mot · GW02Sk211 · 2008-09-22 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en symbolisk skattereduktion vid organdonation. Bristen på organdonatorer är ett kroniskt problem inom sjukvården. Efterfrågan är betydligt större än tillgången. Alltför lång väntan i transplantationskön är inte sällan förknippad med onödiga förtida dödsfall, åtminstone i förhållande till vad sjukvården förmår att prestera. Det gäller alltså att finna vägar att öka tillgången på organdonatorer. Tillgången begränsas både av brist på rutiner vid vissa sjukvårdsinrättningar och av att det frivilliga donationsregistret totalt () endast upptar 1523400 personer av landets invånare. Därtill visar anslutningen till det frivilliga donationsregistret en vikande trend trots omfattande informationskampanjer. Bland de politiska åtgärder som därför föreslagits märks en förfrågan i samband med situationer som majoriteten av medborgare återkommande ställs inför, exempelvis i samband med den årliga allmänna självdeklarationen. En organdonationsförfrågan bör inte förknippas med något negativt, utan bör betona det humanistiska värde som ligger i att på frivillig väg acceptera att eventuellt kunna komma i fråga som organdonator till avgörande hjälp för en medmänniska i nöd. goda erfarenheter för en sådan filantropisk insats har vi vid exempelvis blodgivning och deltagande som frisk frivillig i läkemedelsstudier. I dessa sammanhang utgår vanligen en mindre ekonomisk ersättning till den frivillige donatorn för sveda och värk. Om samhället vill ta ett ansvar för att öka tillgången till organ möjliga för transplantation under goda etiska premisser, borde staten kunna ikläda sig ett ansvar i form av en mindre, kanske symbolisk, ekonomisk ersättning i form av en skattereduktion för den som ansluter sig till donationsregistret genom exempelvis självdeklarationen. Att vara beredd att donera organ från sig själv för att hjälpa andra medmänniskor har sina förutsättningar. Man vet från situationen med människor som donerar sin kropp för vetenskapen att ersättning i form av ett belopp i handen vid undertecknandet inte har varit optimalt om beslutet är oåterkalleligt. Därför borde staten kunna se en återkommande minimal ersättning genom skatteavdrag som en investering för att öka tillgången till organ för transplantation och som en rimlig motprestation för att befolkningen hjälper till och löser ett olöst problem. Vi talar om en symbolisk ersättning genom skatteavdrag. Kanske en fast summa på , så att den också får en fördelningspolitisk profil? Känslan av att kunna stiga av och på donationsregistret, vittnar berörda lobbygrupper om, är en av de viktigaste frihetsaspekterna för att inte komplicera donationsbeslutet med känslan av att binda sig för evigt. Den beslutsångesten vill vi undvika. behöver inte hålla reda på eventuella förändringar av in- och uttåg ur registret, utan det är den senaste självdeklarationen, som är en offentlig handling, som gäller som uppdaterat beslutsdokument i skarpt läge. Transplantationskoordinatorn kan med vårt förslag enkelt, med en kapptryckning, checka av om den avlidne är med eller inte. Detta årliga återkommande ställningstagandet avlastar de anhöriga i och med att beslutet ofrånkomligt är den avlidnes eget och fattat så som i samband med senaste självdeklarationen. Det underlättar mer för de anhöriga än ett testamente skrivet . Bristen på organ för transplantation är inte bara en human problematik utan även en stor kostnad för staten. Personer i behov av en organtransplantation är med stor sannolikhet mer kostsamma för samhället innan en transplantation än efter. Sjukvård är dyrt, men sjukdom är dyrare. Genom det stora behov som finns av ett utökat antal organdonatorer, och de komplicerade ekonomiska överväganden på kort och som måste göras inför ett eventuellt förslag till symbolisk skattereduktion för organdonatorer , föreslår vi att regeringen ser över denna fråga.