mot · GV02Fi9 · 2008-05-05 00:00:00 — Ju fler som är med och betalar för välfärden, desto större resurser kommer samhället ha att omfördela och för att garantera inkomstbortfallet. I och med sänkningen av taket i sjukförsäkringen beräknas en tredjedel av alla försäkringstagare inte få ut av sin tidigare inkomst vid sjukdom. Detta faktum har redan lett till att en rad fackförbund och enskilda arbetsgivare börjat teckna privata försäkringar för att täcka upp inkomstbortfallet för den enskilda arbetstagaren med inkomster över tak. Det bästa sättet att förhindra att klass- och könsskillnaderna ökar är att se till att alla har något att vinna på att försvara den generella välfärden. Ett återställande av taket till 10 basbelopp som motsvarar en månadslön på 34000kr skulle garantera att av de försäkrade får ut av sin tidigare lön. Höjda tak är även en förutsättning för att vi ska kunna stärka golven. Vi vill att taket i sjukförsäkringen ska höjas till att återigen motsvara 10 basbelopp. Inkomstbortfallsprincipen bidrar också i stor utsträckning till att frigöra medborgarna från att vara beroende av rikas välvilja, välgörenhet och fattigvård. Den modell som regeringen vill införa om historiskt fastställande av den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) skulle innebära en avsevärd försämring framför allt för dem som varit sjukskrivna eller arbetslösa . De ändrade beräkningsgrunder som regeringen infört innebär en sänkt ersättningsnivå med för alla sjukskrivna och föräldralediga. Vi anser att beräkningsgrunden för SGI ska höjas så att ersättningen i sjuk- och föräldraförsäkringen återställs till . Vi vill även inleda en stegvis höjning av ersättningsnivån i sjuk- och aktivitetsersättningen i ett första steg till . Vår kamp för starka sociala försäkringar och rättssäkra utbetalningar är en kamp för att minska klass- och könsskillnader. 7.7.2Höjda garantipensioner och bostadstillägg I den ekonomiska vårpropositionen meddelar regeringen att man avser att förbättra villkoren för de sämst ställda pensionärerna. Regeringen har inga besked om hur detta ska gå till eller hur mycket pengar som finns avsatt för en sådan satsning. Medianen för den disponibla inkomsten bland de nästan 800000 garantipensionärerna uppgår till efter skatt och bostadsbidrag. av garantipensionärerna är kvinnor och av samtliga garantipensionärer lever i fattigdom på efter skatt och bostadsbidrag. är det enda parti i riksdag som föreslår en höjning av garantipensionerna. Vi vill stärka de ekonomiska förutsättningarna för de fattigaste pensionärerna och föreslår därför en stegvis höjning av garantipensionen med 300, 400 och 500kr under . Vi vill också höja bostadstillägget för både pensionärer och personer med sjuk- och aktivitetsersättning till och inkomsttaket för personer med sjuk- och aktivitetsersättning till 5000kr . Vi vill också se över fribeloppsreglerna i bostadstillägget. Vi vill påbörja en omställning för att återställa beräkningsgrunden för de pensionärer som fick en konkret sänkning av sin pension i och med saneringspolitiken . Det skulle innebära en satsning på att höja tilläggspensionen för de tidigare ATP-pensionärer som gick i pension 1990 eller tidigare, och omfattar personer som är födda eller tidigare. Att höja pensionerna för denna grupp skulle innebära en utgiftsökning för staten med 1500miljoner kronor som överförs till ålderspensionssystemet för utbetalning av tilläggspension. Nettokostnaden för offentlig sektor blir 1000miljoner kronor eftersom förslaget innebär ökade skatteinkomster för kommunerna. Pensionssystemets konstruktion innebär att de orättvisor som finns på arbetsmarknaden och i samhällslivet i övrigt direkt överförs i den framtida pensionen. De grupper som förlorar störst på pensionssystemet, där livsinkomstprincipen är bärande, är LO-arbetare och kvinnor. Därför vill vi se ett reformerat ATP-system. 