frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Dessa kunde i och för sig inte veta just i vilket skede som huvudförhandlingen befann sig men det finns utanför salen en stor ljustavla som upplyser att huvudförhandling pågår. Jag ångrade mig snabbt, inte ingripandet som sådant men väl ordvalet. Detta kom också till uttryck i en artikel i dagen efter, se bilaga 2 (här utelämnad JO:s anmärkning). Det sagda blir ju inte osagt av detta och jag har full förståelse för att den som kände sig drabbad av uttrycket tog illa vid sig. Det exakta ordvalet är återgivet i rättens anteckning- ar. Som framgår avsåg orden den person som fotograferade. var uppenbarligen den åhörare som ställde upp den yttre och den inre dörren. Jag har förståelse för om hon, ifall hon kände sig delaktig i det ordningsstörande uppträdandet, jag bedömde uppenbarligen så vara fallet, kände sig träffad av ordvalet och därigenom tog illa vid sig. Det efterföljande yttrandet från min sida var en sedvanlig erinran om innehållet i 5 kap. 9 § . Jag får här framhålla att det aldrig fanns anledning att gå vidare från denna erinran i förhållande till ; hon visade enligt min minnesbild i fortsättningen samma förståelse för att huvudpersonerna, d v s parterna och vittnen, ostört skulle få sagt vad de hade att säga som de övriga åhörarna gjort under hela förhandlingen. Per hänvisade beträffande vad som inträffat vid huvudförhandling- en till yttrande. yttrade sig över remissvaret och gav in en dvd-skiva med en filmsekvens som hade fotograferats i samband med att hon gick in i rätts- salen. Hon uppgav bl.a. följande. Hon var inte på något sätt störande när hon gick in i rättssalen eller när hon gick ut ur den. Om rådmannen ansåg att foto- grafen inte fick stå utanför och fotografera in i rättssalen borde han ha disku- terat det med henne eller fotografen. Hon anser inte att det står klart att foto- grafen inte får stå utanför rättssalen och filma. Ingen av dem har hållit upp dörren längre än nödvändigt, vilket framgår av bifogade bilder. Hon hade inte någon annan anledning att närma sig rätten än att begära att få ut handlingar- na eller åtminstone åtalet. Hon fick dock inget svar på sin förfrågan utan blev utkörd av notarien. 2 007 /0 8:JO1 I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. Bestämmelser om offentlighet och ordning vid domstol finns i 5 kap. rätte- gångsbalken (RB). I 9 § i nämnda kapitel föreskrivs bl.a. att det ankommer på ordföranden att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Han får utvisa den som stör förhandling- en eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Det sägs vidare i paragrafen att fotografi inte får tas i rättssalen. Den som stör en förhandling eller fotografe- rar i rättssalen kan enligt 9 kap. 5 § RB ådömas penningböter. I förarbetena till 5 kap. 9 § RB uttalas att fotografering i rättssalen i all- mänhet verkar störande på förhandlingen och kan, då det gäller tilltalad i brottmål, vara ägnad att utsätta denne för ett onödigt lidande. Det uttalas vida- re att stadgandet avser förbud mot fotografering endast under pågående för- handling (NJA II 1943 s. 63). Förbudet gäller även bildupptagning vid t.ex. inspelning för TV (prop. 1979/80:87 s. 12). Förre chefsjustitieombudsmannen har i ett beslut uttalat sig om tillämpningen av bestämmelsen i ett ärende angående en domares åtgärd att uppmana en TV-fotograf som befann sig utanför rättssalen och fotogra- ferade in i salen genom en öppen dörr att upphöra att fotografera in i salen (JO 2001/02 s. 46). I beslutet konstateras att en förutsättning för att bestäm- melsen om fotograferingsförbud skall vara tillämplig är att en förhandling har inletts. Vidare uttalas att det när en förhandling pågår givetvis är lika störande om fotograferingen sker inne i rättssalen som om den sker från en korridor utanför in genom en öppen dörr och att regeln om fotograferingsförbud därför rimligen måste