mot · GW02Fi271 · 2008-10-06 00:00:00 — Detta bekräftas av att arbetslösheten bland ungdomar mellan en grupp som står längre ifrån arbetsmarknaden än befolkningen i övrigt ökat särskilt kraftigt. Enligt har arbetslösheten för denna grupp stigit med över 20000 personer mellan och andra kvartalet 2008.4 Procent av olika mått på arbetskraften. Källa: , Konjunkturläget . När den borgerliga regeringen tog makten ökade sysselsättningen starkt som det s.k. ohälsotalet minskade. Den svenska ekonomin gick på högvarv och skatteinkomsterna rasade in. Effekten blev att det, utifrån en redan mycket stark offentlig förmögenhetsställning, skapades stora överskott i de offentliga finanserna. Den borgerliga regeringen hade kunnat använda dessa överskott för att stärka den svenska ekonomins långsiktiga konkurrenskraft. Man hade kunnat genomföra stora investeringar i infrastruktur, bostäder, forskning och utbildning, och investerat i skolan och i sjukvården. När nu halva mandatperioden passerat kan vi konstatera att regeringen har negligerat dessa områden å det grövsta. Istället har man sänkt inkomstskatterna i form av ett s.k. jobbskatteavdrag med , genomfört stora skattesubventioner och sänkningar av arbetsgivaravgifter som inte genererar mer sysselsättning utan endast omfördelar den mellan sektorer och åldersgrupper samt genomdrivit helt improduktiva åtgärder i form av slopad förmögenhetsskatt och kraftigt sänkt fastighetsskatt för hushållen med de dyraste fastigheterna. Mot den bakgrunden är det inte helt förvånande att produktivitetstillväxten i det svenska näringslivet nu varit negativ . Att produktiviteten utvecklades negativt hänger till stora delar samman med den starka sysselsättningstillväxten . Det tar tid för de nyanställda att lära sig sina arbetsuppgifter och de har under upplärningsfasen en genomsnittlig lägre produktivitet än den mer erfarna personalen. Men att produktivitetstillväxten även beräknas bli negativ, 0,5procent, är mycket bekymmersamt. Vi föreslår att regeringen tillsätter en produktivitetsdelegation, bestående av arbetsmarknadens parter samt framstående ekonomer. En delförklaring till den svaga ekonomiska utvecklingen är de ovan nämnda neddragningarna av antalet högskoleplatser, i den kommunala vuxenutbildningen och inom arbetsmarknadspolitiken. som arbetslösheten stiger finns det fortfarande många företag som har svårt att hitta arbetskraft med efterfrågad kompetens. Den sammantagna effekten av den förda politiken är alltså att arbetslösheten ökar som produktivitetstillväxten är negativ. En mycket ovanlig och allvarlig kombination, och en föga smickrande bedrift som få regeringar lyckats klara av. Det är svårt att komma till någon annan slutsats än att regeringens ekonomiska politik nu fullständigt har havererat. Den borgerliga alliansen gick i mångt och mycket till val 2006 på en missriktad vänsterretorik. Man skulle minska orättvisorna och bryta det s.k. utanförskapet. in på mandatperioden kan vi se resultaten av regeringens politik. Det är lätt att konstatera att regeringen säger en sak men gör något helt annat. För oss i är jämlikhet ett mål i sig. I grunden bottnar detta i vår uppfattning om alla människors lika värde. Vi vet att människors livsmöjligheter skiljer sig åt beroende på arv och social miljö. Politiken kan och bör därför på olika sätt utjämna dessa skillnader. Ett stort antal forskningsrapporter visar också att länder med en jämn inkomstfördelning växer snabbare än länder som präglas av stora inkomstskillnader. Några av de förklaringar som nämns är att en jämn inkomstfördelning gör det möjligt för fler att utbilda sig och finansiera nya företag. Vidare skapar stora inkomstskillnader sociala konflikter som i sig utgör ett hinder för ekonomiska framsteg. Vi anser att jämlikhet är bra för samhället i stort. Stora förmögenhets- och inkomstskillnader skapar sociala spänningar, minskar samhörighetskänslan och utgör därmed i förlängningen en grogrund för utanförskap och brottslighet. Ett jämlikt samhälle ökar