7.8Den offentliga sektorn måste växa En stark, dynamisk och jämlik ekonomi behöver välfärdstjänster som är mer utvecklade . Ju mer avancerade världens ekonomier har blivit desto större betydelse har välfärdstjänsterna fått, och allt talar för att det sambandet kommer att fortsätta gälla. föreslår en omfattande jobbsatsning riktad framförallt till kommuner och landsting, så att vi kan ta igen det som förlorades och börja en diskussion om hur välfärdstjänsterna kan utvecklas mot nya mål. I moderna samhällen finns en inneboende tendens till att tjänster generellt sett blir allt dyrare relativt industriprodukter. Det beror på produktionens karaktär: Arbetsintensiteten minskar i varuproduktionen på ett sätt som inte har någon motsvarighet för de flesta tjänster. Om inte resurserna till den offentliga sektorn som tillhandahåller centrala tjänster i välfärdssamhället växer riskeras därför en tillbakarullning av verksamheter som är av avgörande betydelse för människors välfärd. De äldres möjligheter att få stöd till mer än det nödvändiga rationaliseras bort. Skolbibliotek och fritidsledare försvinner från många skolor. Samlingslokalerna blir färre och dyrare i stället för att erbjudas som en självklar samhällsservice till medborgarna. Exemplen kan mångfaldigas. Vi hamnar som samhälle i den besynnerliga situationen att vi anses ha blivit för rika för att gemensamt ordna konsumtionen av sådant som vi behöver och vill ha. ökar å andra sidan det relativa värdet av flera tjänster. Restaurangbranschen går inte under för att möjligheterna att köpa färdigmat utvecklas, utan tvärtom leder den högre levnadsstandarden till att restaurangtjänsterna värdesätts högre . Den låga produktivitetstillväxten i restaurangbranschen balanseras av en högre uppskattning av tjänsterna, och genom marknadsmekanismerna upprätthålls därför antalet anställda i branschen. Samma sorts värdestegring gäller också de allra flesta av välfärdstjänsterna. Ingen skulle bestrida att utbildning är mer samhällsekonomiskt lönsamt än det var . Ett av de samhällsekonomiska värdena av barn- och äldreomsorg har ett direkt samband: Ju mer produktiva människor blir generellt, desto större värden ligger i att möjliggöra för dem att förvärvsarbeta. Av samma skäl ökar också betydelsen av folkhälsa och sjukvårdstjänster. Detsamma gäller det upplevda värdet av många välfärdstjänster. När människor tagit sig ur materiell fattigdom av den typ som var utbredd i långt in har den relativa betydelsen av ökad privat konsumtion minskat. Människors möjligheter att leva ett bra liv avgörs i stället till större del av andra faktorer: att kunna känna sig trygg i att sjukvården håller hög kvalitet eller att leva i ett samhälle som präglas av låg brottslighet och få sociala problem. SKL:s opinionsundersökning visar att de allra flesta medborgare i förstår de här samhällsekonomiska sambanden och delar en upplevelse av att välfärdstjänster har prioriterats för lågt. Men välfärdstjänsterna skiljer sig från restauranger. För att fungera effektivt behöver de skattefinansieras och därför måste steget från behov till produktion tas genom politiska beslut. Det finns inte, som med restaurangerna, marknadsmekanismer som justerar upp deras produktionsvolymer. Opinionsundersökningen visar att av befolkningen hellre ser satsningar på förstärkt kvalitet i vården, skolan och omsorgen än sänkta skatter. kan tänka sig att höja skatten i samma syfte. De ekonomer som fått sätta tonen i debatten har blundat för välfärdstjänsternas avgörande betydelse för att arbetet ska fungera i , men SKL:s undersökning visar att de inte har något opinionsmässigt stöd för det synsättet. Orsakerna till det är inte svåra att förstå för den som går igenom vilka samhällsekonomiska förluster det här synsättet har lett till konkret: De äldres möjligheter att få stöd till mer än det nödvändigaste har rationaliserats bort vilket lett till väsentligt sämre levnadsstandard, oro för framtiden och dessutom en ökning av det obetalda omsorgsarbetet som lett till minskat arbetsutbud. Skolbibliotek, fritidsledare och kultur- och musikskolor har försvunnit från många