· GV10544 · 2008-04-22 13:02:20 — Statsministern säger att det här är viktiga frågor och att man tar dem på allvar.Om man då ska gå vidare på något sätt och utveckla det här kanske man ändå ska fundera över den andra delen i frågan.Det är möjligt att statsministern inte kommer att delta i mer än tre interpellationsdebatter till, eller vad det nu var, för att upprätthålla någon sorts märklig logik som jag inte riktigt förstod. Låt gå för det! Det är upp till statsministern. Men jag ställde en fråga till, om konsekvensen av en regering som är djupt splittrad och oenig och om varför vissa ministrar svarar på vissa frågor.Det är naturligtvis logiskt. Men med den logik som statsministern anför, att det inte spelar någon som helst roll vilken minister som svarar på vilken fråga, ska det bli spännande. Då skulle jag faktiskt kunna tänka mig att ställa en interpellation till vice statsministern om regeringens uppfattning om till exempel lagen om anställningsskydd och verkligen se fram emot den debatten med glädje, just med tanke på den här logiken, att det inte har någon som helst betydelse vem som svarar på frågorna. Men vi får se. Vi får väl återkomma och pröva regeringens intentioner på den punkten.Sedan gällde det den oro som inte bara riksdagsledamöterna känner över regeringens frånvaro utan som också den samlade svenska journalistkåren känner. Jag hänvisade till ett antal artiklar i ett tidigare inlägg som statsministern inte berörde.Jag hade väntat mig någon lista på alla debatter som inte hade varit med i eller alla morgonsoffor som hade tackat nej till, men jag fick inte den. Pressekreterarna på kanske inte har hittat den listan. Vad vet jag? Men oavsett vad gjorde eller inte gjorde är det oroväckande att regeringen inte ställer upp i den offentliga debatten och vågar ta debatten med politiska motståndare utan bara använder ensidig kommunikation via debattartiklar och annat. Det skulle vara kul att höra statsministerns kommentar till det. Som relativt ny riksdagsledamot - jag kom in - har jag svårt att förhålla mig till vad som har hänt tidigare. Jag försöker naturligtvis lära mig uppdraget efterhand och konstaterar att jag ibland har ställt interpellationer till fel personer. Men när det gällde interpellationen om vilket underlag som statsministern hade vid utnämningen av ny generaldirektör till tyckte jag att det faktiskt borde beröra statsministern och att jag borde ha fått ett svar därifrån.Jag kommer att fortsätta att ställa interpellationer i frågor och ämnen som jag anser är viktiga för den politiska debatten för att klargöra för medborgare vad skillnaderna är mellan de olika politiska partierna, så att man också får tydliga svar på varför regeringen gör eller inte gör på ett visst sätt.Jag vill också understryka skillnaden mellan interpellationsdebatter och frågestund. Det kan nämligen vara svårt att förstå för dem som bara lyssnar på den här debatten varför vi inte är nöjda med att bara ställa frågor till statsministern.Fru talman! Jag kan då berätta hur reglerna ser ut. Om jag ställer en fråga till en minister på frågestunden får jag möjlighet att ställa en följdfråga, det vill säga jag kan få ett svar igen. När jag ställer frågor till statsministern, som jag gjorde apropå ministrar som hade anlitat svartarbetande personer och som inte hade betalat tv-licens och så vidare, fick jag aldrig någon möjlighet att ställa en följdfråga. Jag fick alltså ett svar. Därmed kan man inte ha en längre debatt, vilket man kan ha i en sådan här interpellationsdebatt. Då kan man få fram ett mycket tydligare svar. Det handlar om att man kan ställa följdfrågor. Det är därför som vi som är med i den här debatten faktiskt poängterar vikten av att ha en ordentlig interpellationsdebatt.Men jag tycker också att det är relevant att jag, när jag ställer mina interpellationer, funderar på om jag ställer dem till rätt minister. Det avser jag att göra, och jag avser att vara väldigt tydlig med att jag tror att jag riktar dem till rätt person. Statsministern hänger fast vid sin oerhörda insats i att ha lyckats svara på tre interpellationer, varav två handlar om varför han inte svarar på interpellationer och en handlar om etikarbetet i regeringen.Det man egentligen vill diskutera och debattera med statsministern är väl kanske linjerna i politiken, fördelningsfrågor, arbetslinjen, livslångt lärande, Nato - de frågor som kanske har en djupare bäring på samhällsutvecklingen. Man kanske egentligen inte vill ha debatter om varför statsministern inte vill ta debatter om interpellationer, där det givna svaret är att han skyller på står fast vid att jag tyckte att det var bra att med benäget bistånd av ordnade statsministerns frågestunder.Statsministern säger själv här: Som statsminister sätter jag därtill stort värde i mitt deltagande vid statsministerns frågestund.Kan man inte hålla och räkning för det här? Är inte det bra? Det jag har sagt är positivt. Då kommer statsministern med någon sorts halvförklenande omdöme om mig som person. Det må vara hänt, men jag tycker att det är lite dålig substans i argumenten.Det var en hänvisning till att och var någon sorts urmoder till hanteringen av det här. Måste du leva i skuggan av någon urmoder? Om nu och ordnade frågestunderna skulle inte statsministern kunna flytta fram ämbetets positioner genom att oftare medverka i interpellationsdebatter?Jag kräver inte någon närvaro här för jämnan eller att statsministern