frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Mamma hade haft den allra sista kontakten med honom. Han hade då sagt att han inte ville läm- na ut A. Mamma befarade att om han visste när vi skulle komma så skulle han inte hålla sig hemma. kom in med ett yttrande över nämndens remissvar. Han fogade till sitt yttrande en namnlista som var undertecknad av personer som förklarade sig stödja hans JO-anmälan. A:s farfar, , kom in med en skrivelse rörande händelsen . Den skrivelsen tillfördes det nu förevarande ärendet. kom också in med en skrivelse. I den skrivelsen tog han i första hand upp innehållet i en skrivelse som en tjänsteman vid omsorgsförvaltningen i 2 008 /0 9:JO1 kommun hade skickat till . P.A:s skrivelse föranledde ett särskilt ärende hos JO (JO:s dnr 4956-2006). fick del av nämndens båda remissvar i det nu förevarande ärendet och han kom in med ett yttrande. I ett beslut anförde JO följande. Står ett barn under vårdnad av båda föräldrarna, får rätten enligt 6 kap. 14 a § (FB) på talan av en av dem eller båda besluta vem av föräld- rarna barnet skall bo tillsammans med. När rätten avgör målet kan domstolen förordna att domen skall gälla utan hinder av att den inte har vunnit laga kraft. Bestämmelser om verkställighet av domar, beslut och avtal om bl.a. boen- de finns i 21 kap. FB. gäller att verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn skall sökas hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Före skulle ansökan om verkställighet göras hos länsrätten. Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för för- farandet, dvs. handlagt ett ärende korrekt i formellt hänseende. JO är återhåll- sam med att uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt ärende. En domstol som handlägger ett mål om vårdnad, boende eller umgänge skall enligt 6 kap. 19 § FB se till att frågorna blir tillbörligt utredda. Innan domstolen avgör ett sådant mål eller ärende skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att utföra en sådan. En part som anser att det finns felaktigheter eller brister i utredningen kan påpeka detta för domstolen. Domstolen skall självständigt pröva vilket värde som skall tillmätas uppgifterna i utredningen och kan ta initiativ till att komplettera den. Mot bakgrund härav brukar JO inte uttala sig om innehållet i en vårdnadsutredning. Min granskning i detta ärende är inriktad på händelserna när M.J. skulle hämta A. hos hans far. Fråga har uppkommit bl.a. om tjänste- män från omsorgsförvaltningen borde ha följt med M.J. hem till P.A. , som inte fann skäl att upplösa den gemensamma vårdnaden, förordnade i sin dom att A. skulle bo hos M.J. överklagade domen till hovrätten. Tingsrättens dom gällde dock utan hinder av att den inte hade vunnit laga kraft. 2 008 /0 9:JO1 Utredningen ger vid handen att P.A. efter tingsrättens dom, åtminstone inte , ville låta M.J. I en sådan situation är utgångspunkten den att frågan om verkställighet skall prövas av domstol. inte ville medverka till att A. flyttade till sin mor borde M.J. således hos länsrätten ha ansökt om verkställighet av tingsrättens dom. Länsrätten hade därvid kunnat förelägga P.A. att vid vite lämna A. till M.J. eller besluta om att A. skulle hämtas genom polismyndighetens försorg (se 21 kap. 3 § FB i dess lydelse före ). Innan rätten hade förordnat om verkställighet hade den haft att överväga om en s.k. medlare skulle utses (se 21 kap. 2 § FB). eller någon tjänsteman vid nämndens förvaltning hade inte någon befogenhet att verkställa tingsrättens beslut om var A. skulle bo. Nämnden hade endast kunna ingripa om det förelåg förutsättningar för det enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), men en sådan situation har uppenbarligen inte varit för handen. Detta innebär å andra sidan inte att tjänstemännen har varit tvungna att förhålla sig passiva när M.J. bad om hjälp. Rent allmänt gäller att skall handla utifrån vad som är bäst för barnet. När det föreligger en konflikt