skolor. Resultaten blev en sämre levnadsstandard för de unga, som vi missat investeringar i den framtida arbetskraften och i stället skapat ett underlag till sociala problem vi enkelt hade kunnat undvika. Samlingslokalerna har blivit färre och dyrare i stället för att erbjudas som självklar samhällsservice till medborgarna. Det har slagit mot demokratin, och också mot den delaktighet i samhällslivet som är så central för människors vilja att göra ett bra arbete. På punkt efter punkt, i stort och i smått, har den förda politiken låtit välfärdsinvesteringarna utebli. Effekterna och sambanden är svåra att mäta, men också svåra att undgå. När resultaten börjat synas som problem i skolorna, nyfattigdom, ökad alkoholkonsumtion, högre sjuktal bland välfärdsarbetarna har högern varit snabb med att hitta andra förklaringar: Människor är lata, obildbara och har för höga krav. Beväpnade med de argumenten har de drivit på för ännu stramare ramar. Att bygga ut den skattefinansierade välfärden handlar om att investera långsiktigt för att stärka produktionsförmågan och höja levnadsstandarden. Generellt sett förmår inte privatkapitalet att på allvar höja blicken från, i bästa fall, de närmaste årens resultatrapporter, vilket resulterar i att många samhällsekonomiskt betydelsefulla verksamheter blir eftersatta. I vår höstbudgetmotion går vi igenom hur en sådan jobbsatsning skulle kunna se ut konkret och visar på att det inte är finansieringen som är problemet. Regeringens skattesänkningar på över 70miljarder kronor är betydligt mer omfattande än kostnaden för vår jobbsatsning. De hinder vi står inför handlar i stället om att hitta utbildad personal att anställa i en del yrkeskategorier. Skulle en offensiv välfärdspolitik leda till att de högutbildade flyr landet? Vi tror att det mycket väl kan vara precis tvärtom. SKL:s opinionsundersökning visar att högutbildade snarare väljer välfärd framför skattesänkningar i högre utsträckning än andra skillnaderna är små på de flesta områden, men de är t.ex. betydligt mer positiva än andra vad det gäller att satsa på kultur. av de högutbildade kan tänka sig att höja skatten för att få högre kvalitet i de olika välfärdstjänsterna. Ett med höga skatter och starka välfärdstjänster kan med andra ord räkna med att vara ett attraktivt land för högutbildade att bo och arbeta i. Skulle en offensiv välfärdspolitik leda till att människor arbetar mindre? Det har framförts i debatten att höga marginalskatter skulle minska arbetsutbudet, och därför bli dyra samhällsekonomiskt. Vi tvivlar även på det. Väldigt många av välfärdstjänsterna leder, direkt eller indirekt, till ett ökat arbetsutbud. De slår direkt mot flera av de avgörande hindren för förvärvsarbete: De avlastar folk från obetalt arbete, förbättrar folkhälsan och förebygger social utslagning. I jämförelse med det framstår några procentenheters högre marginalskatter som ett mycket begränsat problem: Människors vilja att arbeta avgörs framförallt av helt andra faktorer. 7.9Stärk välfärden fler jobb enskilt största förslag i budgeten är en jobbsatsning: ett riktat sysselsättningsstöd med full kompensation till kommuner och landsting. Det handlar om att se till att människor kommer i arbete där de kan göra verkliga insatser för levnadsstandarden och för samhällsekonomin. präglas många ekonomiskt centrala verksamheter av 1990-talets stora nedskärningar, och det finns också flera områden där ytterligare satsningar på välfärden skulle ge god utdelning. I kommuner och landsting arbetar över 1,1miljoner människor, varav en majoritet är kvinnor. Vi skulle kunna kalla det folknära jobb, eftersom de berör i princip alla människor i vardagen till skillnad från regeringens hushållsnära jobb, som i första hand berör de samhällsskikt som tidigare hade hushållerskor. De folknära jobben betyder både mer för levnadsstandarden i ett land och för den samhällsekonomiska utvecklingen. Den offentliga sektorn har fortfarande långt kvar till de politiska ambitioner som de borgerliga partierna