· GV10841 · 2008-09-11 14:51:27 — har frågat mig om jag avseratt ta initiativ till att byta US-dollar mot en stabilare valuta för framtida utbetalningar till våra utlandsmyndigheter,att ta initiativ till en översyn av de lokalanställdas arbets- och lönevillkor i syfte att få dem att överensstämma bättre med de arbetsrättsliga regelverk vi har på arbetsmarknaden i samtatt verka för att de utlandsanställdas löner valutasäkras.Betydelsen av att de offentliga myndigheterna föregår med gott exempel vad gäller arbetstagares rättigheter understryks.Av drygt hundra utlandsmyndigheter tilldelas sin budget i US-dollar, i euro och i annan lokal valuta. UD:s strävan är att använda den lokala valutan som budgetvaluta när så är möjligt med tanke på den ekonomiska situationen i värdlandet. I de fall den lokala valutan inte är konvertibel eller rimligt stabil används US-dollar eller euro som budgetvaluta; vilken av dessa båda valutor som väljs beror på hur pass gångbar den är på den lokala marknaden.Vid budgetering och uppföljning tar UD hänsyn till valutakursförändringar som påverkar utlandsmyndigheternas budgetar. Vid valutakursförändringar justeras alltså alltid utlandsmyndigheternas budget.Svaret på första och tredje fråga är nekande, vilket jag anser mig ha motiverat med det jag nu har sagt.Vad gäller frågan om villkoren för de lokalanställda vill jag anföra följande. Grunden för anställningsvillkoren måste alltid vara verksamhetslandets lag - utom när det gäller lokalanställda som är svenska medborgare. För de lokalanställda som är svenska medborgare gäller svensk lag, och villkoren regleras genom kollektivavtal med viss lokal anpassning. Men för den stora gruppen lokalanställda måste vi följa respektive lands lag.På grund av detta, och eftersom förhållandena är mycket olika runt om i världen, går det inte att ha en enhetlig reglering som omfattar samtliga lokalanställda. Anställningsvillkoren måste anpassas till vad som gäller lokalt.Varje utlandsmyndighet ska samråda med lokal arbetsrättslig expertis för att se till att de anställningsvillkor myndigheten erbjuder uppfyller landets krav. Vi kan i princip ha en mer generös praxis än vad tillämpningen av enbart lokala bestämmelser leder till, och detta förekommer också. En blandning av regler och praxis mellan det svenska och det lokala är dock svårhanterlig, och det finns exempel på att sådana blandningar har gett upphov till besvärliga juridiska komplikationer.Det finns normer för hur löner ska sättas för utlandsmyndigheternas lokalanställda. De lokalanställda ska ha lokal marknadslön som är individuellt bestämd och differentierad. Lönenivåerna i anställningslandet fastställs på basis av lönestatistik från det internationella konsultföretaget , Employment Conditions Abroad. ECA-materialet är inte alltid till fyllest. Utlandsmyndigheterna bör därför vid behov komplettera uppgifterna från ECA med egna lokala marknadsundersökningar.Generellt sett är de regler som finns adekvata i förhållande till de förutsättningar som gäller, och det är för dagen inte aktuellt att initiera några ändringar.Jag vill avslutningsvis peka på att i många länder är arbetstagarnas ställning mycket stark. Det är ingalunda så att anställningstryggheten alltid är sämre än i , som antyder. Om de anställdas ställning inte skulle vara så stark enligt lokala regler, är det inte så att vi utnyttjar systemet till nackdel för den lokalanställde. Vi vill vara goda arbetsgivare och iaktta vad som är brukligt bland goda lokala arbetsgivare. Vi kan också tillämpa svensk praxis om den inte kommer i konflikt med lokala bestämmelser. Vi rör oss verkligen från den stora nivån till den verkligt lilla. Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag vill också förklara för utrikesministern att jag är fullt medveten om att det finns länder där arbetsrätten är starkare än i . Jag hör inte till den kategori som tror att vi alltid är bäst på allt.Interpellationen utgår från de villkor som jag har kunnat läsa mig till i den dokumentation som finns tillgänglig och där de som inte är svenska medborgare är uteslutna. Deras arbetsrättsliga skydd är på så sätt höljt i dunkel för oss om vi inte går in på varje enskilt land för sig.Utrikesministern menar att vi för den gruppen måste följa landets lag. Att vi kan vara bättre om vi vill kommer i slutet av svaret. Jag menar att vi mycket väl kan ha bättre villkor än landets lag och att villkor som är sämre än de som gäller för svenska medborgare på samma arbetsplats för ungefär samma arbetsuppgift inte ska få förekomma.Med det klarläggandet kanske vi kan gå in på själva interpellationen som handlar om de villkor som våra lokalanställda i utlandet har och på vilket sätt de påverkats av bland annat dollarraset. Jag har i samtal med ambassadörer, utsända diplomater och lokalanställda - både svenska medborgare och andra - förstått att det i huvudsak är de lokalanställda som har drabbats hårdast med en ny ekonomi på ambassaderna.Den uppfattning jag har fått är, trots