frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — för de tandskador som denne fått i samband med en misshandel i anstalten Kumla. skrev han ett brev till Kriminalvårdens förtroendetandläkare i för att få en diskussion om fortsatt behandling. När han inte fått något svar efterfråga- de han det hos förtroendetandläkaren. Det visade sig att denne hade besvarat brevet och skickat det till klientansvarige på anstal- ten, kriminalvårdsinspektören , som sedan inte vidarebeford- rat brevet till . har således fördröjt ärendet . På fråga från uppgav att han inte bedömde att ärendet hade någon större prioritet. Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I ett remissvar anförde Kriminalvården, Region , genom region- chefen, , följande (bilagd handling utesluten här). Anstaltens tandläkare har till inkommit med klagomål mot anstaltens hantering av ett ärende som rör en intagens behov av tandvård. Tandläkaren har i sitt klagomål menat att en kriminalvårdsinspektör medvetet i nära försenat bedömning och tillgodoseende av tandvården för den intagne. Som ett led i Kriminalvårdens uppgift att enligt 4 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) främja den intagnes anpassning i samhället kan han beredas tandvård genom Kriminalvårdens medverkan. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om tandvård för intagna m.fl. KVFS 2006:23 och KVFS 2006:24 reglerar frågor rörande tandvård. Av KVFS 2006:23, 6 § framgår att grundläggande tandvård kan tillhanda- hållas när den tid som den intagne vistas i anstalt tillsammans med den tid som den intagne eventuellt varit häktad i omedelbar anslutning till anstaltsvis- telsen är tjugofyra (24) månader eller mer. Av de allmänna råden följer att med grundläggande tandvård avses åtgärder som främjar den intagnes mun- hälsa och återanpassning. Exempel på åtgärder är kariesbehandling, behand- ling av infektioner från tänder eller stödjevävnad eller ersättning av fram- tandsluckor. All behandling, även förebyggande vård, skall vara anpassad efter den intagnes behov och förutsättningar. För att en intagen skall komma i 2 008 /0 9:JO1 fråga för grundläggande tandvård bör anstaltsvistelsen vara av sådan sam- manhållen natur att det är praktiskt möjligt att genomföra tandvården. En längre häktningstid i kombination med upprepade förflyttningar mellan an- stalter kan försvåra eller förhindra att en intagen erhåller grundläggande tand- vård. En intagen kan erhålla grundläggande tandvård genom Kriminalvårdens medverkan även om vistelsen i anstalt understiger tjugofyra (24) månader om tandvården bekostas på annat sätt än genom Kriminalvårdens försorg. Be- handling med implantat är inte att anse som grundläggande tandvård och kan endast komma ifråga om den bekostas av den intagnes hemlandsting, social- tjänst eller av den intagne själv. Avseende Kriminalvårdens handläggning av tandvårdsärenden sägs i 911 §§ bl.a. att anstalten svarar för att behandlings- och kostnadsförslag inhämtas från tandläkare beträffande den intagne som bedöms vara i behov av grundläggande tandvård och prövar förutsättningarna för sådan tandvård. Om behovet av tandvård är föranlett av olycksfall eller annan skada som omfattas av det statliga personskadeskyddet och därför kan antas medföra ersättning med tillämpning av reglerna i lagen om arbetsskadeförsäkring skall skade- anmälan översändas till och tandläkaren underrättas om detta. Anstalten skall svara för att tandläkaren är införstådd med de förutsätt- ningar som generellt gäller för bl.a. tandvårdens bekostande. Anstalten skall göra tandläkaren uppmärksam på att en kostnadsfördelning kan behöva göras mellan Kriminalvården och när den intagnes tandvårdsbehov är av sådan art att kraven på behandlingskontinuitet innebär att tandvård behöver utföras även efter frigivningen från anstalt. Förflyttas en intagen som är före- mål för tandvård bör den fortsatta tandvården lösas i samråd med den behand- lande tandläkaren och