mot · GW02MJ502 · 2008-10-07 00:00:00 — Det finns ett ökande intresse för trakthyggesfria skogsbruksmetoder för att dels bättre förvalta sociala och vissa biologiska värden knutna till gammal skog, dels möjliggöra en större variation i skogsbruksmetoder. Världsnaturfonden WWF har föreslagit att staten aktivt bör stödja trakthyggesfria skogsbruksmetoder via forskning och utveckling, ekonomisk stimulans samt aktiv rådgivning. Värdefulla kontinuitetsskogar bör i stor omfattning bevaras och utvecklas. Nuvarande lagstiftning kan innebära ett hinder för det. Krav på t.ex. återväxt bör ses över för att ge markägare större valfrihet vad gäller skogsbruksmetoder, som krav på adekvat föryngring inte släpps. föreslår att kontinuitetsskogar efter 2010 inte ska möta något hinder att bruka dessa med hyggesfria metoder och att samhället aktivt understöder detta i syfte att komplettera och förbättra förvaltningen av skogens biologiska och sociala värden. Existerande kontinuitetsskogar bör inte brukas med trakthyggesbruk efter 2010. anser att regeringen bör utreda och om så bedöms lämpligt återkomma till med förslag till ett sådant beslut. För att minska förlusten av biologisk mångfald behövs både en ökad hänsyn vid brukande av mark och vatten och större skyddade områden. Det frivilliga regelverket i () har ansetts vara ett viktigt bidrag till ökad hänsyn vid skogsbruk. har dock kritiken mot systemet tilltagit. Miljörörelsen har gång på gång slagit larm om brott mot . Uppenbara brott har inte lett till några sanktioner. SNF har länge pekat ut en rad områden där svenska FSC behöver skärpas. Det gäller exempelvis otillräckliga naturvårdskrav, certifierarnas relationer till skogsbolagen, svaga sanktionsmöjligheter och lokalbefolkningars inflytande. Kritiken har gått så långt att SNF har lämnat styrelsen för FSC och lämnat FSC. Det är viktigt att värna om de frivilliga systemens integritet. har förekomsten av frivilliga system påverkat utformningen av samhällets krav. Det behövs en översyn av FSC vad gäller både regelverk, tillämpning och kontrollfunktioner. I översynen bör också ingå en redogörelse för FSC:s roll, hur verkligheten motsvarar förväntningarna, om och i så fall hur FSC behöver ändras för att bättre motsvara förväntningarna. Upprepade undersökningar visar att kraven på allmänna hänsyn vid skogsbruk inte efterlevs i erforderlig utsträckning. Ändå har ingen fällts för den paragraf i skogsvårdslagen som handlar om naturhänsyn. Ett skäl anges vara att kraven är för otydliga. Världsnaturfonden WWF har föreslagit att regelverket förtydligas. Bland annat bör det föras fram krav på hänsyn till vatten i skogslandskapet genom t.ex. krav på kantzoner och undvikande av körskador. föreslår att åtgärder inom skogsbruket inte ska få medföra ökad uttransport av organiskt eller oorganiskt material till vattendrag. Vid överfart av vattendrag bör den naturliga botten bibehållas, och vandringshinder bör inte skapas. Körning bör inte ske inom från sjö eller vattendrag. av sträckan vattendrag och sjökant som berörs av skogliga åtgärder bör ha kantzoner vars ekologiska funktioner bibehålls eller utvecklas. Också dikesrensning kan ge skador i både skog och våtmarker och bör minskas. Det har också framförts krav på barmarksplanering före avverkning och markberedning där natur- och kulturhänsyn dels snitslas ut i fält, dels märks ut på karta, dels skrivs ut i klartext på papper. På så sätt kan maskinföraren även , snö och mörker ha en chans att ta vederbörlig hänsyn. Utan att direkt ta ställning till dessa förslag anser att regeringen bör ge i uppdrag till att precisera allmänna krav på natur- och kulturhänsyn vid skogsbruk för att målen för bevarad biologisk mångfald vid skogsbruk ska nås. I annat sammanhang har vi motionerat om ökade medel till att precisera och följa upp kraven i enskilda fall. Det kan finnas anledning att på motsvarande sätt utveckla och