frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Han hemställde även om att få ta del av innehållet i slasken. Kammaråklagaren , som biträdde , upp- lyste i en skrivelse att den kompletterande för- undersökningen i det närmaste var klar och att materialet hade sammanställts i ett tillägg till det ursprungliga förundersökningsprotokollet. Vidare upplys- tes att de handlingar ur polisens överskottsmaterial som med utgångspunkt från vad som tidigare förevarit och vad som tillkommit efter hovrättens dom ansetts vara av intresse ingick i en bilaga till protokollet. Riksåklagaren hade fått del av protokollet. angav slutligen att han varit i kontakt med handläggaren hos Riksåklagaren, chefsåklagaren , och fått beskedet att det då inte var aktuellt med någon delgivning enligt 23 kap. 18 § RB men att och skulle få del av förundersökningsmaterialet. I en framställning begärde på nytt att få ta del av innehållet i det preliminära förundersök- ningsprotokollet samt slasken. tillställdes och förundersök- ningsprotokollet med bilagor. En av bilagorna innehöll sådant överskottsma- terial från den ursprungliga förundersökningen som bedömdes vara relevant för frågan om resning. Vidare fanns som en bilaga till en promemoria, i vil- ken redogjort för ärendet, en sammanfattning av överskotts- materialet. och underrättades inte om att det fanns 2 007 /0 8:JO1 ytterligare material i slasken som inte redovisades. Detta framgick dock indi- rekt av sammanfattningen. Sedan resning beviljats begärde inför den nya hovrättsförhand- lingen att få ta del av vissa handlingar ur överskottsmaterialet från den ursprungliga förundersökningen. i inhämtade då allt sådant material från polisen varefter parterna fick ta del av materialet vid besök på åklagarmyndigheten. Såvitt avser handläggningen i denna del anmodades i remissen att lämna upplysningar och yttra sig i följande avseenden. Vilka överväganden föranledde ställningstagande att besvara begäran om att få ta del av visst utredningsmaterial med att ange att begäran handlades av polisen i eftersom det efterfrågade materialet förvarades där? Vilka rättsliga överväganden gjordes beträffande hanteringen av framställ- ningarna från och samt vilka bedömningar gjordes i fråga om vilket material som skulle göras tillgängligt? När slutdelgavs de dömda och deras ombud tilläggsprotokollet i den åter- upptagna förundersökningen? Underrättades de i samband därmed om att det fanns ytterligare överskottsmaterial utöver det som hade redovisats? Erhöll ombuden, och i så fall när, hela den s.k. slasken och samtliga de handlingar som inkommit/upprättats i tiden mellan tingsrättsförhandlingen och den första hovrättsförhandlingens avslutande? anmodades att lämna upplysningar och yttra sig om hand- läggningen av framställning samt framställning . De frågor som aktualiseras i denna del är främst följande. Hur bör en begäran från en person som varit misstänkt och sedermera dömts för viss brottslighet om att få ta del av handlingar ur det tidigare ut- redningsmaterialet hanteras? Vilken rätt till insyn har en dömd person i en återupptagen förundersök- ning? Hur kunde det komma sig att de dömda och deras ombud först , dvs. när stod i begrepp att fatta beslut i resnings- frågan, fick del av allt utredningsmaterial? I 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) finns grundläggande regler om allmän- na handlingars offentlighet. Enligt 2 kap. 12 § TF skall en allmän handling som får lämnas ut som alltså inte omfattas av sekretess på begäran genast eller på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Den som önskar kan mot avgift få avskrift eller kopia av hand- lingen till den del den lämnas ut (2 kap. 13 § TF). En begäran att ta del av 2 007 /0 8:JO1 allmän handling skall enligt 2 kap. 14 § TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Regler om förfarandet vid prövningen av en framställ- ning om utlämnande av allmän handling finns i 15 kap. 6 § sekretesslagen. Där