viftar med i samhällsdebatten, men tappar bort gång på gång i budgetpropositionerna. Det sägs att vi ska komma ned till 15 barn per grupp i förskolan, att de äldre ska kunna komma ut eller få hemlagad mat och att vårdköerna ska kortas men regeringen hyvlar ned kommunernas ekonomiska bas i stället för att förstärka den. står fast vid det vi sade i valrörelsen att det krävs fler anställda i välfärdssektorn. Behoven skiljer sig mellan enskilda kommuner och landsting, och de kan själva bäst bedöma var förstärkningar är mest angelägna. Därför delas stödet ut i form av en skattekreditering till de sökande kommuner och landsting som väljer att anställa i enlighet med avtalsenliga villkor. Metoden liknar flera tidigare genomförda anställningsstöd. För att inte kommunsektorn ska överkompenseras avräknas beräknade kommunala skatteintäkter från stödet. Vilka som ska anställas är alltså i vårt förslag upp till den enskilda kommunen eller det enskilda , men vi har förstås på det övergripande planet en bild av vilka behov vi ser. Här vill vi visa på hur en satsning på välfärdssektorn skulle kunna börja konkret, och vilka konsekvenser det skulle få samhällsekonomiskt. 7.9.132000 fler i hälso- och sjukvården Även om man korrigerar de huvudmannaskapsförändringar som skett, har antalet anställda i minskat drastiskt. Sammantaget gör vi bedömningen att personalen inom landstingens hälso- och sjukvård skulle behöva öka med . Det innebär en ökning med ungefär 32000 månadsanställda. Vi vill se en utvecklad och utvidgad primärvård nära medborgarna, med bl.a. fler geriatriker, kiropraktorer, psykologer och kuratorer. För ett bättre bemötande i sjukvården, och för att undvika för tidig utskrivning av patienter, behöver sjukvården också stärka sina omvårdnadsresurser. Inom den specialiserade somatiska vården krävs mer personal för att förbättra tillgängligheten och korta köerna. Bristerna inom den psykiatriska vården är väl belagda bl.a. i slutbetänkande. har också föreslagit en omfattande tandvårdsreform med syfte att få fler att gå till tandläkaren. De samhällsekonomiska vinsterna av en väl fungerande hälso- och sjukvård, som har tid att arbeta också med förebyggande arbete såsom kulturella verksamheter och mot psykisk ohälsa, kan inte överskattas. De omfattar både hur mycket vi kan arbeta och de faktiska resultaten . 7.9.225000 fler i äldreomsorgen De kommande tio åren beräknas antalet äldre över 65år öka med 330000 eller . har kvaliteten i äldreomsorgen länge varit omdiskuterad och personalen varit satt under hård press. Vi uppskattar behovet av nya tjänster inom äldreomsorgen till , eller 25000 anställda. Det handlar om en ökad personaltäthet på de särskilda boendena för att förbättra de sociala och kulturella aktiviteterna, möjligheter att komma ut etc. och för att möta behovet av fler platser inom särskilt boende. Det handlar också om att alla som beviljats hemtjänst ska få de timmar de har rätt till. Det behövs också fler chefer, sjukgymnaster och arbetsterapeuter samt även en del nya yrkesgrupper som kan vara med att utveckla kultur, hälsa och ett meningsfullt innehåll i vardagen. En väl fungerande äldreomsorg ersätter delar av det obetalda arbetet, och skulle öka arbetsutbudet hos framför allt kvinnor som inte kan förvärvsarbeta i den utsträckning de skulle vilja. 7.9.313000 fler i handikappomsorgen Både antalet personer med beviljade LSS och antalet som är berättigade till stöd enligt socialtjänstlagen har ökat, och det talas om ett behov av ytterligare 10000 personliga assistenter. Det behövs också fler anställda för att ge personkrets 3 inom LSS tillgång till daglig verksamhet, och för att förstärka stödet till de psykiskt funktionshindrade. Vi vill att alla psykiskt långtidssjuka ska få rätt till ett personligt ombud. Sammantaget uppskattar vi att det finns ett behov av 13000 nya arbeten inom handikappomsorgen . Det skulle ge många funktionshindrade betydligt bättre möjligheter att delta i samhället på lika villkor. Även handikappomsorgen ersätter till viss del anhörigas obetalda omsorgsarbete och möjliggör därför att de kan vara yrkesverksamma i högre utsträckning. 