· GW10120 · 2008-11-25 18:36:02 — har frågat mig vilka åtgärder jag planerar att vidta för att stärka den kommunala självstyrelsen på skolans område, bland annat så att demokratiskt fattade beslut i praktiken också efterlevs.Som minister får jag inte kommentera enskilda ärenden. Jag kan därför inte gå in närmare på just den skolkoncern som interpellanten tar upp.Bidragsreglerna för fristående skolor syftar till att offentliga och fristående skolor ska behandlas likvärdigt, så att de kan verka på lika villkor. Elevens hemkommun ska bestämma bidraget efter samma grunder som den tillämpar vid fördelning av resurser till de egna grundskolorna eller till motsvarande gymnasieprogram i de egna gymnasieskolorna. En grundläggande tanke bakom denna likabehandlingsprincip är att det ska råda konkurrensneutralitet.Frågan om lika villkor för kommunala och fristående skolor är aktuell i flera sammanhang. I pågår ett arbete med förslag till en ny skollag. Därutöver bereds en proposition om bidrag på lika villkor och en proposition om gymnasieskolan. Dessa arbeten tar alla upp flera olika aspekter på frågan om villkoren för fristående skolor. Dessutom ska utredningen för fristående skolor (U2007:5) lämna sitt slutbetänkande senare i höst.Jag menar att det väsentliga i sammanhanget är att verka för lika villkor mellan offentliga och fristående skolor. Jag ska börja med att tacka för svaret, som sig bör. Jag kan sedan inte undvika att säga att jag tycker att det är ett ganska märkligt svar jag har fått. Jag ställer en fråga om det kommunala självstyret på skolområdet och vilka möjligheter man har att hävda det. Jag illustrerar min frågeställning med två exempel.Det första rör hur skolpengen, om det vill sig illa, kan hanteras av privata bolag i skolsektorn. I det här fallet gäller det NKI-skolan i som för över en generös skolpeng i till exempelvis , där man har en helt annan nivå på skolpengen. Det handlar ju om vilka politiska ambitioner man har i olika kommuner.Det andra exemplet jag tar upp handlar om att man på nu kan ta del av rådgivning till kommunerna som handlar om att de måste höja sin beredskap att ta hand om elever från nedläggningshotade skolor.Jag kan inom parentes tillägga att det bara är som ett antal borgerliga kommunpolitiker gick ut med ett krav på ett stopp för etablering av friskolor.Poängen är att jag är ute efter en principdiskussion om effekterna av bolagiseringen och de privata intressena på skolområdet i förhållande till det kommunala självstyret. När då statsrådet svarar mig att han inte kan kommentera enskilda ärenden och därför inte närmare kan gå in på den skolkoncern som jag pekar ut tycker jag faktiskt att det är ett märkligt svar. Det kan ju inte vara svårt att se att vad jag efterlyser och vill ha är en principiell diskussion om de frågeställningar som sätts i fokus genom vad som har hänt inom NTI-koncernen.Min följdfråga blir - även om det blir lite vid sidan av diskussionen - om inte statsrådet har missuppfattat vad ministerstyre är för någonting. Eller vad är skälet till att man inte skulle kunna gå in i en sådan här diskussion? Det begriper inte jag.Vi har sett att effekterna av privatiseringen och bolagens inträde i den offentliga sektorn delvis är att transparensen minskar och att meddelarskyddet inte gäller på samma sätt, det vill säga att debatten delvis tystnar. Jag kan tolka detta så att nu har den tystnaden stigit rakt in i kammare. När jag ställer en fråga om ett privat bolag som alldeles uppenbart har en principiell räckvidd får jag svaret att det kan inte ministern diskutera eftersom han inte diskuterar enskilda ärenden.Nu skulle jag vilja ha ministerns syn på den principiella frågan. Är det här ett problem för det kommunala självstyret? Jag tycker att det är det. Är det ett problem att ett bolag kan ta skolpengen från , som är betydligt högre än den som finns i , och lägga alltihop en påse och använda på olika