· GV10331 · 2008-02-19 15:48:22 — har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att uppmana den colombianska regeringen att nå en politisk och humanitär lösning på konflikten samt om jag avser att vara mer öppet aktiv för att den svensk som är kidnappad friges.Regeringen har inom ramen för landfokuseringsarbetet beslutat att fortsätta stödja med fokus på fred, säkerhet och mänskliga rättigheter.Sverige söker bidra, bilateralt och genom EU och FN, till en hållbar politiskt framförhandlad lösning på den interna väpnade konflikten i och verkar för att respekten för mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt upprätthålls. är stor bidragsgivare till . är dessutom en av huvudfinansiärerna till såväl som FN:s kontor för humanitär samordning.Sverige har under byggt upp breda kontaktytor och ett förtroendekapital som gör att vi kan bidra till nationella processer för fredsbyggandet och åtgärder mot den humanitära krisen. Genom en kombination av politiska initiativ och ett strategiskt utvecklingssamarbete, där är sjätte största biståndsgivare, åtnjuter vi förtroende från de viktigaste aktörerna såväl nationellt som internationellt, och vi har goda politiska relationer med . I samband med utrikesminister och vicepresident besök , lyfte jag och biståndsministern fram vikten av demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, internflyktingar och fredlig utveckling i landet.Den 19 november 2007 antog Rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser slutsatser om . Dessa lyfter fram EU:s beredvillighet att stödja den colombianska regeringen, de statliga institutionerna, det civila samhället och internationella organisationer i arbetet för fred, försoning, rättvisa och demokrati i . I rådsslutsatserna uppmanar EU alla illegala väpnade grupper i att upphöra med kidnappningar och att och ovillkorligen frige samtliga kidnappade, ett krav som jag upprepade i samband med frigivningen av och välkomnar alla initiativ som kan leda fram till ett humanitärt avtal och ett frisläppande av alla kidnappade personer.När det gäller den svensk som är kidnappad kan jag endast säga att i nära samarbete med svenska ambassaden i arbetar aktivt med ärendet. Jag har ställt den här frågan till utrikesministern; om han kommer att vara mer aktiv för att få till stånd en fredlig lösning av konflikten i . Det svar jag har fått är att utrikesministern personligen inte tänker göra något mer utan i stället hänvisar till vad UD och EU gör. Anledningen till interpellationen är naturligtvis den lilla öppning som vi som har kämpat för att få våra gröna kolleger och andra fångar släppta av Farcgerillan såg i början av januari.Ingrid Betancourt, som är kvar i fångenskap, är av allt att döma inte frisk. Hon lever i största mentala och fysiska armod. När och släpptes , med president stöd och genom att president tillät en temporärt fredad zon för överlämnandet, väcktes hoppet om att en humanitär lösning var möjlig efter allt tidigare vapenskrammel från den colombianska regeringens sida. Händelsen visade att det är möjligt, att det går att befria gisslan utan att ta till militära metoder, som i andra gisslandramer runt om i världen. Vi har ett antal exempel österut som avskräcker. När FN:s MR-kommissarie var i passade jag på att fråga hur hon ser på den nuvarande utvecklingen i . Går det att se några positiva tendenser, och ser hon öppningar för en fredlig lösning? Svaret jag fick var nästan lika pessimistiskt som rapporten . Det enda som egentligen var positivt, enligt MR-kommissarien, var att president gått med på att låta MR-kommissariatets arbete i landet fortsätta under hela hans mandatperiod. I utrikesministerns svar går det att läsa att EU och stöder regeringens ansträngningar för att skapa fred i . Det är i och för sig bra. Problemet infinner sig när MR-kommissariens rapport visar att det fortfarande i oerhört många fall är de nationella organen som är förövare. Polis och armé får mycket stark kritik i rapporten. Hur ska colombianerna kunna lita på att myndigheterna ska skydda dem när det har visat sig att dessa har ett intimt samröre med bland annat paramilitära grupper? Och även om Uribe vunnit två val i är förtroendet för hans förmåga att garantera medborgarna skydd begränsad. I finns en stark önskan om fred. Det visade sig inte minst i de demonstrationer som hölls. Det var dels demonstration mot Farcgerillan, dels demonstration mot våld begånget av alla grupper. Det låga förtroende som jag talar om