frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Jag har för utrönandet av orsaken till de olika uppgifterna om telefonsamtal inte funnit anledning att driva utredningen vidare i den delen. Det är enligt min mening ytterst otillfredsställande att utredningen inte kunnat ge någon förklaring till de uppgifter som har lämnat om telefonsamtalen med . Inga andra omständigheter än egna uppgifter talar för att samtalen har ägt rum. har gjort gällande att frågan om samtalen verkligen ringts skulle sakna operativ betydelse för regeringens och handlande under katastrofen. Det är en svårförståelig ståndpunkt. Han skulle vid det första samtalet med under annandagen ha fått besked om att den konsulära jouren vid arbetade och att läget var under kontroll och av denna information kunnat dra slutsatsen att Utrikes- departementet hade axlat det sammanhållande ansvaret. Dessa uppgifter mås- te ha bildat underlag för den information han därefter lämnade vid samtal med statsministern. Jag kan inte förstå annat än att vilken information som lämnas till regeringschefen om förmåga att agera i ett inledande skede av en krissituation måste vara av stor betydelse för vilka åtgärder som denne och regeringen finner nödvändiga att vidta. Det är mot den bakgrunden, liksom med hänsyn till den intensiva debatt som tämligen omgående startade om såväl regeringsledamöters som andra personers agerande under katastrofens första dygn, förvånande att under utfrågningen inför kommissionen nöjde sig med att redovisa sin minnesbild av samtal med kabinettssekreteraren under annandagen och 2 007 /0 8:JO1 avstod från att förbereda sig på ett sådant sätt att han kunnat verifiera de upp- gifter han lämnade. Det borde ha varit möjligt för honom att lämna klarare besked, inte minst med tanke på att utfrågningen ägde rum endast drygt efter det att katastrofen inträffat. Det är vidare synnerligen anmärkningsvärt att trots uppre- pade påstötningar, bl.a. genom personligt besök av , under- låtit att till kommissionen kommentera de divergerande uppgifterna rörande telefonsamtalen. Han måste då, om inte förr, ha fått klart för sig att kommis- sionen för sin del ansåg uppgifterna vara av vikt för dess arbete. Även om hade en annan uppfattning om uppgifternas betydelse var han självfallet skyldig att lämna de besked som kommissionen efterfrågade. Jag tvingas konstatera att de förklaringar som lämnat rörande telefonsamtalen inte är övertygande, särskilt mot bakgrund av hans nämnda uppenbara ovilja eller oförmåga att bidra till ett klarläggande. Jag kan visserligen inte med stöd av utredningen göra gällande att uppsåtligen inför kommissionen eller mig har lämnat felaktiga upplysningar. förtjänar emellertid likväl kritik för bristande noggrannhet under kommissionens utfrågning samt, framför allt, för sin un- derlåtenhet att lämna de ytterligare besked som kommissionens ordförande därefter begärde och för att han därigenom försvårat den granskning som hade till uppgift att genomföra. Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet. Fråga om en svensk myndighet kan använda sig av ett annat språk än svenska i sina offentliga texter (Dnr 4282-2006) Vid en inspektion av Patent- och registreringsverkets Design- och varumär- kesavdelning uppmärksammades att myndighe- tens beslut om att en internationell varumärkesregistrering inte kunde bli gällande i i vissa fall skrevs på engelska. Företrädare för myndigheten uppgav att i de fall den sökande inte har svenska som modersmål så skrivs besluten, som en serviceåtgärd gentemot sökanden, på engelska. I det protokoll som upprättades efter det att inspektionen hade avslutats an- förde JO följande. Det finns inte några allmänna bestämmelser om att svenska språket skall användas av svenska förvaltningsmyndigheter eller inom domstolarna. Reg- lerna i tryckfrihetsförordningen och regeringsformen om handlings- och för- handlingsoffentlighet får emellertid anses kräva att myndigheter och domsto- lar använder sig av svenska språket. (Se