· GV10719 · 2008-06-03 10:17:06 — och har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att föreslå att förslag om länsrätter fullföljs och vilka åtgärder jag i så fall avser att vidta för att upprätthålla rättstryggheten i alla delar av landet.Carin har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för ett bibehållande av länsrätten i , och därmed en viktig del av den statliga servicen i Dalarna.Jag väljer att besvara interpellationerna i ett sammanhang.Domstolsorganisationen ska vara långsiktigt hållbar. Utgångspunkten för arbetet med att vidareutveckla organisationen är att länsrätterna ska ha en funktionell geografisk spridning i förhållande till medborgarna och andra intressenter som organisationen skapar förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en väl fungerande beredningsorganisation. Initiativet till utredningen av länsrättsorganisationen kom , då lagmännen på länsrätterna, kammarrätternas presidenter och Regeringsrättens kanslichef träffades och diskuterade det framtida förvaltningsdömandet. utarbetade, i samråd med representanter för domstolscheferna, en promemoria som överlämnades till . Promemorian remitterades med ett positivt remissutfall.Regeringen gav mot denna bakgrund i uppdrag att fortsätta utreda länsrättsorganisationen och lämna förslag om antalet länsrätter och deras geografiska placering. Uppdraget redovisades , och länsrättsutredningen skickades ut på remiss. Jag besvarade för sedan en interpellation av . Även den interpellationen ställdes mot bakgrund av utredning om länsrätterna. Som jag redogjorde för vid den interpellationsdebatten vill jag ta del av remissvaren och analysera de förslag som lämnats av utredningen innan jag tar ställning till hur förvaltningsdömandet bör organiseras . Det är en självklarhet att vi ska ha ett väl fungerande förvaltningsdömande. Detta ska naturligtvis gälla för hela . Då , som framställt interpellation 2007/08:720, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. Jag får väl tacka för svaret även om jag inte känner mig tryggare med det ministern sagt. Vi får inget besked. Visst, jag har respekt för att remissinstanserna ska få säga sitt, men i ärlighetens namn har vi sett tidigare förslag till beslut gå på remiss och sedan sett att regeringen tagit liten hänsyn till vad remissinstanserna tyckt. Utifrån det tycker jag att ministern kunde ge mer än en vink om att remissinstanserna ska få säga sitt och att regeringen därefter säger vad de tycker. Ministern kunde ha gett ett bättre och tydligare besked.Länsrätten är den instans som framför allt hanterar människors, enskilda individers, möjlighet att överklaga och göra sin röst hörd när de i kontakt med myndigheter känner sig felbehandlade. I har vi kunnat se att antalet ärenden ökat avsevärt, vilket lett till att de varit tvungna att anställa fler.Vi känner stor oro när vi ser att förslaget innebär en större centralisering och sämre tillgänglighet för den enskilde individen och att man därmed blir tvungen att ta avståndet i beaktande när man vill göra sin röst hörd. Det innebär naturligtvis en fara för rättssäkerheten eftersom tillgängligheten kommer att försämras.Många ärenden handlar om psykiatrin, att man känner sig felaktigt behandlad. Psykpatienter blir tvungna att resa långa sträckor. Jag anser att det är oacceptabelt. Den princip som dragits upp inför utredningen, att det ska vara 6 000-10 000 ärenden, visst, det kan vara en riktlinje, men man måste också se på hur regionerna ser ut. Jag kan tycka att det är acceptabelt om det är fråga om tätbefolkade områden med korta avstånd. Jag hoppas dock få besked av ministern ifall hon tycker att det finns behov av regionala undantag.Detta måste även ses i perspektiv av den centralisering som funnits på regeringens agenda vad gäller de statliga myndigheterna och tillgängligheten till den statliga servicen ute i landet. Hur långt ska en medborgare, en enskild individ, ha till att kunna nå allt från och Arbetsförmedlingen till i det