tolkas så att den träffar även situationer av sistnämnda slag. rättegångsutredning synes ha anslutit sig till JO:s uppfattning i nämnda beslut (se SOU 2001:103 s. 104 och 318). Såvitt jag har kunnat se har den nu aktuella frågan emellertid inte berörts närmare i den proposition (prop. 2004/05:131) som legat till grund för ändringar i bestämmelsen i 5 kap. 9 § RB, vilka ännu inte trätt i kraft. Det är självfallet så, att fotografering av de personer som deltar i en rätte- gång kan störa förhandlingen även om den sker genom t.ex. en öppen dörr eller genom en fönsterruta. Det kan emellertid hävdas att bestämmelsen i 5 kap. 9 § RB om förbud mot fotografering i rättssalen inte kan anses inne- fatta fotografering som sker på detta sätt (se t.ex. , Offentlig- het och sekretess i rättegång, s. 300). Enligt kommentaren till rättegångsbal- ken synes bestämmelsen om fotograferingsförbudet behöva läsas även mot regeln i 9 kap. 5 § RB om att den som vid sammanträde inför rätten stör för- handlingen eller fotograferar i rättssalen eller bryter mot föreskrift eller för- bud som har meddelats enligt 5 kap. 9 § RB kan dömas till böter (Fitger, , del 1, s. 5:18). har i ett beslut den 29 decem- ber 2006 i mål Ö 2918-06 om förseelse enligt 9 kap. 5 § RB funnit att förbu- det i 5 kap. 9 § RB inte omfattar den som utifrån fotograferar in i en rättssal. I kommentaren till har uttalats att hovrättens avgörande före- 2 007 /0 8:JO1 faller riktigt inte minst med tanke på att en straffbestämmelse inte får tolkas extensivt (Fitger, a. st.). I det nu aktuella fallet pågick huvudförhandlingen när fotograferingen ägde rum. Filmsekvensen som framgår av den dvd-skiva som gett in till JO ger inte vid handen att dörrarna har ställts upp utan endast att en person öppnar två dörrar in till rättssalen, kliver in och sedan stänger den yttre dörren efter sig. har emellertid uppenbarligen uppfat- tat att det stod en fotograf utanför dörrarna och filmade in i rättssalen i sam- band med att öppnade dörrarna. Hans åtgärd att i den upp- komna situationen ingripa mot fotograferingen kan, med hänsyn till de befo- genheter som JO ansett rättens ordförande ha, inte bli föremål för kritik från min sida. har uppgett att han först uttryckte sig på sätt som fram- går av anteckningarna vid huvudförhandlingen, dvs. att han sade det står en hyena och filmar in i salen. Jag finner inte anledning att ifrågasätta denna uppgift. Jag noterar därvid att enligt vad hon uppgett i det e-postmeddelande hon skickade till lagmannen i anslutning till den aktuella händelsen inte själv hörde uttalandet vid huvudförhandlingen utan att hon i efterhand fick uttalandet återgivet för sig. Jag konstaterar att uttalande har varit olämpligt. Han har i yttrandet till JO uppgett att han snabbt ångrade sitt ordval och hänvisat till den artikel i vilket även synes vara den arti- kel hänvisar till i sin anmälan beträffande vad som sades i denna del enligt vilken han efter rättegången beklagade ordvalet och uppgav bl.a. att uttalandet var fällt i hastigt mod. Han kan likväl inte undgå kritik för sitt sätt uttrycka sig. har uppgett att hans efterföljande yttrande var en sed- vanlig erinran om innehållet i 5 kap. 9 § RB. Enligt anteckningarna vid hu- vudförhandlingen sade till den tidigare åhöraren att ytterligare medverkan till störning av ordningen kan leda till avvisning från salen. Jag finner inte skäl att ifrågasätta dessa uppgifter. har uppgett att han bedömde att var delaktig i det ordnings- störande uppträdandet. Utredningen ger dock inte stöd för att ställde upp dörrarna. har emellertid uppgett att han gjorde bedömningen att hon hörde samman med den person som fotografera- de in i salen i samband med att hon gick in i rättssalen under pågående för- handling. Mot denna bakgrund finns det enligt min mening inte skäl att kriti- sera för den erinran han uttalade. Med anledning av att rättsläget när det gäller omfattningen av fotografe- ringsförbudet inte synes klart finner jag skäl att överlämna en kopia av detta beslut till . 