mot · GV02A8 · 2008-03-28 00:00:00 — med anledning av prop. 2007/08:95 Ett starkare skydd mot diskriminering 6.1En mer enhetlig och mindre komplicerad lagstiftning6 6.2En separat lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet6 6.3Skydd mot strukturell diskriminering på grund av kön7 6.4Skydd för juridiska personer7 6.5Bristande tillgänglighet som diskriminering8 6.8Steriliseringskravet vid fastställandet av könstillhörighet10 6.9Rätt till hälso- och sjukvård oavsett legal status11 6.11Lönekartläggning och handlingsplan för jämställda löner13 6.13Ny jämställdhetsmyndighet med vidgat uppdrag14 tillkännager för regeringen som sin mening var som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning för att göra en grundlig översyn av lagen för att göra den betydligt mer generell och enhetlig. begär att regeringen återkommer med förslag om en separat lagstiftning gällande diskriminering i arbetslivet i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen skyndsamt återkommer med förslag om en utbildningssatsning med anledning av den nya diskrimineringslagstiftningen i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer med förslag som innebär att 1 § andra stycket jämställdhetslagen överförs i den nya lagen. begär att regeringen återkommer med förslag om skydd mot diskriminering för juridiska personer. begär att regeringen skyndsamt återkommer med förslag om hur underlåtenhet att tillgänglighetsanpassa ska definieras som diskriminering. begär att regeringen återkommer med förslag om undantag från diskrimineringsförbudet för positiv etnisk särbehandling i arbetslivet i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att högskolor aktivt ska kunna efterfråga underrepresenterad grupp i fråga om etnicitet vid antagning. begär att regeringen återkommer med förslag om presumtion vid kollektivavtalad särreglering på grund av ålder i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer med förslag på ändring i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall som innebär att kravet på att sökanden ska vara steriliserad tas bort. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över diskrimineringsförbudet i hälso- och sjukvårdslagen i syfte att åstadkomma en förändring som ger rätt till hälso- och sjukvård oavsett legal status. begär att regeringen återkommer med förslag om utökade krav på aktiva åtgärder i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer med förslag om likabehandlingsplaner i enlighet med vad som anförs i motionen. beslutar att lagens 3 kap. 10 § ges den lydelse som föreslås i motionen. beslutar att lagens 3 kap. 11 § ges den lydelse som föreslås i motionen. begär att regeringen återkommer med förslag om att skapa ett ombudsmannakollektiv i syfte att bevara specialistkompetensen i den nya myndigheten. begär att regeringen återkommer med förslag på inrättande av en jämställdhetsmyndighet i enlighet med vad som anförs i motionen. Propositionen behandlar förslag till en ny diskrimineringslag och en ny lag om . Den föreslagna lagen ska ersätta jämställdhetslagen (1991:433) och sex andra civilrättsliga lagar. En sammanhållen lagstiftning införs alltså, för alla diskrimineringsgrunder och alla områden, som ersätter de separata lagstiftningar som finns . Två nya diskrimineringsgrunder föreslås: könsöverskridande identitet eller uttryck samt ålder. Diskrimineringsförbudet för könsöverskridande identitet eller uttryck föreslås gälla alla samhällsområden i lagen medan förbudet mot åldersdiskriminering enbart föreslås gälla inom utbildningsverksamhet och inom arbetslivet i vid mening. Regeringen föreslår inte att underlåtenhet att vidta åtgärder för tillgänglighet för funktionshindrade ska betraktas som diskriminering, vilket den parlamentariska föreslagit, utan menar att det behövs ytterligare utredning. Regeringen föreslår att den som bryter mot diskrimineringsförbuden ska betala en särskild diskrimineringsersättning istället för