precisera allmänna hänsynsregler för jordbruket. har fört diskussioner med om t.ex. behov av skyddszoner där åkrar inte gödslas för att minska utsläpp av näringsämnen till vattendrag. Den har föreslagit krav på EU-nivå på kantzoner vid vattendrag, i syfte att värna om den biologiska mångfalden. Regeringen bör ge i uppdrag att se över behovet av precisering av allmänna hänsynsregler för jordbruket. EU ger mycket stöd till lantbruket utan tillräckliga krav på miljöhänsyn. Därmed stöds också ohållbara brukningsmetoder. Bland andra Världsnaturfonden WWF har därför dragit slutsatsen att EU:s jordbrukspolitik är en av de viktigaste faktorerna bakom jordbrukets bidrag till miljöproblemen. EU:s jordbrukspolitik håller nu på att revideras, bland annat mot bakgrund av kraftigt ändrade förhållanden på den globala livsmedelsmarknaden. Regeringen bör ha förbättringar för miljön som biologisk mångfald som en överordnad princip vid förhandlingar om förändringar av EU:s jordbrukspolitik. Mycket talar för att ökad genetisk mångfald i jordbruket blir viktigt för att klara klimatförändringens utmaningar. Därför är det viktigt att motverka monokulturer och värna om våra många växtsorter och husdjursraser. De kan behövas en stor genetisk variation för att klara klimatanpassningen. anser i likhet med att det behövs satsningar på ett program för den odlade mångfalden och för att bevara husdjursgenetiska resurser i och har motionerat om medel till detta arbete. Regeringen bör öka satsningar för att bevara mångfalden bland kulturväxter och husdjur. Utsättning av genetiskt modifierade organismer i stor skala kan däremot få omfattande och allvarliga konsekvenser för den biologiska mångfalden. Dels kan ökad odling av genmodifierade grödor och skogsprodukter medföra mindre variation i den odlade jord- och skogsbruket. Dels kan genmodifierade arter påverka förekomsten av och den genetiska variationen av andra arter i den omgivande naturen direkt eller indirekt genom olika påverkanskedjor. Försöksodlingar i har t.ex. resulterat i minskade vildblommor, vilket i sin tur får konsekvenser för fåglar, fjärilar och andra insekter. Försöksodlingar i Brandenburg i har visat på negativa konsekvenser för fjärilar som får i sig pollen från pesticidproducerande s.k. Bt-majs. Ökad hänsyn till konsekvenserna för biologisk mångfald skulle medföra en betydligt mer restriktiv svensk syn på acceptansen av kommersiell utsättning av GMO. Regeringen bör därför av hänsyn till konsekvenserna för biologisk mångfald vara betydligt mer restriktiv mot godkännande av genmodifierande organismer i ekosystemen. EU saknar fortfarande regler om så kallad samexistens mellan GMO-grödor och konventionella grödor som effektivt skulle förhindra genetisk förorening av konventionella och organiska odlingar. Ett hinder mot inrättandet av ett sådant regelverk är att det är svårt att praktiskt hindra sådan genetisk förorening, när väl GMO-produktion tillåtits. I stället för att dra konsekvensen att GMO-produktion därför inte bör tillåtas har man låtit bli att försöka reglera. har fått ett regelverk runt detta som förmodligen är ett av de svagaste i . Odlare av genmodifierade grödor har bara skyldighet att ha en skyddszon mellan andra näringsidkare på jordbruksmark, fritidsodlare är helt utan skydd. Avstånd till majs är , till potatis . Det finns också en skyldighet att lämna information till grannar, som är näringsidkare på jordbruksmark, inom . I praktiken innebär detta att konventionella och ekologiska producenter missgynnas till förmån för producenter som använder genmodifierade organismer. Den europeiska miljörörelsen (t.ex. EEB) har därav dragit slutsatsen att den enda möjligheten att förhindra sådan förorening givet dagens regler är en uttrycklig rätt för lokala och regionala myndigheter att besluta om ifall GMO-produktion ska tillåtas i den egna regionen. bör ge regeringen i uppdrag att nationellt