· GV10312 · 2008-01-29 14:54:27 — har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att människor inte ska bli helt utan försäkringsskydd och bli hänvisade till socialt bistånd.Regeringens övergripande mål för mandatperioden är att skapa förutsättningar för fler jobb i fler och växande företag och att därigenom bryta utanförskapet. Fler människor som kan och vill arbeta ska också ha möjligheter att försörja sig genom eget arbete och få uppleva arbetsglädje och arbetsgemenskap under trygga villkor. Regeringen har genomfört ett antal åtgärder för att minska utanförskapet. Vi kan se tydliga effekter av regeringens politik. Antalet människor i arbete har ökat med 75 000 personer . Regeringens politik har visat sig framgångsrik.Det finns fortfarande åtgärder som behöver genomföras för att minska utanförskapet. Regeringen har därför aviserat ett samlat åtgärdspaket för att minska frånvaron från arbetslivet på grund av ohälsa. En rehabiliteringskedja införs som syftar till att åstadkomma en aktivare sjukskrivningsprocess med tidiga insatser för att individernas arbetsförmåga i större utsträckning ska tas till vara. nämner i sin fråga att kombinationen av sjukskrivning och deltidsbegränsningen i arbetslöshetsförsäkringen skapar oro bland människor med svåra sjukdomar. Jag vill därför särskilt lyfta fram att deltidsbegränsningarna i arbetslöshetsförsäkringen enbart har betydelse för dem som arbetar och får arbetslöshetsersättning i en och samma vecka. Personer som till exempel får sjukpenning eller sjukersättning på halvtid och arbetslöshetsersättning på halvtid omfattas alltså inte av begränsningarna.Kurt menar att de åtgärder som regeringen vidtagit riskerar att leda till att personer blir hänvisade till socialt bistånd. Jag har motsatt uppfattning. Jag är övertygad om att de åtgärder som regeringen har vidtagit och kommer att vidta kommer att medföra att allt fler personer återgår i arbete. Jag får tacka ministern för svaret. Jag delar naturligtvis inte helt och hållet bedömningen när det gäller den borgerliga alliansens politik, att på det här sättet positivt framställa bara den sida som man ser som positiv. För min del möter jag allt oftare personer som är rätt förtvivlade när det gäller tillämpningen i praktiken av rätten till sjukförsäkring. Många människor möter dessvärre i sin förtvivlan efter en lång tids sjukdom som sin första kontakt med ett brev från kassan där man ifrågasätter sjukpenningen. Jag möter också människor som får en signal av sjuk- och aktivitetsersättning om att det ifrågasätts om det finns grund för att fortsatt bevilja sjuk- och aktivitetsersättning.Det jag har mött är också att det främst är kvinnor vars rätt till sjukpenning ifrågasätts. Inte minst gäller det kvinnor som är deltidsarbetande. De är en övervägande del av dem som upplever bekymmer i det här sammanhanget. Jag skulle gärna vilja fråga om ministern har samma uppfattning. Är det främst kvinnor, ofta deltidsarbetande, som i största utsträckning får sin rätt till sjukpenning ifrågasatt? Är det ministerns uppfattning?Jag upplever också att det är en kraftig skärpning av reglerna när det gäller rätten till sjukpenning. Jag frågar mig efter den redovisning som jag nu fått: Var finns de åtgärder som många människor behöver som stöd för att faktiskt återkomma till arbete? Jag har inte sett något sådant förslag , utan vad jag upplever och ser är att man inför restriktioner och en striktare tillämpning som successivt leder till att människor mister sin ersättning. Jag kallar det för att det pågår en sortering av var man hör hemma. Som det verkar för mig leder ett antal av de här fallen till ett ännu större utanförskap i stället för att få del i en försäkring som man anser sig ha rätt till. Jag skulle på den punkten vilja fråga ministern: ministern att den kontakt som man har med och Arbetsförmedlingen är tillräcklig för att ge människor som har en svag ställning det stöd som behövs för att de ska få hjälp för att återfå sin arbetsförmåga?Det