7.9.48000 fler anställda i förskolan Det har länge ställts krav på minskade barngrupper i förskolan. Föräldrar, personal och forskare verkar vara ense om att barngrupper med 12 barn per grupp för barn och med 15 barn per grupp för de äldre barnen är det bästa för barnets egen utveckling. Det innebär att det behövs ytterligare 8000 anställda i förskolan. På det samhällsekonomiska planet skulle det både innebära en investering i barns framtidsmöjligheter och att en del föräldrar väljer att förvärvsarbeta i högre utsträckning. 7.9.55000 fler lärare i Att skapa rimliga klasstorlekar är något som länge efterfrågats bland såväl elever som personal. Fler skolbibliotekarier är viktiga i arbetet med att öka de läsfrämjande insatserna. De yngre eleverna borde inte behöva ha större klasstorlekar än 20 elever per klass och de äldre eleverna 25 elever per klass. För att nå samma lärartäthet som var innan de stora neddragningarna behövs ytterligare 5300 lärare. Vi siktar därför på att åtminstone ta till den nivån. De här anställningarna skulle ge såväl elever som lärare en bättre arbetsmiljö. Eleverna skulle lära sig mer och intresset för att arbeta inom skolan skulle öka. 7.9.61000 fler genuspedagoger och 1000 fler i elevhälsan Det behövs fler anställda också inom andra personalkategorier. Jämställdhetsdelegationen i förskolan menade att det borde finnas en genuspedagog på 25 anställda i förskolan, vilket skulle motsvara omkring 7000 tjänster om samma princip skulle tillämpas också i och i gymnasiet. Vi menar att en bra första målsättning vore att öka antalet med 1000 tjänster. För att garantera alla elever tillgång till elevhälsan vill vi också anställa ytterligare 1000 personer där. Samhällsekonomiskt skulle resultatet synas i färre hinder för människor att utveckla sin kompetens oberoende av kön, bättre uppföljning av sexuella trakasserier, bättre arbetsmiljö i skolan och bättre folkhälsa. 7.9.710000 fler i fritidshemmen Fritidshemmen fick antagligen bära det allra tyngsta lasset när skolsektorn skars ned. har de svårt att fullgöra sitt uppdrag utifrån allmänna råd på grund av för stora barngrupper och den låga personaltätheten. För att nå samma antal barn per grupp som skulle det behövas omkring 20000 fler anställda, men eftersom arbetssättet är annorlunda och det finns ett närmare samarbete med skolorna bedömer vi att omkring 25 barn per grupp är rimligt. För att återupprätta fritidshemmens betydelse och möjliggöra en god kvalitetsförbättring föreslår vi därför en ökning med 10000 anställda. Med relativt små investeringar i arbetstimmar skulle många fritidshem kunna gå från en ständig överbelastning till att kunna genomföra pedagogiska verksamheter med hög kvalitet . För att höja kvaliteten i arbete krävs det att varje socialsekreterare handlägger färre ärenden. Vi vill också bl.a. införa en vård- och behandlingsgaranti, satsa mer på meningsfulla sysselsättningar, förstärka tidiga insatser till barn och unga i svårigheter och stödja kvinnor som utsatts för mäns våld bättre. Vi uppskattar att det skulle behöva anställas omkring 2000 personer ytterligare inom kommunernas sociala verksamhet. De sociala problem vi ser i har stora samhällsekonomiska konsekvenser, både direkt och indirekt, . Det går inte att lösa dem genom socialarbete, men skulle det finnas mer tid för stödjande åtgärder skulle det ändå göra en avsevärd skillnad för många människors livssituation. Det finns många fler områden där välfärden skulle förstärkas med budgetförslag i lokaltrafiken, i kulturverksamheterna, i flera statliga ansvarsområden m.m. Vi satsar även utanför det riktade sysselsättningsstödet på fler anställda i arbetsmiljöforskningen, på högskolorna, i miljöåtgärder och i järnvägsbyggen. Exemplen ovan är ett sätt att visa på hur konkreta behoven är inom välfärdssektorn, och vad en förstärkning skulle innebära. ser det som djupt oansvarigt av regeringen att inte göra de investeringar som krävs för att utveckla välfärden. Det är just investeringar som dessa inte hushållsnära tjänster eller billigare arbetskraft till som bygger vårt samhälle och . 