frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — meddelade i en skri- velse att yttrande i ärendet emotsågs samt att, för det fall något yttrande inte inkommit inom svarsfristen, beslut skulle komma att fattas med ledning av de uppgifter som fanns. ansökte han om anstånd till med anledning av mel- lankommande semester. avslog kassan ansökan med motiveringen att semesterledighet inte är ett tillräckligt skäl för anstånd. ansökte han åter om anstånd men fick inget svar. fattade kassan beslut i ärendet. Ärendet remitterades till som anmodades att yttra sig över det som anfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde , genom länsdirektören , följande. Yttrande beträffande A.A. A.A:s ombud inkom med en begäran om anstånd efter att förslag till beslut och beslutsunderlag kommunicerats honom. Kontorsområdet länsproduktion på tillmötesgick ombudets begäran om anstånd då den bedömdes rimlig och ombudet anförde att han skulle inkomma med nya uppgifter. När de nya handlingarna inkom- mit föredrogs ärendet för försäkringsläkare och därefter fick ombudet på sig (kommuniceringsbrev samt handlingar skickades ) att bemöta och komplettera vad som framkom av de kommunicerade handlingarna. Den utsatta svarsfristen var enligt uppfatt- ning bestämd och tilltagen utifrån ärendets art och materialets omfattning så att ombudet skulle få skäligt rådrum att inkomma med synpunkter innan soci- alförsäkringsnämndens sammanträde . Det bör särskilt fram- hållas att det enda som i detta skede tillkommit var ett yttrande från försäk- ringsläkare över A.A:s ingivna handlingar. När ombudet begärde ytterligare anstånd på grund av semester beviljades han inte det vilket meddelades honom skriftligen. Eftersom ombudet inte hördes av inom den 2 008 /0 9:JO1 utsatta kommuniceringstiden fattades beslut i ärendet med det befintliga un- derlaget. Enligt uppfattning torde det ligga i ombudets uppdrag när de åtar sig att företräda en klient att tillvarata dennes intressen så att ären- den som är färdiga för beslut inte blir liggande för att ombudet inte är i tjänst. Som kontorsområdet länsproduktion anfört är ambitionen att driva ärenden framåt så att den enskilde får beslut i sitt ärende och att det blir materiellt riktiga avgöranden. Länsproduktion är således väl medveten om att den andra parten ska ha fått tillfälle att säga sin mening om de uppgifter som ingår i materialet och att kravet på underrättelse och tillfälle till yttrande (kommuni- kation) enligt förvaltningslagen är en av de viktigaste garantierna för materi- ellt riktiga avgöranden och för en förvaltning som allmänheten kan känna förtroende för. När det gäller huruvida anstånd ska beviljas eller inte är utgångspunkten att en sådan begäran bör tillmötesgås så länge som begäran ligger inom det rimligas gräns. En viss restriktivitet finns dock om anståndsbegäran saknar rimliga skäl eller om anståndstiden är allt för lång. Länsproduktion har utifrån förhållandet i A.A:s ärende bedömt att det inte var skäligt, vid denna andra kommunicering, att ett komplett ärende med beslutsunderlag skulle bli lig- gande för att ombudet skulle ha semester. Mot bakgrund av ovan anförda omständigheter kan inte se att det förekommit någon felaktighet eller brist i handläggningen genom att inte bevilja ombudet ytterligare anstånd i A.A:s livränte- ärende. Yttrande beträffande L.W. Efter att förslag till beslut och beslutsunderlag kommunicerats L.W:s ombud har ombudet kontaktat Försäkringskas- san och gjort gällande att ärendet borde kompletteras med vissa handlingar. Ärendet utgick från socialförsäkringsnämndens sammanträde och ombudet skickade in nya handlingar. Därefter konsulterade försäk- ringsläkare som bedömde att de nya handlingarna inte föranledde någon an- nan medicinsk bedömning . Ett nytt kommuniceringsbrev samt handlingar skickades till ombudet med utsatt kommunice- ringstid till för att han skulle ha möjlighet att bemöta och komplettera vad som framkom av de kommunicerade