har lyfts fram att det är viktigt att vi likabehandlar människor. Här ser jag att det finns en skillnad . Jag har lyft fram de kvinnor som har en rätt utsatt situation i vårt samhälle , nämligen deltidsarbetande som är ifrågasatta när det gäller sjukpenningrätten.Jag tror att man behöver titta på detta en gång till och se de människor som inte ifrågasätts men som ofta får direkt pension eller direkt stöd. Jag skulle vilja veta hur man ser på den sortering av människor som vi ser i dag.Jag upplever väldigt starkt, och det starka intrycket har blivit ännu starkare successivt, att människor som har ett arbete med en viss status i vårt samhälle sällan eller aldrig ifrågasätts för att få en omskolning eller för att gå till ett annat arbete. För andra är det fråga om att klara sitt arbete eller att gå i pension. Jag får tacka ministern för svaret. Jag delar naturligtvis inte helt och hållet bedömningen när det gäller den borgerliga alliansens politik, att på det här sättet positivt framställa bara den sida som man ser som positiv. För min del möter jag allt oftare personer som är rätt förtvivlade när det gäller tillämpningen i praktiken av rätten till sjukförsäkring. Många människor möter dessvärre i sin förtvivlan efter en lång tids sjukdom som sin första kontakt med ett brev från kassan där man ifrågasätter sjukpenningen. Jag möter också människor som får en signal av sjuk- och aktivitetsersättning om att det ifrågasätts om det finns grund för att fortsatt bevilja sjuk- och aktivitetsersättning.Det jag har mött är också att det främst är kvinnor vars rätt till sjukpenning ifrågasätts. Inte minst gäller det kvinnor som är deltidsarbetande. De är en övervägande del av dem som upplever bekymmer i det här sammanhanget. Jag skulle gärna vilja fråga om ministern har samma uppfattning. Är det främst kvinnor, ofta deltidsarbetande, som i största utsträckning får sin rätt till sjukpenning ifrågasatt? Är det ministerns uppfattning?Jag upplever också att det är en kraftig skärpning av reglerna när det gäller rätten till sjukpenning. Jag frågar mig efter den redovisning som jag nu fått: Var finns de åtgärder som många människor behöver som stöd för att faktiskt återkomma till arbete? Jag har inte sett något sådant förslag , utan vad jag upplever och ser är att man inför restriktioner och en striktare tillämpning som successivt leder till att människor mister sin ersättning. Jag kallar det för att det pågår en sortering av var man hör hemma. Som det verkar för mig leder ett antal av de här fallen till ett ännu större utanförskap i stället för att få del i en försäkring som man anser sig ha rätt till. Jag skulle på den punkten vilja fråga ministern: ministern att den kontakt som man har med och Arbetsförmedlingen är tillräcklig för att ge människor som har en svag ställning det stöd som behövs för att de ska få hjälp för att återfå sin arbetsförmåga?Det har lyfts fram att det är viktigt att vi likabehandlar människor. Här ser jag att det finns en skillnad . Jag har lyft fram de kvinnor som har en rätt utsatt situation i vårt samhälle , nämligen deltidsarbetande som är ifrågasatta när det gäller sjukpenningrätten.Jag tror att man behöver titta på detta en gång till och se de människor som inte ifrågasätts men som ofta får direkt pension eller direkt stöd. Jag skulle vilja veta hur man ser på den sortering av människor som vi ser i dag.Jag upplever väldigt starkt, och det starka intrycket har blivit ännu starkare successivt, att människor som har ett arbete med en viss status i vårt samhälle sällan eller aldrig ifrågasätts för att få en omskolning eller för att gå till ett annat arbete. För andra är det fråga om att klara sitt arbete eller att gå i pension. Den här frågan berör ett stort problem. Arbetsförmågan kan vara nedsatt delvis men inte helt och hållet. har det varit problem med bedömningarna här. Den som inte är tillräckligt sjuk har svårt att bli sjukskriven, medan den som å andra sidan inte bedöms ha full arbetsförmåga inte kan