· GV10826 · 2008-09-11 13:38:48 — Jag tycker kanske inte att jag får något vare sig politiskt eller intellektuellt sammanhängande svar på den frågan, men det tillhör en annan del av hanteringen. Utrikesministern säger att talar allmänt men blir svaret skyldig när det gäller vad man ska göra. Sedan argumenterar utrikesministern i fyra minuter i polemik med vad jag har sagt. Det är skickligt, om jag nu inte sade någonting. Utrikesministern argumenterar mot det anförande jag höll.Vad ska man göra? Delvis har jag sagt att det svar som utrikesministern har givit innehåller mycket klokt och en bra analys av problemet. Men vad jag efterfrågar är ett större engagemang och en ökad takt i detta arbete. I det ligger att jag bedömer utrikesministerns svar som i många stycken en bra beskrivning. Och handlar det naturligtvis om att utifrån den analysen agera. Det räcker inte att analysera, herr utrikesminister, utan man måste agera också. Det är det den här interpellationen efterfrågar. Där blir utrikesministern återigen svaret skyldig, för jag kan inte tolka det på något annat sätt än att utrikesministern inte avser att ta några som helst initiativ för att öka takten i det internationella nedrustningsarbetet. Utrikesministern avser inte att ta några som helst initiativ för att åter ska bli en ledande kraft i kärnvapennedrustningen.Sedan får man naturligtvis fundera på vad det beror på. Om kunskapen och insikten om frågans allvar finns men inte engagemanget blir det väl någon sorts psykologiserande möjligen, men det ska jag helt avhålla mig från.Iran, slutligen! Vi är helt överens om att alla krafter måste sättas in för att inte ska skaffa sig kärnvapen. Frågan är bara vilka metoder och vägar man ska använda. Ska man bomba dem? Det finns ju vissa som tycker det. Utrikesministern förespråkar tack och lov inte den metoden. Det är jag glad för. Men jag tror att man också måste arbeta med trovärdighet och skapa förtroende med en regering som den i . Ett sätt kan vara att få bort den dubbla bokföringen. Jag tror att det kan vara ett sätt som kan öka trovärdigheten i det här arbetet. Jag ska inte gå in i någon polemik med interpellanten angående den i huvudsak inrikespolitiska mytologin att någonsin har tillhört de allra mest ledande. Huvuddelen av de internationella kärnvapennedrustningarna har skett i forum där inte ens har varit medlem. Men vi har en inrikespolitisk mytologi som säger något annorlunda.Dock ska sägas att vi under ett skede har haft en betydande teknologisk kompetens som har gett oss viss trovärdighet, vilket har sin något paradoxala grund i det faktum att vi en gång i världen hade ett eget program när det gällde att skapa en möjlighet att utverka en svensk atombomb. Det har skapat en teknisk grund i för att med teknisk kompetens kunna delta i delar av dessa samtal, men vi har klart varit lite marginaliserade i förhållande till de stora och i dessa sammanhang betydelsefulla nukleära nedrustningsavtalen och de nedrustningssamtal som har skett. Detta innebär inte att vi inte kan spela en viss roll, inte minst i samband med det svenska ordförandeskapet och CTBT-frågan, och inte minst i perspektivet att vi har utvecklat relationerna med på ett sådant sätt att jag tror att vi åtnjuter ett visst förtroende på andra sidan . Med tanke på att jag tror att den amerikanska inställningen i CTBT-frågan kan komma att förändras kan detta bli en nyckelfråga i uppspelet till MPT, så då ska vi också utnyttja den möjligheten.Vi har också vissa tekniska och politiska förutsättningar att kanske delta lite med tyngd i den internationella debatten om kärnbränslecykelns multi- eller internationalisering, och det kan också ha sin betydelse.Det är bara en tanke, inte mer än så, som jag framför när det gäller att lösa upp den fråga som vi alla är överens om i denna debatt är den kanske enstaka mest brännande på denna agenda, nämligen frågan om att förhindra att går vidare och skaffar sig atombomber med alla de konsekvenser som detta skulle ha. Det måste rimligtvis vara en prioritet.