här fallet länsrätten? Här måste regeringen se till hela landet och sätta medborgaren i centrum. Om medborgaren ska vara i centrum, som ministern själv sade, och organisationen ska vara långsiktigt hållbar tycker jag inte att man kan ställa sig bakom förslaget.Ska man bli hänvisad till videokonferenser? Ska till exempel en psykiskt sjuk patient få sin röst hörd på det sättet? Är det acceptabelt? Tycker inte ministern att avståndet ska spela någon roll?Jag hoppas att vi i debatten kan få ett bättre svar från ministern, åtminstone en viljeyttring, om vad hon vill med den framtida organisationen för länsrätten. Jag får väl tacka för svaret även om jag inte känner mig tryggare med det ministern sagt. Vi får inget besked. Visst, jag har respekt för att remissinstanserna ska få säga sitt, men i ärlighetens namn har vi sett tidigare förslag till beslut gå på remiss och sedan sett att regeringen tagit liten hänsyn till vad remissinstanserna tyckt. Utifrån det tycker jag att ministern kunde ge mer än en vink om att remissinstanserna ska få säga sitt och att regeringen därefter säger vad de tycker. Ministern kunde ha gett ett bättre och tydligare besked.Länsrätten är den instans som framför allt hanterar människors, enskilda individers, möjlighet att överklaga och göra sin röst hörd när de i kontakt med myndigheter känner sig felbehandlade. I har vi kunnat se att antalet ärenden ökat avsevärt, vilket lett till att de varit tvungna att anställa fler.Vi känner stor oro när vi ser att förslaget innebär en större centralisering och sämre tillgänglighet för den enskilde individen och att man därmed blir tvungen att ta avståndet i beaktande när man vill göra sin röst hörd. Det innebär naturligtvis en fara för rättssäkerheten eftersom tillgängligheten kommer att försämras.Många ärenden handlar om psykiatrin, att man känner sig felaktigt behandlad. Psykpatienter blir tvungna att resa långa sträckor. Jag anser att det är oacceptabelt. Den princip som dragits upp inför utredningen, att det ska vara 6 000-10 000 ärenden, visst, det kan vara en riktlinje, men man måste också se på hur regionerna ser ut. Jag kan tycka att det är acceptabelt om det är fråga om tätbefolkade områden med korta avstånd. Jag hoppas dock få besked av ministern ifall hon tycker att det finns behov av regionala undantag.Detta måste även ses i perspektiv av den centralisering som funnits på regeringens agenda vad gäller de statliga myndigheterna och tillgängligheten till den statliga servicen ute i landet. Hur långt ska en medborgare, en enskild individ, ha till att kunna nå allt från och Arbetsförmedlingen till i det här fallet länsrätten? Här måste regeringen se till hela landet och sätta medborgaren i centrum. Om medborgaren ska vara i centrum, som ministern själv sade, och organisationen ska vara långsiktigt hållbar tycker jag inte att man kan ställa sig bakom förslaget.Ska man bli hänvisad till videokonferenser? Ska till exempel en psykiskt sjuk patient få sin röst hörd på det sättet? Är det acceptabelt? Tycker inte ministern att avståndet ska spela någon roll?Jag hoppas att vi i debatten kan få ett bättre svar från ministern, åtminstone en viljeyttring, om vad hon vill med den framtida organisationen för länsrätten. Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret på interpellationen. På grund av utlandsresa har inte möjlighet att ta emot svaret, utan vi har kommit överens om att jag ska träda in i hans ställe.När jag läser svaret måste jag säga att jag blir besviken. Justitieministern ger i svaret inte medborgarna i den nordligaste delen av landet stort hopp. Förklaringarna till att det blir så kan vara två. Den ena möjligheten är att landets regering faktiskt inte känner till de förhållanden som människor i glesbygd lever under. Den andra möjligheten är att inte alla fakta är kända. Då utgår jag naturligtvis från att regeringen, liksom jag, anser att rättssäkerheten gäller lika för alla i alla delar av landet, och därmed utgår jag också från att det