är tillräckliga för att arbetsgivare ska ta sitt lagstadgade rehabiliteringsansvar, är vi beredda att också pröva andra åtgärder, som exempelvis sanktioner eller bot. rehabiliteringsutredning föreslog att en förseningsavgift på lika för alla införs för arbetsgivare som inte lämnar in en plan för åtgärder . Vi är beredda att noga analysera fördelar och nackdelar av en sådan åtgärd. För personer med sjuk- eller aktivitetsersättning som aldrig fått chansen på arbetsmarknaden, exempelvis på grund av funktionsnedsättning, måste finnas möjlighet till en personlig handlingsplan med resurser för individuellt anpassade insatser utifrån varje enskild individs behov. Bestämmelserna för avstämningsmöte bör också i högre grad omfatta även personer som har sjuk- eller aktivitetsersättning. Med regeringens förslag minskar andelen köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. minskas anslaget med , 2009 med och 2010 med ytterligare . De kvarvarande medlen har regeringen avsatt till arbetsförmågebedömningar och utredningar. Som vi tidigare påpekat så ogillar vi den hanteringsordning regeringen har valt, där viktiga medel för arbetslivsinriktade åtgärder fasas ut, utan att ersättas med något annat. Detta i synnerhet i ett läge när arbetsgivaren så markant har befriats från sina tidigare ansvarsuppgifter i sjukskrivningsprocessen. Den så kallade landstingsmiljarden, som den socialdemokratiska regeringen initierade, har varit en viktig tillgång och drivkraft för att få alla landsting att aktivt arbeta med sjukskrivna. Analyser av visar också att dessa medel har ökat medvetenheten om sjukskrivningsfrågor i landstingen. Skulle regeringen ha för avsikt att villkora de medel som är avsatta , endast till landsting som sluter avtal med företagshälsovården, anser vi det är beklagligt. På det sättet får en vård som, på ännu fler sätt än med regeringens förda politik, kommer att verka på olika villkor. Dessutom försämras förutsättningarna för dem som aktivt vill jobba med sjukskrivna, men som ännu saknar ett avtal med företagshälsovård. Det vore beklagligt. Medborgarinsyn i välfärdssystemen viktigt för legitimiteten Vi kan konstatera att många förslag och åtgärder som den borgerliga regeringen genomför på socialförsäkringsområdet, minskar legitimiteten för en välfärd som omfattar alla. Den borgerliga regeringen har inte bara kraftigt försämrat de enskildas trygghet vid sjukdom och arbetslöshet. Den borgerliga regeringen har också avskaffat de socialförsäkringsnämnder och försäkringsdelegationer som tidigare kunde garantera att det fanns en viss medborgerlig insyn i socialförsäkringarna. Med borttagandet av den medborgerliga insynen riskerar nu tilltron och förtroendet för våra gemensamma trygghetssystem att svikta än mer. Betydelsen av förtroendemannainflytande i socialförsäkringen har det tidigare rått brett samförstånd om mellan partier. Vi beklagar att de borgerliga partierna ett för ett lämnat tanken om medborgarinsyn i socialförsäkringarna. Det har sorgligt nog skett när socialförsäkringarna utsatts för stora påfrestningar och där försäkringsskyddet för den enskilde blir allt sämre. De avskaffade nämnderna och delegationerna har inte ersatts med något annat. när vi ser allt större behov av ökad samordning mellan myndigheters verksamheter har medborgarinsyn och förtroendemannainflytande en viktig roll att fylla inte minst vad gäller legitimiteten för våra välfärdssystem. Mot bakgrund av de samordningsbehov som finns för att motverka fusk och missbruk, har också den medborgerliga förankringen stor betydelse. Behovet av medborgarinsyn och förtroendemannainflytande har kanske aldrig varit större än vad det är . Det har blivit än större genom införandet av en underrättelseskyldighet för myndigheterna. Vi vill utveckla förtroendemannainflytandet inte avveckla det. Genom ett medborgerligt insynsorgan kan också medborgarnas integritet bättre värnas. Detta vill vi socialdemokrater låta utreda. I grunden handlar det om ett solidariskt ansvar för att upprätthålla stabilitet och förtroende för våra välfärdssystem. Vägen till att lösa ohälsoproblemet ligger i arbetsmarknadens funktionssätt. Men i stället för att angripa orsakerna bakom långa sjukskrivningar, sätter regeringen ensidiga tidsgränser och sänker ersättningen för den som är sjuk, vilket är att lägga hela ansvaret på den enskilde. Arbetslinjen i försäkringen värnas först när vi ger sjukskrivna reella möjligheter att återkomma i arbete. I annat fall blir allt tal om arbetslinje kosmetik som döljer det faktum att regeringen egentligen bara är intresserad av att finansiera skattesänkningar. Här går en tydlig ideologisk skiljelinje mellan oss socialdemokrater och den borgerliga regeringen. De vill ensidigt pressa individen genom minskad trygghet och fler mot individen ensidigt riktade tidsgränser, som andra aktörer frias från ansvar att stödja den enskilde. Det är en regering som ökar klyftorna mellan dem som har och dem som inte har resurser, mellan sjuka och friska, dem som har ett jobb och dem som är arbetslösa, mellan låginkomsttagare och förmögna. Det är ett tydligt systemskifte ovärdigt som ett välfärdsland. För oss socialdemokrater är trygga försäkringar en av grundpelarna i den svenska välfärdsmodellen. Det är en framgångsrik modell som har haft en bred uppslutning bland befolkningen, men dessvärre en modell som utsätts för svåra påfrestningar. För oss är det givet att den som blir sjuk eller mister jobbet inte ska behöva grubbla över sin ekonomi, sälja lägenheten/villan och bilen. Vi ska ha trygga försäkringar vid arbetslöshet och sjukdom, så att man kan koncentrera sig på återgång till arbetslivet. Trygghet ger mod mod att utvecklas, spränga gränser, flytta, bilda familj, skaffa ny bostad eller kanske vidareutbilda sig. Vi vill investera i socialförsäkringar som kombinerar trygghet med mod och kraft till att tillfriskna, återfå sin arbetsförmåga och få en plats i arbetslivet. Ökade orättvisor är inte lösningen på problem. SOU 2006:107, rehabiliteringsutredning. D. , (2008) Sjukskrivningssystemet sjuka som blir arbetslösa och arbetslösa som blir sjukskrivna, .