framgår bl.a. att den som gjort framställan har, om denna avslås, rätt att få ett formligt beslut av myndigheten vilket kan överklagas. Ett överklagande sker i flertalet fall hos kammarrätt (15 kap. 7 § sekretesslagen). En misstänkts särskilda rätt till insyn regleras, som framgått under avsnitt 6.4, i . När en person har delgetts misstanke om brott upp- kommer enligt 23 kap. 18 § RB en rätt till insyn i förundersökningen. I den mån det inte utgör men för utredningen har den misstänkte rätt att fortlöpande ta del av vad som förekommit. Innan åklagaren fattar beslut om att väcka åtal har den misstänkte rätt att få del av förundersökningsmaterialet i dess helhet (slutdelgivning). Den misstänktes rätt att ta del av utredningen innebär inte att han också har rätt att få kopia av handlingar som ingår i materialet. En sådan rätt uppstår först i och med att åklagaren beslutar att väcka åtal (23 kap. 21 § fjärde styck- et RB). Rätten att få en kopia av materialet har ansetts omfatta inte bara det sammanställda förundersökningsprotokollet utan även sådant material som åklagaren kan ha valt att inte redovisa i protokollet (Fitger, a.a., s. 23:74 c, JO 1964 s. 212). Om en förundersökning läggs ned har den tidigare misstänkte ingen ovill- korlig rätt att enligt 23 kap. 18 § RB få del av materialet eller att få någon avskrift av förundersökningsprotokollet eller övriga handlingar enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB. Den tidigare misstänktes insynsrätt enligt 23 kap. 18 § RB upphör att gälla eftersom det inte kan anses kvarstå någon misstanke. Rätten att enligt få avskrift av förundersökningsprotokoll uppkommer först sedan åtal väckts. Detta innebär också att en misstänkt inte har någon obetingad rätt att få del av protokollet beträffande den del av för- undersökningen som inte lett till åtal även om han åtalas i andra delar (prop. 1986/87:89 s. 145). I fråga om själva rättegången är det, som också har framhållits, en grundläggande princip i svensk rätt att den som är part i ett mål skall ha rätt att ta del av allt material i målet. Denna princip har ansetts så självklar att den inte direkt uttryckts i RB. I 14 kap. 5 § sekretesslagen finns bestämmelser som reglerar konflikten mellan sekretesslagens bestämmelser om sekretess och den rätt till insyn som kan följa av andra bestämmelser t.ex. i förvaltningslagen eller i rättegångsbal- ken. I lagrummets första stycke föreskrivs att sekretess inte hindrar den som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet att ta del av handling eller annat material i mål eller ärende om det inte av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I så fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda. Av andra stycket framgår bl.a. att sek- retess inte innebär någon begränsning i parts rätt enligt att ta 2 007 /0 8:JO1 del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av mål eller ärende. Det råder i vissa avseenden delade meningar om bestämmelsens rätta in- nebörd. Det föreligger visserligen, i vart fall numera, enighet om att bestäm- melsen inte i sig ger någon rätt att ta del av material eller att få ut någon hand- ling utan denna rätt måste framgå av annan lagstiftning eller följa av allmänna rättsgrundsatser. I frågan om bestämmelsen är tillämplig i förundersökningar finns delade meningar beroende på om man anser att en förundersökning är ett ärende i vilket en misstänkt är part eller inte (se SOU 2003:99 s. 189 f.). Regeringsrätten har i flera avgöranden uttalat att en förundersökning utgör ett av åklagarmyndigheten handlagt ärende, i vilket den misstänkte är part. Domstolen har ansett att en person som varit misstänkt har, sedan en förun- dersökning lagts ned eller en förutredning avslutats, en på allmänna rätts- grundsatser grundad rätt till insyn i materialet om denne har beaktansvärda skäl för sin begäran (se bl.a. RÅ 1995 ref. 28 och 2001 ref. 27). I betänkandet Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53) uttala- de