8Statsbudgeten och de offentliga finanserna I vår senaste budgetmotion räknade vi med ett finansiellt sparande i den offentliga sektorn på 3,, 2,och 2,. De politiska förslag vi nu lägger är i stora drag desamma, men de makroekonomiska prognoserna har förändrats, vilket påverkar det finansiella sparandet i vårt budgetförslag. Utifrån de nya siffrorna beräknar vi att vår ekonomiska politik skulle innebära ett finansiellt sparande i den offentliga sektorn på 1,. Vi återkommer i vår höstbudgetmotion med en mer utförlig beräkning samt en bedömning . Regeringen redovisar i vårpropositionen ett finansiellt sparande på 2,5 respektive 3,. Det finansiella sparandet i vårt budgetförslag är således något lägre jämfört med regeringens budget. Detta ska ses mot bakgrund av den konjunkturavmattning vi nu ser. En mer restriktiv finanspolitik hade i detta läge varit kontraproduktivt då efterfrågan i ekonomin faller. Vi föreslår ett antal satsningar för att stimulera ekonomin. I första hand har vi vår stora jobbsatsning för fler anställda i den offentliga sektorn. Det handlar om kraftfulla åtgärder i syfte att förbättra kvaliteten inom bl.a. sjukvården, skolan och barn- och äldreomsorgen. Vi anslår också betydande medel för ökade investeringar i infrastruktur, bostäder och klimatåtgärder. De nya prognoserna över utvecklingen på arbetsmarknaden i vårpropositionen är inget annat än ett underbetyg åt regeringens politik. Regeringens ekonomiska politik går egentligen ut på en sak: att genom olika åtgärder pressa fram ett ökat arbetsutbud i syfte att sätta press på de lägsta lönerna nedåt. Jobbskatteavdraget, sänkta ersättningsnivåer i a-kassan och sjukförsäkringen och högre avgifter i arbetslöshetsförsäkringen syftar alla till detta. Men denna politik förefaller inte leda till några nya jobb. beräknas antalet sysselsatta öka med endast 18000, och regeringen räknar med att arbetslösheten stiger , från 5,till 6,av arbetskraften. Det avgörande för ekonomiska välstånd är att det utförs mycket arbete och att detta arbete sker i samhällsekonomiskt viktiga sektorer. Vi behöver investera i utbildning, i sjukvård, i miljöteknik och i åtgärder för att minska vår klimatpåverkan. politik är att använda dagens överskott till att göra de investeringarna. Hyslop, D & S, , Youth Minimum Wage Reform and the Labour Market, Working Paper 03/, Treasury Department. I själva verket är det betydligt fler än den ca 1 miljon människor som enligt regeringen befinner sig i utanförskap som haft sjukpenning, arbetslöshetsersättning, sjuk- och aktivitetsersättning eller kommunalt försörjningsstöd. Antalet faktiska personer uppgår till ca 1,8miljoner. Vad regeringen gör är att man slår samman det totala antalet dagar med dessa stöd och sedan räknar om dessa till s.k. helårsekvivalenser, vilket avser hur många helårsarbetskrafter det totala antalet dagar med sådana ersättningen motsvarar. Det är med denna definition som man kommer fram till att över 1 miljon svenskar lever i utanförskap. Regeringens mått över det s.k. utanförskapet är grovt vilseledande, vilket vi utvecklar i avsnitt 5.3 Alliansen och utanförskapet. Begreppet jämviktsarbetslöshet syftar på den arbetslöshetsnivå som är förenlig med en stabil prisutveckling. Det finns anledning att ifrågasätta teoribildningen bakom jämviktsarbetslösheten och dess bestämningsfaktorer något som vi utvecklar i avsnitt 5.4.2 Jämviktsarbetslösheten och inflationsmålet. Arbetarrörelsens tankesmedja, rapport nr 7/2008, Innanför utanförskapet. I bland uppgav ledande företrädare för de borgerliga partierna att utanförskapet uppgick till ca 1,5miljoner människor siffrorna varierade. 1990/91:100 bil. 1 s. 4. promemoria Penningpolitiken i . Rogoff, K, (1985), The Optimal Degree of Commitment to an Intermediary Monetary Target.