mellan föräldrar till ett barn bör verka för att föräldrarna kommer överens i frågor som rör bar- net. handlande skall som regel ske i samråd med föräldrarna. Om handlar på ett sätt som hos någon av föräldrar- na är ägnat att ifrågasätta myndighetens opartiskhet riskerar man att konflik- ten förvärras och äventyrar därmed möjligheten att få till stånd lösningar som är bäst för barnet. Handläggarna måste därför vinnlägga sig om att arbeta på ett sätt som kan godtas av alla berörda. bad om hjälp från omsorgsförvaltningen för att hämta A. borde handläggarna således ha kontaktat P.A. för att diskutera den uppkomna situa- tionen. Om denne då hade förklarat att han inte ville låta M.J. hämta A. skulle förvaltningen självfallet ha avstått från all medverkan när det gällde M.J:s hämtning av sonen. Förvaltningens handlande att följa med henne hem till P.A. framstår som särskilt anmärkningsvärt med tanke på att handläggarna synes ha befarat att det skulle kunna uppstå bråk vid besöket eftersom de bad polis att följa med. Händelseutvecklingen vid besöket belyser väl hur illa övervägt agerandet var från förvaltningens sida. Det kan i sammanhanget noteras att i ett interimistiskt beslut förordnade att A. skulle bo hos P.A. Det är förvånande att nämnden inte i något av sina två remissyttranden funnit skäl att ifrågasätta omsorgsförvaltningens medverkan vid M.J:s besök hos P.A. Det inträffade föranleder flera frågor rörande förvaltningens syn på hur skall arbeta i ärenden som rör konflikter mellan föräldrar. Jag finner därför skäl att uppmärksamma i län, som har tillsyn över i länet, på det inträffade. 2 008 /0 9:JO1 Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida. Med den kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. Fråga om en förälder som inte var vårdnadshavare men berättigad till umgänge skulle ha betraktats som part i ett s.k. barnavårdsärende (Dnr 3304-2006) har gemensamt två barn, A. och J., som är födda re- spektive . förordnade i dom att modern, , skulle ha vårdnaden om A. och J. samt att fadern, , hade rätt till umgänge med barnen bl.a. till måndag. i kommun gjorde en anmälan till angående oro för A. och J. på grund av deras beteende i skolan. gjordes en anmälan till från Barn- och ungdomspsykiatri (BUP) i om oro för att barnen for illa vid umgänge med fadern. i kom- mun inledde utredningar enligt 11 kap. 1 § socialtjänst- lagen (2001:453). Enligt utredningarna behövde barnen och modern långva- rig behandling och boende i skyddad miljö. Nämnden beviljade bistånd till P.Ö. och barnen i form av familjebehandling vid ett behandlingshem. I en anmälan till JO framförde P.H., genom advokaten , klagomål mot i kommun angående handläggningen av ärendet rörande hans barn. anförde bl.a. följande. har, utan att höra honom, ordnat skyddat boende på ett utredningshem för modern och barnen. Han har till följd härav förvägrats rätten till umgänge med sina barn. Handläggningen har varit bristfällig och partisk. Inledningsvis inhämtade JO från socialförvaltningen i kommun vissa handlingar rörande A. och J. i kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande såvitt avsåg frågan om P.H. borde ha hörts under bar- navårdsutredningarna och om han skulle ha betraktats som part i den del som 2 008 /0 9:JO1 de utredningarna gällde umgänget mellan honom och barnen. Som sitt remiss- svar lämnade nämnden en skrivelse som var undertecknad av enhetschefen . I skrivelsen anfördes följande. Modern är ensam vårdnadshavare för båda barnen och fadern har haft um- gänge med barnen enligt en dom från tingsrätten 971008. Umgänget har skett i olika former, bl.a. med en kontaktperson, period med uppehåll och senast har barnen vistats hos fadern visst antal dagar utifrån föräldrarnas överens- kommelse fram till dess modern stoppade umgänget. har haft kontakt från och till med familjen . Det har gällt utredningar och insatser. Det har inkommit ett antal anmälningar till , gällande oro över barnens