hamna på det spåret. Resultatet har blivit att människor har varit för friska för att vara sjukskrivna och för sjuka för att arbeta och i värsta fall då inte har fått ersättning.Det är positivt om de som ändå har en arbetsförmåga kan jobba så mycket det går. Där är problemet att man riskerar att falla mellan stolarna och förlora sin ersättning. Den yttersta möjligheten är då socialbidrag. Socialbidrag innebär inte bara en väldigt låg standard att leva på, speciellt om man har familj, utan det innebär också att man får sälja allt man har. Har man hus eller bostadsrätt får man göra sig av med det, och har man något sparat på banken får man först använda det. Sedan blir det en fullständig inspektion i hemmet av vad man behöver och vad man inte behöver. Det gör att många är rädda för att hamna mellan stolarna och därför tycker att det är bättre att vara helt och hållet sjukskriven eller helt och hållet arbetslös. Men verkligheten ser ju inte ut på det sättet.Jag tror att inte minst de som har varit utbrända gynnas av möjligheten att gå tillbaka och successivt trappa upp arbetstakten. Det är mycket möjligt att det finns människor som av olika skäl aldrig kommer att nå en full arbetstakt, men då är det jättepositivt att ändå kunna jobba kanske 25 procent.Jag måste säga att jag ändå känner en oro för utvecklingen på området, för jag ser ingenting som har förbättrat läget. Människor vill inte bara friska och kunna arbeta - det är i grunden vad de flesta vill - utan vill också ha en trygg försörjning. Den oro som människor känner ska inte få spela in alltför mycket, utan man måste vara mer flexibel i sina bedömningar.Det är klart att begränsningen av deltidsstämpling när det gäller a-kassa oroar massor av människor som är i situationen att de är sjukskrivna bara på deltid, inte minst alla de som inte har något arbete att gå till, som inte ens jobbar 25 procent.Jag hoppas att regeringen tar till sig det här och även går tillbaka i tiden, för det har varit så att människor har fallit mellan stolarna. De har bollats fram och tillbaka och riskerat att helt och hållet förlora sin ersättning. Jag håller med om den beskrivning som både och gör.Det har hänt väldigt mycket . Går vi tillbaka och tittar kan vi se att folk inte har fått hjälp när de har varit sjukskrivna och att handläggningstiderna har varit långa. har arbetat med sju steg. Av dem som varit sjukskrivna är fortfarande kvar i steg ett. Företagshälsovården har avlövats. Det har varit en ettårsgräns som inneburit att man ska prövas för förtidspension. Man prövas för förtidspension vare sig man vill eller inte. Man får i ersättning. Man ställs utanför arbetslivsinriktad rehabilitering och utanför arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Och det är ett skäl för uppsägning.Jag instämmer till fullo i den beskrivning som ni båda interpellanter har gjort. Så har det varit, och det vill regeringen ändra på. Därför lägger regeringen nu fram en mängd olika förslag för att åtgärda detta.550 000 personer har en sjuk- och aktivitetsersättning. 80 000 är fortfarande långtidssjukskrivna. Vi ser tack och lov en nedgång, ett trendbrott, . Sysselsättningen stiger men korttidsfrånvaron sjunker. Det brukar följas åt så att också korttidsfrånvaron ökar. Det vi ser är glädjande. Det är första gången . Vi ser hur de långa sjukskrivningarna minskar. Vi kan också konstatera att 30 000 fler personer är friska jämfört med - 30 000! Jag var i i går, och det är lika många som har blivit friska som antalet boende i hela Kristianstad.Vi ser också att antalet med sjuk- och aktivitetsersättning minskar. Men jag är orolig över den oproportionerligt stora andelen kvinnor. Jag tror inte att man är mer sjuk som kvinna. Vi måste se hur bemötandet och insatserna är, om kvinnorna får rätt rehabilitering för att kunna komma tillbaka. Jag tror att vi måste kunna enas om att titta på den frågan. Vi kan glädjande nog se att antalet med sjukersättning och förtidspension går ned, både bland män och kvinnor, men