mellan berörda anstalter. Av de behandlingsförslag som tandläkaren lämnar i enskilda fall skall framgå om behandlingen kommer att kunna slutföras eller, i annat fall, vilka delar av be- handlingen som kan utföras utan att behandlingsresultatet påverkas. Avseende samverkan med förtroendetandläkare sägs det att anstal- ten vid utredningen av ett ärende angående tandvård kan inhämta yttrande från Kriminalvårdens förtroendetandläkare. Anvisningar finns om när sådant yttrande skall inhämtas. I 4 § ges anvisningar om att anstalten i samarbete med den tandläkare som anlitas skall utveckla de rutiner som behövs för att handlägga och genomföra tandvården till intagna så att denna kan ske på ett ändamålsenligt sätt. (den intagne som klagomålen avser) avtjänar ett längre fängelsestraff och har utvisning i domen. Av underlag till yttrande och företagen utredning framkommer att ärendet avseende utredning och tandvård för den intagne försenats minst den tid som tandläkaren anger i sin skrivelse till Justitieom- budsmannen. Förseningen uppges ha sin grund i att den ansvarige kriminal- vårdsinspektören gjorde bedömningen att ärendet inte var akut/brådskande. Det framgår att tandläkaren var osäker på hur den fortsatta behandlingen skulle utformas bl.a. mot bakgrund av att det fanns andra medicinska kompli- kationer. Tandläkaren bedömde att den tandvård som ombesörjts under den intagnes tid vid anstalten var otillräcklig. Det framgår vidare att det fanns vissa frågeställningar avseende kostnadsansvaret som kunde komma att behöva utredas. Anstalten framhåller att samarbetet med tandläka- ren fungerar väl men att man i det nu aktuella fallet beklagar att det dröjt så från det att utlåtandet från förtroendetandläkaren begärts till dess 2 008 /0 9:JO1 tandläkaren fick del av detsamma. Anstalten betecknar det som hänt som ett olyckligt undantag. Se vidare anstaltens underlag till yttrande. Kriminalvården gör följande bedömning: Ärendet rör anstaltens försening av ett ärendes handläggning, inte fördelning av kostnadsansvar eller godkännande av åtgärder. Tandläkaren kontaktade förtroendetandläkaren i syfte att bereda underlag för sin professionella be- dömning och hantering av behandlingen av en patient. Förtroen- detandläkarens svar var således en viktig faktor för att processa ärendet vidare och få till stånd en bedömning och ett förslag till adekvat behandling. Anstal- ten vidgår att ärendet inte hanterats på ett tillfredsställande sätt. Ärenden som rör den intagnes hälsa eller tandvård torde generellt vara ärenden som bör hanteras med särskild omsorg och skyndsamhet. I det nu aktuella fallet anges dessutom att det fanns behov av att förhålla sig till och ta ställning till andra medicinska faktorer, detta borde ha påskyndat handläggningen. Förtroende- tandläkarens utlåtande borde med skyndsamhet ha vidarebefordrats till tand- läkaren. Andra frågor om kostnadsansvar m.m. var också beroende av att tandläkaren kunde göra en korrekt professionell bedömning. Det får anses ha varit till förfång för den intagne att ärendet inte skötts på ett korrekt sätt. Kriminalvårdschefen vid anstalten har tagit upp och redogjort för ärendet och betydelsen av en korrekt hantering vid anstaltens ledningsgrupp för att säkerställa att anstalten hanterar denna typ av ärenden på ett korrekt sätt. yttrade sig över remissvaret och kom senare in med ytterligare skrift angående hanteringen av M.D:s tandvårdsfrågor. Denna skrift skickades för kännedom till Kriminalvården, Region . Kompletterande upp- lysningar inhämtades därefter från bl.a. anstalten och Försäkrings- kassan. I beslut anförde JO följande. Som ett led i Kriminalvårdens uppgift att enligt 4 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, främja den intagnes anpassning i samhället kan han beredas tandvård genom Kriminalvårdens medverkan. Närmare föreskrifter om tandvård finns i KVFS 2006:23 och KVFS 2006:34. Av 4 § i KVFS 2006:23 framgår att verksamhetsstället skall i samarbete med den tandläkare som anlitas utveckla de rutiner som behövs för att handlägga och genomföra tandvården till intagna på ett ändamålsenligt sätt. Enligt 9 § föreskrifterna svarar verksamhetsstället för att behandlings- och kostnadsför- slag inhämtas från tandläkare. Om behovet av tandvård är föranlett av olycks- fall eller annan skada som omfattas av det statliga personskadeskyddet och därför kan antas medföra ersättning med tillämpning av reglerna i lagen om arbetsskadeförsäkring skall anstalten vidare översända skadeanmälan till och tandläkaren underrättas om detta. 