· GW1020 · 2008-10-21 18:00:23 — har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att jobb- och utvecklingsgarantin eller andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder ska tillföras mer resurser så att de ca 63 000 personer som beräknas bli utförsäkrade ur sjukförsäkringen kan få stöd på arbetsmarknaden.Jag vill inleda med att säga att de nya sjukförsäkringsreglerna syftar till att så många människor som möjligt ska ges förutsättningar att försörja sig genom ett eget förvärvsarbete. Att ta till vara människors arbetsförmåga måste alltid vara ett förstahandsalternativ.Jag anser att den tidigare ordningen, då människor kunde gå sjukskrivna utan att få stöd för att komma tillbaka i arbete, var förkastlig.För de personer som behöver stöd för att komma tillbaka i arbete finns ett brett utbud av arbetsmarknadspolitiska insatser, bland annat för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Det finns även särskilt nystartsjobb som riktar sig till personer som varit sjukskrivna och som medför en dubbel nedsättning av arbetsgivaravgiften.Regeringen avser att noga följa och analysera den nya sjukförsäkringsreformen, inklusive effekter på arbetsmarknaden. I detta arbete ingår att analysera huruvida redan vidtagna eller föreslagna åtgärder är tillräckliga och effektiva för att lösa behovet av insatser för denna målgrupp. Av ren artighet tackar jag förstås för svaret trots att jag tycker att det var väldigt tomt och innehållslöst. Av svaret att döma verkar inte arbetsmarknadsministern eller regeringen ta detta riktigt på allvar.Enligt regeringen ska arbetslösa personer som blir utförsäkrade ur sjukförsäkringen hänvisas exempelvis till tredje fasen i jobb- och utvecklingsgarantin, och det är detta vi ska diskutera här . Min fråga till ministern är: Har ministern tänkt på att många av de här personerna är alldeles för sjuka för att delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program över huvud taget? Jag undrar vilken beredskap regeringen och ministern har för det.Regeringen skriver själv i propositionen: "Bland dem som saknar arbetsförmåga kan även finnas personer som behöver ansöka om ekonomiskt bistånd från ." På vanlig svenska betyder det att sjuka och arbetslösa inte kommer att orka göra en samhällsnyttig insats, som det så vackert heter. De kommer därför att tvingas söka socialbidrag.Enligt prognoser kommer 33 000 personer att bli utförsäkrade ur sjukförsäkringen med förlängd sjukpenning. Av dem är det 20 000 som blir utförsäkrade på . kommer den här stora massan. Vad har Littorin och regeringen att erbjuda dem då?Till dessa 33 000 tillkommer ytterligare 30 000. Det är därför min fråga handlar om 63 000. Till dessa 33 000 kommer ytterligare 30 000 som har förlängd sjukpenning från . De har en väldigt svag förankring på arbetsmarknaden. Tillsammans handlar det alltså om 63 000 som inte kommer att ha någon garanterad försörjning . Det här är egna siffror, så det är ingen vänsterpropaganda som jag pratar om här.I svaret som ministern läste upp säger han så här: "För de personer som behöver stöd för att komma tillbaka i arbete finns ett brett utbud av arbetsmarknadspolitiska insatser." Sanningen är ju att anslaget till arbetsmarknadspolitiska åtgärder har minskat kraftigt sedan ni i högerregeringen kom till makten. Platserna har minskat från 162 000 till 89 000. I pengar är det en nedskärning från 12,6 till 7 miljarder.Vi ska ha en diskussion om de utförsäkrade ur sjukförsäkringen. Då måste vi komma ihåg, som vi har sagt tidigare, att det handlar om människor som har varit sjuka länge och därför har nedsatt arbetsförmåga. Många kommer aldrig att orka stå till arbetsmarknadens förfogande på heltid.Jag menar att det behövs mer pengar, mer resurser, mer personal och även mer kunskap om de här gruppernas behov för att ge de här utförsäkrade sjuka vad de behöver. Jag menar att behovet av en resursförstärkning till jobb- och utvecklingsgarantin är väldigt stort.Vi vet också att det är svårare för arbetssökande med långvarig ohälsa att få jobb. Enligt en som publicerades är det av de undersökta 1 800 personalcheferna som är positivt inställda till att anställa långtidsarbetslösa. Därför kan man gissa, förmoda eller vara rädd för att många av de 63 000 som blir utförsäkrade kommer att befinna sig länge i den här tredje fasen av jobb- och utvecklingsgarantin. Då undrar jag vad det finns för beredskap för dem. Det är lätt ansluta sig till LiseLotte problembeskrivning när det gäller den målgrupp som vi nu diskuterar. Det är personer som står väldigt långt från arbetsmarknaden och som inte sällan har flera, om jag får kalla det för det, problem . Det är sällan det bara är lång arbetslöshet, utan det handlar också om sjukdom, nedsatt arbetsförmåga, behov av rehabilitering och behov av olika insatser av olika slag. Där har LiseLotte helt rätt.Låt mig nämna några kompletterande saker. LiseLotte sade att vi behöver mer kunskap om behoven i målgruppen. Den bedömningen delar jag verkligen. Jag tror verkligen att det är så. är