ställen där bolaget har verksamhet? I min värld innebär det att den kommunala demokratin sätts ur spel. Politikerna i har en högre ambitionsnivå än man har i , men det privata bolaget sätter detta ur spel. Det är ett exempel. Det finns fler. Jag tycker att det är bra att vi kan konstatera att den borgerliga ledningen i är betydligt generösare till skolan än man är i socialdemokratiska . Det är en intressant aspekt i interpellationen. Så är det ofta. Om de här socialdemokratiska storstadskommunerna skärpte sig lite, som , skulle inte de här skillnaderna vara så stora i . Att det är sådana skillnader i skolpengsnivåer gör att den här överföringen kan sticka i ögonen på interpellanten.Är detta ett problem eller inte? Det är naturligtvis samma sak om en elev från väljer att gå i en skola i . Även om han väljer en skola följer de pengar som är inbetalda av skattebetalarna i med till kommun och subventionerar deras skolor. Är det ett problem eller inte? Jag har svårt att se att detta är ett stort problem.Jag tycker att interpellationen väcker en annan fråga, nämligen de olika ambitioner som kommunerna har på skolområdet och den olikvärdighet mellan kommunerna som har uppstått med kommunaliseringen. Man kan se hur olika det har blivit i efter den kommunalisering som Socialdemokraterna genomförde. Det är den fråga som jag funderar över när jag ser de här beloppsskillnaderna, som ju är enorma mellan och . Hur kan satsar så lite på sin skola?Är det ett stort problem att pengar följer elever över kommungränsen? Jag tycker att man måste vara väldigt gammaldags för att tycka att det är ett problem. Det kan hända att interpellanten tycker det. Jag ligger inte sömnlös över detta. Det finns många problem som jag tycker att vi behöver diskutera i svensk skola. Att elever går i skolan i en annan kommun och därmed får med sig skolpengen eller att man i en skolkoncern planerar fortbildning och andra saker gemensamt som gör att resurser inte alltid hamnar i den kommun som från början var avsikten tillhör inte de stora problemen. Jag tycker inte att det är ett stort problem så som det är beskrivet. Problemet, om det finns något, är den väldiga skillnaden i ambitionsnivå som finns mellan olika kommuner. Låt oss börja med de olika ambitionsnivåerna. regerade Socialdemokraterna i , . Vi hade samma höga ambitionsnivå när det gällde skolan. På den punkten finns det ingen större oenighet i i alla fall. Vi satsade på skolan i . Det gjorde Socialdemokraterna, och det har de borgerliga fortsatt med när de tog över efter valet 2006.Vi måste nog ta detta sakta så att det blir begripligt. I min värld är det en väldig skillnad på om eleven går till för att söka utbildning och tar med sig det stöd som vi vill ge till utbildning i och om ett bolag tar skolpengen som ges till elever i och för över till elever i . För mig är det en väldigt annorlunda omfördelning.Politikerna i svarar inför medborgarna och eleverna i , . När vi har en ambitionsnivå som innebär att vi vill satsa på skolan ger vi det till eleverna och medborgarna och svarar inför dem i allmänna val. Om eleven då går till , vilket var ditt exempel, tycker jag inte att det är särskilt utmanande, även om jag kan ha synpunkter på skolpengen som idé. Men det är en annan diskussion. Det är fortfarande eleven som är medborgare i som får fördelen. Men om NTI-skolan tar resurserna som vi har gett till skolverksamhet i , lägger i en enda påse och sedan delar ut i de tio kommuner där man är verksam är det, i min värld i alla fall, en helt annan diskussion.Jag är lite förundrad över att statsrådet inte också ser den skillnaden, för den är avsevärd. Den kommunala demokratin innebär att man har en dialog med medborgarna där man är verksam politiskt. Jag förstår naturligtvis vad interpellanten menar, men jag har svårt att ligga sömnlös över detta problem, om det nu är ett problem. Om man som interpellanten anser att det är ett