JO 1995/96 s. Av reglerna om tolk framgår också indirekt att förfarandespråket är svens- ka. Enligt 8 § förvaltningslagen (1986:223) bör en myndighet vid behov anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska. Om myndig- heten skickar ut ett beslut eller brev till någon som inte behärskar svenska 2 007 /0 8:JO1 språket skall enligt grunderna för samma paragraf översättning normalt ske. Liknande bestämmelser finns i 50 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) samt i 5 kap. 6 § och 33 kap. 9 § . (Se även JO:s beslut i ärende dnr 4908-2003.) Det finns dock föreskrifter om att andra språk än svenska får användas i vissa fall. Myndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde som omfattar förvaltningsområden för minoritetsspråken samiska, finska eller meänkieli är skyldiga att då enskilda använder något av dessa språk ge muntliga svar på samma språk. Skriftliga svar eller beslut på minoritetsspråken behöver dock inte ges. Ett skriftligt beslut skall dock innehålla en upplysning om att beslu- tet kan översättas muntligen till respektive minoritetsspråk om så önskas. (Se lagen [1999:1175] om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar och lagen [1999:1176] om rätt att använda finska och meänkie- li hos förvaltningsmyndigheter och domstolar.) Särskilda bestämmelser finns också för PRV:s del. När det gäller hand- läggningen av frågor om internationell varumärkesregistrering föreskrivs i 43 § varumärkesförordningen (1960:648) att meddelanden från PRV till den internationella byrån om internationella varumärkesregistreringar skall skri- vas på engelska. Frågan är dock om denna regel även innebär att PRV får skriva sina beslut enbart på engelska. Arbetsspråket i denna typ av ärenden är engelska och besluten riktar sig till utländska sökanden som normalt inte förstår svenska. Beslut skrivna på svenska skulle således, med beaktande av reglerna om anlitande av tolk, be- höva översättas. Därtill kommer att de besked som skall lämnas till den inter- nationella byrån om att en internationell registrering inte kan gälla i , uttryckligen skall skrivas på engelska. Jag har mot denna bakgrund stor för- ståelse för att PRV anser det enklast, effektivast och även mest serviceinriktat att besluten skrivs på engelska. Med beaktande av bl.a. offentlighetsprincipen och den rätt som allmänhe- ten har att ta del av alla allmänna handlingar hos en myndighet anser jag emellertid att en svensk myndighet inte utan stöd i ett tydligt regelverk bör använda sig av ett annat språk än svenska i sina offentliga texter. Någon be- stämmelse som reglerar möjligheten för PRV att skriva besluten på engelska finns inte. Härav kan inte någon annan slutsats dras än att besluten måste skrivas på svenska. 2 007 /0 8:JO1 handläggning av ett ärende om uppehållstillstånd. Bland annat fråga om verkets åtgärd att avskriva det ursprungliga ärendet när sökanden åberopade en ny grund för uppehållstillstånd (Dnr 3877-2005) Advokaten anmälde i en skrivelse Mi- grationsverket. Han klagade på handläggningen av ett ärende om uppehålls- tillstånd och uppgav bl.a. följande. När ansökningar om uppehållstillstånd ges in till sker en uppdelning mellan tillstånds- respektive asyl- enheten. Hans klient M.H.K. ansökte i en skrivelse om uppehållstillstånd på grund av anknytning samt begärde att offentligt biträde skulle förordnas i ärendet. Verket beslutade att avslå begäran om förordnande av offentligt biträde. Muntlig utredning företogs varefter offentligt biträde förordnades . I en skrivelse till verket uppgav M.H.K. att han hade asylskäl. beslutade därför att avskriva M.H.K:s ansökan om uppehållstillstånd m.m. Det kunde ifrågasättas om ver- ket hade rätt att avskriva ett ärende för att nya grunder för en ansökan om uppehållstillstånd hade tillkommit. Hans Bredberg begärde att JO skulle bedöma om verkets handläggning var förenlig med gällande författningsföreskrifter och om den i övrigt var lämp- lig. Akten i M.H.K:s ärende hos hämtades