handlingarna. Den utsatta svarstiden var enligt uppfattning bestämd och tilltagen utifrån ärendets art och materialets omfattning så att ombudet skulle få skäligt rådrum att inkomma med synpunkter innan socialförsäkringsnämn- dens sammanträde . Det bör särskilt framhållas att det enda som i detta skede tillkommit var ett yttrande från försäkringsläkare över L.W:s ingivna handlingar. När ombudet begärde ytterligare anstånd på grund av semester beviljades han inte anstånd vilket meddelades honom skriftligen. I samma skrivelse informerades han ytterligare en gång att ärendet skulle föredras i socialförsäkringsnämnd . Eftersom ombudet inte hade hörts av inom den utsatta kommu- niceringstiden fattades beslut i ärendet med det befintliga underlaget. Det visade sig sedan att en ny begäran om anstånd inkommit till Försäkringskas- san som socialförsäkringsnämndens sammanträde ägt rum. 2 008 /0 9:JO1 tet om livränta skickades till ombudet men den sent inkomna begäran om ytterligare anstånd har beklagligt nog inte besvarats av . Länsproduktion har utifrån förhållandet i L.W:s ärende bedömt att det inte var skäligt att ett, vid denna andra kommunicering, komplett ärende med besluts- underlag skulle bli liggande under drygt en månad för att ombudet skulle ha semester. Mot bakgrund av ovan anförda omständigheter kan inte se att det förekommit någon felaktighet eller brist i handläggningen genom att inte bevilja ombudet ytterligare anstånd i L.W:s livränte- ärende. En enskild måste alltid få tillfälle att yttra sig över material som tillförs ären- det av någon annan. I detta ligger också att , i de fall den försäkrade begär anstånd med att yttra sig, bör tillmötesgå en sådan begäran så länge denna ligger inom det rimligas gräns. Om det inte har angetts något skäl till begäran bör dock vara restriktiv med att bevilja alltför långa anstånd. I A.A:s fall var det fråga om en motiverad begäran om förlängt anstånd med över vilket får betraktas som i sammanhanget. Med hänsyn till att den begärda anståndstiden inkluderade semesterperioden anser jag emellertid att det hade varit rimligt att medge ett längre anstånd än från till . Även i L.W:s fall var det fråga om en motiverad begäran om anstånd. Det begärda anståndet omfattade . En sådan begäran måste anses ligga inom det rimligas gräns och borde enligt min me- ning ha beviljats. Det är naturligtvis också olyckligt att inte har besvarat senaste skrivelse till kassan. Sammanfattningsvis kan inte undgå kritik för handläggningen i aktuella ärenden. 2 008 /0 9:JO1 handläggning av en begäran om inhibition av ett beslut som inte kunde överklagas (avslag på en begäran om anstånd) (Dnr 1947-2006) I en anmälan, som kom in till JO , klagade . genom sitt ombud såvitt återges i detta referat på att i ett ärende om sjukpenning inte hade svarat på hans begäran om inhibition i sam- band med ett överklagande av kassans beslut att inte medge ett begärt an- stånd. yttrade sig efter remiss. kommenterade remissva- ret. I sitt beslut konstaterade JO i bedömningsde- len, såvitt här är av intresse, bl.a. att ett beslut att inte bevilja ett begärt an- stånd inte kan överklagas särskilt. Därefter anförde hon, vad gäller frågan om det inhibitionsyrkande som S.G. hade framställt, följande. I strid med vad som () är möjligt överklagade , i skrivelse som inkom , kassans beslut att vägra honom anstånd. Han begärde att beslutet skulle inhiberas. Skrivelsen gavs ursprungligen in till länsrätten som lämnade över den till kassan. vidtog över huvud taget inte någon åtgärd i anledning av skrivelsen i fråga. kan förordna att ett beslut inte skall gälla i avvaktan på att det vinner laga kraft (20 kap. 13 § sista stycket AFL). Ett sådant förord- nande skall göras i själva beslutet. kan däremot inte för- ordna att ett beslut, som begärs omprövat, inte skall verkställas i avvaktan på kassans beslut efter omprövning. Om den försäkrade framställer ett sådant yrkande är det emellertid särskilt viktigt att omprövningen görs så skyndsamt som möjligt. I förevarande fall rörde emellertid inhibitionsyrkandet ett icke överklagbart beslut. Det ligger i sakens natur att ett beslut som inte kan över- klagas inte heller kan inhiberas. skulle inte, som anförs i remissvaret, ha överlämnat S.G:s begäran om inhibition till länsrätten. För- säkringskassan skulle i stället själv ha avvisat den överklagandeskrivelse som inkom i dess helhet. agerande i denna fråga visar på bristande förvaltningsrättsliga kunskaper och måste kriti- seras. 