mot · GW02U345 · 2008-10-01 00:00:00 — Krig eller fred i tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ha en tydlig och konsekvent strategi för att verka för en förhandlad politisk lösning på den colombianska interna väpnade konflikten samt bidra till en ökad respekt för de mänskliga rättigheterna i landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att EU:s bistånd till på ett tydligt sätt inriktas på att garantera sanning, rättvisa och gottgörelse till offren för det paramilitära våldet samt att EU:s biståndsmedel inte används till att framtvinga försoningsprocesser som saknar stabil grund i dessa rättigheter . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska verka för att frågan om MR-övergrepp och de fackligt aktivas situation i på ett adekvat sätt tas upp i de nu pågående associationsavtalsförhandlingarna mellan EU och CAN-länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om krigsmaterielexport till . Den colombianska interna väpnade konflikten har pågått . I dess fotspår har det vuxit fram en humanitär kris av enorma proportioner. Med sina dryga 3 miljoner internflyktingar, uppvisar landet den näst värsta internflyktingsituationen i världen. Bara i finns fler internflyktingar än i . Över 550 000 colombianer har korsat gränser för att fly undan krigets terror. Av dessa befinner sig minst 200 000 bara i grannlandet Venezuela1. under ledning av har satsat på att få slut på konflikten genom att militärt utplåna de två gerillagrupperingar som är aktiva i : Farc-EP och ELN. En kraftig militär offensiv har satts in i framförallt södra djungelområden. I spåren av denna offensiv uppstår ständigt nya flyktingströmmar. Bara mellan och , har över 10000 personer som tillhör den etniska gruppen Awá flytt sina hem på grund av situationen i det kanske mest krigsdrabbade området i Nariño2. Då Awáindianerna består av 21000 personer som lever i och , innebär detta att nästan halva den etniska gruppen som sådan har tvångsförflyttats på mindre än . Utöver den rent militära komponenten i s.k. demokratiska säkerhetspolitik (Seguridad Democrática), har ett antal åtgärder implementerats , vars syfte har varit att öka säkerheten för medborgarna i landet. Denna politik har lett till vissa framsteg, huvudsakligen i landets storstadsområden, men kritiserats av det colombianska och internationella civila samhället för att bl.a. ha lett till en ännu större polarisering av det colombianska samhället. Massarresteringar av påstådda gerillasympatisörer, summariska avrättningar av civila och andra systematiska MR-övergrepp tillhör dessvärre vardagen i Colombia3. Offentliga utspel av höga regeringstjänstemän riktade mot internationella MR-organisationer såsom och Human Rights Watch som syftar till att delegitimera dessa organisationer, deras rapportering av MR-situationen och begreppet mänskliga rättigheter som sådant bidrar också till polariseringen och utsätter MR-aktivister i för stora säkerhetsrisker. Enligt den colombianska juristkommissionen, CCJ, har minst 52 MR-försvarare mördats . I ett samhälle som är så pass polariserat som det colombianska är det viktigt att inte låta sig kidnappas av någon av parterna i konflikten. Att söka förmå parterna att nå en förhandlad politisk lösning på konflikten bör vara en prioritet i såväl som EU:s politiska relationer till . har i en rapport som rör beskrivit den verklighet som fackföreningsaktiva i lever i. är, enligt Amnesty, ett av världens farligaste länder för aktiva inom fackföreningar. Bara har minst 150 fackligt aktiva mördats i . Majoriteten av dessa mord har utförts av antingen paramilitärer eller statliga säkerhetsstyrkor4. När nu associationsavtalsförhandlingar har inletts mellan den Europeiska unionen och de andinska länderna (EUCAN), är det av yttersta vikt att denna realitet tas i beaktande. Det är absolut nödvändigt att man kan säkerställa att handeln med inte ytterligare undergräver demokratiska grundvalar såsom rätten till facklig organisering, yttrandefrihet, respekt för nationell och internationell lagstiftning samt transparens i de demokratiska processerna. EUCAN-förhandlingarna kan bli ett viktigt instrument för att motivera länderna i , och däribland , att respektera mänskliga fri- och rättigheter, men detta kräver en medvetenhet från medlemsstaternas sida om problematiken samt politisk vilja att exempelvis inkludera MR-klausuler i avtalen. I många delar av har avmobiliseringen av de paramilitära grupperingarna inte lett till en verklig nedmontering av dessa gruppers kriminella strukturer. Detta faktum lyfts t.ex. upp i MAPP-OA:s5 senaste rapport och bevisas också av det stora antalet hot mot MR-försvarare som dessa grupperingar har gjort sig skyldiga till. Flertalet av dessa hot är direkt kopplade till de inom ramen för lag om rättvisa och fred6 pågående rättsprocesserna mot de före detta paramilitära ledarna. Ett antal representanter för paramilitarismens offer som har krävt tillbaka mark som paramilitärerna har tillskansat sig genom hot och våld har också blivit mördade eller hotade . Enligt den colombianska juristkommissionen (CCJ), har inte mindre än 3000 personer fallit offer för det paramilitära våldet sedan AUC7 deklarerade det unilaterala vapenstilleståndet . Det bör understrykas att den stora majoriteten av dessa brott fortfarande inte har klarats upp samt att brotten utgör ett tydligt brott mot det eldupphörs avtal som möjliggjorde förhandlingarna mellan den colombianska