visade sig inte minst i att demonstrationen blev så politiserad att den splittrades i flera. Det var förmodligen inte tanken från början. Jag nämner i interpellationen att det börjar likna tuppfäktning mellan och . Vi kan knappast ge någon av dem guldstjärna i diplomati. Men det är där övriga regeringar kan spela en roll. Uribe godkänner , , och kyrkan som medlare. Farc avvisar och kyrkan och vill förhandla med . och , å sin sida, försöker få Uribe och att komma överens eftersom de ser den roll kan spela. Frågan är om de kommer att lyckas med det. Farcgerillan har lovat att lämna över tre kongressledamöter till . Det spekuleras i att Betancourt kommer att lämnas över till , och andra menar att hon kommer att vara den sista som släpps. Många bedömer dock att den som har bäst möjlighet att nå en överenskommelse är just . Då vore det märkligt om vi ska låta dessa två herrars motvilja mot varandra få äventyra så många människors liv. Det är därför viktigt med fortsatt internationell press på den colombianska regeringen för att den ska möjliggöra en utväxling av fångar. Det handlar inte bara om de drygt 40 fångar som vi talar mest om. Det handlar om alla fångar i , både de över 700 som hålls av Farc och de kanske tusentals som hålls av andra grupper, som också måste få återvända till normala liv. När det gäller den svenske medborgaren har jag fått veta att ett arbete pågår, och jag nöjer mig med den informationen. Men i övrigt skulle jag vilja veta om utrikesministern kan tänka sig att vara mer direkt aktiv gentemot den colombianska regeringen för att pressa på. Vår tid är begränsad, så jag ska inskränka mig till att försöka svara på den sista frågan. Jag tror att känner till att det finns en - jag vill inte kalla det tradition, men det finns i alla fall svenska diskreta kontakter för att se om det finns en efterfrågan på någon speciell roll i vissa lägen. Det har upprätthållits . Jag har i andra egenskaper varit i kontakt med detta under tidigare skeden av mitt liv. Det finns åtskilliga sådana, som bekant. Så dessa kontaktytor finns för den händelse att det skulle finnas något som vi kan göra som inte andra kan göra och där det kan finnas en öppning. Jag säger inte mer än så. Skulle den möjligheten finnas ligger det i sakens natur att vi ska göra vad vi kan. Sedan gör vi lite andra saker. Jag nämnde högkommissarien för mänskliga rättigheters besök här. Vi stöder hennes kontor där, och det är väldigt viktigt att det finns. Det har varit kontroversiellt. är det fullt ut accepterat. Vi bidrar också till finansieringen av det kontoret, också för att kunna upprätthålla kontakter. Sedan är det så att vi från regeringens sida ger ett rätt betydande politiskt stöd till ansträngningarna för att åstadkomma det man delvis redan har lyckats med. Det är en klart bättre situation i . Den är förvisso inte perfekt, men det är en väldig skillnad. Det har skett en betydande demobilisering av de paramilitära grupperna. Det är inte komplett. Det är inte perfekt. Men det har skett en betydande demobilisering. I detta ligger väl också att intrycket är att Farcgerillan är, kanske inte framför allt militärt men politiskt, tillbakaträngd. Det såg vi också i de här olika demonstrationerna. Det är möjligt att detta kan skapa öppningar för att ytterligare politiska initiativ kan leda både till att de som är kidnappade, och som länge har hållits under vidriga förhållanden, släpps och till att man går vidare till en politisk lösning. Ett visst samband har ju detta också med drogsituationen, smugglingen och den organiserade kriminaliteten. Men att gå in i det kommer att föra alldeles för långt. Jag vill börja med att säga att det är glädjande att dessa kontakter finns. Det här är något som många här hemma också har efterfrågat, människor som är engagerade i Colombiafrågan. Det här är en konflikt som har pågått , och vi ser ingen större ljusning. Vi ser en viss, liten, ljusning. Det händer saker i , jag vet också det. Jag har också haft samtal med företrädare för den colombianska regeringen. Jag vet att man gör saker. Jag vet att man försöker få ett rättssystem som fungerar etcetera. Men i de fall då till exempel markägare har vunnit tvister i domstolen, när man har vunnit mot till exempel den colombianska regeringen, efterlevs inte domarna. Man får alltså inte hjälp med efterlevnaden och genomförandet av den dom som man har fått. Därför har man fortfarande inte något större förtroende för rättssystemet. Det är ju oerhört viktigt