2 007 /0 8:JO1 Kritik mot en tingsrätt för brister i delgivning av stämning i brottmål samt vissa synpunkter på beredningsorganisationen i en s.k. storrotel (Dnr 238-2006) framförde i en anmälan till JO klagomål mot handlägg- ning av ett brottmål angående ofredande m.m. (B 189-04). Hon uppgav bl.a. att när hon för blev kallad till en huvudförhandling i målet ställdes denna in på grund av att brotten var preskriberade. Preskription hade emellertid inträtt innan förhandlingen skulle äga rum. Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av brottmålet. Tingsrätten (lagmannen ) inkom med ett remissvar, till vilket var fogat upplysningar från rådmannen . Hans Holback uppgav bl.a. följande. Målet inleddes hos tingsrätten genom att den misstänkte A.E. ansökte om offentlig försvarare, vilket beviljades honom. Målet lottades på tingsrättens storrotel som består av tre ordinarie domare och en fiskal. Inkommande brottmål bereds av rotelns tre sekreterare som utfärdar stäm- ning, förordnar försvarare och målsägandebiträde, inhämtar personalia samt sköter utsättning och kallelse till huvudförhandling. Domarna ser normalt inte målen förrän det blir aktuellt med huvudförhandling. Målet var utsatt till huvudförhandling och jag var tilldelad förhandlingen. När jag dagen före förhandlingen tittade genom akten kunde följande konstateras. Stämningsansökan inkom och avsåg ansvar för olaga hot i två fall, falskt larm och ofredande till . Stämning utan kallelse till huvudför- handling, så kallad bevisstämning, utfärdades . Målsägandebiträde förordnades och det beslutades inhämta personutredning. blev aldrig delgiven stämningen. utfärdade tingsrätten en ny stämning och kallelse till huvudförhandling . inte kom in med något delgivningskvitto skickades en påminnelse . ringde A.E:s försvarare till tingsrätten och meddelade att A.E. delgivits stämning och kallelse och försvararen begärde att förhandlingen skulle flyttas eftersom han skulle hinna gå igenom målet med klienten. Den domare som skulle ha förhandlingen beslutade att ställa in den- na. skedde kallelse till förhandlingen den 13 decem- ber 2005. Jag konstaterade att åtalet gällde brott för vilka gällde pre- skriptionstid och att samtliga brott var preskriberade . Jag meddelade detta förhållande till åklagaren, försvararen och målsägandebi- trädet och beslutade att ställa in förhandlingen. inkom åklagaren med besked att han lagt ned åtalet på grund av att preskription inträtt och målet avskrevs . Det inträffade är naturligtvis beklagligt, inte minst för målsäganden. Det som kan läggas tingsrätten till last är att stämningsman inte användes för att få A.E. delgiven utfärdad stämning innan preskriptionstiden löpte ut. Det är naturligtvis svårt för en rotelsekreterare att vara observant på att det föreligger en preskriptionsrisk, om vederbörande inte görs uppmärk- 2 007 /0 8:JO1 sam på förhållandet av någon domare. Av egen erfarenhet vet jag att det även för en domare kan vara svårt att hålla reda för olika brott. Rotelsekreterarna har uppgett att det var bekant från andra mål att A.E. var en svårdelgiven person. När delgivningskvittot inte kom tillbaka gick det förmodligen till så att man beslutade för att spara in en delgivningskostnad för en stämningsman att stämma och kalla direkt till en huvudförhandling. På grund av det stora antalet brottmål som var aktuella för huvudförhandling kom dock målet att bli liggande. Sekreterarna på storroteln har gjorts upp- märksamma på problematiken med preskriptionstider. anförde bl.a. följande. Det optimala sättet att förbereda brottmål för avgörande är naturligtvis att genast när målet kommer in utfärda stämning med kallelse till huvudförhand- ling och att, om delgivning med s.k. vitt kort inte fungerar, verka för att den tilltalade blir delgiven genom stämningsman