kvinnor är fortfarande i alltför hög grad representerade.Jag tycker att vi ska vara oroliga för allt det som vi inte gjorde för dem som var sjuka, som inte fick rätt insatser , inte blev hjälpta utan fördes över i en sjukförsäkring. Ni vet säkert att vi har två departementsskrivelser ute på remiss. Förhoppningsvis kommer det en proposition om en hel rehabiliteringskedja. Vi har mer till rehabilitering. Vi stärker företagshälsovården. Vi kopplar ihop försäkringskassa och arbetsförmedling på ett sätt som aldrig någonsin har förekommit tidigare just för att man inte ska falla mellan stolarna.Jag tänker tillsätta en utredning som ska titta på arbetsförmågebegreppet, för det är olika på försäkringskassa och arbetsförmedling; man talar olika språk. Vi ska samlokalisera och vi ska arbeta allt vad vi kan för att se till att människor med ohälsa blir hjälpta och kan gå tillbaka till arbete. Det känns bra att vi är överens om att kvinnorna är väldigt utsatta när det gäller de bedömningar som görs . Här känner jag en stark oro.Vi har nog egentligen i grunden en ambition att människor utifrån sin förmåga ska kunna delta och få använda sin förmåga. Det var också vad propositionen som lades fram innehöll, ett aktivare arbete med avstämningsmöten och ytterligare möjligheter till deltidsarbete. Sedan ser inte arbetsmarknaden ut så. Det är ett av bekymren.Det som händer nu är att saker sker i fel ordning. Det finns många saker som jag också hade velat ha, till exempel en bättre företagshälsovård. Jag tror att vi kan vara överens om att det behövs. Men då borde man börja där i stället för att nu så starkt ifrågasätta den enskilda individen och rätten till sjukpenning, för det innebär att alltför många hamnar i utanförskap genom att de hamnar i socialbidragsberoende och tvingas till en ännu sämre ekonomisk situation. Det som är alarmerande är att det går fel väg. Jag fick inget exempel på åtgärder som har vidtagits för att ge de här människorna stöd sedan regeringen tillträdde . Det tycker jag är alarmerande om man nu så tydligt ser det här. Vad som hänt är att man har sparat pengar när det gäller de insatser som egentligen ska hjälpa och stödja de enskilda individerna. För den rehabiliteringskedja som lyfts fram finns redovisat 3,4 miljarder. Men förmodligen är det till stor del en omfördelning av de pengar som redan finns. Man tar till exempel 1 ½ miljard från och det stöd som de där borde ha kunnat ge på ett mycket bättre och mer aktivt sätt . Är vi överens om att det stöd som de enskilda individerna får är alltför klent borde det ha kommit förslag innan man så starkt började ge sig på det här.Det som också oroar mig är att människor ifrågasätts när det gäller rätten att fortsätta få sin sjukersättning. Där har man minskat tiden som är överhoppningsbar från sju till . Det innebär att flera personer som försöker återkomma inte har något försäkringsskydd i en a-kasseförsäkring.Något annat som oroar mig mycket är att de personer som i sin svåra situation orkar överpröva beslutet som kassan tagit till länsrätten får rätt i av fallen. Är det inte oroande att den praktiska tillämpningen så illa stämmer med den lagstiftning som vi har ? Detta är något som påverkar de enskilda individerna. Rent praktiskt innebär det att det ofta tar eller mer för dessa personer att få sin rätt, och då har man redan hamnat i socialbidrag och i ett ännu större utanförskap. Det finns all anledning att fundera på det överprövningsinstrument som finns i sammanhanget och att man inte i större omfattning genom försäkringskassornas tillämpning ser de länsrättsdomar som faller och rättar sig efter dem utan fortsätter i en allt hårdare prövning och utsätter många, speciellt kvinnor, för en omänsklig prövning när det gäller denna hantering.Det samtal som vi hade som grund när vi lade fram förslaget 2003 var att man i samtal tillsammans skulle se möjligheterna att komma tillbaka, för det är det många människor säger. Men det är de aktiva åtgärderna som saknas. Många