2 008 /0 9:JO1 har fattat beslut i ett ärende om sjukpenning utan att ta hänsyn till den tid som åtgår för att ett yttrande från den försäkrade skall bli tillgängligt i kassans ärendehanteringssystem (ÄHS) (Dnr 912-2006) I en anmälan till JO klagade . på hantering av ett yttrande som hon hade gett in till kassan i sitt sjukpenningärende. Hon anför- de bl.a. följande. I ett brev upplyste henne om att den hade för avsikt att avslå hennes begäran om sjukpenning och att hon, för det fall hon hade synpunkter på detta, skulle kontakta kassan . lämnade hon en skrivelse med synpunkter i reception och skrivelsen ankomststämp- lades. Dagen därpå fattade kassan beslut i ärendet utan att ha beaktat de syn- punkter som hon hade lämnat in under kommuniceringstidens sista dag. erhöll hon ett brev från kassan med frågeställningen om de inlämnade synpunkterna skulle betraktas som en begäran om omprövning. (dåvarande länskontoret och huvudkontoret) anmodades att yttra sig över det som L.A. hade framfört i sin anmälan. Huvudkontoret anförde bl.a. följande i sitt remissvar. Av förvaltningslagen framgår att ett ärende som går den enskilde emot inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller part har underrättats om uppgift som tillförts ärendet av annan än honom eller henne själv (17 § FL). Inom gäller principen att den enskilde i normalfallet ska få på sig att yttra sig efter det att hon eller han tagit del av handlingarna (Vägledning 2004:7 och förvaltningslagen kap. 4). har inom anvisad tidsperiod lämnat in sina synpunkter till Försäk- ringskassan. Hennes synpunkter borde därför ha beaktats innan Försäkrings- kassan fattade beslut i ärendet. Att har interna rutiner för postgång, skanningshantering eller annat får inte hindra den enskildes möjlig- het att påverka beslut i sitt ärende. I det metodstöd som finns på som stöd för handläggarna när sjukpenning inte ska betalas ut, står det beskrivet i en rad exempel att beslut ska fattas efter kommuniceringstidens utgång. I skrivningarna i metodstödet utgår man från att alla handlingar som kommit in till myndigheten direkt finns tillgängliga för handläggaren, och att beslut sålunda kan fattas redan dagen efter kommuniceringstidens utgång. Huvudkontoret avser att ändra de interna rutinerna på sådant sätt att denna situation inte uppstår framgent. gavs tillfälle att kommentera remissvaren. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande i denna fråga. JO har vid tidigare tillfällen (se t.ex. JO 2001/02 s. 347) påmint om att den som getts möjlighet att senast en viss dag yttra sig i ärendet har hela denna 2 008 /0 9:JO1 slutdag på sig att inkomma med synpunkter. För de ärendeslag som omfattas av ÄHS är det, som framgått av bl.a. förevarande ärende, emellertid inte till- räckligt att avvakta utgången av kommuniceringstidens sista dag. Det metod- stöd som tillämpades i ärendet var utformat med utgångspunkten att alla handlingar som kommit in till myndigheten direkt finns tillgängliga för hand- läggaren. En okritisk tillämpning av metodstödet fick till följd att det kom att tillämpas i strid med 17 § första stycket FL. Jag har på begäran fått del av senaste version av det aktuella metodstödet och kan med tillfredsställelse konstatera att kassan numera rekommenderar att handlägga- ren avvaktar med att fatta beslut under sammanlagt från kommuni- ceringstidens sista dag, om det gäller en handling som skall skannas in i ÄHS. kan emellertid inte undgå kritik