dagens ideella skadestånd. Vidare ska diskriminerande avtal kunna förklaras ogiltiga av domstol. Regeringen föreslår inga utökade krav på aktiva åtgärder i arbetslivet. Tvärtom vill regeringen minska kraven på aktiva åtgärder på jämställdhetsområdet. Regeringen föreslår att arbetsgivare som har färre än 25 anställda ska undantas från kravet att göra lönekartläggningar och jämställdhetsplaner. undantas företag med färre än tio anställda. Dessutom ska arbetsgivare med fler än 25 anställda bara göra lönekartläggning och jämställdhetsplan , i stället som det är . En ny myndighet, , föreslås ha tillsyn över att lagen följs. De nuvarande ombudsmännen (JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), () och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) föreslås därmed avvecklas. Den nya föreslås ha rätt att i domstol föra talan för en enskild person som anser sig ha blivit diskriminerad. En sådan talerätt föreslås också för vissa intresseorganisationer. Den parlamentariska tillsattes 2002 med huvuduppdraget att se över på vilket sätt ett stärkt rättsskydd och en effektivare tillsyn av diskrimineringsfrågorna ska kunna uppnås. lämnades slutbetänkandet En stärkt diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22). I regeringens proposition saknas flera av de förstärkningar av skyddet mot diskriminering som föreslog. Det gäller exempelvis förslaget att definiera bristande tillgänglighet som diskriminering, förslaget att tillåta positiv etnisk särbehandling och diskrimineringsskydd för juridiska personer. Än mer anmärkningsvärt är att regeringen i propositionen föreslår en kraftig försämring av lagstiftningen på jämställdhetsområdet när det gäller det viktiga förebyggande arbetet, genom att sänka kraven på aktiva åtgärder i form av jämställdhetsplaner och lönekartläggning. Förslaget om ny diskrimineringslagstiftning innebär att diskrimineringsfrågorna nu ges en mycket stark legalistisk prägel. Tyngdpunkten i regeringens resonemang och förslag läggs på individuella kränkningar och rättigheter snarare än på strukturella förhållanden och på diskriminering som ett uttryck för maktordningar i samhället. Fokus läggs på att värna de olika diskrimineringsgrundernas likvärdighet och den inbördes balansen dem emellan, snarare än att ta hänsyn till de olika mekanismer som ligger till grund för diskriminering och vilka olika metoder och åtgärder som kan behövas för att komma till rätta med problemen. Det är av mycket stor betydelse att kampen mot diskriminering ges ett bra och välfungerande lagstöd. Det är därför välkommet att ansträngningar görs för att sammanfoga lagstiftning som bör höra ihop för att få mest kraftfull verkan. Det är också viktigt att tillsynen av lagstiftningen administreras på ett välorganiserat och effektivt sätt. får detta inte innebära att kampen för lika rättigheter och kampen mot rasism och kvinnors underordning reduceras till en fråga om lagar mot diskriminering. Och för detta föreligger det en uppenbar risk. Faktum är att regeringens förslag innebär en urholkning av det systematiska arbetet med att förebygga diskriminering och främja likabehandling som varit en bärande del i framför allt jämställdhetslagstiftningen. Det är tydligt att regeringen är helt ointresserad av att förändra de strukturer och maktförhållanden som upprätthåller och återskapar diskriminering och ojämlikhet. I stället betonar man individens möjlighet att i efterhand, när kränkningen redan har skett, vända sig till domstol och få ett skadestånd. I praktiken innebär detta en förskjutning av ansvaret för att bekämpa diskriminering från arbetsgivare, utbildningsanordnare osv. till den enskilda individen. Denna förskjutning blir särskilt tydlig om man ser propositionens förslag i relation till den övriga politik regeringen genomfört på framför allt arbetsmarknadsområdet. Regeringens politik har mycket konsekvent inriktats på att försvaga de fackliga organisationerna och