människor behöver hjälp på traven och stöd i sin vardag för att komma igen. Kvinnor har utgjort den största delen av de sjukskrivna. Det har en tydlig grund. Man kan se i arbetsmiljön att många kvinnor har haft en mycket tuff arbetsmiljösituation, inte minst inom vården där man sliter för låg lön, får förslitningsskador och utsätts för stress. Många kvinnor har också en dubbel arbetsbörda. När de kommer hem ligger huvuddelen av hushållsarbetet och barnaskötseln på dem. Det blir pressande i längden.Ett problem har också varit att kvinnor har haft svårare än män att få sina arbetsskador godkända. Det har inneburit ytterligare press och stress. Första steget i rätt riktning kan vara att få erkänt att man är sjuk, och då kan man få hjälp och rehabilitering.Nu ska arbetsförmågan bedömas oftare och hårdare. Det är en bra ambition att människor som kan arbeta ska göra det. Men det är viktigt att man inte löser problemet med sjukskrivningarna genom att friskförklara människor som är sjuka. Inte minst kvinnor har haft problem att få rätt till sjukskrivning. I de fall där det går tycker jag absolut att man kan vara sjukskriven på deltid och arbeta resten, men i de fall där man verkligen är sjuk behöver man rehabilitering.Nu gäller det att vi rustar upp rehabiliteringen. Jag hoppas att det kommer att ske , för det behövs verkligen, och jag tror att det är den enda långsiktiga lösningen. Visst har vi sett att sjukskrivningarna har minskat. Det har nog tyvärr delvis sin grund i att bedömningarna för att få lov att vara sjukskriven har blivit hårdare. Ska vi lösa detta långsiktigt handlar det om ett bra förebyggande arbete och bra rehabilitering. Kvinnor har utgjort den största delen av de sjukskrivna. Det har en tydlig grund. Man kan se i arbetsmiljön att många kvinnor har haft en mycket tuff arbetsmiljösituation, inte minst inom vården där man sliter för låg lön, får förslitningsskador och utsätts för stress. Många kvinnor har också en dubbel arbetsbörda. När de kommer hem ligger huvuddelen av hushållsarbetet och barnaskötseln på dem. Det blir pressande i längden.Ett problem har också varit att kvinnor har haft svårare än män att få sina arbetsskador godkända. Det har inneburit ytterligare press och stress. Första steget i rätt riktning kan vara att få erkänt att man är sjuk, och då kan man få hjälp och rehabilitering.Nu ska arbetsförmågan bedömas oftare och hårdare. Det är en bra ambition att människor som kan arbeta ska göra det. Men det är viktigt att man inte löser problemet med sjukskrivningarna genom att friskförklara människor som är sjuka. Inte minst kvinnor har haft problem att få rätt till sjukskrivning. I de fall där det går tycker jag absolut att man kan vara sjukskriven på deltid och arbeta resten, men i de fall där man verkligen är sjuk behöver man rehabilitering.Nu gäller det att vi rustar upp rehabiliteringen. Jag hoppas att det kommer att ske , för det behövs verkligen, och jag tror att det är den enda långsiktiga lösningen. Visst har vi sett att sjukskrivningarna har minskat. Det har nog tyvärr delvis sin grund i att bedömningarna för att få lov att vara sjukskriven har blivit hårdare. Ska vi lösa detta långsiktigt handlar det om ett bra förebyggande arbete och bra rehabilitering. Kvinnor har utgjort den största delen av de sjukskrivna. Det har en tydlig grund. Man kan se i arbetsmiljön att många kvinnor har haft en mycket tuff arbetsmiljösituation, inte minst inom vården där man sliter för låg lön, får förslitningsskador och utsätts för stress. Många kvinnor har också en dubbel arbetsbörda. När de kommer hem ligger huvuddelen av hushållsarbetet och barnaskötseln på dem. Det blir pressande i längden.Ett problem har också varit att kvinnor har haft svårare än män att få sina arbetsskador godkända. Det har inneburit ytterligare press och stress. Första steget i rätt riktning kan vara att få erkänt att man är sjuk, och då kan man få hjälp och rehabilitering.Nu ska arbetsförmågan bedömas oftare och hårdare. Det är en bra