är den andra av de två möjligheterna jag nämnde som gäller.Enligt min mening måste regeringen avvisa förslaget om att slå samman länsrätterna i och till den föreslagna förvaltningsdomstolen i . Till grund för mitt ställningsstagande ligger framför allt att rättssäkerheten måste gälla lika för alla var man än bor i landet.Den föreslagna domstolen skulle utgöra första instans i förvaltningsärenden för invånarna på mer än en tredjedel av landets yta. Avstånden mellan den plats där domstolen är belägen och de mest avlägsna delarna av dess arbetsområde blir därmed orimligt stora. Som exempel kan nämnas att det från till är . Om den som målet berör dessutom råkar bo utanför tätorten kan avståndet i extremfallet öka med ytterligare . Jag utgår då från att det ska vara möjligt att nyttja sin rätt som berörd medborgare att personligen få inställa sig i domstolen när lagen så medger.Det måste också vara praktiskt möjligt att som enskild medborgare kunna gå igenom sin egen akt i domstolen innan ett mål avgörs där ingen muntlig förhandling äger rum. Om den enskilde medborgaren upplever det som i praktiken omöjligt eller så besvärligt att han eller hon avstår från sin rättighet att inställa sig till muntlig förhandling eller från att ta del av sin egen akt är rättssäkerheten hotad.För mig är det viktigt att vi inte av missriktad spariver skapar fler fall där människor känner sig orättvist och godtyckligt behandlade. Det går säkert att med statistik och teoretiska beräkningar visa att den föreslagna förändringen är motiverad, men ur den enskilde medborgarens perspektiv blir detta helt orimligt.Slutligen vill jag göra en jämförelse som visar att regeringen borde avvisa förslaget om att slå samman länsrätterna i och till en ny förvaltningsrätt i . Det jag vill jämföra med är regeringens eget beslut när det gäller tingsrätterna. I sitt beslut sade regeringen följande: "Regeringen gör bedömningen att den i rapporten föreslagna lösningen skulle leda till alltför stora avstånd inom domsagorna och finner att tillgängligheten för invånarna skulle försämras i sådan utsträckning att det inte väger upp de verksamhetsmässiga skälen för en sammanläggning. "Fru talman! Precis så är det även i det här fallet. Jag avslutar därför med att fråga justitieministern om hon här och kan ställa sig bakom regeringens tidigare ställningstagande och därmed lämna samma besked när det gäller länsrätterna i och . Jag tackar justitieministern för svaret.Jag tycker, liksom övriga interpellanter och många andra, att länsrätten har en oerhört viktig funktion. Det är där allmänheten kan överklaga exempelvis beslut som fattats av , , och kommunernas socialtjänst. Naturligtvis vill vi ha länsrätten kvar i . Vi tycker att det är viktigt med närheten till service, ett bra samspel mellan den statliga servicen, , kommunerna och . Jag vill verkligen betona vikten av att man funderar över de remissvar som kommer in.Det förslag som finns att ta ställning till, och som jag hoppas och förutsätter att justitieministern tar sig en rejäl funderare över, innebär för del inte enbart att länsrätten i går i graven. Förslaget innebär också att kommer att delas på mitten i två delar. Man har alltså dragit en juridisk gräns mellan och . Medborgarna i och kommunerna norrut i länet ska alltså till med sina mål och i och övriga kommuner till Uppsala.Detta går helt stick i stäv med och försvårar vårt arbete i . Vi vill utveckla länet ytterligare i alla upptänkliga sammanhang. Självklart underminerar den delning av som det här handlar om den dalastrategi vi har och som har ett bra mål och syfte.Dalarna är ett stort län även om det geografiskt inte är lika stort som och . Det består av sammanlagt 15 kommuner.Det är ganska olika karaktär på kommunerna. Det har naturligtvis inte, om man ser historiskt, alltid varit helt enkelt för de 15 kommunerna att samarbeta. Men har vi verkligen tagit ett rejält kliv framåt när det gäller samarbete, väldigt mycket beroende på Region och det arbete som