före huvudförhandling- en. När domstolen som fallet är för del är överbelastad med brottmål är verkligheten ofta inte så enkel. Eftersom det saknas tidsmässigt utrymme för huvudförhandling inom överskådlig tid, tvingas domstolen ut- färda s.k. bevisstämning. Det skapas då inte samma incitament för att se till att den tilltalade verkligen blir delgiven till en viss tidpunkt. Det inträffade illustrerar också en annan sak, nämligen hur viktigt det är att någon med tillräcklig juridisk kompetens regelbundet kontrollerar rotelns inneliggande mål bl.a. med avseende på om preskriptionsrisk föreligger. På en domarrotel av sedvanligt snitt åvilar ansvaret för sådana kontroller givetvis rotelinnehavaren. har andra organisationsformer exempel- vis den s.k. storroteln blivit allt vanligare, varvid det faktiska ansvaret för beredande av brottmål i stor utsträckning delegerats till kanslipersonal. Denna ordning ger utrymme för de ordinarie domarna att i större utsträckning ägna sig åt själva avgörandet av målen. Man talar om en eftersträvansvärd renod- ling av domarrollen. I en ansträngd arbetssituation med många brottmål som måste avgöras inom korta tidsfrister är risken att domarpersonalens över- gripande ansvar för beredningen av brottmålen kommer i bakgrunden. Min personliga uppfattning är att en effektiv och rättssäker storrotelverksamhet även på brottmålssidan förutsätter en kraftfull och engagerad ledning från en rotelchef eller en annan särskilt utpekad beredningschef. har verksamheten vid , och inte minst vid dess storrotel, präglats av en mycket hög arbetsbelastning. Under arbetsåret handlades på storroteln ett komplice- rat ekobrottmål med ca vilket krävde två ordina- rie domare och som resulterade i en dom på över 300 sidor. handlades vid tingsrätten också åtminstone fyra andra mycket stora brottmål med vardera mellan 15 och . Tingsrättens dom- krets genererar påtagligt många våldsbrott våldtäkt, kvinnofridskränkning, mord och andra grova övergrepp som erfarenhetsmässigt kräver förhållan- devis lång huvudförhandlingstid och där den tilltalade är häktad. En arbetstid för en ordinarie domare är inte ovanlig. Jag är medve- ten om att JO inte har ansvaret för medelstilldelningen till domstolsväsendet, men jag vill ändå peka på dessa faktorer eftersom de är av vikt för bedöm- ningen av K.E:s klagomål mot tingsrätten. Som Hans Holback skriver är det från K.E:s horisont beklagligt att den till- talade inte kunde delges stämning innan preskription inträdde. Tingsrätten får naturligtvis ta på sig ansvaret för att inte större ansträngningar gjordes för att få den tilltalade delgiven redan i målets inledningsskede. Någon annan för- än den mycket tunga arbetsbördan och nödvändigheten att prioritera mål med häktade finns inte. Det inträffade kommer att få till följd att tingsrät- ten stramar upp rutinerna för förberedelse av brottmål på storroteln, och den 2 007 /0 8:JO1 självklara målsättningen är att liknande olycksfall i arbetet skall kunna undvi- kas . I ett beslut anförde chefsJO följande. Av utredningen framgår att stämningsansökan i målet inkom och att tingsrätten utfärdade stämning . Åtalet avsåg olaga hot begångna och samt , falskt larm begånget och ofredande begånget den 28 februari28 . Om en stämningsansökan inte skall avvisas skall rätten enligt 45 kap. 9 § (RB) utfärda stämning på den tilltalade att svara på åtalet. Någon tidsfrist för detta är inte föreskriven men det måste anses vara förutsatt att stämning utfärdas utan dröjsmål. Det är angeläget att så sker bl.a. för att den tilltalade inte skall vara ovetande om att åtal väckts och eftersom vissa rättsverkningar är knutna till delgivningstidpunkten. Sedan det stått klart att försöket att delge den tilltalade stämningen med s.k. vitt kort inte hade lyckats borde tingsrätten, som anförts i remissvaret, ha vidtagit åtgärder för att kunna delge honom stämningen på annat sätt, exem- pelvis