2 008 /0 9:JO1 skadeskyddet regleras bl.a. av lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och förordningen (1977:284) till denna. M.D:s tandvårdsärende har på grund av underlåtenhet att vidta handläggningsåtgärder försenats . Kriminalvården har vidgått att ärendet inte hanterats på ett tillfredsställande sätt och att det får anses ha varit till förfång för den intagne att ärendet inte skötts på ett korrekt sätt. förtjänar mycket allvarlig kritik. Jag har övervägt att gå vidare i saken genom att göra en anmälan till Kriminalvårdens personalan- svarsnämnd. Jag har dock, om än med viss tvekan, stannat för att låta det hela bero med de uttalanden som jag gjort här. Vad gäller Kriminalvårdens hantering av sådana frågor avseende M.D. som har anknytning till reglerna om det statliga personskadeskyddet har jag denna dag beslutat om en granskning inom ramen för ett särskilt upplagt initia- tivärende. Omhändertagande av dokument vid visitation av intagens bostadsrum (Dnr 1708-2007) I en anmälan mot Kriminalvården, anstalten Kumla, som kom in till JO , klagade . på att ett flertal dokument tagits i beslag vid visitation av hans bostadsrum. rörde det sig om handlingar från tyska myndigheter gällande ett utlämningsärende, avskrifter av lagar, hand- skrivna brev och handskrivna kladdpapper. anförde att han innehaft dokumenten utan anmärkning vid postgranskning eller visitation. anförde vidare att det, när han återkom till bostadsrummet efter visitatio- nen, inte fanns något beslagsprotokoll som informerade honom om att egendom hade omhändertagits. berättade personalen berättat att papper omhändertagits från hans bostadsrum. Han fick dock först ett visitationsprotokoll, i vilket det inte precise- rats vad som omhändertagits. klagade vidare på att det av visitationspro- tokollet inte framgick han delgavs protokollet. Till sin anmälan bifogade S.Å. ett visitationsprotokoll, av vilket det bl.a. framgick att Juridiska dokument/papper omhändertagits vid visitationsför- rättning . 2 008 /0 9:JO1 Efter remiss anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen , följande. Yttrande rörande sakförhållandena har inhämtats från Kriminalvården . Av detta yttrande har bland annat följande framkommit: genomförde tjänstemän från anstalten Kumlas enhet för inre säkerhet en visitation av S.Å:s bostadsrum. I samband med visitationen av bostadsrummet uppmärksammades ett kuvert med en samling juridiska dokument. Kuvertet innehöll en dom på tyska samt diverse handlingar som rörde domen, bl.a. ett överförandeärende. De tjänstemän som genomförde visitationen tillfrågade personalen på avdelningen om S.Å. hade tillstånd att inneha dessa juridiska dokument. Detta kunde dock inte personalen svara på utan frågan hänvisades till ansvariga beslutsfattare. Dessa var upptagna i ett möte varför frågan om det fanns ett medgivande till innehav av dokumenten inte kunde besvaras direkt. Dokumenten omhändertogs därför. Anstaltens normala rutin är att ett visitationsprotokoll lämnas direkt i bo- stadsrummet när egendom omhändertas. Då ingen av tjänstemännen som genomförde visitationen hade med sig anstaltens förtryckta visitationsproto- koll samt då de intagna snart skulle vara tillbaka på avdelningen, lämnades inget protokoll i S.Å:s bostadsrum utan i stället ombads avdelningspersonalen att informera S.