för vad som förevarit. Kritik mot att tjänstemän vid har underlåtit att bifoga två läkarutlåtanden till ett beslutsunderlag i ett ärende om livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (Dnr 775-2007) JO meddelade ett beslut med följande inne- håll. I en anmälan, som kom in till JO , klagade . på hand- läggningen av L.S:s ärende om livränta. anförde i korthet följande. avslog genom socialförsäkringsnämnden L.S:s ansökan om livränta med motiveringen att det inte var styrkt att L.S. hade varit utsatt för det påstådda olycksfallet. I den utredning som låg till grund för beslutet ingick emellertid inte två i ärendet ingivna läkarutlåtanden, vilka talade för att aktuella sjukdomsbesvär hade orsakats av det angivna olycksfallet. Anmälan remitterades till för yttrande. , genom tf. länsdirektören , anförde bl.a. följande. När utredning av ärendet påbörjades bedömde handlägga- ren att det av L.S. åberopade olycksfallet hade inträffat i arbetet och utred- ningen av ärendet gjordes utifrån denna bedömning. När handläggaren sam- manställt materialet i ärendet och lämnat det till föredragande för kvalitets- kontroll har föredragande efter en genomgång av materialet i ärendet ifråga- satt om olycksfallet verkligen var styrkt. Ärendet lämnades därför åter till 2 008 /0 9:JO1 handläggaren för ny utredning med utgångspunkt i att olycksfallet inte kunde anses vara styrkt. Med anledning av att inte ansåg att olycksfallet var styrkt saknade de medicinska underlag som styrker orsakssambandet mellan det åberopade olycksfallet och L.S:s sjukdomsbesvär relevans för Försäk- ringskassans beslut av . Medicinskt underlag i form av yttranden från Bo Sahlén och försäkringsläkare har därför inte bifogats som bilaga och handlingarna har inte legat till grund för Försäk- ringskassans beslut. Anledningen till att medicinskt underlag i form av läkarjournaler, röntgen- utlåtanden och läkarintyg () har bifogats som bilagor i ärendet är att dessa handlingar har legat till grund för bedömning av att det inte fanns något som styrkte att L.S. varit utsatt för ett olycksfall i arbetet. De handlingarna har ansetts ha ett bevisvärde för frågan om L.S. varit utsatt för ett olycksfall i arbetet, eftersom de har ett tidsmässigt samband med det åbe- ropade olycksfallet. Handlingarna utgör primärkällor, eftersom de är från de första läkarkontakterna som L.S. hade efter det åberopade olycksfallet. medicinskt underlag i form av yttrande från Bo Sahlén där olycksfallet finns beskrivet har inte något tidsmässigt samband med olycksfallet och är baserade på L.S:s egna uppgifter om olycksfallet. Yttrande från försäkringsläkare baserades felaktigt på utgångspunkten att ett olycksfall i arbetet ansågs ha inträffat. De aktuella handlingarna ansågs inte styrka att olycksfal- let hade inträffat och bedömdes därför sakna relevans för bedömning av ärendet. Upplysningsvis vill klargöra att anledningen till att För- säkringskassan i länsrätten senare medgav att L.S. varit med om ett olycksfall i arbetet på så sätt som tidigare beskrivits är att det i länsrätten presenterats nya uppgifter som ansågs styrka att olycksfallet inträf- fat. Med anledning av ovanstående anser inte att det begåtts något fel i föreliggande ärende. har kommenterat remissvaret. Ärenden om livränta skall enligt 8 kap. 4 § lagen (1976:380) om arbetsskade- försäkring avgöras av socialförsäkringsnämnd 1. Av utredningen framgår att inför socialförsäkrings- nämndens beslut i det aktuella ärendet avstod från att till nämnden bifoga två läkarutlåtanden, vilka således inte kom att ingå i nämndens beslutsunderlag. Av remissvaret framgår att den huvudsakliga orsaken till det var att enskilda tjänstemän på förhand gjort bedömningen att det inte förekommit något olycksfall och därför underlåtit att bifoga läkarutlåtanden som talade i motsatt riktning. Det inträffade är allvarligt. Förtroendet för en myndighets verksamhet krä- ver att befattningshavare inom myndigheten handlar på ett sådant sätt att det 1 Upphävd fr.o.m. (SFS 2007:1001), här anmärkt. 