bedrivs där. Samtliga 15 kommuner och finns representerade där.Falun-Borlänge är ett väldigt viktigt och naturligt nav för oss i länet. Därför anser jag att det är väldigt olyckligt om man får den här gränsen mellan och . Det handlar så mycket om samarbete, dels mellan dessa två stora kommuner, dels med övriga kommuner i länet. Det här påverkar också den kommunala servicen. Man har samverkan socialförvaltningar emellan och så vidare. Delningen är ytterligare ett bekymmer. Inte enbart det faktum att länsrätten i Faluns vara eller icke vara diskuteras och står på spel, utan också delningen tycker jag är något att verkligen fundera över. Jag vill rikta ett tack till interpellanterna, som har tagit upp frågan. Precis som det sägs här är länsrättens funktion väldigt viktig ur medborgarperspektiv och som service i kommuner och landsting.Jag tycker också som mina meddebattörer här att ministern bör fundera rejält på vad det här förslaget kommer att innebära och vilka regionala konsekvenser det kommer att få. Det är inte främmande för någon här inne i kammaren att tillhöra ett län med oerhört långa avstånd, långa sträckor som man ska åka för att nå en försäkringskassa, nu också kanske en länsrätt.Den uppdelning som föreslås för och mitt hemlän är smått idiotisk. Syftet måste ändå vara att det ska finnas så många ärenden i den här länsrätten att den har full och fast befogenhet att finnas kvar, den med flera andra.Men jag vill väga in en sak som inte har framkommit. Det gäller den statliga servicen i helhet i landet, inklusive länsrätterna. Man drar in en massa statlig service och tror att marknaden ska uppfylla någon profetia med att fixa jobb etcetera. Man tar bort försäkringskassa och arbetsförmedling. är det länsrätternas tur.Det måste finnas en underliggande faktor. Vi har en utredare från som är ute och proklamerar för dessa regionbildningar. Man vill inte sätta ned foten. Här finns en dubbelagenda. Man ska centralisera och möblera om bland de statliga myndigheterna. Sedan kommer det kanske ett förslag om regionbildning som går stick i stäv med det här. Samarbetet kommer inte att fungera ett dugg. Det skulle jag gärna vilja ha svar på.Om vi nu ska ha dessa regioner - det förs tyvärr ingen debatt om det, kan jag passa på att säga - är det väl ändå så att de här förslagen i så fall borde komma efteråt om regionbildningen ska bli bra. Jag skulle gärna vilja höra en åsikt, ett tyck från ministern om man sitter och väger in det här i de beslut som man tar för den statliga servicen. I så fall borde man också ha det tänket när man sedan lägger fram förslag. Det är väldigt viktigt att det finns tillgänglighet och rättssäkerhet i rättsväsendet. Därför är det ganska naturligt att man ser över sättet att arbeta på gång efter annan. Tingsrätterna har fått sin översyn. Det finns anledning att titta på länsrätterna. Man ska vara medveten om att länsrätterna har väldigt många och svåra ärenden. Det krävs alltså både tillgänglighet och rättssäkerhet.Låt mig säga som min kollega från . Jag själv, och även interpellanten, är från . Jag själv som riksdagsledamot anser att länsrätten i håller hög kvalitet och är rätt placerad där den finns. Men naturligtvis måste processen arbetas vidare på.Men jag vill definitivt påminna och andra om att den här regeringen, den här majoriteten känner till hela landet. Det gäller inte minst med tanke på det nämnde om tingsrätterna. För den domstolsorganisationen tillsattes en utredning av den tidigare regeringen som hade ganska klara åsikter redan från början, innan utredningsuppdraget kom, om vad som skulle hända med tingsrätten. Den här regeringen ändrade utredningens utgångspunkter och såg till att det fanns en tillgänglighet för norra . Det borde man komma ihåg och applådera, även från oppositionens sida. Jag tror att det är det egentligen gör gentemot ministern i sitt inlägg. Man ska alltså inte skjuta från höften.Det är riktigt och viktigt att man avvaktar remissvaren. Jag tror att de säkerligen