och inom EU verka för en uttrycklig rätt för kommuner och regioner att bli GMO-fria zoner. EU håller på att ta fram regler för GMO-förorening av utsäde. Enligt den europeiska miljörörelsen är GMO-fritt utsäde den enskilt viktigaste faktorn som kommer att avgöra om det blir möjligt för jordbrukare och konsumenter att kunna välja GMO-fria produkter eller inte. Det är i sin tur viktigt för att undvika GMO-grödornas negativa konsekvenser för den biologiska mångfalden. Det finns nu förslag om att tillåta kontaminering med GMO-utsäde. Miljörörelsen anser att detta är för mycket, och det kommer att medföra problem för konventionella och ekologiska producenter. En lämpligare tröskel skulle vara eller (om den är lägre) den lägsta tekniskt mätbara nivån för genmodifierade organismer i utsäde. Det ekologiska lantbruket har flera fördelar ur biologisk mångfaldssynpunkt. har i annat sammanhang föreslagit åtgärder och medel för att främja det certifierade ekologiska lantbruket. Skötsel och hävd av ängs- och betesmarker är viktiga för att bevara den biologiska mångfalden i jordbrukslandskapet. Den förestående omfördelningen av pengarna inom landsbygdsprogrammet bör påtagligt öka stödet till åtgärder för att bevara biologisk mångfald i jordbruket. Överfiske är ett hot mot den biologiska mångfalden i havet. FN:s miljöprogram skriver t.ex. i Global Environment Outlook 4 () som en av huvudslutsatserna att aquatic ecosystems continue to be heavily exploited, putting at risk sustainability of food supplies and biodiversity. Global and freshwater fish catches show large-scale declines, caused mostly by persistent overfishing. Det är inte bara fisketrycket som sådant som är av betydelse, fiskemetoder kan också variera i deras effekter på biologisk mångfald. Regeringen bör verka för att ekosystemansatsen får större genomslag i EU:s fiskeripolitik vid t.ex. beslut om en övergripande reformering av fiskeripolitiken, beslut om förvaltnings- eller återhämtningsplaner för hotade bestånd samt enskilda beslut om fiskekvoter. Regeringen bör ha ekosystemansatsen och förbättringar för den biologiska mångfalden i havet som den överordnade principen vid förhandlingar om förändringar av EU:s fiskepolitik. I ett brev till kollegerna inom har EU:s fiskerikommissionär gått till hårt utfall mot EU:s fiskeripolitik och dess konsekvenser. kräver en rejäl kursändring. skriver i sitt brev hur ministerrådet systematiskt avvikit från forskarnas rekommendationer och vilka förödande effekter det har fått för fiskebestånd. I årets budgetproposition har den tidigare tydliga skrivningen om den roll forskarnas rekommendationer ska spela vid formuleringen av den svenska förhandlingslinjen mjukats upp. I stället för att stödja den linje som kommissionär nu uttrycker vill jordbruksministern och regeringen nu få ännu friare händer att förhandla fram fiskeriavtal som bryter mot forskarnas råd. bör tillkännage för regeringen som sin mening att linje i de internationella förhandlingarna angående fiskekvoter ska vara i enlighet med den biologiska rådgivningen från Ices. Utkast från fisket där fisk som fångats vid yrkesfiske slängs i havet, oftast död har blivit mer uppmärksammad . Omfattande utkast är ett uttryck för ohållbara fiskemetoder som ställer till stor skada i miljön. I sitt brev till pläderar fiskerikommissionär för en annan inställning till fiskets roll i samhället. Bland annat vill han kasta om bevisbördan. För att få rätten till förmånen att få ta för sig av fiskeresurserna inom EU bör näringen visa att den klarar ett hållbart fiske. Utkast bör förbjudas, både i och i EU:s fiskevatten. Det bör regeringen verka för. Videoövervakning av fiskefartyg möjliggör att förbudet kan kontrolleras. Också i övrigt kan olika fiskemetoder vara mer eller mindre skadliga för den biologiska mångfalden. Inom EU:s gemensamma fiskeripolitik är det medlemsstater som fördelar de kvoter landet fått