genom stämningsman. Jag har förståelse för att det underlättar om tingsrätten kan delge stämningsansökan tillsammans med en kallelse till en huvudförhandling. Det är emellertid inte godtagbart att en ansökan om stäm- ning som inte kunnat delges med s.k. vitt kort blir liggande annat än en myck- et i avvaktan på att det skall bli möjligt att sätta ut målet till huvud- förhandling. Straffskalan för såväl olaga hot, ofredande som falskt larm är böter eller fängelse i högst (4 kap. 5 och 7 §§ samt 16 kap. 15 § , BrB). Av 35 kap. 1 § BrB följer att påföljd för ett brott med denna straffskala inte får utdömas, om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtalet för brottet från handlingen. var således samtliga brott pre- skriberade. Ett nytt försök att delge den misstänkte gjordes inte förrän . Då var redan flera av de åtalade brotten preskriberade och de återståen- de brotten skulle komma att preskriberas . Tingsrätten uppmärksammade uppenbarligen inte detta. Det kom att dröja cirka sju må- nader innan det observerades att preskription inträtt för samtliga brott. Det är givetvis inte acceptabelt att en person delges stämning avseende brott som är preskriberade. Det är uppenbart att bevakningsrutinerna vid tingsrätten inte fungerat. Jag vill därför understryka vikten av att det vid en domstol finns fungerande rutiner för bevakning av brottmål så att t.ex. pre- skriptionsfrister i brottmål uppmärksammas, och att det av dessa rutiner tyd- ligt framgår vem som har till uppgift att utföra bevakningen. Som anfört kan en organisation med s.k. storrotlar leda till särskilda svårigheter när det gäller förberedelsen i och bevakningen av brott- mål. Jag delar därför hans uppfattning att en effektiv och rättssäker storrotel- verksamhet förutsätter en kraftfull och engagerad ledning av en rotelchef eller 2 007 /0 8:JO1 en annan särskilt utpekad beredningschef. Jag vill särskilt framhålla det ange- lägna i att inte heller en storrotel ges en sådan omfattning att den eller de befattningshavare som utsetts att ansvara för målens beredning saknar reella möjligheter att ge de anvisningar och instruktioner som behövs, för att t.ex. preskriptionsfrister skall bevakas och misslyckade delgivningsförsök följas upp. Sammanfattningsvis förtjänar tingsrätten kritik för att inte ha vidtagit erfor- derliga delgivningsåtgärder samt för bristande bevakning av preskriptionsfris- terna i brottmålet. Jag har noterat att tingsrätten avser att strama upp rutinerna för förberedelse av brottmål och utgår från att bevakningen numera fungerar bättre. 2 007 /0 8:JO1 Hanteringen vid och av uppgifter som en utländsk myndighet lämnat med användningsbegränsande villkor i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål (Dnr 5329-2004) I en anmälan ifrågasatte advokaten om Ekobrottsmyn- digheten handlat korrekt när vissa handlingar överlämnades till att användas i en pågående skatteprocess. Handlingarna hade Ekobrottsmyn- digheten fått från i efter en begäran om rättshjälp. i hade uttryckligen angett att handlingarna endast fick användas i det ärende för vilket internationell rätts- hjälp hade beviljats. ifrågasatte vidare om förfarit korrekt när man gett in handlingarna i den pågående skatteprocessen. Handlingar från och Länsrätten i län infordra- des. Ärendet remitterades till och till . Eko- brottsmyndigheten (generaldirektören ) kom in med remiss- svar till vilka fogats yttranden av vice överåklagaren och kammaråklagaren . (genom rättsliga experten ) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats yttranden av skattedi- rektören Per , skatterevisorn , skattehandläggaren och skatteintendenten . I ett beslut anförde chefsJO följande. Av utredningen framgår att kammaråklagaren i en förundersökning rörande misstanke om grovt bokföringsbrott och grovt försvårande av skattekontroll sände en ansökan om internationell rätts- hjälp till . Begäran avsåg hjälp med att erhålla