kommer att innehålla en mängd olika synpunkter som vi alla måste bearbeta, inte minst vad gäller den organisatoriska indelningen av landet. Sedan kommer vi säkert som företrädare för olika delar av landet att ha olika uppfattningar.Men det som är viktigt är det som nu tar upp och som man som länspolitiker i de olika länen nu måste fundera lite närmare på, speciellt om man är norrbottning. Det gäller regionfrågan.Nu blir det en översyn och en utredning. Allmänt och rent vanemässigt föreslår utredaren vad gäller norra att länsrätten ska placeras i , för där placerar staten all annan verksamhet, utan att göra någon annan reflexion, detta mitt i en brinnande regiondebatt. För mig som norrbottning är det oerhört svårt att förstå. Både riksdagsledamöter och lokala företrädare kan automatiskt springa på frågan om en regionindelning när man redan nu ser de faktiska konsekvenserna av det. Jag känner mig orolig för den delen, eftersom jag ser att statliga uppdrag alltid markerar åt ett och samma håll: placering i samma stad. Det anser jag vara fel. Först vill jag bara kommentera det som har sagts från något håll i varje fall. Man får bestämma sig. Antingen ska man lyssna på synpunkter som kan komma in i remissarbetet, och ska inte ministern nu stå och tala om hur det ska bli, eller också ska man strunta i vad folk tycker och köra över folk. Vi har i tidigare hantering av organisationsfrågor valt att lyssna först och bestämma oss sedan. Jag tycker att det är en rätt bra ordning.Det var det som var skälet till att vi fick göra rätt mycket eget arbete när det gäller tingsrättsorganisationen. Den utredning som tillsattes av den socialdemokratiska regeringen hade uppenbarligen inte förstått mycket av hur fungerar. Det kan jag försäkra er om att den här justitieministern gör.Men låt mig lägga lite lök på laxen och bidra till problematiseringen av frågan. Det är någonting som försvinner i diskussionen. Det finns många värdefulla synpunkter här.Förvaltningsmålen har väldigt stor betydelse för enskilda, näringsliv, myndigheter och organisationer. Länsrätterna dömer i ungefär 500 olika måltyper, väldigt komplicerade ärenden. Vi har 23 länsrätter. Den största har över 400 anställda, den minsta mellan 10 och 15 personer, som ska kunna döma i 500 olika komplicerade måltyper.En viktig medborgaraspekt som man måste ha med i sammanhanget är att vi ska tillförsäkra medborgare, oavsett var de bor, kvalitet i rättsskipningen. Vi ska inte ha A- och B-domstolar.Initiativet till översynen som är gjord och den utredning vi nu diskuterar kommer från domstolarna själva. Man uppfattar sig ha ett antal stora bekymmer i den verklighet man arbetar med.Det handlar om långa väntetider och långa utredningstider i vissa ärenden. Vi i har till och med blivit dömda för att vissa mål tar . Det är oerhört stor sårbarhet vid utbildning, semestrar, föräldraledighet och så vidare där en liten organisation är oerhört skör.På några håll har man stora svårigheter att rekrytera kvalificerad personal. På andra ställen är organisationen så liten att domare ägnar sig väldigt mycket åt administration och den typen av arbete eftersom det inte finns tillräckligt med utrymme för att skapa administrativa resurser och biträde.Det är synpunkter som man naturligtvis kan lägga vid sidan. Men jag tror att också de ska vara med när vi diskuterar kvalitet i länsrättsorganisationen. Vi måste hitta lösningar som gör att vi löser ut några av de bekymmer som man från länsrätter och andra har framfört till och Justitiedepartementet.När det gäller tillgängligheten är det viktigt att medborgarna kan komma i kontakt med domstolen och kan få det stöd som behövs. Det finns också skäl till att vi behöver ha statlig verksamhet väl spritt över landet. Låt mig bara påpeka att det inte är så vanligt med muntlig förhandling i länsrätterna. Det har ökat lite grann, men det är marginellt. Det skriftliga förfarandet är huvudregel som det ser ut i dag.Det finns ett antal aspekter som handlar om varje