problem, har jag svårt att se vad man skulle göra åt det och hur man kan förhindra det. Så fort man har två eller tre skolor som samverkar över kommungränserna har man gemensamma fortbildningsprojekt, gemensamma åtaganden och gemensamma kostnader. Det skulle krävas en stor byråkrati för att följa upp att varje skattekrona, oberoende av hur människor och aktörer agerar, stannar i den egna kommunen i slutändan. Jag ser inte riktigt hur det skulle fungera. Skulle det här bli ett gigantiskt problem får vi väl diskutera det på nytt. Jag kan inte se att det här skulle vara ett stort problem i den utsträckning det här förekommer . Jag förstår naturligtvis interpellantens poäng, men får lite grann välja vad som är problem i tillvaron. Jag ser inte att detta är ett stort problem. Jag kan tillföra en sak till diskussionen, nämligen att borgerliga kolleger i tycker att det är ett problem. Jag ska inte ge mig in på att tolka dem alltför mycket, men lite i alla fall. Jag tror att de gör det precis av det skäl som jag anger. Om man har en skolpolitisk ambition i är det inte rimligt att pengarna som man ger till skolan hanteras på det här sättet. Jag tror att jag har den borgerliga alliansen i med mig ganska långt i den här frågan.Det är inte alla företag - jag tar detta som exempel i en principiell diskussion - som tycker som NTI-skolan. Jag har ett pressklipp här där man citerar vad Kunskapsskolan i säger. De har också verksamhet på olika ställen. Dess vd säger att han ser helt annorlunda på den här saken. Olikheterna reflekterar vad politikerna beslutar på respektive ställe. Det måste påverka verksamheten.Detta är alltså en person som har förstått poängen med den kommunala demokratin, enligt min uppfattning, även om han är verksam i ett aktiebolag. Det här gör att vi till exempel, fortsätter han, får nöja oss med enklare lokaler i än på andra ställen.Jag är trots allt lite överraskad. Sedan kan man diskutera hur långt man ska ha kommunalt självbestämmande på skolområdet. Den diskussionen pågår ju , men det är en annan fråga. Om man nu har det kan jag tycka att ministern är förvånande obekymrad och tar väldigt lätt på saken. Det här kan vi ju vidga till sjukvården när de privata aktörerna och bolagen kommer in där. När era valfrihetsmodeller har fått ännu större genomslag kan detta bli effekten mellan olika landsting och mellan olika kommuner. I min värld innebär detta att det kommunala självstyret sätts ur spel. Enligt min uppfattning är det inget litet problem om man vill ha kommunalt självstyre. Det sista som tar upp är väl en bra poäng. Jag menar att en slutsats av den diskussionen, liksom av många andra diskussioner, är att de här väldiga olikheterna mellan kommunerna när det gäller skolambitioner för mig snarare leder till att ifrågasätta kommunaliseringen.Det är något märkligt med detta. satsar om inte hälften så åtminstone av vad satsar på skolan. Jag blir jättebekymrad över skoleleverna i , medan funderar på hur man ska klämma åt privata aktiebolag. Vi drar två helt olika slutsatser av detta resonemang.Jag vill inte utesluta att det här är ett problem som måste studeras, om det blir väldigt vanligt och så. Men för dagen och med något enstaka exempel tycker jag att interpellanten överdriver detta rätt kraftigt.För mig är det viktiga att eleverna går i skolor som håller hög kvalitet, att man når goda resultat och annat, och att man uppfyller kvalitetskraven ska vi granska med hjälp av skolinspektioner och på andra sätt. Socialdemokraterna vill i stället för friskolor ha entreprenadupphandlingar av skolor och så. Det blir naturligtvis exakt samma sak där: Man får in aktörer som har verksamhet i många kommuner, och man får väldigt svårt att följa upp att varje skattekrona exakt i slutändan stannar i den egna kommunen.Jag förstår den poäng som interpellanten vill föra fram, det gör jag, men jag tycker att interpellanten överdriver detta problem kraftigt.