uppgift om de misstänktas eventuella kontoinnehav i en bank i och i förekom- mande fall kontoutdrag. I en komplettering till ansökan upplyste att förundersökningen inte avsåg misstanke om skattebrott. beslutade företrädare för i (Par- quet Général du Grand-Duché du ) att det inte fanns något hinder för verkställighet av ansökan. övertog, enligt uppgift på diarie- bladet i ärendet, förundersökningsledarskapet . När Eko- brottsmyndigheten erhöll de efterfrågade uppgifterna var föl- 2 007 /0 8:JO1 jande villkor för materialets användande angivna i ett missivbrev (i översätt- ning från franska språket). Den information som bifogas, de bilagor och handlingar som erhållits inom ramen för dessa uppdrag får ej användas, varken i utredningssyfte eller som bevisning i ett brottmålsförfarande, annat än det ärende för vilket internatio- nell rättshjälp beviljats. Förutom att uppgifterna från användes i förundersökningen kom de även att åberopas som bevisning av i mål rörande bl.a. efter- taxering och skattetillägg i länsrätten. hade erhållit uppgifterna av , som också biträdde som sakkunnig i förundersökningen. Sedan motparten yrkat att bevisningen skulle avvisas återkallade bevisningen. Länsrätten meddelade dom i målen. Hur kom det sig att uppgifterna från kom till användning i skatteärenden? Under utredningen hos JO har försök gjorts att klarlägga vilka kontakter som förekom och/eller vilka överenskommelser som träffades mellan och avseende uppgifterna från . Deras redogö- relser skiljer sig emellertid åt. Enligt lämnade ut uppgifterna till utan förbehåll och de var då överens om att dessa kunde tas in i omprövningsbeslut. däremot har uppgett att uppgifterna lämnades till i hennes egenskap av sakkunnig i brottsutredningen och att självständigt bedömt att materialet kunde användas i skatteprocessen. Jag konstaterar således att uppgift står mot uppgift. Vissa uppgifter som lämnat och innehållet i en av henne upprättad tjänsteanteck- ning ger stöd för påståendet att lämnat uppgifterna från Luxem- burg för användning i skatteärendena eftersom han ansett att utredning kunde vara till hjälp för den förundersökning han bedrev. Det har emellertid inte varit möjligt att bringa klarhet i vad som förevarit och jag har inte funnit det meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder i denna del. Jag saknar således underlag för att påstå att lämnade upp- gifterna från till för att användas som bevisning i skatteärenden. Jag vill dock påpeka att det givetvis är en allvarlig brist i sig att det inte i efterhand varit möjligt att utreda hur uppgifterna har hanterats. Handläggningen föranleder följande ytterligare uttalanden från min sida. Var svenska myndigheter förpliktade att respektera det av i uppställda användningsbegränsande villkoret? deltar i internationellt samarbete mellan stater i frågor som gäller utredning och lagföring av brott. Detta samarbete syftar till att staterna skall kunna inleda eller fullfölja rättsliga processer med internationell anknytning. Samarbetet ger för del bl.a. möjlighet till verkställighet utomlands av 2 007 /0 8:JO1 Det rättsliga regelsystem som det inter- nationella samarbetet bygger på är för svenskt vidkommande dels lagstiftning, dels olika konventioner och bilaterala avtal som ingåtts med andra stater. I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB) finns bestämmelser om förfarandet vid rättslig hjälp i brottmål. Med tillämpning av dessa kan olika utredningsåtgärder vidtas här i landet på begäran av annan stat eller utomlands på begäran av . Den rättsliga hjälpen kan, som i det aktuella ärendet, omfatta husrannsakan och beslag (1 kap. 2 § första stycket 5 LIRB). När uppgifter lämnas inom ramen för internationell rättslig hjälp, före- kommer det att bevismaterial tillhandahålls på villkor att det inte får användas annat än för visst ändamål, oftast det som angetts i framställningen med begä- ran om hjälp.