i förhandlingar mellan olika fiskare. har tidigare drivit synen att småskaliga och kustnära fiskare ska få företräde vid fördelning av fiskekvoter, på bekostnad av det mer storskaliga och långväga fisket. Det småskaliga och kustnära fisket använder normalt mindre bränsle och genererar mer sysselsättning per given mängd fisk än det mer storskaliga och långväga fisket. En andrahandsprioritering är att fiskare som i övrigt använder metoder som är mer skonsamma för biologisk mångfald bör prioriteras framför fiskare som använder mer skadliga metoder vid fördelning av fiskekvoter inom svenskt fiske. behöver flera skyddade områden för att säkra den biologiska mångfalden i havet. Reservaten och andra skyddade områden bör utgå ifrån vad som behövs för att säkra ett nätverk av representativa områden, inte bara sådana där det förekommer minst konflikter med andra intressen. har motionerat om mer medel till reservatsbildning i annat sammanhang. Våra vattendrag är hårt påverkade av olika aktiviteter, inklusive vattenkraft. Många gamla vattendomar skulle behöva ses över och revideras, en process som är mycket trög. Vidare utbyggnad av vattenkraft kan enbart ge marginellt ökad elproduktion. Denna produktion står inte i proportion till utarmningen av den biologiska mångfalden i våra vattenmiljöer. Kvarvarande strömmande vattendrag är väsentliga för flora och fauna, förutom för rörligt friluftsliv inklusive sportfisket. Flera miljöorganisationer har påpekat att förnyat stöd till utbyggnad av vattenkraft genom elcertifikatssystemet är negativt. Ett aktuellt och kontroversiellt exempel är planer på att bygga en tunnel under ett naturreservat och leda över vatten från till kraftverket vid . Det är enligt uppgift förväntade intäkter från certifikaten som gör att projektet framstår som ekonomiskt lönsamt. Projekt som Vojmån kan undergräva stödet för certifikatssystemet som sådant. Reglerna för elcertifikatssystemet bör ändras så att nybyggnad av vattenkraft inte längre får certifikatsstöd. Det är också viktigt att utöka kravet på fisktrappor vid existerande kraftverk. I ett aktuellt fall slapp företaget bygga en fisktrappa eftersom det fanns hinder för fisken på andra ställen i vattendraget. Med ett sådant förhållningssätt kommer förbättringar alltför långsamt, om ens alls. Det behövs proaktiva planer för att successivt ta bort vandringshinder för fisk i vattendrag, genom att t.ex. ställa krav på utbyggnad av trappor. Regeringen bör bevaka de åtgärdsprogram som vattenmyndigheterna nu tar fram och säkra att planer tas fram på annat sätt om så inte sker inom ramen för åtgärdsprogrammen. Fiskevården är kraftigt eftersatt. har i sin budgetmotion föreslagit ökade medel till fiskevård. De stora rovdjuren är i sig en viktig del av våra ekosystem. Långsiktigt livskraftiga populationer, i enlighet med tidigare riksdagsbeslut och åtagandet inom ramen för art- och habitatdirektivet, inbegriper såväl kortsiktig demografisk livskraft som långsiktig genetisk livskraft, men även ekologisk livskraft. Rovdjuren tillhör naturligt den svenska faunan och har, tills relativt , ingått som funktionella enheter i de ekologiska processer som formar de svenska ekosystemen. Som toppredator, högst i näringskedjan, har rovdjuren en reglerande effekt i hela ekosystemet, och det finns allt starkare stöd för att det behövs toppredatorer för att ekosystem ska kunna betraktas som funktionellt intakta. har vilt- och rovdjursförvaltningen tagit för lite hänsyn till rovdjurens reglerande roll i ekosystemet eftersom fokus legat på att förhindra att populationerna utrotas. Vartefter de stora rovdjuren återetableras krävs dock större fokus på att bevara dem inom ramen för en bredare ekosystemansats. Ekologisk livskraft handlar om interaktionen mellan en art och dess omgivning. Vikten av att upprätthålla samspelet mellan arter har uppmärksammats alltmer inom den moderna viltforskningen och