öka kraven på arbetssökande som samhällets ansvar för stödinsatser som utbildning och anställningsstöd har dragits tillbaka. Regeringen har kraftigt utökat arbetsgivarnas rätt att visstidsanställa, vilket framför allt drabbar kvinnor, ungdomar och personer med utomeuropeisk bakgrund. Men de allt fler osäkra anställningarna påverkar dessutom hela löntagarkollektivets möjligheter att ta till vara sina intressen genom att det är svårare att organisera fackligt arbete bland tillfälligt anställda. Regeringen har också avskaffat det förstärkta anställningsskyddet för äldre som kommit till eftersom risken för långvarig arbetslöshet är större för äldre som förlorar sitt jobb. som diskrimineringslagstiftningen skärps urholkar man alltså de viktigaste och mest grundläggande skydden mot godtycke och diskriminering: hög facklig organisationsgrad, aktiv arbetsmarknadspolitik och ett starkt generellt anställningsskydd. Det finns enligt mening en risk att diskrimineringsansatsen, som den föreslås i propositionen, flyttar fokus bort från politiska analyser och maktanalyser av över- och underordning till att handla om vad som kan lösas juridiskt i en rättssal. I och med att så stor tyngdvikt läggs vid just lagstiftning ges det mycket lite utrymme för en sådan maktdiskussion. Det gör att själva grundproblemen osynliggörs och att diskrimineringsproblematiken reduceras till en fråga om förment neutral likabehandling. Risken är då att diskrimineringslagstiftningen till och med används för att försvåra arbete mot strukturell underordning. arbete för feministiskt självförsvar för tjejer i skolan har ibland angripits på de grunderna. Det finns också avskräckande exempel på att diskrimineringslagstiftningen använts av individer tillhörande majoritetsbefolkningen för att driva likabehandlingsprincipen på ett sätt som uppenbart går stick i stäv med det legitima syftet att skydda mot underordning eller utestängning av underordnade grupper. Även om diskrimineringsbegreppet gäller både individer och grupper säger detta begrepp ingenting om hur grupptillhörigheter konstitueras, uppfattas och reproduceras. Det synsätt som alltmer präglar diskussionerna om diskrimineringslagstiftningen, där individens rättigheter ska garanteras av att hon inte missgynnas gentemot någon annan, baserat på någon av de diskrimineringsgrunder som finns uppradade i diskrimineringslagstiftningen, innebär ett allt större behov av att tydliggöra vikten av att människor organiserar sig utifrån kollektiva intressen. För är kampen mot strukturell och annan diskriminering en prioriterad uppgift. I detta arbete ingår att förbättra de juridiska verktygen för att få till stånd en så effektiv och ändamålsenlig lagstiftning mot diskriminering som möjligt. Vi presenterar i det följande våra förslag till hur en ny samlad diskrimineringslagstiftning bör utformas. 6.1En mer enhetlig och mindre komplicerad lagstiftning Regeringen föreslår att en ny lag om förbud och andra åtgärder mot diskriminering införs. Lagen ska ha till syfte att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Lagen föreslås gälla i arbetslivet i fråga om utbildning, arbetsmarknadspolitisk verksamhet, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesutövning, medlemskap i arbetstagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer, varor, tjänster och bostäder, allmän sammankomst och offentlig tillställning, , socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen, hälso- och sjukvården, studiestöd, värn- och civilplikt samt i fråga om offentlig anställning och offentligt uppdrag. Förbud mot mobbning och annan kränkande behandling än diskriminering i skolan placeras i skollagen (1985:1 100). Merparten av de remissinstanser som yttrat sig menar att den föreslagna lagstiftningen är allt för otydlig och komplicerad. Lagrådet har i sitt yttrande också understrukit att någon fullständig samordning av bestämmelserna på de områden som täcks av de sju