beteen- de samt att barnen mådde dåligt, från personer som haft en professionell kon- takt med barnen. Se skrivelse Yttrande till Länsrätten 051221. (Bi- lagan här utelämnad; JO:s anm.) inledde en tredje barnavårdsutredning 050822 gällande bar- nen efter att det inkommit anmälningar från skolan och BUP. När handläg- garna kontaktade modern uttryckte hon stor oro över hur fadern skulle reagera på att de hade kontakt med . Barnen var mycket rädda över vad fadern skulle säga om han fick kännedom om kontakten med samt anmälan och vädjade om att han inte skulle få veta något. Under utredningens gång framkom stark oro över barnens mående och fa- miljen bedömdes vara i behov av att fortsätta utredningen på institution dels utifrån moderns behov av skydd och dels för att på bästa sätt få fram vilka hjälpinsatser som erfordrades för barnen. Familjen erbjöds då plats på utred- ningsinstitution vilket modern och barnen tackade ja till. Modern kände stor rädsla för fadern t.ex. när hon gick ut, på grund av tidigare erfarenheter av misshandel och hot från honom, vilket också påverkade modern i föräldra- skapet. Hon bad uttryckligen om att fadern inte skulle informeras om var de befann sig. Fr.o.m. 051104 har modern ej tillåtit barnen att träffa fadern bero- ende på hur barnen mådde, då umgänget tidigare inte fungerat utan bekymmer enligt modern och en konfliktsituation mellan fadern och barnen som uppstod på grund av att J. hämtat pengar i faderns lägenhet som hon uppfattade till- hörde henne och systern men där fadern bedömde att så inte var fallet. Mo- dern tog det beslutet utan att kände till det eller var involverad. Alla beslut beträffande kontakten mellan barnen och fadern har modern själv tagit i egenskap av vårdnadshavare. I utredningen från institutionen föreslog man en behandlingsplacering för modern och barnen. Modern hemställde om detta vilket hon också beviljades av nämnden. Även denna placering ville vårdnadshavaren hemlighålla för fadern eftersom hon var mycket rädd för att han skulle söka upp dem. Barnen behövde ro att få börja bearbeta de svårigheter de levde med. Det var angelä- get att hemlighålla vistelseplatsen bl.a. för att barnen ska kunna känna sig trygga och eftersom de behöver ha tillgång till en förälder som inte går med oron för att bli misshandlad. På grund av sekretesskäl och utifrån skydds- aspekter kunde utredare inte informera fadern om var familjen befann sig. Beträffande kontakt med föräldrarna i en utredning brukar utredarna ha samtal med båda föräldrarna under utredningen där så är möjligt. I detta ärende har de haft många samtal med modern och även samtal med barnen. Möte inbokades med fadern till 060117 men som senare avbokades 2 008 /0 9:JO1 av honom eftersom han skulle åka utomlands. Handläggarna har haft ett näs- tan långt möte med fadern 060222 samt ett flertal telefonsamtal. Som svar på skrivelsen från faderns ombud vill jag poängtera att barnen inte är omhändertagna. Placeringen är frivillig på behandlingshemmet och sker i form av bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen på vårdnadshavarens begäran. Modern har ensam vårdnaden om barnen. Beträffande opartiskheten vill jag informera om att utgått från barnperspektiv och barnen har uttryckligen uppgivit att de var rädda för att fadern ska få veta hur det ligger till med kontakten med . Placeringen bedömer vi som relevant utifrån familjens behov vilket visat på en viss positiv utveck- ling. Beträffande faderns umgänge med barnen innebär inte en placering på behandlingshem i sig att umgänge inte skulle kunna ske. Modern har ansvaret för umgänget och frågan är prövad i länsrätten som kom fram till att begäran från fadern om verkställighet i umgängesärende skulle avslås. Se bilaga 2. (Bilagan här utelämnad, JO:s anm.) har inte tagit något beslut i umgängesfrågan men stöttat modern i hennes beslut. Gällande ombudets synpunkter på utredningen har anlitat en få ett grundligt och allsidigt underlag över