utredningen, att enligt dess mening kan den som vill ha insyn i ett avslutat ärende inte tillerkännas mera långtgående rättigheter än han skulle ha haft om ärendet fortfarande hade pågått. En misstänkts rätt till insyn i en förundersök- ning blir därför beroende av om han med stöd av 23 kap. 18 § RB haft sådan rätt (s. 415). Det kan förtjäna att nämnas att ansett att det finns behov av att klarlägga förhållandet mellan sekretesslagens reglering och rät- tegångsbalkens (a.a., s. 417). Det förslag till ändrad lydelse av 14 kap. 5 § sekretesslagen som utredningen lämnade har emellertid inte lett till lagstift- ning, bl.a. av det skälet att ett förtydligande ansågs kräva ytterligare över- väganden (prop. 2001/02:191 s. 68). Förslaget syftade bl.a. till att klargöra att om rätten att ta del av omständigheter eller handlingar följer av rättegångs- balken är sekretesslagens reglering över huvud taget inte tillämplig. Offent- lighets- och sekretesskommittén har därefter i sitt huvudbetänkande anfört bl.a. att det emellertid inte alltid (är) så tydligt vad säger om partsinsyn i olika frågor och det råder inte sällan oenighet om hur långt en parts rätt till insyn verkligen sträcker sig och att enligt dess uppfattning bör någon ändring av 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen övervägas först när det klarlagts vilken reell insynsrätt som föreligger enligt (SOU 2003:99 s. 199). Det kan först nämnas att polismyndigheten i sitt yttrande uppehållit sig något kring handläggningstiden avseende framställningar. Min gransk- ning begränsar sig emellertid i huvudsak till frågan om vilka regler som skulle tillämpas när den dömde begärde att få ut material och till om den prövning som skedde var korrekt. Allmänt kan konstateras att en begäran att få del av handlingar alltid skall handläggas skyndsamt. Saken föranleder därutöver inte något uttalande från min sida. 2 007 /0 8:JO1 Jag vill inledningsvis framhålla, som antytts under avsnittet om den rättsli- ga regleringen, att vissa av de frågor som aktualiseras i detta avsnitt liksom en rad angränsande problem i stor utsträckning inte är klart och entydigt reglera- de. Det gäller främst vissa frågor om parts insynsrätt enligt och om denna rätts förhållande till bestämmelserna i sekretesslagen. Vissa av dessa problem har fått lösas i rättspraxis och med utnyttjande av, som JO tidigare uttryckt saken, det utrymme för mera principiella resonemang om partsinsynen med utgångspunkt i de allmänna rättssäkerhetskrav som kommer till uttryck bl.a. i (JO 1995/96 s. 29). I samma avgörande konstaterade JO också att det är en allmän uppfattning att bestämmelserna i 14 kap. 5 § sekretesslagen är svåra att tolka och tillämpa. Det nu sagda gäller i hög grad frågan om en dömd persons rätt till insyn i den utredning som förekommit under lagföringen. Jag kommer givetvis att ge till känna en uppfattning i frågan men vill på intet sätt påstå att de rättsliga kom- plikationer som frågan rymmer därigenom är lösta. De har heller inte varit möj- liga att lösa inom ramen för ett granskningsärende som rymmer så många olika frågeställningar som detta. Jag ansluter mig därför till tidigare framställda öns- kemål om att det komplex av frågor som rör parts rätt till insyn i ett brottmåls- förfarande bör bli föremål för mera ingående överväganden och överlämnar av det skälet en kopia av detta beslut till . begärde i en skrivelse till åklagarkamma- ren i att få ta del av allt överskottsmaterial eller slasken i ärende. Hon skickade en kopia av brevet till polismyndigheten. Hovrättens dom hade vunnit laga kraft mot . Som berörts under avsnittet om den rättsliga regleringen finns det olikheter mellan de regler som blir tillämpliga beroende på om begäran skall prövas i enlighet med bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen eller som en begäran grundad på rätten till insyn enligt . I samband med den slutdelgivning som skedde innan åtal väcktes mot hade han en