regeringen och AUC. Ett femtiotal nuvarande och före detta kongressledamöter från partier som står den colombianska regeringen nära är just nu under utredning för misstänkt samröre med paramilitära grupperingar. Av dessa har ett 30-tal gripits. Ett antal före detta regeringsföreträdare och höga tjänstemän inom den colombianska statsapparaten är under utredning eller på flykt undan rättvisan för samma typer av brott. Den interamerikanska människorättsdomstolen har i tidigare domar som fallit funnit den colombianska staten skyldig till strukturella och historiska länkar mellan dess militär och paramilitära grupperingar. I ljuset av detta torde en omfattande utredning av statens ansvar för paramilitarismens uppkomst och expansion vara en naturlig del i den pågående avmobiliseringsprocessen, vilket inte är fallet. En sådan utredning skulle också utgöra ett viktigt steg på vägen till att garantera offrens rätt till sanning. Enligt officiella uppgifter kommer lagen om rättvisa och fred endast att kunna appliceras på 2695 av de 31671 paramilitärer som har avmobiliserats. Detta innebär att 28976 paramilitärer kommer att omfattas av de facto-amnestier. Den colombianska reviderade lagen om rättvisa och fred för att denna skulle harmoniera med såväl konstitutionen som internationella fördrag underskrivna av . Dessvärre annullerades vissa delar av dom av ett dekret som den colombianska regeringen senare utfärdade. Det colombianska rättssystemet har heller inte emottagit tillräckliga resurser för att på ett effektivt och rättssäkert sätt kunna ta hand om det stora antal brott som måste bli utredda och straffade för att rättvisa ska anses vara skipad. Som tidigare nämnts lever det paramilitära våldets offer samt deras anhöriga och advokater under ständiga hot från nyorganiserade eller aldrig i praktiken avmobiliserade paramilitära grupperingar. drygt tre miljoner internflyktingar har blivit av med mellan 2,6och mark. Merparten av dessa människor har blivit tvångsförflyttade som ett led i den paramilitära strategin. utformas två lagstiftningsprojekt i den colombianska kongressen som befaras göra det lättare för förövarna att legalisera dessa landegendomar, varav endast ett par tusen hektar har återlämnats. Med terrorn som vapen har den paramilitära strategin, genom kontroll av såväl legala som illegala ekonomier, lett till att enorma rikedomar har kunnat ansamlas. Dessa ekonomiska tillgångar befinner sig till stor del kvar under paramilitärernas kontroll och den colombianska regeringen har inte lyckats säkerställa att dessa tillgångar används som ett led i gottgörelsen till paramilitarismens offer. Framtiden kommer att döma de skyldiga till de brutala övergrepp på såväl människorna i som mänskligheten som sådan som begåtts i krigets namn. Det är därför viktigt att omvärlden och därmed inte ger politiskt stöd till de krafter som söker begrava sanningen och ytterligare spä på den redan så utbredda straffriheten i . har kommit att bli ett av viktigaste samarbetsländer i . uppgick Sidas bistånd till till ca och denna summa kommer att öka till . Som en effekt av den landfokuseringsprocess den har avslutat, har blivit ett av tre prioriterade länder för utvecklingssamarbetet i . Det svenska stödet har inriktats på att bidra till att skapa förutsättningar för en fredlig utveckling, respekt för mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt samt lindra konfliktens effekter8. Just nu arbetar Sida med att ta fram ett förslag till en ny landstrategi för och allt pekar på att inriktningen på samarbetet inte nämnvärt kommer att förändras. Däremot äventyras alla de positiva ambitioner haft i utvecklingssamarbetet med om eller svenska företag börjar sälja krigsmateriel till landet. Det går inte att å ena sidan vara en partner för fred, bistå med att det kommer till stånd en förhandlad politisk lösning på den colombianska interna väpnade konflikten och bidra till att stärka de mänskliga rättigheterna i landet och å andra sidan exportera krigsmateriel till den colombianska regeringen, en av parterna i konflikten. Det skulle uppfattas som att tog en tydlig ställning i konflikten. Det är dessutom problematiskt att sälja radarutrustning som är likvärdig den som användes till att kartlägga Farclägren på ecuadoriansk mark och som senare angreps av militären i . Utrustningen kan dessutom användas till avlyssning av bl.a. mobiler. I ett land där det är svårt att tydliggöra skillnaden mellan civila och stridande parter är det allvarligt att bidrar till att ge regeringen verktyg som kan användas till att ytterligare kränka mänskliga rättigheter. Dessutom är riktlinjer som antagits i om vapenexport entydiga: Tillstånd till utförsel av krigsmateriel, eller annan utlandssamverkan som avser krigsmateriel, bör inte lämnas om det avser stat där omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter förekommer. Respekt för mänskliga rättigheter är ett centralt villkor för att tillstånd skall beviljas. Källa: UNHCHR, högkommissariat för flyktingar. Källa: UNHCHR, högkommissariat för flyktingar. Se även UNHCHR:s (högkomissariat för de mänskliga rättigheterna) landrapport för 2006, informes/altcomisionado/Informe2006_eng.pdf. ;Killings, arbitrary detentions, and death threats the reality of trade unionism in , . En verifikationsmission tillsatt av Organisationen för stater och delfinansierad av bl.a. svenskt bistånd. y , 975 de 2005 Autodefensan Unidas de . Källa: Sida, .