vilket behov av insatser barnen har för att börja må bra nu och . Barn far illa när föräldrarna inte samarbetar på ett för barnen positivt sätt kring deras situation. Oavsett vad barnen i detta ärende mår dåligt av har barnen uppenbarligen påverkats av föräldrarnas relationer. Enligt ovanstående skrivelse framgår anledningen till att fadern inte kon- taktades i någon större omfattning under barnavårdsutredningens genomfö- rande. ansvar är att ha fokus på barnens situation och i första hand ligger det på vårdnadshavaren att ta ansvar och hand om barnen men när speciella behov uppstår beviljar insatser som föräldern hemstäl- ler om för sig och barnen som i detta ärende. Under behandlingens gång är det meningen att det också ska leda till att barnen ska kunna ha en bra kontakt med sin far vilket finns med i det uppdrag som är lämnat till behandlingsinsti- tutionen. När det gäller frågan om faderns partsställning i umgängesfrågan har vi be- traktat fadern som part och inte heller tagit beslut i umgängesfrågan, vilket vi också poängterat för modern. går endast in om frivilligheten inte fungerar och i detta ärende har ställningstagande om LVU därmed inte blivit aktuellt. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. Föredraganden inhämtade från socialförvaltningen kopior av journalanteck- ningarna rörande A. och J. för tiden 2006 samt ut- redningen rörande A. respektive J. som inleddes . JO hade vidare tillgång till Länsrättens i dom i mål nr 26649-05. Med hänsyn till att det bedömdes råda oklarhet avseende innebörden av sista stycket i nämndens remissvar kontaktade föredraganden per telefon socialsekreteraren och sektionschefen , soci- alförvaltningen i kommun. Sammanfattningsvis upplystes därvid att fadern inte betraktades som part i barnavårdsutredningarna och att frågan om barnens umgänge med honom inte behandlades i utredningarna. 2 008 /0 9:JO1 I ett beslut anförde JO följande. I 17 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) anges följande. Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I andra stycket uppräknas vissa fall, vilka saknar betydelse i förevarande ärende, då kommunikation kan underlåtas. Av 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100) framgår följande. Sekretess hindrar inte att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda. I en anmälan, som kom in till socialförvaltningen i kommun , uttryckte rektorn för den skola som A. och J. var elever i stark oro för barnen. gav Barn- och ungdomspsykiatri (BUP) i in en anmälan till förvaltningen angående oro för att barnen for illa vid umgänge med fadern. Med anledning av anmälningarna inledde socialnämnden utred- ningar rörande barnens förhållanden. var utredningarna klara. Nämnden beslutade att bevilja P.Ö. och barnen bistånd i form av gemensam placering vid ett behandlingshem. I ärendet hos JO har fråga uppkommit om P.H., såsom umgängesberättigad förälder, skulle ha betraktats som part i ärendena rörande barnen och därför ha beretts tillfälle att yttra sig över vad som hade kommit fram under utred- ningstiden eller om han i vart fall borde ha hörts under utredningarna. Ett barn skall enligt 6 kap. 15 § första stycket ha rätt till umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med. Det ankom- mer i första hand på föräldrarna att själva komma överens i frågor om um- gänge. Ytterst kan frågan avgöras av allmän domstol. Om en domstol har förordnat om ett visst umgänge skall socialnämnden utgå från att vad domstol har förordnat står i överensstämmelse med vad som är bäst för barnet. skall medverka till att en förälder, som av domstol har tillerkänts rätt till umgänge, får möjlighet att utöva denna rätt. Det förekommer dock fall där det visar sig att barnet mår dåligt av umgänget eller på annat 2 008 /0 9:JO1 sätt riskerar att fara illa om umgänget fortsätter i beslutad ordning eller om- fattning. I ett sådant fall skall socialnämnden verka för att föräldrarna gemen- samt löser den