Å. om att dokumenten hade omhändertagits samt att han sena- re skulle få ett skriftligt protokoll om åtgärden. Ett protokoll skrevs direkt när tjänstemännen återkom till sin enhet och lades för befordran i anstaltens in- terna postgång. Protokollet överlämnades till S.Å. Det visade sig senare att något medgivande om innehav inte hade medde- lats beträffande de omhändertagna dokumenten. Efter det att handlingarna översatts till svenska beslutade anstalten Kumla att S.Å., sedan han återfått vissa handlingar som inte bedömdes äventyra säkerheten i anstalten, inte skulle medges att i sitt bostadsrum inneha den tyska domen samt vissa handlingar i överförandeärendet. Utöver yttrandet har huvudkontoret inhämtat kompletterande upplysningar från , varvid framkommit att den intagne i regel inte är närvaran- de när visitation av bostadsrum genomförs och att det protokoll som upprättas i samband med visitation av bostadsrum därför normalt undertecknas av två tjänstemän, utan att den intagnes underskrift efterfrågas. Enligt 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) får en intagen i den utsträckning det kan ske utan olägenhet inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning . I övrigt får en intagen inneha och skaffa sig eller ta emot varor eller annat enligt särskilda bestämmelser. Bestämmelsen i 24 § KvaL kompletteras av bestämmelser i 6 kap. Krimi- nalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (KVFS 2006:26). Av 6 kap. 2 § KVFS 2006:26 framgår bland annat att en intagen i sitt bostadsrum eller i gemensamma utrymmen inte får förvara sådant som kan äventyra säkerheten i anstalten, försvåra visitation eller vålla sanitär olä- genhet. Av de allmänna råd som utfärdats i anslutning till dessa föreskrifter anges såvitt nu är av intresse att det utifrån säkerhetsskäl finns starka skäl att 2 008 /0 9:JO1 begränsa möjligheten till okontrollerat innehav av till exempel domshand- lingar eller förhörsprotokoll eftersom dessa kan spridas och medföra att andra intagna utsätts för hot eller trakasserier. När det gäller visitation av bostadsrum finns bestämmelser härom i 4 kap. 2223 §§ KVFS 2006:26. Enligt dessa paragrafer skall anstalten visitera in- tagnas bostadsrum efter behov så att rätt nivå upprätthålls vad gäller ordning och säkerhet. Anstalten skall fortlöpande analysera behovet av sådana visita- tioner. Vid visitation av den intagnes bostadsrum skall normalt minst två tjänstemän delta när omhändertagande av egendom är aktuellt. Av de allmän- na råden till nämnda föreskrifter framgår att visitationer av bostadsrum och allmänna utrymmen bör omfatta kontroll av ren säkerhetskaraktär, av hygie- niska förhållanden, av den intagnes innehav av personliga tillhörigheter och tecken på skadegörelse. Enligt 39 b § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt skall egendom som skall tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbe- siktning eller annan undersökning eller i enlighet med 84 § KvaL förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall om det är möjligt ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. JO har i ett tidigare ärende (Dnr 3108-2002) uttalat att egendom bör för- tecknas även när avsikten med omhändertagandet endast är att ta med egen- domen för en närmare undersökning. I ett annat ärende (Dnr 141-2002) har JO uttalat att en sådan förteckning som avses i 39 b § förordningen om krimi- nalvård i anstalt bör upprättas i direkt samband med åtgärden. Av inhämtade upplysningar angående sakförhållandena har framkommit att de tjänstemän som utförde visitationen av S.Å:s bostadsrum vid visitationen funnit skäl att omhänderta vissa dokument för att klarlägga om S.Å. medgi- vits rätt att inneha dessa dokument eller om innehav inte medgivits för att göra en prövning enligt 24 § KvaL av om S.Å. av säkerhetsskäl skulle med- ges att inneha dokumenten. Att anstalten har rätt att genomföra sådana visita- tioner, omhänderta egendom och fatta beslut om innehav i bostadsrum fram- går av vad som redovisats ovan. I det aktuella fallet har de tjänstemän som utförde visitationen inte ome- delbart i samband med visitationen upprättat och till S.