2 008 /0 9:JO1 inte uppkommer sakligt grundade misstankar om bristande objektivitet vid utförandet av arbetsuppgifterna. Ett beslut skall grundas på det utredningsma- terial och de omständigheter som har förekommit i ärendet. För att denna skyldighet skall kunna fullgöras på ett rättssäkert sätt måste socialförsäk- ringsnämnden inför sina beslut givetvis få ta del av allt utredningsmaterial som är av betydelse i ärendet. Det ankommer inte på enskilda tjänstemän att inför nämndens beslut sortera bort utredningsmaterial som inte talar för deras enskilda uppfattning. Om den medicinska utredningen inte talar i en entydig riktning, skall i stället motstridiga läkarutlåtanden redovisas för nämnden, som har att väga dessa mot varandra. Jag är förvånad över att anser att det inte har begåtts något fel i förevarande fall, när i stället förtjänar allvarlig kritik. Jag noterar dock att den försäkrade, efter det att ärendet prövats av länsrätten, har fått sin ansökan beviljad. Jag förutsätter att genom lämpliga utbildningsinsatser förhindrar en upprepning av det inträffade. Med den allvarliga kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet. har i ett ärende om ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring underlåtit att meddela ett formellt beslut med anledning av en begäran om provisoriskt beslut. Även fråga om lång handläggningstid (Dnr 4433-2007) I en anmälan till JO klagade . på hanteringen av hennes ärende om sjuk- ersättning. journalanteckningar i ärendet lånades in. Försäkrings- kassan anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av M.K:s ansö- kan om förlängd sjukersättning. I sitt remissvar anförde , såvitt här är av intresse, följande. i har haft problem och inte klarat handläggningen på ett önskvärt sätt när det gäller ansökningar av sjuk- och aktivitetsersättningar. På grund av handläggarbyten har ärendehanteringen fördröjts, vilket är den huvudsakliga anledningen i M.K:s ärende. Angående förfrågan från M.K. om provisoriskt beslut så skulle handläggaren direkt ha vänt sig till föredraganden i socialförsäkrings- nämnden som beslutar i dessa ärenden på delegation av socialförsäkrings- nämnden oavsett beviljande eller avslag. Tyvärr blev inte detta gjort och det provisoriska beslutet blev därmed försenat. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. 2 008 /0 9:JO1 I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen föl- jande. JO Pennlöv har i ett tidigare beslut (JO 1998/99 s. 387) uttalat följande beträffande frågan om meddelandet av provisoriska beslut. I 20 kap. 2 a lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) jämfört med 8 kap. 3 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring anges att försäkrings- kassan om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger, men det finns sannolika skäl för att sådan rätt föreligger, skall besluta att ersättning skall betalas ut med skäligt belopp om detta är av vä- sentlig betydelse för den försäkrade. Av utredningen framgår att inte har meddelat något formellt beslut med anledning av C.A.H:s begäran om förskottsutbetalning av livräntan, utan enbart underrättat honom om att inte skulle göra någon utbetalning. Detta har inneburit att C.A.H. saknat möjlighet att få sin begäran överprövad. underlåtenhet att meddela beslut kan inte undgå kritik från min sida. Med anledning av vad anför i det nu aktuella fallet, om att det är föredraganden som fattar provisoriska beslut oavsett beviljande eller avslag, vill jag göra följande förtydligande. För att ett provisoriskt beslut över huvud taget ska kunna fattas i ett ansökningsärende krävs att det finns sannolika skäl för att rätt till den sökta ersättningen föreligger (20 kap. 2 a AFL). Om den försäkrade har begärt ett provisoriskt beslut och förutsättning- ar för att meddela ett sådant saknas ska kassan meddela den försäkrade detta i form av ett beslut. Beslutet ska vara försett med fullföljdshänvisning. Av utredningen framgår att M.K:s sjukersättning löpte ut och att hon , , hade inkommit till För- säkringskassan med en komplett ansökan om fortsatt hel sjukersättning. fattade ett provisoriskt beslut om förläng- ning och beslutade kassan slutligt att bevilja M.K. fortsatt hel tidsbegränsad sjukersättning. Den totala handläggningstiden upp- gick således , vilket är en oacceptabelt . Försäkrings- kassan kan inte undgå kritik för sin hantering av ärendet. 