på regler grundad kvalificerad rätt till insyn i det utredningsmaterialet som då fanns. Jag menar att han utan tvekan hade en motsvarande rätt till insyn i de utredningsåtgärder som därefter vid- togs innan hovrättens dom vann laga kraft. Sedan domen mot vunnit laga kraft och således principiellt var att anse som orubblig var emellertid den förundersökning som föregått lagfö- ringen definitivt avslutad (JO 2000/01 s. 69). Härav följer i sin tur att be- stämmelserna i 23 kap. enligt sin ordalydelse inte längre var direkt tillämpliga. Jag tvingas därför konstatera att det mesta tyder på att en parts begäran om insyn sedan en dom vunnit laga kraft måste handläggas som en framställning med stöd av tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingars offentlighet. Jag har tidigare framhållit, att den rätt till insyn som en misstänkt har vid slutdelgivningen och senare under rättegången är av grundläggande betydelse 2 007 /0 8:JO1 för en rättssäker process. Den som står under åtal skall genom att beredas sådan insyn ges möjlighet att försvara sig mot de anklagelser som riktas mot honom. Det är givet att särskilt den som anser sig vara felaktigt dömd alltjämt har intresse av att ta del av material ur den utredning som föregått den fällan- de domen. Den kvalificerade insynsrätt som en misstänkt således har borde inte i ett slag kunna berövas den som vill nagelfara den utredning som lett fram till åtal och dom mot honom. Utan denna rätt tvingas han att i stället förlita sig på den rätt som tillkommer var och en att begära att få del av hand- lingar med stöd av reglerna om allmänna handlingars offentlighet. Den döm- des rätt till insyn i ett avslutat ärende borde inte vara vare sig mera långtgåen- de eller mera begränsad än den han skulle ha haft om ärendet fortfarande hade pågått. En dömd persons begäran att få del av material ur den förundersök- ning som legat till grund för åtalet borde därför bedömas på samma sätt oav- sett om begäran om insyn framställs i samband med slutdelgivning eller . Enligt min mening borde således en dömd person vara bevarad vid den rätt till insyn som han haft under förundersökning och rättegång och frågan regle- ras i . För att så skall bli fallet torde fordras ett utrednings- och lagstiftningsarbete av det slag som jag har efterlyst. I avsaknad av lagstöd för att en sådan begäran som skall han- teras som en begäran om insyn grundad på regelverk är jag således, som framgått, närmast böjd att anse att den i stället får hanteras enligt reglerna i tryckfrihetsförordningen. Detta innebär bl.a. att det är den myndig- het som förvarar handlingen som har att pröva utlämnandefrågan och att, om den dömdes begäran avslås, det finns en möjlighet att överklaga beslutet. Vid den sekretessprövning som då blir aktuell bör det emellertid finnas utrymme för att beakta att den misstänkte vid slutdelgivning och senare under rätte- gången haft en kvalificerad rätt till insyn i materialet. Jag konstaterar att med det synsätt jag nu redogjort för finns det inte an- ledning att rikta kritik mot besked till . Polis- myndigheten borde dock, som jag anfört, vid sin bedömning ha beaktat den rätt som tidigare haft. Mot bakgrund av det långt ifrån klara rättsläge som råder finns det emellertid inte anledning att rikta kritik mot myndigheten för att så inte synes ha skett. begäran avsåg i första hand material som skulle ha tillförts ärende (K48244-01) efter det att hovrätten meddelade dom . Begäran avsåg således i denna del en förun- dersökning som avslutats . Något sådant fanns, såvitt framkommit, inte vid polismyndigheten. hade då haft att ge det beskedet. ville vidare få besked om det förekommit efterforskningar och i så fall vilka åtgärder som vidtagits avseende stripteaseklubben efter förhandlingen i hovrätten. Det ankom då på polismyndigheten att ta reda på om några sådana åtgärder vidtagits vid myndigheten. Såvitt kommit till JO:s kännedom företogs inga utredningsåtgärder vid