Å. överlämnat förteck- ning över den egendom som omhändertagits. Så har skett först . Orsaken härtill har angivits vara att tjänstemännen förbisett att medta visitationsprotokoll till visitationen, vilket givetvis är beklagligt. Enligt vad som framkommit underrättades dock S.Å. muntligen om omhändertagandet direkt när han återkom till avdelningen. Av inhämtat yttrande framgår att anstalten Kumlas normala rutin är att ett visitationsprotokoll lämnas direkt i bostadsrummet när egendom omhändertas vid visitationen. Att förteckning inte upprättats i direkt samband med åtgär- den i detta fall synes således inte bero på brister i anstaltens rutiner, utan snarare på förbiseende i ett enskilt fall. Med hänsyn härtill finner Kriminal- vården inte anledning att vidta någon åtgärd i detta avseende. När det sedan gäller hur omhändertagen egendom bör redovisas i en för- teckning enligt 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt kan följande noteras. Den omhändertagna egendomen har i det protokoll som upprättats efter visitationen av S.Å:s bostadsrum endast angivits som Juridiska doku- 2 008 /0 9:JO1 ment/papper. Med hänsyn till att vissa av dokumenten var avfattade på tyska har Kriminalvården viss förståelse för att personalen kan ha haft svårigheter att närmare beteckna dokumenten i förteckningen. Normalt sett bör dock en förteckning av detta slag vara något mer precist utformad. Som ovan redovisats skall en förteckning enligt 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt undertecknas av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall om det är möjligt ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. I detta fall har förteck- ningen undertecknats av två tjänstemän. Av utredningen har framkommit att den intagne, till skillnad från vad som gäller vid exempelvis kroppsvisitation och kroppsbesiktning, i regel inte är närvarande när visitation av bostadsrum utförs och att anstaltens normala rutin därför är att protokoll av detta slag undertecknas av två tjänstemän. Trots att den tillämpade rutinen avviker från 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt torde enligt Kriminalvårdens bedömning syftet med bestämmelsen att informera den intagne om omhän- dertagandet av egendomen ändå tillgodoses. yttrade sig över remissvaret. Han anförde därvid bl.a. att det inte fanns någon tysk dom bland de dokument som Kriminalvården omhändertog. I beslut anförde JO följande. De bestämmelser om innehav, visitation och skyldighet att förteckna omhän- dertagen egendom som gällde vid tiden för den i ärendet aktuella visitationen framgår av Kriminalvårdens yttrande. (Bestämmelser avseende innehav finns i 7 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, 2008:3.) Enligt 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och mottaga upplys- ningar samt i övrigt ta del av andras yttranden (informationsfrihet). Inskränk- ningar i informationsfriheten regleras i 13 §, där det bl.a. anges att informa- tionsfriheten får begränsas med hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Där- utöver får begränsningar ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Enligt 12 § måste inskränkningar av informationsfriheten ske genom lag eller efter bemyndigande i lag genom förordning. Informationsfriheten för intagna i anstalt har i viss mån begränsats genom bestämmelserna om innehav i 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, kriminalvårdslagen. Av nämnda bestämmelser följer att Kriminalvården under vissa förut- sättningar har rätt att ta om hand egendom i den intagnes bostadsrum. JO brukar inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag tar därför inte ställning till om det var riktigt av anstalten att omhänderta de aktuella doku- menten. Jag vill dock framhålla att jag har förståelse för att det i ett fall som 2 008 /0 9:JO1 det aktuella kan krävas ytterligare undersökning eller utredning för att ta ställning till om innehav i bostadsrummet ska tillåtas. Såvitt avser dokumentationen av omhändertagandet vill jag anföra följande. Som Kriminalvården redogjort för i sitt yttrande har det från JO:s sida tidi- gare gjorts uttalanden om Kriminalvårdens dokumentation av egendom som omhändertas från intagnas bostadsrum. Kriminalvården har i remissvaret anfört att orsaken till att visitationsprotokoll upprättades och överlämnades till S.