att det finns ett rättssystem som fungerar. Människor ska kunna lita på polisen, armén, de kommunala myndigheterna etcetera. Men det kan man inte göra i heller. Det är det jag menar. Även om Uribe har fått starkt stöd i två val finns ändå hela den här apparaten runt omkring som inte fungerar, och något beror det på. Vi måste jobba mycket mer med dessa frågor, med att få människor att kunna känna sig trygga i Colombia.Jag menar att vi skulle kunna spela en stor roll. Det kanske inte är så att vi bara ska fråga eller känna efter: Vill ni ha oss? Vill ni att vi ska göra något? Vi kanske ska föreslå det själva också. När det gäller demobiliseringen är det ju så att man har demobiliserat stora grupper. Men sedan har vi ett annat problem; att en hel del av de här grupperna i stället har gått in i andra väpnade grupper. De har blivit allmänt kriminella i stället, eller jobbar i knarkkarteller och så vidare. Egentligen är det väl inte så att de har gått ur det ena och in i det andra. har de kanske funnits på båda håll. Det är ju väldigt nära kopplat i Colombia.Det finns inga som är goda, som jag kan se. Jag kan inte se att det finns någon enda grupp som bara är bra, som bara är god. Det är väldigt många som har kopplingar till än den ena, än den andra skurken, om man säger så. Och de som lider mest är ju civilbefolkningen, de som hamnar mitt emellan de olika grupperna. Ena dagen kommer armén och försöker tvångsrekrytera dina barn, kommer paramilitären och försöker göra det och är det Farcgerillan eller . Det finns människor som har hamnat i den här situationen och som har kommit till och fått stanna i . Det är kvotflyktingar som är här och som har befunnit sig i de här situationerna. Det är oftast människor på landsbygden som drabbas mest, inte minst minoriteterna.När man ger sig av ned på stan för att handla blir man anklagad för att tillhöra Farc, och när man kommer tillbaka med det man har handlat blir man anklagad av Farc för att man har varit och skvallrat för regeringen. Vi skulle kunna göra mycket. Jag skulle gärna se att utrikesministern försöker ta en större aktiv roll när det gäller att hitta den humanitära lösningen. Jag för noggranna anteckningar om detta och bär med mig dessa anteckningar. Låt mig avslutningsvis säga att det har gjorts rätt betydande framsteg. Det är en helt annan ekonomisk utveckling i . Alldeles bortsett från vad vi nu talar om hade man en brottslighet som var förödande. Det var kidnappningar och mord på fackliga ledare. Den brottsligheten är nu väsentligt reducerad. Vi har vissa framsteg i vad vi kan kalla fredsprocesser - det kanske är väl ambitiöst - när det gäller att tränga tillbaka, demobilisera och marginalisera inflytandet för de olika paramilitära grupperna, Farcgerillan och de övriga gerillorna. Det försvåras avsevärt av narkotikasituationen. Framsteg har skett där också, men att få bukt med det är inte alldeles enkelt. Det ser vi i andra områden.Vi har anledning att både ge vårt stöd till den colombianska regeringen i sina ansträngningar och att upprätthålla kontakter som kan användas för humanitära eller politiska ändamål, självfallet med förståelse från regeringen i . Avslutningsvis vill jag återgå till frågan om förtroendet för myndigheterna och vikten av att vi hittar en modell. Det är ingen som litar på Farc. Det är ingen som litar på regeringen och det är ingen som litar på någon av de andra heller.Hur ska vi kunna hjälpa colombianerna att återfå förtroendet för den demokrati som man ju ändå har i ? Hur ska man hjälpa människor i att komma från en situation av total otrygghet och total brist på förtroende för institutioner och myndigheter genom att säga att vi stöder regeringen?Det är viktigt att se till att det inte bara blir ett stöd för regeringen utan att det blir ett stöd som omfattar hela det civila samhället, annars har man hamnat på någons sida och då är man suspekt. Jag håller med om det. Att vi har ett politiskt stöd till regeringen i dess fredsansträngningar är ganska självklart. Att de kontakter vi har, om vi skulle ha några av denna art, måste vara med förståelse från den colombianska regeringen är relativt självklart.Man måste självfallet också ha en mycket bredare kontaktyta annars fungerar ingenting. Det stöd vi ger till bland annat FN:s kontor för mänskliga rättigheter är en del av detta. Det finns också annan stödverksamhet som inom ramen för det lilla avlägsna landets begränsade förmåga möjligtvis kan ha viss betydelse i sammanhanget.