in. Anmälan remitterades därefter till för utredning och ytt- rande. Verket, genom generaldirektören , anförde i ett yttrande bl.a. följande. ansökte skriftligen, genom sitt ombud , om uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin hustru. Ansökan skickades till en tillståndsenhet i . I ansökan yrkades att Bredberg skulle förordnas som offentligt biträde åt M.H.K. Enheten vidtog inte någon annan åtgärd med anledning av ansökan än att begära in ansökningsavgift och skicka ut bekräf- telse på att ansökan hade tagits emot. avslogs begäran om att Bredberg skulle förordnas som offentligt biträde. lämnade vid besök hos enheten kompletterande uppgifter i ärendet. gjordes en s.k. anknytningsutredning med M.H.K. och hans hustru. efter utredningen förordnades Bredberg som offentligt biträde. Genom Bredbergs yttrande i ärendet samt genom kompletteran- de uppgifter från honom per telefon kom det fram att M.H.K. 2 007 /0 8:JO1 de skyddsbehov som grund för ansökan om uppehållstillstånd. Av anteck- ningar i akten framgår att M.H.K. i första hand yrkade att få uppehållstillstånd på grund av anknytning samt att Bredberg informerades om att eventuellt skyddsbehov skulle prövas först och att M.H.K. därför borde lämna in en asylansökan. Bredberg informerades också om att ärendet skulle överlämnas till en asylenhet och att både asyl- och anknytningsskäl skulle komma att prövas där. in en formell asylansökan. avskrev tillståndsenheten i hans ansökan om uppehålls- och arbets- tillstånd på grund av anknytning samt det utvisningsärende som hade lagts upp med anledning av ansökan. Dagen därpå fattade verket ett nytt beslut med samma innehåll. Verket gjorde en (muntlig) asylutredning beträffande M.H.K. Ärendet kommer sannolikt att avgöras under innevarande månad. Avskrivningen av ärendet om uppehållstillstånd, m.m. Utredningarna beträffande en ansökan om uppehållstillstånd på grund av anknytning till en person i och beträffande en ansökan grundad på skyddsskäl skiljer sig åt i flera avseenden. Av det skälet handläggs dessa ansökningar av olika enheter, som har skilda arbetssätt. En annan ordning skulle avsevärt försämra effektiviteten och kvaliteten i ärendehanteringen. När en person som tidigare ansökt om tillstånd på grund av anknytning åberopar skyddsskäl, registreras regelmässigt ett nytt ärende beträffande den nya grunden. Det sker av praktiska skäl. Den kod som registreras vid ansökan visar från vilket datum vederbörande är asylsökande. Detta har bl.a. betydelse för tillämpning av andra författningar än utlänningslagen, t.ex. lagen om mot- tagande av asylsökande m.fl. (LMA). Genom registreringen framgår från vilket datum den sökande omfattas av LMA, och detta har betydelse för såväl verkets som kommunernas handläggning av bistånd enligt LMA. Registre- ringen har också betydelse för verkets möjligheter att ta fram statistik beträf- fande asylsökande. Vissa rutiner i handläggning förenklas också om en ny ansökan registreras. För att inte verket ska ha två öppna ären- den om uppehållstillstånd för samma person avskrivs det första ärendet. Samtliga grunder som den sökande har angett prövas av den asylenhet som ärendet överlämnas till. angav en ny grund för sin ansökan och hans ärende av den an- ledningen överlämnades från en tillståndsenhet till en asylenhet borde enligt mening den sammanhängande ansökningstiden ha beaktats vid prioriteringen av M.H.K:s asylansökan; han borde inte ha hamnat i ett sämre läge av det skälet att han åberopade en ny grund för sin ansökan. Jag kommer att se till att en sådan prioritering görs i fortsättningen. Rutiner om detta kommer att tas in i . Verket utreder dessutom möjligheten att ändra ärendehanteringssystemet så att en ny ansökan inte behöver registreras i dessa fall. Något avskrivningsbeslut kom- mer inte heller att fattas. Tillståndsenhetens beslut att avskriva utvisningsärendet hänger samman med beslutet att avskriva uppehållstillståndsärendet och att asylenheten regi- strerat nya ärenden om uppehållstillstånd och utvisning, som dock rätteligen skulle ha varit ett ärende om avvisning. Genom ett förbiseende uppmärksammade inte medarbetarna på den asyl- enhet som övertog ärendet att tillståndsenheten redan hade avskrivit ärendena om uppehållstillstånd och om utvisning. Av det skälet fattades ett nytt beslut med samma innehåll. 