det, som jag ser det, för tidigt att uttala sig om hur många som kan komma att behöva stöd från Arbetsförmedlingen. De beräkningar som finns, även de på , är uppskattningar. Jag tror att det är olämpligt att utforma ett mer specifikt stöd innan vi har bättre information om hur den här målgruppen ser ut. Det arbetar vi tillsammans med väldigt intensivt med just nu.Det kommer dock att vara ganska många. Det tror jag nog att vi kan vara överens om. Min utgångspunkt är naturligtvis att varje enskild person som det handlar om ska mötas med den respekt man förtjänar och den typ av insatser som bygger på en individuell utgångspunkt. Vilka möjligheter kan man se? Vilken typ av arbetsförmåga kan man möjligen ha kvar? Hur skulle man kunna göra för att underlätta för den målgruppen att inte känna sig övergiven av oss andra?Detta kan man naturligtvis diskutera väldigt mycket. Jag är mycket glad över att anslaget inom mitt utgiftsområde totalt sett har minskat. Det är orsakat av att fler personer faktiskt har kommit i arbete, att utanförskapet har minskat och sysselsättningen ökat. Det är naturligtvis bra.Samtidigt vet vi att många av dem som vi nu diskuterar har sett både en och annan högkonjunktur passera revy utan att de över huvud taget har kommit en millimeter närmare arbetsmarknaden. av de förtidspensionerade säger i olika opinionsundersökningar att de har någon typ av arbetsförmåga kvar och gärna skulle vilja känna sig delaktiga eller behövda på arbetsmarknaden.Det är min utgångspunkt att vi när vi nu tränger djupare in i materien och får bättre underlag för hur många det handlar om i slutändan också ska se till att de resurser finns tillgängliga som gör att vi kan möta deras behov på ett individuellt sätt och hjälpa till på olika vis. Vi har till exempel öppnat för kompletterande aktörer inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin.Poängen med det är inte att privatisera Ams eller konkurrensutsätta på det sättet. Som jag ser det handlar det snarare om att få det behov som vi har tillgodosett. Det handlar om ett individuellt bemötande som går utöver det som man kan anställa på i den offentliga sektorn eller kanske i det privata näringslivet. Det handlar om en erfarenhet och respekt som bygger på att man själv har varit med och att man själv har gjort det tidigare. Det kan vara sociala företag, ideella organisationer och det kan också vara privata företag som kommer med den kompetensen och erfarenheten och därmed kan hjälpa till. Jag är övertygad om att det är bättre att försöka hjälpa dem som har en arbetsförmåga kvar att få in en fot på arbetsmarknaden för att känna sig delaktiga och behövda än alternativet, en evig parkeringsplats. Det är bra att vi är överens om verklighetsbeskrivningen i alla fall. Det är en bra början för att kunna nå fram till någonting bra.Jag är lite nyfiken på det arbete som ministern berättade att ni gör tillsammans med , på hur målgruppen ser ut och så. Jag har aldrig hört talas om att ett sådant arbete försiggår, så det är spännande. Jag skulle vilja veta: När ska det arbetet vara klart?Det låter väldigt bra när man säger att det ska vara individuellt bemötande och att vars och ens resurser ska tas till vara. Det tycker förstås jag också. Men sedan finns det vissa likheter, att den här gruppen på något sätt ändock är ganska homogen. Det är de som har varit sjuka väldigt länge, har varit borta från arbetsmarknaden väldigt länge och kräver just de här extraresurserna. Jag vill ha ett löfte från ministern, och gärna från regeringen, om att de här resurserna kommer att tillföras. De kommer att behövas.Som jag sade kommer om 20 000 att bli utförsäkrade . Jag vet att vissa kommuner har börjat titta på det här. Jag är från , och en av kommunerna där, , har börjat titta på det. Där ser man att det rör sig om 459 personer som kommer att bli utförsäkrade . Det blir ett ansvar för kommunerna att ta hand om det här, om det inte är så att regeringen har löst problemet. Problem kanske är fel ord, men det är ett problem för människor som står utan försörjning.Jag skulle vilja ha ett löfte om att de här människorna ska få veta att det här finns att tillgå, och kanske även ett löfte till kommunpolitikerna om att det här inte är ett ansvar som kommer att vältras över på dem och på utan att det är ett ansvar som regeringen måste ta. Det handlar om regelförändringar som har gjort att vi kommer att hamna i den här situationen.Jag vet att många människor nästan har en nedräkning : När hamnar jag utanför? Vad finns för mig då? Vad kommer jag att kunna orka göra? Kan min arbetskapacitet tas till vara på något sätt?Sedan pratas det om samhällsnyttig verksamhet, och det skulle jag också gärna vilja veta mer om. Det enda jag har sett i ett papper är att det talas om någon sorts klassmorfar. Vad kan dessa arbeten bestå i? Man är lite orolig för det: Vad kommer jag att sättas i för jobb? För många väcks tanken på AK-arbete, 40-talet och att bygga järnvägar. Det är en association som en del människor får, och jag förstår dem