befintliga lagarna inte gjorts. En stor del av de särbestämmelser som finns i dessa lagar förs över till den nya lagen. Där föreskrivs visserligen ett generellt förbud mot diskriminering på angivna grunder på de olika områden inom vilka diskriminering förbjuds. Omfattningen av förbuden är dock inte densamma på alla områden och vad som undantas från förbudet varierar från område till område. Lagrådet ifrågasätter om inte en högre grad av enhetlighet skulle kunna uppnås till förmån för enkelheten och tillämpningen. delar Lagrådets synpunkter i detta avseende och menar att den nya lagstiftningen bäst kan karaktäriseras som ett lapptäcke. Det är mot denna bakgrund angeläget att regeringen tillsätter en utredning för att göra en grundlig översyn av lagen för att göra den betydligt mer generell och enhetlig. Detta bör begära. 6.2En separat lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet Den del av diskrimineringslagstiftningen som rör arbetslivet måste samspela med övrig arbetsrättslig lagstiftning och de normer och tvistelösningsmekanismer som är etablerade på arbetsmarknaden. De viktigaste aktörerna på arbetsmarknaden är de fackliga organisationerna och arbetsgivarorganisationerna. vill därför att den del av diskrimineringslagstiftningen som rör arbetslivet ska samlas i en separat lag. LO, TCO och har gemensamt lyft fram detta förslag i sitt särskilda yttrande till slutbetänkande (SOU 2006:22). De fackliga organisationerna betonar att relationen mellan arbetsgivare och arbetstagare är speciell och att den normbildning som föreligger i arbetslivet inte finns inom andra samhällsområden. Den arbetsrättsliga regleringen har i den svenska arbetsmarknadsmodellen en struktur som består av regler i såväl lagstiftning, kollektivavtal som enskilda avtal. Diskrimineringsskyddet i arbetslivet bygger på ett samspel mellan alla dessa regler. delar de fackliga organisationernas synpunkt om att en särskild lagreglering för arbetslivet skulle bidra till ett mer effektivt diskrimineringsskydd. Den nya diskrimineringslagstiftningen är komplicerad och kommer att öka kraven på dem som lagstiftningen riktar sig till. En separat lagstiftning för arbetslivet skulle enligt vår mening underlätta för dem som ska tillämpa lagstiftningen, på arbetslivets område främst arbetsgivare, arbetstagare och fackliga förtroendevalda. menar vidare att en särskild diskrimineringslag för arbetslivet skulle signalera att diskriminering är en viktig facklig fråga och värna parternas ansvar och den modell för konfliktlösning och samarbetsordning som är etablerad på svensk arbetsmarknad. Därför bör regeringen återkomma med förslag om en separat lagstiftning gällande diskriminering i arbetslivet. Detta bör begära. När den nya diskrimineringslagstiftningen träder i kraft kommer behovet att vara stort av informations- och utbildningssatsningar riktade till såväl arbetsgivar- som arbetstagarorganisationer för att lagen ska tillämpas på ett korrekt sätt på landets arbetsplatser. Det är rimligt att staten ansvarar för och finansierar en sådan utbildningssatsning. Regeringen bör skyndsamt återkomma med förslag på hur en utbildningssatsning med anledning av den nya diskrimineringslagstiftningen bör vara utformad. Detta bör begära. 6.3Skydd mot strukturell diskriminering på grund av kön I jämställdhetslagens 1 § andra stycket anges att lagen siktar till att förbättra främst kvinnors villkor i arbetslivet. Detta har tagits bort i den nya lagen. menar att detta är mycket olyckligt eftersom det osynliggör det samhällsproblem lagen är till för att bekämpa, nämligen att kvinnor är underordnade och diskriminerade. Vi anser därför att motsvarande paragraf bör skrivas in i den nya lagstiftningen. Regeringen bör därför återkomma med förslag som innebär att jämställdhetslagens 1 § andra stycket överförs i den nya lagen. Detta bör begära. 