2 007 /0 8:JO1 Begäran om offentligt biträde En begäran om att ett offentligt biträde ska förordnas skall prövas . Detta framgår bl.a. av verkets . I M.H.K:s ärende dröjde beslutet i biträdesfrågan närmare . Detta är naturligtvis helt oacceptabelt. Att döma av de uppgifter som tillståndsenheten i har lämnat har ett förbiseende lett till att det tog så i detta fall. för ansökan togs ansökningar som lämnats in till enheten per post emot av enhetens assistenter och vidarebefordrades till en tjänsteman för granskning. Syftet var att uppmärksamma yrkanden m.m. som krävde att verket vidtog åtgärder genast. Det har inte gått att få klarhet i vad som har hänt med M.H.K:s ansökan, men det är sannolikt så att ärendet av misstag har placerats bland icke utredda ärenden utan att ha granskats på rätt sätt beträf- fande särskilda yrkanden. Tillståndsenheten i tillämpar andra rutiner för att granska nyinkomna ärenden noggrannare. arbetar en jourgrupp med att sortera ärenden efter rätt kategori och uppmärksamma t.ex. yrkanden som kräver omedelbara ställningstaganden från verkets sida. Med det nya arbets- sättet minskar risken för sådana förbiseenden som förekommit i M.H.K:s fall. Hans Bredberg kommenterade remissvaret samt upplyste bl.a. att M.H.K. hade beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning. I beslut anförde JO följande. har i remissyttrandet beskrivit handläggningen av M.H.K:s ansökan om uppehållstillstånd. Verket har i yttrandet också lämnat en allmän redogörelse angående handläggningen när en person som har ansökt om up- pehållstillstånd på grund av anknytning senare åberopar också asylskäl. Jag anser att rutin att i den nu aktuella situationen skriva av det först inkomna ärendet om uppehållstillstånd kan ifrågasättas utifrån allmänna förvaltningsrättsliga principer. Ett beslut om avskrivning av ett ärende innebär nämligen normalt att ärendet är avslutat och att de frågor som ärendet rörde således är slutbehandlade. Så har emellertid inte varit avsikten med verkets avskrivningsbeslut. Den av M.H.K. ursprungligen åberopade grunden för uppehållstillstånd skulle enligt verket kunna prövas i det nya ärendet som rörde frågan om uppehållstillstånd skulle beviljas på grund av att det fanns asylskäl. Enligt min mening borde verkets avskrivningsbeslut ha innehållit en tydlig upplysning om detta förhållande, vilket det inte gjorde. Jag har dock noterat att Hans Bredberg enligt en tjänsteanteckning vid ett telefonsamtal fick information om hur M.H.K:s ansö- kan skulle handläggas samt att verket tagit upp frågan om ändrad handlägg- ning i ärenden av denna art. Jag stannar i denna del vid de gjorda påpe- kandena. När det gäller handläggningen i övrigt instämmer jag i uppfattning att det är oacceptabelt att det dröjde närmare verket prövade M.H.K:s begäran om att offentligt biträde skulle förordnas. Verket har uppgett att det inträffade berodde på ett förbiseende. till stöd för sin ansökan åberopade också asyl- skäl hade handläggningen av ärendet om uppehållstillstånd redan dragit ut på 2 007 /0 8:JO1 borde därför, som myndigheten också anfört i yttrandet, redan inledningsvis vid handläggningen hos asylenheten ha gett ärendet en hög prioritet, vilket det tydligen inte fick. Vad som har kommit fram i övrigt angående handläggningen av M.H.K:s ärende ger inte tillräcklig anledning till något uttalande av mig. Jag finner inte heller anledning att uttala mig om hur verket har organiserat sin prövning avseende olika grunder för uppehållstillstånd. Brister i handläggning av ett överklagandeärende, med yrkande om inhibition, angående en polismyndighets beslut om avvisning (Dnr 4965-2005) I en anmälan klagade