utrikesministerns bedyranden att kompensation ges för valutakursändringar, att ambassader som får sin ersättning i dollar upplever att de har en sämre ekonomi. De har därmed också svårigheter att i förhandlingarna med de lokalanställda om deras löner kunna ge de löneökningar som skulle behövas. I länder där inflationen är hög har de lokalanställda, både svenskar och andra, förlorat en stor del av sin reella lön. Risken är därför att vi förlorar mycket kompetent personal.Om den sämre ekonomin inte beror på dollarkursen vore det bra om utrikesministern förklarade vad den beror på. När ambassader får fler uppgifter att hantera som de får mindre resurser går ekvationen inte alltid ihop. Hur ska ambassaden kunna göra mer med färre anställda i personalen? Ett sätt att spara är ofta att man drar ned på personal. Frågan har också uppmärksammats i medierna . Jag är inte ensam om att reagera på den här situationen.I somras fick jag ett brev från en lokalanställd som jag har ställt frågor till. Han skriver bland annat att han i och för sig fått en löneökning efter de individuella förhandlingarna. Han uppskattar att det förs samtal med personal både individuellt och i grupp för att förklara UD:s och ambassadens lönepolitik. Men han påpekar särskilt att argentinsk inflation - eftersom det i det här fallet handlar om - är ett okänt fenomen för nordborna. Det är helt otänkbart att en persons lön skulle skäras ned med per år.Budskapet han vill framföra är att ambassaden helt enkelt inte hinner kompensera för en sådan lönesänkning. Ett hyreskontrakt tecknas . Flyttar man innan förlorar man den handpenning man en gång betalade. Det är en månadshyra som man lämnade som garanti. Alla andra levnadsomkostnader höjs naturligtvis också.Om det i stället från skulle avsättas samma belopp i kronor för att betala de lokalanställdas löner skulle en del av inflationseffekten motverkas, eftersom inflationen här är betydligt lägre. Han visar på ett exempel med hur många argentinska peso man kan köpa för och hur skillnaden har varit bara under det senaste året.Den fråga jag fortfarande vill ställa till utrikesministern är: Hur ska vi komma till rätta med situationen om det inte är dollarkursen som är boven i dramat? Det är vad jag kallar en god fråga. Det framgår både av mitt relativt utförliga svar och av uppföljningsfråga att detta är komplex materia. Jag tror inte att det finns några enkla lösningar. Om vi ska återknyta till tidigare debatter skulle jag kunna säga att detta är ett strålande argument för att vi ska ha gemensam valuta. Då skulle vi slippa eländet med valutor som cirkulerar upp och ned. Men det finns inga realistiska förutsättningar för detta på global basis, så vi kan glömma det.Man kan självfallet också göra anmärkningen att en stor del av de problem som vi har diskuterat har varit relaterade till dollarfallet. Men jag skulle tro att sedan interpellationen lämnades in har dollarn gått upp med , vilket innebär att en del av dem som har klagat våldsamt nu har anledning att dämpa just den delen av klagomålen. Det blev ju plötsligt mer. Jag säger inte att detta är idealiskt, för det visar bara vilka problem man har när växelkurserna fluktuerar så mycket.Vi har dessutom det problem som var inne på, det vill säga att inflationen kan vara väsentligt högre i andra länder. Jag har förstått - eller jag tror åtminstone att jag har förstått - att det också finns skillnader mellan det sätt vi har att mäta inflationen på i de olika avtalen och det sätt på vilket inflationen kanske upplevs av dem som är lokalanställda.Det enda jag vill säga är: Tack för interpellationen! Jag tror att både frågan och svaret har visat komplexiteten. Vi gör så gott vi kan på UD för att åstadkomma ett system som är någorlunda rimligt utifrån de lokala omständigheter som råder.Låt mig också säga att det även finns en mer övergripande ekonomisk frågeställning vad gäller utrikesförvaltningen som var inne på lite grann. Det har att göra med att vi har haft en utrikesförvaltning som har gått med rätt betydande underskott. Vi har ett åtagande att få vår ekonomi i balans till utgången av . Vi tycker att det är rimligt. Vi ska klara en utrikesförvaltning inom en ram på med i storleksordningen 2 400 anställda inkluderande i storleksordningen 1 000 lokalanställda. Det ska vara möjligt.När vi väl har visat att vi kan klara det hoppas jag att vi kan komma i gång med ett mer långsiktigt arbete och att också förstärka och förbättra utrikesförvaltningen i de avseenden det är nödvändigt. I det hänseendet tror jag att vi kommer att vara mer beroende av lokalanställda än vad som har varit fallet. I det sammanhanget är det viktigt att vi finner former för de lokalanställdas ersättningar som upplevs som relativt rimliga av alla - detta sagt med stor respekt för de svårigheter som föreligger i en värld med starkt varierande valutakurser. Kronan är just nu på väg ned, och dollarn går upp för ögonblicket. Det handlar också om inflation som ser olika ut i olika delar av världen. Det