slutsatsen är att det behövs långt större djurpopulationer för att upprätthålla ekologisk livskraft än att de enbart uppfyller kriterier för minsta livskraftiga population. För att en rovdjursart ska kunna återfå sin ekologiska funktion måste den även ha en så stor geografisk spridning som möjligt, varför små, fragmenterade populationer utspridda över stora områden är otillräckligt. Långsiktiga empiriska studier visar att samspelet mellan toppredatorer och deras bytesdjur påverkar en rad processer och andra arter på lägre nivåer i näringskedjan i ekosystemet. Predationen som ekologisk process kan bidra till att upprätthålla viktiga ekosystemprocesser och artdiversitet främst genom rovdjurens påverkan på bytesdjuren. I har t.ex. ökningen av rovfåglar i de svenska kustområdena bidragit till att minska ökningen av skarv. Flera empiriska studier från främst visar att stora rovdjur har en nyckelfunktion i ekosystemen genom att ge upphov till s.k. kaskadeffekter. I områden där toppredatorer försvunnit finns exempel på att bytesdjuren ökat starkt och haft negativ påverkan på växtsamhällenas struktur under de perioder rovdjuren varit borta, vilket i nästa steg inverkat negativt på förekomsten av en rad andra däggdjur, fåglar och insekter. Förutom genom direkt predation, kan stora rovdjur också påverka bytesdjurens dynamik genom att ändra deras beteendemönster, vilket även det leder till positiva kaskadeffekter i områden som befrias från ett tidigare hårt betestryck. Rovdjur påverkar också varandra genom konkurrens och predation. En konkurrenssituation mellan olika rovdjursarter kan innebära att täthet och/eller förekomst av en rovdjursart i vissa fall främst regleras av en annan rovdjursart snarare än av tillgång på bytesdjur. En minskning av toppredatorer i ett område kan leda till att förekomsten av mellanstora rovdjur ökar så markant att de senare tar över rollen som toppredatorer i området. Detta har betydelse för förvaltningen eftersom det får konsekvenser för de olika rovdjursstammarnas relativa storlek och utbredning, vilket i sin tur påverkar bytespopulationerna. I prederar till exempel lodjur på räv, och sannolikt råder födokonkurrens mellan räv och lodjur om gemensamma bytesdjur som rådjur, hare och skogshöns. Lodjurspredation på räv skulle kunna gynna de gemensamma bytesdjur dessa arter utnyttjar. Olika rovdjursarter kan också ha positiva effekter på varandra genom att tillgängliggöra kadaver från slagna byten för asätande arter. Större rovdjursarter kan underlätta överlevnad och reproduktion för mindre rovdjursarter och även för andra artgrupper. Flera rovfågelarter som kungs- och havsörn efterlämnar kadaver som utgör en säkrare födoreserv för andra arter. Studier från Yellowstone visar att vargen har blivit den mest betydelsefulla faktorn för hur mycket biomassa i form av kadaver som finns tillgängligt för asätare. Innan vargen återkom reglerades tillgången på kadaver i området främst av klimatet och årstiderna. Vargen har gjort kadaver tillgängliga i ett jämnt flöde för de omkring 30 arter av asätare, både fåglar och däggdjur, som finns i parken. I är till exempel två hotade rovdjursarter i fjällmiljö, järv och fjällräv, beroende av kadaver för att få tillräckligt med föda. Båda arterna har problem med begränsad födotillgång och till och med stödutfordras. Järvens diet utgörs till en betydande del av kadaver och reproduktionsframgång är beroende av födotillgången. Även om kunskapen om rovdjurens roll i de ekologiska processerna än så länge är begränsad är osäkerhet ett starkt argument för att tillämpa försiktighetsprincipen. I slås fast att förvaltningen av ekosystemprocesser måste utföras, trots den bristfälliga kunskapen om deras funktion. anser att rovdjurens roll i ekosystemet ska beaktas i rovdjursförvaltningen så att stammarna kan återfå något av sin forna ekologiska funktion samt att hänsyn ska tas till rovdjurens