människors reella frihet och valmöjligheter, vilket ökar den sociala rörligheten och bidrar till en mer dynamisk ekonomi. Den politiska högern har en helt annan syn på jämlikhet och frihet. De ser jämlikhet och frihet som motsatspar, inte som något som ofta främjar varandra. Skatter ses som något som i sig minskar vår frihet. Detta trots att det torde stå utom allt tvivel att utbyggnaden av den skattefinansierade offentliga välfärdssektorn i form av billig sjukvård, fri skolgång och välutbyggd barnomsorg m.m. har ökat de mångas reella frihet. Den borgerliga regeringens ambition och syn på jämlikhet och fördelningspolitik uttrycks tämligen klart i budgetpropositionen . Där slår man fast att: Fördelningspolitiken avser att åstadkomma en fördelning som i något avseende betraktas som mer rättvis än den skulle ha blivit utan politiska ingripanden. Denna, för att uttrycka det milt, föga ambitiösa syn på jämlikhet och fördelningspolitik avspeglas väl av den politik regeringen har fört. Överskotten i de offentliga finanserna har man dels använt för att amortera på statsskulden, dels sänka skatterna med mer än . Regeringens paradnummer i dess skattepolitik är en sänkning av inkomstskatterna i form av det s.k. jobbskatteavdraget. Detta har sammantaget kostat statskassan . Regeringen i allmänhet och i synnerhet har förespeglat allmänheten att dessa skattesänkningar framför allt riktas till låg- och medelinkomsttagare. Detta har dock föga med verkligheten att göra. Faktum är att två tredjedelar av jobbskatteavdraget har gått till den tredjedel som har de högsta inkomsterna. De som är arbetslösa, sjukskrivna eller pensionärer har inte fått något av jobbskatteavdraget. Regeringens politik att på detta sätt beskatta inkomster på olika sätt är mycket besynnerlig. För vad är pension, om inte uppskjuten lön! Vidare har regeringen slopat förmögenhetsskatten och sänkt skatten kraftigt för dem med de dyraste husen. som man har sänkt ersättningsnivåerna i försäkringssystemen för dem som är arbetslösa eller sjuka. Resultatet har blivit att ojämlikheten i har ökat dramatiskt. Vi har låtit () göra beräkningar av hur inkomsterna utvecklats . SCB:s officiella statistik för hushållens ekonomi 2008 publiceras dock först . Utredningstjänstens beräkningar baseras därför på Fasitmodellen om hur inkomstutvecklingen sett ut för olika inkomstgrupper samt hur regeringens skattesänkningar och övriga regelförändringar fördelar sig över befolkningen. Resultatet visar att topp av befolkningen med högst inkomster är de stora vinnarna på regeringens politik. Tiondelen av vuxna befolkning med högst inkomster består 2008 av ca 700000 personer. Två tredjedelar är män. De har enligt beräkningar i Fasitmodellen fått en exceptionellt god inkomstutveckling under första halvlek med . De har fått i genomsnitt i real inkomstökning eller sammanlagt 40procent av den totala inkomstökningen för hela befolkningen. ökar den genomsnittliga skillnaden i nettoinkomst mellan kvinnor och män med och antalet fattiga med 146000 personer. Orsaken till de ökande klyftorna beror till stor del på regeringens politik. Beräkningar från i Fasitmodellen visar att 26procent av de totala skattesänkningarna 2008 som påverkar individernas inkomster tillfaller topp . Topp får 18procent av jobbskatteavdraget, 63procent av den avskaffade förmögenhetsskatten och 30procent av den avskaffade fastighetsskatten. Förslagen som presenteras i budgetpropositionen förstärker den orättvisa profilen på regeringens politik. De skatteförändringar och utgiftsförändringar som föreslås i budgetpropositionen och som påverkar hushållens ekonomi uppgår till . Enligt beräkningar i Fasitmodellen från tillfaller 24,5procent den rikaste tiondelen och till 56,5procent män. Om man ser till regeringens samlade politik med avgiftshöjningar och skatteförändringar , som påverkar individernas inkomster, tillfaller 27procent av inkomstförstärkningen den rikaste tiondelen av befolkningen 2009. 