handlar om dollarraset eller om euron, som ju har varit en stabilare valuta . När jag har pratat med ambassaderna har jag på de ambassader där man får betalt i euro inte hört samma oro över den ekonomiska situationen som på de ambassader där man får betalt i dollar. Även om dollarn nu har stigit lite grann har ju förhandlingarna redan genomförts. Då sätter man en lön i lokal valuta, vilket innebär att ambassaderna annars egentligen skulle ha haft mer att röra sig mer om dollarn nu har stigit. Jag vet inte när själva valutasäkringen på ambassaderna sker - om det är ett visst datum eller när det nu är. Men om de redan har fått sig en viss summa tilldelad och dollarn sedan stiger har de ju redan fått den summan och inte överskottet. Det är ett konstigt resonemang. Detta kommer förmodligen inte de lokalanställda till del.Jag är oroad över att vi förlorar den kompetens som vi har ute på våra ambassader och som de lokalanställda besitter. De är kontinuiteten på våra ambassader. Det är de som är där . Många av dem är svenska medborgare men bosatta i utlandet. Andra kan vara personer som har bott i och som sedan flyttar tillbaka. De står för kontinuiteten, medan de som vi skickar ut - både ambassadörer och andra utsända diplomater - är där och sedan åker tillbaka. De har i många fall inte alls språket på samma sätt som de lokalanställda etcetera. Det är oerhört viktigt att vi inte förlorar den kompetens vi har hos våra lokalanställda.När jag tittade på de andra avtalen hittade jag några som är och andra som är ännu äldre. Det är viktigt att vi ser över de olika avtalen. Det handlar om pensionsrätt, rätten att stanna hemma med barn och sådana saker. Jag tycker att vi ska försöka hitta modeller där de lokalanställda också får ta del av de fördelar som det i vissa fall kan innebära att falla under den svenska lagstiftningen. Det är också ett sätt att få människor att vilja stanna på våra ambassader. Det är någonting som man naturligtvis ska göra tillsammans med facken och andra organisationer. Så kan man komma till rätta med nya avtal som är lite mer dagsaktuella än dem som vi har sett tidigare.Jag ser i alla fall att utrikesministern uppmärksammar frågan. Men när det gäller underskotten och en budget i balans får ministern kanske vara lite tuffare mot finansen och få till lite mer pengar till utrikesförvaltningen så att vi kan ha våra ambassader utan att bekosta dem med biståndsmedel, vilket nu är på tapeten. och jag har nog gjort exakt samma observationer när vi i olika egenskaper, och ibland i samma egenskap, har haft anledning att ta kontakt med de svenska myndigheterna utomlands: De lokalanställda är en viktig resurs. De är som sagt viktiga när det gäller kontinuiteten; många är där . Men vi ska inte heller bortse från den kompetens som de tillför. Det ligger delvis i kontinuiteten, och det kan ligga i språket. Det kan även ligga i den lokala anknytningen. Därför är det viktigt att vi uppnår system som uppfattas som rimliga.Det här är komplicerat. Med tillåtelse - höll jag på att säga - ska jag tala med utrikesutskottets ordförande och föreslå att de som verkligen kan detaljerna i detta kommer till utskottet och gör en föredragning för dess ledamöter. Då kan vi få en diskussion där. Jag tror att det kommer att uppskattas icke minst av de lokalanställda att vi visar det engagemanget för deras olika villkor.När jag har funderat lite på den långsiktiga utvecklingen av utrikesförvaltningen och har tittat lite på vad som har skett i andra länder som genomgår mer eller mindre omfattande förändringsprocesser i sina utrikesförvaltningar finner jag att man i vissa av dessa länder har ett större beroende av lokalanställda än vad klassiskt har. Det finns betydande fördelar med detta. När vi nu diskuterar de lokalanställdas villkor är det en diskussion som vi har anledning att föra med visst allvar också i ljuset av det perspektivet.Jag kan inte undgå att avsluta debatten genom att instämma i de lovord för den stabilitet som euron har gett som gav uttryck för. Jag talade om euron som valuta för att betala våra ambassader. Det betyder inte att jag menar att ska ansluta sig till euron. Vi kanske borde använda oss av svenska kronor i stället; det hade säkert gått lika bra. Vår krona är ju också relativt stabil.Jag är glad över att utrikesministern tar frågan på allvar, och jag tror precis som utrikesministern att det är viktigt för de lokalanställda att vi visar att vi bryr oss om den. Jag tror att de har upplevt sig som en bortglömd grupp . Men när nu också ambassadörer och andra tar upp frågan om och om igen, faktiskt för upp den i ljuset och talar om hur läget ser ut betyder det att det faktiskt är lite fara å färde och att man måste göra någonting.Jag vill egentligen bara tacka utrikesministern för svaret och för diskussionen. Jag hoppas att vi kan fortsätta i utrikesutskottet eller någon annanstans och diskutera vidare och hitta bra lösningar så att de lokalanställda känner vår uppmuntran och vill jobba kvar hos oss.