6.4Skydd för juridiska personer föreslog ett förbud mot diskriminering av juridiska personer i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet, start eller bedrivande av näringsverksamhet, medlemskap i organisationer, varor, tjänster och bostäder samt offentlig anställning eller uppdrag. Regeringen föreslår emellertid inget sådant skydd utan menar att det krävs ytterligare analyser innan förbudet genomförs eftersom det finns skilda uppfattningar om huruvida EG-rätten ställer ett sådant krav på medlemsstaterna eller inte. menar att det är av stor vikt att åstadkomma ett skydd för juridiska personer. Exempelvis är invandrade småföretagare som diskriminerats när de ansökt om banklån i stort behov av att erhålla skydd i diskrimineringslagstiftningen. Mot bakgrund av detta bör regeringen återkomma med förslag om skydd mot diskriminering för juridiska personer. Detta bör begära. 6.5Bristande tillgänglighet som diskriminering föreslog att underlåtenhet att vidta skäliga åtgärder för tillgänglighet ska definieras som diskriminering. Det innebär att arbetsgivare i 2 kap. 17 § skulle göras skyldiga att vidta stöd och anpassningsåtgärder som skäligen kan krävas för att skapa en situation för en person med funktionshinder som är jämförbar med den för personer utan sådant funktionshinder. Vidare skulle den som omfattas av lagens förbud mot diskriminering som gäller utbildning och andra samhällsområden (3 kap. 1022 §§) inte få missgynna en person med funktionshinder genom att underlåta att vidta sådana skäliga åtgärder för tillgänglighet som skulle kunna bidra till att den personen kan ta del av den vara, tjänst, bostad eller verksamhet som avses, på lika villkor med personer utan sådant funktionshinder. Denna skyldighet att vidta åtgärder för tillgänglighet skulle enligt förslag dock inte gälla enskilda personer som tillhandahåller varor, tjänster eller bostäder. Förslaget är mycket långtgående jämfört med nu gällande ordning och har alltså omfattande kostnadsmässiga och praktiska konsekvenser om det genomförs som avsett, såväl för samhället i stort som för enskilda arbetsgivare. Regeringen har emellertid inte gått fram med detta förslag. beklagar detta och anser att underlåtenhet att tillgänglighetsanpassa bör definieras som en fråga om diskriminering och att detta förslag bör genomföras skyndsamt. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79) slås det fast att målet för handikappolitiken ska vara ett samhälle som gör det möjligt för människor med funktionshinder att bli fullt delaktiga i samhällslivet. Människors lika värde är en grundläggande utgångspunkt i vårt samhälle och alla människor har kunskaper, förmågor och erfarenheter som är viktiga för samhället. Därför måste samhället formas på ett sådant sätt att alla kan medverka i utvecklingen och nå full delaktighet. Människor som har funktionshinder utgör givetvis inget undantag i detta avseende. Personer med funktionshinder är medborgare med lika rättigheter och skyldigheter som personer utan funktionshinder. var med och tog fram den nationella handlingsplanen och vi tycker att den är väldigt bra. Men vi har märkt att själva genomförandet av planen går trögt. Därför ser vi att det kommer att krävas resursförstärkningar för att målet om att ska vara tillgängligt för alla ska kunna uppnås till 2010. Vi anser inte att frågan om bristande tillgänglighet som diskriminering behöver närmare principiell utredning. Däremot bör regeringens beredning noggrant belysa kostnadsaspekterna av genomförandet av en sådan lagstiftning. Det är vidare viktigt att noggrant följa hur praxis utvecklas när ett sådant förslag genomförts, så att lagstiftningen inte tolkas vare sig för snävt eller för vidsträckt och att de skälighetsbedömningar som ska göras inte utmärks av för stor grad av godtycke. Mot denna bakgrund bör regeringen skyndsamt återkomma med förslag om hur underlåtenhet att tillgänglighetsanpassa ska definieras som diskriminering. Detta bör begära. har föreslagit att ett undantag från förbudet mot diskriminering