5.1Regeringens ekonomiska politik är en politik för låga löner Regeringens ekonomiska politik kan i praktiken sammanfattas med deras paroll att öka drivkrafterna att gå från bidrag till arbete. Alliansens politik tycks alltså vila på en uppfattning att stora grupper av människor medvetet väljer att vara sjuka eller arbetslösa. Därför sänker man ersättningsnivåerna i a-kassan och sjukförsäkringen samt ställer hårdare krav i största allmänhet på att över huvud taget vara berättigad till arbetslöshetsersättning eller sjukpenning om man drabbas av arbetslöshet eller sjukdom. Men sänkta ersättningar i a-kassan och sjukförsäkringen leder inte i sig till fler arbeten. Detta inser även regeringen. Strategin är att genom olika åtgärder försöka sätta press på de lägsta lönerna nedåt. Genom att sänka ersättningen i arbetslöshets- och sjukförsäkringen och ställa hårdare krav på de arbetslösa och sjukskrivna sänker man lönekraven. Parallellt med detta minskar regeringen de arbetslösas möjligheter till förkovran genom att man drar ner på antalet platser inom högskolan, arbetsmarknadsutbildningen och den kommunala vuxenutbildningen. Allt i syfte att pressa fram låglönejobb och tvinga de arbetslösa att ta dessa. Flera andra förslag följer samma linje. Jobbskatteavdraget sänker det relativa värdet av inkomstförsäkringarna mot arbetslöshet och sjukdom. Detta innebär att den relativa kostnaden för arbetslöshet och sjukdom ökar, vilket sätter press nedåt på lönerna. Ökade egenavgifter i arbetslöshetsförsäkringen och slopad skattereduktion på fackföreningsavgifter ökar kostnaderna för att vara med i facket, vilket leder till lägre facklig organisationsgrad och därmed försvagad förhandlingsstyrka. Regeringens förda politik avslöjar vad det är för människosyn som ligger bakom den allmänt hållna parollen om att öka drivkrafterna till arbete. För de välbeställda är det moroten som gäller i form av sänkta eller slopade skatter medan för arbetslösa och sjukskrivna är det piskan som gäller i form av sänkta ersättningsnivåer i a-kassan och sjukförsäkringen. Men är det verkligen så att lägre lägstalöner ökar sysselsättningen? Om sysselsättningsproblem orsakas av en för hög grad av jämlikhet borde de grupper som har det svårast att få in en fot på arbetsmarknaden ha en mycket låg sysselsättningsgrad. Men länderjämförande statistik visar i huvudsak på motsatsen. Tabell 1 visar att jämfört med , och EU-snittet har en hög sysselsättningsgrad i de flesta av dessa grupper. Det finns även andra exempel som tyder på att det inte finns något enkelt samband mellan lägstalöner och sysselsättningsgrad. För höjdes minimilönerna kraftigt för unga i av nyliberalt experimenterande på arbetsmarknaden. I en utvärdering av de höjda minimilönerna konstateras att höjningen inte hade några som helst påvisbara effekter på ungas sysselsättning.5 Sysselsättningsgrad 2004, procent Totalt, 1564 år Utbildning som är kortare än gymnasieutbildning Utrikes födda (2003) Källa: LO (2006), Livet är orättvist, ska politiken göra det värre?, s. 49. I det här sammanhanget kan det också vara på sin plats att nämna de beräkningar som beskriver i sin rapport . I rapporten redovisar man bl.a. beräkningar och prognoser över den s.k. jämviktsarbetslöshetens6 utveckling. bedöms den uppgå till 6,1procent. Det intressanta i sammanhanget är att uppskattning av jämviktsarbetslösheten ligger på exakt samma nivå, dvs. 6,1procent. Om nu regeringens politik höjer den varaktiga sysselsättningsnivån med 70000 , vilket tidigare påstått, borde detta avspeglas i en sänkning av jämviktsarbetslösheten, vilket alltså inte sker. har en internationellt sett jämn och hög kunskapsnivå, därför behöver inte en förhållandevis jämn lönefördelning leda till lägre sysselsättning. Regeringens ambition är tydlig: att stimulera framväxten av en lågproduktiv arbetsmarknad inom främst den privata tjänstesektorn. Det är en typ av arbetsmarknad som är etablerade i länder som och , där inkomstklyftorna är väsentligt större än här. I denna sektor återfinns de personer som brukar betecknas som working