Å. först var att tjänstemännen förbisett att ta med sig visitationsprotokoll. Kriminalvården förtjänar ändock kritik för dröjsmålet. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att en sådan förteckning av omhän- dertagen egendom som avses i 39 b § förordningen (1974:248) om kriminal- vård i anstalt, bör vara mer precist utformad än den som lämnades till S.Å. Jag har i och för sig förståelse för att det vid omhändertagande av ett flertal dokument, varav vissa på annat språk än svenska, kan vara svårt att i direkt samband med omhändertagandet upprätta en detaljerad förteckning över den omhändertagna egendomen. En förteckning som den nu aktuella skulle då, enligt min mening, inledningsvis kunna godtas. När Kriminalvården haft tillfälle att göra en närmare genomgång av den omhändertagna egendomen bör dock en mer detaljerad förteckning upprättas. Jag är kritisk till att så inte skett. En jämförelse kan här göras med vad som gäller vid beslag enligt 27 kap. , RB. I 27 kap. 13 § RB föreskrivs bl.a. att ett beslagtaget föremål ska beskrivas noga i det protokoll som förs över beslaget. Det har från JO:s sida uttalats att regler om protokoll över beslag inte kan anses innebära ett absolut krav på omedelbar dokumentation. Det får, när det rör sig om beslag av omfattande material, godtas att en detaljerad förteckning över den omhändertagna egendomen upprättas först sedan denna förts till den verkställande myndighetens lokaler. Om ett detaljerat protokoll inte upprättas , krävs dock att man på platsen för beslaget genom anteckningar dokumenterar vad för slags egendom man för med sig och vilket antal det rör sig om (se JO 1975/76 s. 154 och 1982/83 s. 42). Såvitt avser den i Kriminalvårdens yttrande beskrivna rutinen att visita- tionsprotokoll skrivs under av två tjänstemän i stället för av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet, vill jag hänvisa till vad jag uttalat i denna fråga i mitt beslut , dnr 5263-2006. 2 008 /0 9:JO1 Kroppsvisitation av intagna med användning av narkotikahund (Dnr 1948-2007) I en anmälan mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg, som kom in till JO , klagade , anstalten Hinseberg, genom N.P., på att intagna blivit utsatta för kränkande kroppsvisitation. I anmälan anfördes att intagna hade uppmanats att sätta sig på en stol och sära på benen, varefter en hundförare hade pressat nosen på en hund mot de intagnas kön. Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anför- de Kriminalvården, huvudkontoret, genom generaldirektören , i huvudsak följande. Allmänt om Kriminalvårdens hundverksamhet De tjänstehundar som används inom är uteslutande narkoti- kahundar. Narkotikahunden med hundförare, s.k. hundekipage, har till uppgift att bistå annan kriminalvårdspersonal vid säkerhets- och kontrollarbete inom för att förhindra införandet av droger på anstalter och häkten samt för att upptäcka och omhänderta droger som har tagits in. Hundekipage används vid visitationer av lokaler och personer samt vid granskning av brev och andra försändelser. Kriminalvården har utarbetat riktlinjer för arbetet med narkotikahund. Kriminalvården genomför utbildning och kontroller av hundförare och hundar enligt en särskild prövningsordning. Kriminalvårdens hundfö- rare utbildas noggrant bland annat i tillvägagångssättet vid visitation mot person och i hur man bemöter en person som skall visiteras med hjälp av hund.