i arbetslivet införs så att positiv särbehandling på grund av etnisk tillhörighet ska vara möjlig i den nya lagen. Regeringen lägger inte fram detta förslag. Det är problematiskt eftersom det kan leda till att det blir olagligt att exempelvis uttryckligen efterfråga sökande med annan etnisk bakgrund än svensk i en platsannons. anser att positiv särbehandling på grund av etnicitet ska vara möjligt inom arbetslivet under specifika former. Arbetsgivare bör aktivt kunna söka upp nya medarbetare i en underrepresenterad grupp för anställning genom att särskilt efterfråga personer med utländsk bakgrund. Utöver detta bör aktiva främjande åtgärder införas i lagen. Exempelvis ska flerspråkighet räknas som meriterande vid offentlig anställning och det ska vara obligatoriskt för arbetsgivare att upprätta handlingsplaner för etnisk mångfald i fråga om rekrytering. Med hänvisning till allvarliga avgränsningsproblem bör det dock inte lagstiftas om den form av positiv särbehandling som handlar om att personer som tillhör en underrepresenterad grupp på grund av etnicitet ges företräde till anställning vid lika eller likvärdiga meriter. Mot bakgrund av ovanstående bör regeringen återkomma med förslag om undantag från diskrimineringsförbudet för positiv etnisk särbehandling i arbetslivet i enlighet med det ovan angivna. Detta bör begära. När det gäller utbildningsområdet kan högskolorna från och med själva bestämma urvalsgrunder för en tredjedel av platserna på en utbildning. gäller detta av utbildningsplatserna. Detta skulle kunna ge utrymme för en breddad rekrytering. Däremot är det få utbildningar där ens den andel som tidigare gällde har utnyttjats och någon samlad kunskap om vilka urvalsgrunder som tillämpas finns inte till hands. Därför finns heller ingen kunskap om tillgängligheten till högskolan har förbättrats eller om det har lett till en breddad rekrytering. anser att urvalsmetoder bör utvecklas inom ramen för denna antagningsgrupp och insatser bör göras för att stödja högskolorna i användandet av dessa metoder. Regeringen bör med det ovan angivna taget i beaktande se över på vilket sätt högskolor aktivt ska kunna efterfråga underrepresenterad grupp i fråga om etnicitet vid antagning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I anslutning till förslaget om förbudet mot åldersdiskriminering som införs i svensk lagstiftning som en följd av förpliktelser enligt EU:s likabehandlingsdirektiv anger regeringen att den nya lagen bör vara tvingande. Det innebär att det inte ska vara möjligt att avtala bort lagens bestämmelser. anser att det är viktigt att förbudet mot åldersdiskriminering inte utformas så att det inkräktar på främjande åtgärder som redan finns genom lagstiftning och kollektivavtal för att stärka äldres ställning på arbetsmarknaden. De möjligheter till undantag från diskrimineringsförbudet som direktivet medger om det finns legitima skäl bör därför i den svenska lagen innefatta kollektivavtalade förmåner baserade på ålder. LO med flera har i sitt remissvar föreslagit att en presumtion bör gälla om att kollektivavtalsgrundad särreglering på grund av ålder motsvarar undantagsmöjligheternas krav. De fackliga organisationerna har understrukit vikten av att kunna behålla avtalade villkor kopplade till ålder och år i yrket och att det vore orimligt om sådana kan ogiltigförklaras eftersom de fyller en viktig funktion för både hälsa och för att undvika långvarig arbetslöshet för äldre. delar denna bedömning. Därför bör i frågan om undantag från förbudet mot åldersdiskriminering en presumtion gälla om att kollektivavtalad särreglering på grund av ålder motsvarar undantagsmöjligheternas krav. När det gäller åldersspecifik skyddslagstiftning i exempelvis LAS bör det, i enlighet med ovanstående resonemang, tydligt framgå av lagens förarbeten att överrisk för långvarig arbetslöshet och hälsoskäl ska anses vara legitima skäl för undantag från diskrimineringsförbudet.