poor, alltså personer med så låga inkomster att pengarna knappt räcker till det mest nödvändiga trots att de arbetar heltid. Det är en orättvis och destruktiv politik som dessutom är samhällsekonomiskt oansvarig. Otryggare och sämre villkor på arbetsmarknaden riskerar att leda till minskad rörlighet, protektionism och stagnerande ekonomi. Högre ekonomisk risk och minskade möjligheter till omställning vid arbetslöshet leder till att arbetstagarna och de fackliga organisationerna blir mer negativa till förändringar. Det öppnar för fler konflikter på arbetsmarknaden, lägre produktivitetstillväxt och försämrad internationell konkurrenskraft. De individer som betalar det högsta priset för den förda politiken är dock de personer som är beroende av ersättning från a-kassan, socialförsäkringssystemen eller för sin försörjning. Den marginella minskning av arbetslösheten som denna politik eventuellt kan resultera i nås till priset av kraftigt försämrade livsvillkor för stora grupper i samhället. avvisar bestämt denna politik. Efter halvtid med den borgerliga regeringen kan vi konstatera att klyftorna växer med rasande fart. Regeringen har dock visat sig ointresserad av att offentliggöra effekterna av sin politik. Vi har därför låtit utredningsinstitut () göra beräkningar av hur inkomsterna utvecklats samt hur regeringens reformer fördelar sig på olika grupper i befolkningen. SCB:s officiella statistik för hushållens ekonomi 2008 publiceras dock först . Utredningstjänstens beräkningar baseras därför på Fasitmodellen om hur inkomstutvecklingen sett ut för olika inkomstgrupper samt hur regeringens skattesänkningar och övriga regelförändringar fördelar sig över befolkningen. Resultatet visar att män med höga inkomster är de stora vinnarna på regeringens politik. Den rikaste tiondelen av vuxna befolkning består 2008 av ca 700000 personer. Två tredjedelar är män. De har enligt beräkningar i Fasitmodellen fått en exceptionellt god inkomstutveckling under första halvlek med . ökar den genomsnittliga skillnaden i nettoinkomst mellan kvinnor och män med och antalet fattiga med 146000 personer. För att få med effekterna av regeringens politik har använt ett nettoinkomstbegrepp, där skatten är fråndragen inkomsterna och ändringar i transfereringssystemen har lagts till. Enligt beräkningarna nedan har de reala inkomsterna ökat med 8,6procent , vilket motsvarar . De flesta fick dock inte så mycket. De 8 deciler av inkomsttagarna som hade lägst inkomster har fått dela på 40procent av inkomstökningen. Nästa decil fick nästan 20procent av kakan och den rikaste decilen fick själv över 40procent. Konkret betyder det att de 10procent som har högst inkomster har fått mer i inkomster, inflationen borträknad. De 30procent som har lägst inkomster har inte ens fått en hundralapp mer . Ökade klyftor till följd av regeringens politik Real nettoinkomstökning i kronor 20062008, per decil Källa: dnr 2008: 1320 samt egna beräkningar. Orsaken till de ökande klyftorna är regeringens politik som systematiskt gynnar män med höga inkomster. Beräkningar från i Fasitmodellen visar även att 26procent av de totala skattesänkningarna 2008 som påverkar individernas inkomster tillfaller topp . Topp får 18procent av jobbskatteavdraget, 63procent av den avskaffade förmögenhetsskatten och 30procent av den avskaffade fastighetsskatten. Av regeringens samlade politik med skattesänkningar, avgiftshöjningar och sänkta ersättningsnivåer, som påverkar individernas inkomster, tillfaller 27procent av inkomstförstärkningen den rikaste tiondelen 2009. 