medborgares rätt till hög kvalitet i rättskipningen. Möjligheten att tillhandahålla det är någonting som vi ska ta med oss i det beredningsarbete och den diskussion som säkert kommer att pågå under framöver. Var ska jag börja någonstans? Jag tycker att regeringen borde bestämma sig för vilken linje man ska ha när det gäller förslag till beslut och hur man ska förhålla sig till remissinstanserna. Jag hoppas att regeringen verkligen lyssnar på dem som det berör när man ser över förslaget och funderar på var man ska ställa sig och hur man ska förhålla sig till den framtida organisationen.Oron ute i glesbygden blir allt större. De känner tydligt och med all rätt att servicen försämras. De ser att det sker en stadig centralisering som också är väldigt målmedveten från regeringen när det gäller att centralisera de statliga myndigheterna. Den politik som man nu driver har drabbat glesbygdens invånare på ett sätt som vi inte kan acceptera.Det borde inte heller någon som kommer från den delen av landet som drabbas kunna acceptera. Vi delar samma landskap, ministern och jag, från vår uppväxt i . Där vet vi att det kommer att få ganska stora konsekvenser för invånarna där och för hela länet i Jämtland.Det är för en invånare i Åre och ännu längre om man bor i . Det är närmare från , och sedan lägger vi . Det sades här: Vi känner hela landet. Jag vet inte om det var Hammarbergh som sade så. Det känns inte som att ni känner hela landet. Det känns i varje fall inte som att man har omtanke om hela landet och invånarna i hela landet.Jag förstår att man ska väga specialistkompetens mot den enskildes rätt att få en bra behandling och tillgängligheten. Det är ett pussel som inte är så lätt att lösa. Något som görs och som skulle kunna göras i ännu större utsträckning är att man ser till att kompetensen kommer till den domstol som ska döma fallet om man inte har kompetensen.Det stämmer naturligtvis som ministern säger att det är många förhandlingar där man som enskild individ inte själv närvarar. Som jag tog upp i mitt tidigare anförande ökar antalet fall där patienter vid psykiatrisk vård har rätt att komma till domstolen. Är man psykiskt sjuk ska man inte behöva flyttas runt över landet. Det måste finnas en gräns för hur långt man ska ha för att få sin tid i länsrätten.Även om det inte handlar om rättssäkerhet och själva organisationsförändringen som sådan hänger det ihop med de kvalificerade jobben ute i landet. Jag var väldigt stolt över att vi i vår tidigare regering fattade beslut om att det ska finnas statliga jobb ute i hela landet. Vi gjorde väldigt tuffa förändringar. Det var svåra och jobbiga beslut. Men de gjordes med sikte på att se till att den statliga närvaron och de statliga jobben inte som av en naturlag ska vara placerade i stora centralorter eller i Stockholm.Vi flyttade ut jobben. Det gjorde vi för att vi tror att det finns en viktig motor i att de statliga jobben finns i hela landet. Den här regeringen går i helt motsatt riktning. Jag hoppas ändå att ministern lyssnar på remissinstanserna och att man bestämmer sig för att linjen är att man lyssnar och att man inte som tidigare bestämt sig för att centralisering ska ske oavsett vad remissinstanser och berörda säger. Det är några talare som har belyst den allmänna utveckling i landet som vi upplever just . I varje fall jag upplever en iver av skådat slag att centralisera verksamhet.Under förespeglingen att det skulle bli rationellare och därmed bättre läggs det ena förslaget efter det andra fram i den riktningen. För mig framstår de flesta som dåligt underbyggda och med det gemensamma att de ingår i samma trend. Den politik som den nuvarande moderatledda högerregeringen bedriver motverkar på intet sätt denna utveckling. I stället underlättar man och påskyndar utvecklingen. På näringslivets område är detta särskilt tydligt.Jag tror att regeringen har fel. Jag tror att de företag och myndigheter som följer trenden har fel och är alltför kortsiktiga i sina bedömningar.