polismyndigheten beträffande 2 007 /0 8:JO1 den aktuella klubben i tiden efter hovrättens förhandling. Om så var fallet borde även i denna del fått beskedet att några sådana hand- lingar eller uppgifter inte fanns. begärde slutligen att få uppgift om förundersökning inletts mot någon eller några personer med anledning av vad A berättat i ärende. I förekommande fall önskades upplysning om ärendenumret. En förundersökning inleds för att utreda om ett visst handlande innefattar ett brott och syftar bl.a. till att klarlägga vem som kan misstänkas för brottet. En förundersökning inleds således inte mot viss person. begäran får därför uppfattas så, att han önskade få uppgift om någon utred- ning med annat ärendenummer än det han själv angav initierats med anled- ning av A:s uppgifter om övergrepp. har uppgett att det i förundersökningen som initierats med anledning av A:s uppgifter om övergrepp ingick, utöver ärende K48244- 01 som hänvisats till i skrivelse, fyra ytterligare ärenden (med vissa ärendebeteckningar) vilka avsåg olika brottstillfällen. I samtliga dessa ärenden var delgiven misstanke om brott. kunde därför givetvis ha fått uppgift om de aktuella ärendenumren. Samtliga dessa ärenden och deras beteckningar torde emellertid ha varit kända för eftersom de var omnämnda i stämningsansökan. Det finns därför anledning att tro att det inte var dessa ärendenummer som sökte efter. Något annat ärende som initierats med anledning av A:s uppgifter fanns emellertid inte vid polismyndigheten, varför utöver den nämnda informationen borde ha fått det beskedet. fick i stället ett beslut med de kryptiska formuleringar- na att det förelåg sekretess oavsett om det till ärendet tillförts handlingar eller inte och oavsett om (utredningsåtgärder) utförts eller inte. Om Tho- mas hade getts korrekta besked från början hade möjligen överklagan- det till kammarrätten kunnat undvikas och i stället kunnat vända sig till andra myndigheter för att få den information han uppenbarligen sökte efter. Sedan kammarrätten prövat överklagandet återförvisades ärendet till po- lismyndigheten. Myndigheten begärde då att skulle precisera vilket material han önskade få del av. När svar kom in till polismyndigheten var resningsärendet anhängigt i och hade fått del av materialet i den återupp- tagna förundersökningen. Av svarsskrivelse framgick att den begäran han nu fram- ställde var betydligt vidare än den ursprungliga som kammarrätten prövat. Trots detta angav i polismyndighetens beslut att begäran efter precisering var densamma som . Hur han kommit till den slutsatsen är helt obegripligt. har inte kommenterat detta. Myndigheten borde ha prövat begäran i den del som den avsåg annat material än det som omfattades av den ursprungliga begäran som en ny framställning. Denna kunde inte förstås på annat sätt än att han önskade få del av allt material som försvaret inte tidigare tagit del av i samtliga ären- 2 007 /0 8:JO1 den som initierats med anledning av A:s uppgifter. Det framgår av polismyn- dighetens yttrande till JO att vid tiden för beslut fanns hand- lingarna i utredningen fortfarande hos myndigheten. besked i beslutet var alltså i sak oriktigt. Man kan förmoda att det var den uteblivna prövningen av nya framställning som föranledde att skriva till kammarrätten och begära att kammarrätten skulle anmoda polis- myndigheten att omgående skicka honom överskottsmaterial och sekretessbe- lagda handlingar i polismyndighetens ärenden och i åklagarkammarens ärende. Kammarrätten vidarebefordrade hand- ling till polismyndigheten för handläggning och framhöll därvid att en pröv- ning om en handling skall lämnas ut skulle ske skyndsamt. Inte heller nu gjordes någon prövning av saken vid polismyndigheten. Det dröjde i stället nästan en månad innan , utan att meddela kammarrätten att han fattat ett beslut , upplyste att ärendet då fanns hos Åkla- garmyndigheten i där genom sitt ombud hade tillgång till utredningen i dess helhet. Av yttrande