5.2.1Regeringens politik missgynnar kvinnor Beräkningar från i Fasitmodellen visar också att inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män ökar med . var mäns genomsnittliga nettoinkomster högre än kvinnors, och är den högre. låg mäns genomsnittliga nettoinkomst 27procent över kvinnors, och på de två åren verkar den siffran ha ökat till 31procent. Bakom de ökade inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor finns regeringens politik som direkt och indirekt påverkar mäns och kvinnors inkomster. Enligt beräkningar från tillfaller 58procent av regeringens samlade reformer som påverkar individers inkomster män. Skattesänkningarna har gynnat män eftersom män oftare har högre inkomst och mer tillgångar. Av de totala skatteförändringarna 2008 tillfaller 57procent män. 56procent av den avskaffade fastighetsskatten och 60procent av den avskaffade förmögenhetsskatten tillfaller män 2008. Regeringens politik gynnar således män på bekostnad av kvinnor. Dessutom har kvinnors inkomster påverkats negativt av försämringarna i socialförsäkringssystemet. Sänkta ersättningsnivåer för sjuka, deltidsarbetslösa och småbarnsföräldrar påverkar kvinnor i högre utsträckning än män eftersom kvinnor oftare är sjukskrivna, deltidsarbetslösa och föräldralediga. 5.2.2146000 fler fattiga på två år som topp blir rikare ökar fattigdomen och vår gemensamma välfärd utarmas. Enligt beräkningar från i Fasitmodellen har antalet personer som lever i fattigdom, eller med mindre än 60procent av den genomsnittliga medianinkomsten för alla individer över 18år, ökat från 1275000 personer 2006 till 1421000 personer 2008. Det är en ökning med 146000 personer. Det är människor som har en disponibel inkomst på . Bland de fattiga finns pensionärer, studenter, sjukskrivna, personer med socialbidrag, förtidspensionärer, långtidsarbetslösa, deltidsarbetslösa m.fl. Regeringens nedskärningspolitik drabbar många. Sänkta tak och ersättningsnivåer i sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen och föräldraförsäkringen utgör huvudfinansieringen av regeringens skattesänkningar. har blivit ett land där cancersjuka, deltidsarbetslösa och småbarnsföräldrar får betala skattesänkningar för topp . Nedmonteringen av vår gemensamma välfärd kan inte mätas i inkomstutvecklingen för alla inkomsttagare på kort sikt men innebär en kollektiv utarmning på lite . 30procent av löntagarna har inkomster över taket på 7,5 basbelopp i sjukförsäkringen 2008. Det är en fördubbling jämfört med . Att en så stor andel av befolkningen inte får ersättning för inkomstbortfall vid sjukdom kommer att öka behovet av privata sjukförsäkringar. Enligt budgetpropositionen står vi inför en nedgång i konjunkturen och ökad arbetslöshet. Regeringens reformer av arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen kan i en lågkonjunktur få full effekt. Allt fler kommer att vara hänvisade till låglönejobb och socialbidrag. beräknar att 33000 långtidssjukskrivna med förlängd sjukpenning kommer att bli utförsäkrade ur sjukförsäkringen 2010. 20000 personer beräknas bli utförsäkrade på en och . beräknar vidare att 132600 personer färre kommer att ha sjukersättning 2011, jämfört med , till följd av striktare beviljanderegler och att den tidsbegränsade sjukersättningen har avskaffats. Fler människor tvingas söka socialbidrag, ta jobb med låg lön, jobba trots att de är sjuka eller bli utlämnade till andra människors välvilja. har regeringen genomfört försämringar av sjuk och föräldraförsäkringen. har blivit ett land där cancersjuka och småbarnsföräldrar får betala skattesänkningar för de allra rikaste. Nedskärningarna hotar inkomstbortfallsprincipen och den solidariska finansieringen som är grundvalar i våra socialförsäkringar. De försämringar av sjukförsäkringen som trädde i kraft medför ett ökat behov av socialbidrag och skadar tilliten till välfärdssamhället. avvisar alla försämringar på området. Vi ser det som en prioriterad uppgift att stärka sjukförsäkringen för att återupprätta den generella välfärden. Regeringen skryter med ett sjunkande ohälsotal. Men det räcker inte med att minska ohälsotalet vi måste också minska ohälsan. Enligt en undersökning från kommuner och landsting har 70procent av landets kommuner 2007 fått ökade kostnader för socialbidrag till följd av striktare tillämpning. Vi avvisar en generell sänkning av socialavgifterna samt sänkta socialavgifter för ungdomar som föreslås i budgetpropositionen . Socialavgifter är inte vilka