ambition att människor som kan arbeta ska göra det. Men det är viktigt att man inte löser problemet med sjukskrivningarna genom att friskförklara människor som är sjuka. Inte minst kvinnor har haft problem att få rätt till sjukskrivning. I de fall där det går tycker jag absolut att man kan vara sjukskriven på deltid och arbeta resten, men i de fall där man verkligen är sjuk behöver man rehabilitering.Nu gäller det att vi rustar upp rehabiliteringen. Jag hoppas att det kommer att ske , för det behövs verkligen, och jag tror att det är den enda långsiktiga lösningen. Visst har vi sett att sjukskrivningarna har minskat. Det har nog tyvärr delvis sin grund i att bedömningarna för att få lov att vara sjukskriven har blivit hårdare. Ska vi lösa detta långsiktigt handlar det om ett bra förebyggande arbete och bra rehabilitering. Jag tror att är inne på att diskutera den finansiella samordningen. Tack så mycket för senast, förresten, för ett intressant studiebesök i !Jag kan bara konstatera att finansiell samordning togs som försök under den förra borgerliga regeringen . I min första debatt här i kammaren försökte jag förmå Socialdemokraterna att permanenta finansiell samordning, men ni var enträget emot det. Till slut, , kom detta lagförslag. Där kommer vi att underlätta med en enklare revision, möjligheter för de fyra aktörerna att lägga olika mycket pengar och så vidare. Så låt oss jobba med finansiell samordning.Vi kan också konstatera att finansiell samordning egentligen är en effekt av att fel saker gjordes eller rättare sagt av att inget gjordes. De människor som fångas upp i , och på många andra håll och kanter, är personer som skulle ha fått hjälp och stöd . Det är bra att det finns, men vi kan också erkänna att de skulle ha fått hjälp och stöd långt tidigare.Tillsynen över socialförsäkringen kommer att läggas fram till mig i en utredning . Det var lite märkligt när beslutet togs här i kammaren 2005 att skulle bli en egen myndighet med styrelse och fullt eget ansvar att inte tillsynsfunktionen var på plats. är en myndighet som betalar ut men har inte haft någon oberoende tillsynsmyndighet. Det är något som regeringen har tagit till sig.Kurt pratar om att restriktionerna blir strängare och att det blir skärpning av reglerna. Regeringen har inte lagt fram en enda skärpning av reglerna för bedömning på . Vi har inte lagt fram ett enda lagförslag; det är precis samma lagar, regler och förordningar som fanns när partis regering satt vid makten. Jag skulle vilja att beskriver för mig vilka lagar, skärpningar och regler som regeringen har ändrat när det gäller bedömningen av de sjuka.När det gäller att vi skulle omfördela pengar ger vi mer under detta år än vad de hade i budget. Pengar som går till rehabilitering går delvis över till hälso- och sjukvården. Men de fick mer än vad som var budgeterat. säger att vi inte har gjort något. som Socialdemokraterna hade regeringsmakten förtidspensionerades 140 personer . Varför gjorde inte den socialdemokratiska regeringen något om man nu har känt till detta så länge?Regeringen har ute två departementsskrivelser på remiss. Remisstiden går ut . Vi kommer att lägga fram en proposition om förebyggande insatser, kraftfulla insatser på rehabilitering och samverkan med Arbetsförmedlingen. Vi vill ta bort ettårsgränsen, se till att folk får i ersättning i stället för , se till att det blir arbetsmarknadspolitiska insatser, arbetslivsinriktad rehabilitering och att man ska få tjänstledigt om det visar sig att man inte alls kan gå tillbaka till sin arbetsgivare. Det ska vara målet, men om man inte kan ska man få tjänstledigt, både för att söka och pröva andra arbetsuppgifter. Det är faktiskt att skärpa arbetsrätten.Kort till : Om dessa kvinnor, eller vilka de nu är, ska vara heltids-, deltids- eller 25-procentssjukskrivna är inte vår sak att avgöra. Jag hoppas att vi är överens om att det är en fråga för läkaren och patienten. Jag tror att är inne på att diskutera den finansiella samordningen.