ska svara på interpellation efter interpellation. Men statsministern kanske kunde svara på ett antal som handlar om någonting som har med linjen i politiken att göra. Det tycker jag skulle vara ett sätt att utveckla statsministerns närvaro och det demokratiska samtalet. blev jag lite förvånad. Jag vet inte om statsministern försöker vara sarkastisk eller någonting över att socialdemokrater ger sina tidigare partiledare beröm. Jag vet inte om det är sarkasm eller vad det är.Det är väl inte konstigt att vi tycker att det är bra att tog ur krisen och att han hade ordning och reda på ekonomin. Det var en så stark ekonomi att vi till och med nu håller oss kvar i en god ekonomi. Det brukar åtminstone berömma för. Det är väl inte konstigt att vi tycker att han har varit duktig på många sätt. Det tycker i alla fall inte jag.Sedan säger att han inte har någon respekt för riksdagsledamöter som ställer sådana frågor som vi gjorde. Vi har nämligen fel, enligt statsministern. Jag tycker att det är ganska cyniskt av en statsminister att säga så, att han inte har någon respekt för sådana riksdagsledamöter för att de inte tycker som han.Jag tycker att statsministern faktiskt ska visa oss respekt. Vi ställer de frågor som vi tycker är viktiga för kontrollmaktens räkning. Jag har tidigare ställt frågor till statsministern om genusperspektivet och om jämställdhetsarbetet i regeringen, eftersom jag tycker att det är väldigt anmärkningsvärt att kvinnliga ministrar har fått avgå för att de har fuskat med barnflickor och tv-licens men att de manliga ministrarna, som har gjort samma misstag, inte har avgått. Det hade jag velat diskutera med statsministern. har statsministern möjlighet att svara mig. Jag vill inte att statsministern då säger: visar jag ingen respekt för, för hon har ingen trovärdighet. Hon har en tidigare partiledare som gjorde så och så. Därför behöver jag inte svara . Jag tycker att det är statsministern som visar väldigt dålig respekt inför riksdagsledamöterna och oss som kontrollmakt. Jag ställde själv en interpellation till . Den överlämnades till . Det handlade om offentlighetsprincipen och kungahuset. Anledningen till att jag ställde den var att jag ville ha ett svar på om offentlighetsprincipen gäller för kungahuset eller inte. Det var med tanke på att statsministern har uttalat att offentlighet råder för kungahuset. Såsom reglerna ser ut råder inte full offentlighet. Det var även ett uttalande från statsministern att vi kan följa varje skattekrona vad den går till. Det gäller faktiskt inte kungahuset.Nu talar jag ju i egen sak. Jag ville naturligtvis ha svar på min interpellation av statsministern. Jag tror att vi många känner så. Det finns ett skäl att vi vänder oss just till statsministern. Därmed blir det lite svårt att förstå att nästan inte en enda interpellation besvaras av statsministern. Jag förstår att alla interpellationer kan vara svårt att hantera, men lite fler interpellationer hade varit väldigt positivt.Jag sitter även i . Jag måste säga att där är otroligt god närvaro av hela regeringen i de ärenden som berör de olika ministrarna. Även statsministern har en god närvaro. Jag hade önskat att man hade kunnat utsträcka det till att gälla hela riksdagsarbetet. Statsministerns frågestund finns visserligen. Det är väldigt positivt att den möjligheten finns. Men det är trots allt ett begränsat antal som har möjlighet att ställa frågor, och det blir väldigt korta svar. Man har ingen möjlighet att följa upp svaret.Interpellationer är ett utmärkt sätt att fördjupa debatten. Man kanske skulle ha statsministerns interpellationsdebatt och ha den kanske inte eller men en eller . Det tror jag skulle vara väldigt välgörande.Jag tror att det inte bara är och ledamöterna som vinner på att vara offentliga i debatten utan även regeringen. Det är i många sammanhang som statssekreterare skickas fram i den offentliga debatten. Det upplever vi i utskotten i också. Jag tror att alla skulle vinna på att statsråden helt enkelt var mer närvarande i debatten. Det ger dem också möjlighet att förklara sin politik och ha ett meningsutbyte där det även ges möjlighet att följa upp och svara på de frågor som framställs.Det skulle vara positivt om man kunde utvidga det här. Jag är rädd att om ingenting görs kommer det att fortsätta på det här sättet. Det kanske blir ytterligare någon interpellationsdebatt med statsministern innan valet. Kanske kommer den än en gång att handla om ämnet varför statsministern inte deltar mer i utbytet med ledamöterna, inte minst i interpellationsdebatter. Jag tror att det vore väldigt positivt om det även kunde vara mer sakpolitiska debatter.Det är visserligen så att regeringen är gemensamt ansvarig. Men i våra frågestunder är det faktiskt det statsråd som är ansvarigt för ett visst område som svarar på frågorna. Statsministern har ändå ett övergripande ansvar. Det kommer man inte helt undan. Jag tycker att det finns tillfällen där det övergripande ansvaret slår in. Sedan finns det andra tillfällen där det är mer lämpligt att sakstatsråden, så att säga, rycker in. Men precis som i , låt statsministern delta mer i debatten! Jag vill säga till interpellanterna att den här interpellationen handlar om regeringens arbetsformer. Jag är fullt införstådd med att ni tar exempel på frågor som ni har ställt tidigare, men ni kan inte begära svar av statsministern på de interpellationer som har varit överlämnade till andra ministrar.