2 008 /0 9:JO1 utformning av beslut om avvisning. Även fråga om avsaknad av fullföljdshänvisning (Dnr 1977-2007) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. I en anmälan, som kom in till JO , anförde G.M. att han hade erhållit ett beslut från som saknade fullföljdshänvisning. Av en till anmälan bifogad skrivelse, daterad , framgår att kassan har tagit emot en begäran om ändring enligt 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) från G.M. men att kassan inte haft för avsikt att företa någon ny prövning. Skrivelsen saknar fullföljdshänvis- ning. Ärendet remitterades till som anmodades att yttra sig över det som G.M. anfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde , genom länsdirektören , följande. Innehållet i den skrivelse som G.M. hänvisar till utgör enligt Försäkringskas- sans bedömning ett avvisningsbeslut och borde därför ha utformats som ett sådant och därvid även försetts med korrekt fullföljdshänvisning. Försäk- ringskassan beklagar den felaktiga utformningen och den olägenhet detta kan ha medfört för G.M. Han har dock i rätt tid överklagat beslutet och överkla- gandet är överlämnat till Länsrätten i . I detta sammanhang kan inte underlåta att konstatera att överlämnandet inte skett med den skyndsamhet som krävs och beklagar denna försening och den olägenhet detta kan ha medfört för G.M. kan bara beklaga de brister som förekommit och kon- statera att de uppkommit på grund av förbiseenden hos enskilda medarbetare och inte synes bero på någon generell kunskapsbrist. En förklaring till att detta skett kan vara att tagit emot och på olika sätt behandlat en stor mängd skrivelser av olika slag från G.M. Detta ursäktar dock inte de fel som begåtts. Berörda medarbetare har påmints om hur sådana skrivelser som aktualiserats i det aktuella ärendet ska hanteras och vikten av att alltid vara noggrann vid hanteringen av inkommande handlingar. En information för samtliga medarbetare på försäkringskontorsområdet kom- mer därtill att hållas. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att han åter, den 9 septem- ber 2007, erhållit en beslutsskrivelse likalydande med den förra, även utan fullföljdshänvisning. 2 008 /0 9:JO1 Med anledning av vad G.M. hade anfört i sin kommentar till remissvaret anmodades att åter yttra sig i ärendet. I sitt remissvar anförde , genom länsdirektören , följande. I fråga om skrivelse kan Försäk- ringskassan bara beklaga att den fått samma felaktiga utformning som tidigare skrivelse. En information för samtliga medarbetare på försäkrings- kontorsområdet hölls . får ånyo beklaga de brister som förekommit. Av 21 § första stycket förvaltningslagen (1986:223), FL, framgår att en sö- kande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska han, enligt andra stycket i samma lagrum, också underrättas om hur han kan över- klaga det. De två likalydande skrivelser som G.M. har erhållit är varken rubricerade eller formulerade som beslut men utgör innehållsmässigt två skilda avvis- ningsbeslut. Även ett avvisningsbeslut som har gått parten emot omfattas av skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning. De bägge besluten skulle därför ha varit försedda med sådana. Att ett beslut inte har utformats som ett sådant eller att myndigheten underlåtit att lämna fullföljdshänvisning innebär i och för inte att beslutet inte är överklagbart. För att den enskilde säkert ska kunna ta till vara sin rätt till överprövning krävs emellertid kännedom om beslutets innebörd och om hur man går till väga.