framgår att och först genom försorg fick del av allt överskottsmaterial. Sammanfattningsvis, finner jag skäl att rikta allvarlig kritik mot polismyn- digheten för felaktigheter och brister i handläggningen av de framställningar om utlämnande av utredningsmaterial som gjordes av som ombud för . Kritiken gäller myndighetens beslut som utformats på ett sätt som inte gav tydligt besked om vilka handlingar som förvarades hos myndigheten. Den allvarligaste kriti- ken gäller emellertid polismästaren handläggning sedan kam- marrätten återförvisat målet till polismyndigheten och dennes beslut . Jag har konstaterat att han i beslutet gett ett i sak oriktigt besked i fråga om vilka handlingar som förvarades hos polismyn- digheten. En sådan handläggning är naturligtvis oacceptabel. Begäran att få ta del av material Som konstaterats under närmast föregående avsnitt följer av principen att en domstols lagakraftvunna avgörande är orubbligt, att den förundersökning som har föregått lagföringen är avslutad. De regler som finns i om komplettering av förundersökningen efter åtals väckande eller efter före- läggande av rätten i ett pågående mål är inte tillämpliga i en sådan situation, och några motsvarande regler finns inte i 58 kap. RB. Av rättssäkerhetsskäl måste emellertid utredningsåtgärder som vidtas i syfte att angripa en laga- kraftvunnen dom i princip vidtas inom ramen för en återupptagen förunder- sökning. Härav följer, som också har ansett, att reglerna i 23 kap. RB och förundersökningskungörelsen i tillämpliga delar skall iakt- tagas. Den misstänktes rätt till insyn inträder enligt 23 kap. 18 § RB i och med att han delges misstanke om brott. Under en återupptagen förundersökning som 2 007 /0 8:JO1 syftar till att utreda om det finns förutsättningar för att ansöka om resning till en persons förmån är det givetvis inte aktuellt att delge den dömde någon misstanke. Det är emellertid principiellt fråga om att återuppta den förunder- sökning som tidigare avslutats genom beslut i åtalsfrågan. Enligt min uppfatt- ning är den dömde då alltjämt bevarad vid den rätt till insyn som han haft under förundersökningens tidigare skede alltsedan han en gång delgavs miss- tanke om brott. Sker ytterligare utredning inom ramen för en återupptagen förundersökning har således den dömde redan vid tiden för återupptagandet en fortgående rätt till insyn. Även i dessa fall gäller dock rätten till insyn under förundersökningen i den mån det kan ske utan men för utredningen. Vid bedömningen av om utlämnandet av en uppgift kan medföra men mås- te emellertid syftet med förundersökningen beaktas. Risken för att utlämnan- de av uppgifter skulle innebära men för utredningen i en förundersökning som syftar till att utreda om det finns förutsättningar för resning till någons förmån torde vara betydligt mindre än i en ordinär förundersökning som syftar till att utreda viss brottslighet. Ytterst blir detta emellertid en bedömning som förun- dersökningsledaren måste göra. begärde att Riksåklagaren skulle tillställa honom eventuell anmälan som låg till grund för Riksåklagarens behandling av ärendet, det utredningsmaterial som utvisade att identifierats samt övriga uppgifter av betydelse för bedömningen av målsägandens trovärdighet i det aktuella resningsärendet. Av yttrande till Riksåklagaren och Riksåklagarens be- slut framgår att begäran prövades som en fråga om partsinsyn utifrån den framställan hade gjort. För egen del konstaterar jag att vad som avsågs med begäran i den del den gällde uppgifter för bedömning av målsägandens trovärdighet inte framstår som helt klart. Jag vill därför påpe- ka att i den mån en framställan om att få del av visst material på något sätt framstår som oklar så har den utlämnande myndigheten att begära besked av sökanden om vad hans begäran avser. Mot bakgrund av hur begäran var formulerad finner jag inte skäl att kritisera för dess hantering av frågan utan konstaterar att fick ta del av visst material vid i .