interaktioner med såväl bytesdjuren som andra rovdjursarter. Biologisk mångfald i andra länder Enligt ett framtidsscenario framtagen av kommer den biologiska mångfalden i världen att kraftigt försämras om inte ytterligare åtgärder vidtas för att hejda förlusten. Den kanske viktigaste orsaken är konvertering av naturområden till jordbruksmark till följd av ökande befolkning och ökande konsumtion, särskilt av animalier. Enligt scenariot kommer den totala jordbruksmarken i världen att öka , även om inte åtgärder vidtas för att öka produktionen av biodrivmedel. Ökningen kommer att ske i tropiska och subtropiska regioner. EU håller nu på att ta fram kriterier för biodrivmedel. Detta är välkommet. Det behövs dock hållbarhetskriterier också för andra drivmedel. Dessa kan tas fram inom ramen för EU:s klimat- och energipaket eller som en ändring av direktivet om drivmedel. Regeringen bör verka för att hållbarhetskriterier som också inbegriper påverkan på biologisk mångfald tas fram för fossila drivmedel. En undersökning från den nederländska miljöbedömningsmyndigheten () diskuterar tre huvudalternativ för att minska trycket på markanvändningen och förlusten av biologisk mångfald: tekniska förbättringar för att öka matproduktionen per hektar, ändrade konsumtionsvanor med minskad animaliekonsumtion och mer naturreservat. Vissa tekniska åtgärder kan i sig hota den biologiska mångfalden och/eller vara negativa ur klimatsynpunkt. Minskad animaliekonsumtion i i-länder och omvandlingsländer som , och har enligt den nederländska studien stor potential att hejda omvandlingen av naturområden och den därpå följande förlusten av biologisk mångfald. Detta skulle för övrigt också få positiva konsekvenser ur klimatsynpunkt. Detta kräver dock kraftfulla insatser. Miljövårdsberedningen skrev i sin promemoria Tillväxt och miljö i globalt perspektiv (2007:1) följande: Det svenska miljömålsarbetet bör ta hänsyn också till miljöpåverkan i andra länder orsakad av svensk konsumtion, och därmed skapa ett föredöme för hur globala frågor kan integreras i nationellt arbete. behöver en strategi för att minska bidraget från våra konsumtions- och produktionsmönster till förlusten av biologisk mångfald utanför landet. Regeringen bör ge i uppdrag åt och att ta fram underlag om vårt bidrag till förlusten av biologisk mångfald i andra länder. Ett led i ett sådant underlag är beräkning av fotavtrycket, dvs. mått på vår import av markanvändning i andra länder genom vår import av produkter. En rapport som publicerats av Världsnaturfonden WWF tyder på att totala fotavtryck är ca per person, eller det globala genomsnittet och mer än det globalt hållbara. Ett annat led i en sådan strategi är ökad kunskapsbildning om betydelsen av biologisk mångfald. En del av detta är en internationell motsvarighet om den biologiska mångfalden till forskarpanelen IPCC för klimatfrågan. En annan del är en utbildnings- och informationssatsning om konsekvenserna av våra konsumtionsmönster för utvecklingen av biologisk mångfald i världen. Skolan, högskolor, och samt folkrörelser är lämpliga aktörer i en sådan satsning. Ett tredje led i en sådan strategi är att ta fram förslag på åtgärder för att minska vår konsumtion av animalier utan att detta går ut över sådan animalieproduktion i som är av vikt för att behålla den biologiska mångfalden här. Behov av ändringen av regler på EU- och WTO-nivåerna för att underlätta sådana åtgärder bör analyseras och vid behov preciseras. Biståndsprojekt som rör infrastruktur, markanvändning m.m. kan också få konsekvenser för den biologiska mångfalden i mottagarländerna. Alltför ofta tas för lite hänsyn till dessa konsekvenser. Detta gäller det bilaterala biståndet, men särskilt det multilaterala biståndet i vid mening (inklusive bl.a. , Europeiska investeringsbanken och ). bör verka för att hänsyn till konsekvenser för biologisk mångfald får ökad tyngd i biståndet.