skatter som helst utan avstått löneutrymme. Resurserna tillhör löntagarna och behövs inom socialförsäkringen där behoven är stora. Generella sänkningar av socialavgifter utan krav på motprestation leder inte till fler anställningar utan endast ökade vinster för företagen. Vi vill istället rikta stödet till de som bäst behöver det och satsa på stärkta socialförsäkringar. I budgetpropositionen meddelar regeringen att man avser att tillsätta en parlamentarisk utredning som ska se över socialförsäkringssystemet. Vi befarar att den nuvarande nedskärningspolitiken kommer att resultera i ett systemskifte i socialförsäkringen som påminner om pensionssystemet. Vidare meddelar regeringen att man avser att införa s.k. historisk SGI samt göra en ändring av begreppen sjukdom och arbetsförmåga. Regeringen aviserar också förändringar med anledning av en utredning som har sett över reglerna för aktivitetsersättning och avser även att undersöka dagens möjlighet att förlänga rätten till närståendepenning för att vårda en svårt sjuk anhörig från 60dagar . Med andra ord fortsätter regeringen på den inslagna vägen som präglas av hjärtlöshet och en vilja att avveckla den generella välfärden. Sammantaget kommer effekterna av utsorteringskedjan samt de förestående försämringarna som aviseras i budgetpropositionen att ytterligare urholka sjukförsäkringen vilket riskerar att påkalla ett totalt systemskifte. har regeringen gjort stora besparingar på sjukförsäkringen genom sänkt tak från 10 till 7,5 basbelopp och sänkta ersättningsnivåer till 77,6procent och 72,6procent . Besparingarna innebär att 30procent av löntagarna har inkomster över taket, vilket är en fördubbling jämfört med . De försämringar av sjukförsäkringen som har beslutats i och med proposition 2007/08:136 innebär snäva tidsgränser som urholkar anställningsskyddet, sänkta ersättningsnivåer för långtidssjuka, försämringar för personer med sjuk- och aktivitetsersättning samt en urholkning av arbetsgivarnas rehabiliteringsansvar. fick 70000 långtidssjuka sänkt ersättning till 72,6procent och endast 800 personer har beviljats fortsatt sjukpenning för augusti månad. Reglerna kring fortsatt sjukpenning är rättsosäkra och godtyckliga eftersom vissa sjukdomar ska berättiga till högre ersättning än andra. Situationen har skapat stor förtvivlan bland försäkrade, men regeringen avser inte att förtydliga vad som krävs för att vara berättigad till fortsatt sjukpenning. beräknar att 33000 personer med förlängd sjukpenning kommer att bli utförsäkrade ur sjukförsäkringen när deras period löper ut. 20000 personer av dessa kommer att bli utförsäkrade på en och . Många av dessa har en bakgrund med långvarig ohälsa och svag anknytning till arbetsmarknaden. Enligt regeringen ska de hänvisas till tredje fasen i jobb- och utvecklingsgarantin eller till socialbidrag. Regeringen har också försämrat för personer med sjuk- och aktivitetsersättning. Ersättningsformen tidsbegränsad sjukersättning får inte längre beviljas, individuella hänsyn till kön och ålder får inte längre tas vid bedömning av arbetsförmågan och möjligheten för arbetslösa personer med sjuk- och aktivitetsersättning att behålla sin gamla SGI efter en period med sjuk- eller aktivitetsersättning har avskaffats. För att vara berättigad till sjukersättning krävs numera en varaktigt nedsatt arbetsförmåga. Enligt prognoser kommer dessa regelförändringar att kraftigt minska antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning från 551700 personer 2007 till 419100 personer 2011. tillämpas också beslutsstöd i sjukvården för att spara pengar på sjukförsäkringen. får inte ta några individuella hänsyn vid bedömning av arbetsförmågans nedsättning på grund av sjukdom. Vi befarar att kommer att följa beslutsstöd mycket strikt och att det kan få oacceptabla konsekvenser. Den s.k. rehabiliteringskedjan är inget annat än ett kraftigt besparingspaket. Den innehåller inga förslag på förbättrad rehabilitering eller ökade möjligheter för den som drabbats av ohälsa att få jobb.