på Migrations- verket och uppgav bl.a. följande. i beslutade att avvisa A.D.D. Genom en skrivelse överklagade , i egenskap av ombud för A.D.D., polismyndighe- tens beslut samt yrkade inhibition. Vid tiden för anmälan till JO hade Migra- tionsverket ännu inte prövat överklagandet eller fattat något beslut i inhibi- tionsfrågan. Vid kontakt med verket efter det att överklagande kom in dit fick beskedet att myndigheten inte kunde pröva överkla- gandet utan att A.D.D. skulle ge in en ny ansökan till . Trots att inte delade den uppfattningen gav han in en ansökan till nämnden som dock beslutade att avvisa den. lämnade muntliga upplysningar om handläggningen av A.D.D:s överklagande av polismyndighetens beslut, var- vid framkom bl.a. att verket ännu inte hade meddelat något beslut i ärendet. anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig angående anmälan. I ett yttrande anförde verket, genom generaldirektören , bl.a. följande. Verksamhetsområde besök och bosättning har utrett omständigheterna i sam- band med handläggningen av ärendet. Av den utredningen framgår följande. i vid en utlänningskon- troll. Dagen därpå beslutade i att avvisa honom med stöd av 4 kap. 1 § 2 utlänningslagen (1989:529). Avvisningen skulle ske till . Polisen beslutade också att A.D.D. skulle tas i förvar i avvaktan på att beslutet om avvisning kunde verkställas. överklagade beslutet hos . Skrivelsen med överklagandet kom in till verket den 14 2 007 /0 8:JO1 begärde efter en framställan av polismyndigheten att skulle återta A.D.D. Spansk myndighet avslog den begäran . in en ny ansökan om uppehållstillstånd till . beslutade att avslå A.D.D:s över- klagande av polismyndighetens avvisningsbeslut. som A.D.D:s överklagande av polismyndighetens avvisnings- beslut kom in till i , dvs. , översändes överklagandet till tillståndsenheten i . befann sig A.D.D. Av en tjänsteanteckning i akten framgår att handläggaren vid förvarsenheten talat med handläggaren vid tillståndsenheten och att båda ansåg att det var oklart vilken enhet som skulle pröva överklagandet. Även transitenheten inom verksamhetsområde asyl var inblandad i dessa diskussioner, eftersom det tidigare varit rutin att transitenheten skulle handlägga detta ärendeslag. Enligt uppgift från handläggaren vid tillståndsenheten hade tillfrågad tjänsteman vid transitenheten varit motvillig till att överta prövningen av överklagandet. Ärendet överlämnades från tillståndsenheten i till förvarsenheten i , varvid ärendet betraktades som avslutat för tillståndsenhetens del. Något beslut med anledning av att förvarsenheten mot- tog ärendet meddelades inte. I samband med att gjorde en anmälan till JO uppmärksammades att överklagandet inte hade prövats. Enligt bestämmelser om delegering skall beslut som avses i detta fall prövas av verksamhetsområde besök och bosättning. Tillståndsen- heten i hör till detta verksamhetsområde. A.D.D:s överklagande skulle alltså ha prövats av den enheten. Det råder inte något tvivel om den saken. Så har inte skett utan ärendet har inte avgjorts förrän mer än efter det att överklagandet kom in till . Jag ser synnerligen allvarligt på det inträffade. I detta fall har underlåtenheten att pröva överklagandet samt skyndsamt ta ställning till inhibitionsyrkandet uppenbarligen berott på förbi- seende eller bristande kunskap hos tjänstemän om de regler som gäller vid . ser över hur arbetsuppgif- ter som inbegriper flera verksamhetsområden vid skall han- teras för att det inte skall råda några tveksamheter avseende vilket verksamhetsområde som ansvarar för arbetsuppgiften. Resultatet av den ut- redningen skall redovisas . Jag har dessutom gett i uppdrag till cheferna för samtliga verksamhetsområden att genomföra utbildning när det gäller verksamhetsområdenas ansvarsområden enligt arbetsordningen så att liknande händelser inte upprepas. Den utbildningen kommer att genomfö- ras under detta år. Jag har också gett i uppdrag att utreda om det finns anled- ning att inleda ett disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som har varit inblandade i denna händelse. kommer ställning att tas till den frågan. När det gäller den andra frågan, om av medarbetare vid Mi- grationsverket ombetts att lämna in en ny ansökan om uppehållstillstånd i stället för att överklaga polismyndighetens beslut, har det inte varit möjligt att genom den utredning som har gjorts få full klarhet om kontakterna mellan och . Det står klart att det har förekommit kontakt per telefon mellan handläggare och , men handläggaren har uppgett att han inte minns vad samtalet handlade om. Någon tjänstean- teckning om samtalet finns inte. Jag kan alltså inte kommentera påstående närmare. Jag har erinrat medarbetarna vid om vikten av att dokumentera vad som förekommit i samtal med sökande och 2 007 /0 8:JO1 Denna fråga uppmärksammas också i utbildnings- program. lämnades tillfälle att kommentera remissvaret, men hördes inte av. Med anledning av uppgifterna i remissyttrandet om att generaldirektör gett uppdrag att utreda om det fanns anledning att inleda ett disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som varit inblandade i handläggningen hämtades ytterligare upplysningar in från verket, varvid framkom att myndigheten beslutat att inte inleda disci- plinärt förfarande gentemot någon tjänsteman. I beslut anförde JO följande. i beslutade att med stöd av 4 kap. 1 § första stycket 2 dåvarande utlänningslag (1989:529) avvisa A.D.D. Genom en skrivelse som kom in till överkla- gade A.D.D. beslutet och yrkade inhibition. Att ett överklagande av polis- myndighetens beslut om avvisning skulle prövas av framgår av 7 kap. 2 § nämnda lag. Beträffande handläggningen i anslutning till att ärendet inleddes hos Mi- grationsverket har framkommit att inblandade tjänstemän ansåg det oklart vilken enhet inom myndigheten som skulle fatta beslut i ärendet. Diskussio- ner fördes mellan olika enheter, varefter ärendet överlämnades från tillstånds- enheten i till förvarsenheten i . Av remissyttrandet fram- går att ärendet i enlighet med verkets bestämmelser om delegering skulle prövas av tillståndsenheten i . Det är givetvis otillfredsställande att de berörda tjänstemännen inte från början kände till detta och att de inte heller såg till att snabbt skaffa sig säker information i frågan. Av utredningen kan vidare dras slutsatsen att ärendet glömdes bort sedan ansvaret för det felak- tigt hade överlämnats till förvarsenheten. Först i samband med anmälan till JO uppmärksammade verket att något beslut inte hade fattats med anledning av överklagandet och inhibitionsyrkandet. Som verket har anfört i remissyttrandet skulle myndigheten skyndsamt ha prövat yrkandet om inhibition. Så skedde dock inte utan beslut i ärendet meddelades först . Verkets handläggning har innefattat allvarliga brister vid prövningen av viktiga rättssäkerhetsfrågor. Verket har beslutat att inte inleda disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som deltog i handläggningen. Jag finner med tvekan inte heller anledning att gå vidare med sådant förfarande utan stannar vid den starka kritik som jag har framfört. När det gäller det i anmälan omnämnda telefonsamtalet kan det inte anses klarlagt att ombetts att lämna in en ny ansökan om uppehålls- tillstånd i stället för att överklaga polismyndighetens beslut. Det är inte troligt att ytterligare utredning skulle kunna ge klarhet om vad som sades vid samtalet. Jag vidtar därför ingen ytterligare åtgärd när det gäller klagomålen i denna del. 2 007 /0 8:JO1 Initiativärende mot angående ifrågasatt underlåtenhet i flera fall att fullgöra anmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) (Dnr 5365-2005) I ett beslut anförde JO följande. I medierna förekom under slutet av uppgifter om att i flera fall hade gjort polisanmälningar om brott mot asylsökande barn med uppgivenhetssymtom och att myndigheten underlåtit att göra anmälan om missförhållanden till socialnämnden. Uppgifterna ledde till att flera anmälningar mot gavs in till JO.