fullt ut.Jag tror att ni måste tala ur skägget, komma till skott och tala om vad som händer och vad de här människorna står inför om . Vår utgångspunkt är naturligtvis precis det som LiseLotte beskriver, att vi måste försöka ta till vara varje persons kvarstående arbetskapacitet, möta det och säga att det också är viktigt att den som har varit borta länge, varit eller är sjuk men ändå har lite arbetskapacitet kvar har möjlighet att vara med på olika vis. Jag tror att det är en oerhört viktig signal, för alla behöver känna sig behövda och delaktiga och finnas med.När det gäller jobb- och utvecklingsgarantins tredje steg har vi presenterat grunderna för det, och det kommer att successivt träda i kraft , 2009.I grunden har Arbetsförmedlingen ansvar för att sätta ihop en anordnargrupp som består av de relevanta myndigheter som finns runt detta. Det är , , , som har en viktig roll att fylla, och andra, till exempel representanter för , SKL och liknande. Ett bärande drag i det är att just identifiera den typ av arbetsgivare, organisationer och annat som kan erbjuda den typ av verksamhet som vi nu pratar om.Om jag ska exemplifiera kan det vara sådana saker som arbete inom den ideella sektorn, sysselsättning inom sociala företag eller liknande där man kan ha en viktig roll och där det behövs. Då är det naturligtvis viktigt att titta på flera olika saker, dels att det är en vettig verksamhet, dels att man har fortsatt kontakt med arbetsmarknaden och Arbetsförmedlingen, att man inte ger upp möjligheten att försöka ta sig tillbaka till arbetsmarknaden. Därför är inte tanken att man ska bli parkerad där, om jag får uttrycka det så, utan att man ska fortsätta att ha en regelbunden kontakt med Arbetsförmedlingen för att se om det finns möjligheter, kanske med lönebidrag, Samhallanställning eller vad det är som kan vara ett steg tillbaka till ett mer ordinarie arbete, givet att man får den rehabilitering och hjälp som man behöver.Jag tror också att det är viktigt med en fördjupad samordning och ett samarbete mellan Arbetsförmedlingen och . kommer Arbetsförmedlingen och att samlokalisera sig på 120 platser runt landet, och det är ett första steg. Det finns en del goda exempel på det. Jag var ute i , och där har man samlat inte bara de två myndigheterna utan också flera andra aktörer, inte minst kommunens socialkontor men också företrädare för det lokala näringslivet och sociala företag i bygden. Då får man goda impulser att arbeta.Det ska inte uteslutas att det kan behövas mer på det området. Vi följer naturligtvis noga det som händer i när det gäller NAV-reformen, där man har slagit ihop motsvarigheterna till arbetsförmedling och försäkringskassa och i de flesta fall också kommunens socialkontor för att få en samlad organisation. Det man kan säga om det är att det finns både för- och nackdelar. En nackdel som man har hört i sammanhanget är att det är väldigt stora organisationer, som är ganska tungrodda.Det viktigaste, som jag tror att LiseLotte och jag kan förenas i, är att varje enskild person som det handlar om måste känna att man blir bemött med respekt och också får det individuella bemötande som man förtjänar. Man ska inte få känslan att det är en parkeringsplats där man blir satt på undantag, utan man ska känna att man får den hjälp och de råd man behöver.Resurser till det? Ja, det är självklart att det ingår i arbetet att också räkna på det och se till att det finns de resurser som behövs. Ja, de där sakerna är vi ganska överens om, att vi ska ta hänsyn till vars och ens förmåga och kunskap.Men jag har inte blivit riktigt nöjd med garantin om resurser. Jag tittar på lite siffror och ser att ni i er proposition räknar med att i tredje fasen ska det vara 7 000 personer, ska det vara 10 000 personer och när programmet får fullt genomslag ska det vara 16 000 personer.Det är väldigt stor skillnad mot mina siffror, som är 63 000. Och det handlar bara om de utförsäkrade ur socialförsäkringen. Även andra grupper är inberäknade i jobb- och utvecklingsgarantin. Därför tycker jag inte att ni har den beredskap som ni borde ha haft för att de här massorna kommer om drygt ett år.Jag vill fortfarande spinna på den frågan: Vad finns det för resurser? Det krävs alltså pengar, ökad personal, utbildning och så vidare. Har regeringen tänkt tillsätta de här sakerna som jag anser fattas och som skulle behövas? Ja, det är en högst rimlig fråga. Jag ska försöka svara på den.Man kan säga så här: Kostnaderna har vi någonstans i ekonomin i vilket fall som helst. Det är ungefär det. Vi kan minimera de kostnaderna när det handlar om den individuella, mänskliga kostnaden, som ligger i att känna sig parkerad, utstött eller inte delaktig. Men vi har också de finansiella kostnaderna, som dyker upp i systemet oavsett vilket.Vi jobbar nu tillsammans med för att göra den här ordentliga analysen av hur många det handlar om, vilken typ av personer det är och vilken typ av insatser som behöver göras. Jag ser framför mig att vi senast i budgeten lämnar ett sådant tydligt besked.