uppkomna situationen eller, om föräldrarna inte kan enas, föreslå en förälder att väcka talan om umgänget. Enligt en ny bestämmelse i , 6 kap. 15 a § första stycket, som trädde i kraft , har socialnämnden getts möjlighet att väcka talan om umgänge mellan ett barn och en förälder. I förarbetena till bestämmelsen uttalades bl.a. följande (prop. 2005/06:99 s. 89). Anledning för socialnämnden att väcka talan kan finnas framför allt om nämndens utredningar visar att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter i den ordning och omfattning som har bestämts tidigare, t.ex. för att umgängesföräldern gör sig skyldig till övergrepp mot barnet eller någon annan i familjen eller har allvarliga missbruksproblem. Nämnden kan då komma fram till att umgänget bör begränsas eller upphöra. När, som i förevarande fall, barnavårdsutredningar ägde rum innan den nämnda bestämmelsen hade trätt i kraft, innebar detta emellertid inte att en socialnämnd skulle förhålla sig passiv om det framkom uppgifter som tydde på att ett barn eventuellt for illa eller riskerade att fara illa vid umgänge med en förälder. skulle, på samma sätt som , verka för att för- äldrarna kunde träffa en överenskommelse om umgänget utifrån vad som var bäst för barnet. Under vissa förutsättningar kunde nämnden, på samma sätt som , ingripa med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. som de aktuella utredningarna pågick hade P.H. rätt till um- gänge med barnen enligt en dom från . Efter ett bråk mellan P.H. och J. tillät dock inte P.Ö. längre att A. och J. träffade fadern. och barnen tillsammans på ett utredningshem. Placeringen hade som syfte att vara ett skydd för P.Ö. och barnen då fadern påstods ha hotat modern. I utredningarna anfördes under rubriken bedömning bl.a. följan- de. Vår bestämda uppfattning är att behandling på hemmaplan inte vore ett till- räckligt omfattande stöd för familjen. Barnen behöver komma bort från sko- lan, de roller de har fått, närheten till fadern och det destruktiva beteende de har utvecklat på hemmaplan. Det vore högst olämpligt att familjen måste återvända till en vardag som varit negativ för barnen. Fa- miljen behöver skydd från fadern genom att inte bo i närheten och genom att befinna sig bland professionella. I de vårdplaner som upprättades efter utredningarnas avslutande har social- tjänsten uttryckligen uttalat som sin uppfattning att A. och J. under vårdens inledning inte skulle ha umgänge med fadern. 2 008 /0 9:JO1 Enligt 11 kap. 8 § socialtjänstlagen skall socialnämnden i ärenden som av- ser myndighetsutövning mot någon enskild tillämpa vissa bestämmelser i förvaltningslagen, bl.a. angående parts rätt att få meddela sig muntligen och parts rätt att få del av uppgifter. En vårdnadshavare är alltid att anse som part i ett barnavårdsärende. JO har i tidigare beslut uttalat att en umgängesberätti- gad förälder anses ha ställning av part för det fall barnens umgängesrätt med föräldern är föremål för prövning av en myndighet som i sin verksamhet har att befatta sig med denna fråga (se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 213 och 1996/97 s. 287). Enbart det förhållandet att umgängesfrågan mer allmänt övervägs under en utredning medför inte att den umgängesberättigade föräl- dern skall betraktas som part i ärendet. Det räcker nämligen inte med att sa- ken på ett eller annat sätt angår en person för att denne skall betraktas som en formell part (se bl.a. /, Förvaltningslagen med kommenta- rer, 2 uppl., s. 33). Nämnden synes inte ha betraktat P.H. som part i de aktuella barnavårdsut- redningarna. har inte, såvitt framkommit, underrättats om att utredning- arna inleddes. Han har inte heller, trots att han vid ett telefonsamtal till för- valtningen ifrågasatte varför han inte fick komma och ge sin version av hur barnen hade det, hörts under utredningarna. Utredaren erbjöd dock P.H. att komma till förvaltningen , men var det faktiska utredningsarbetet i princip avslutat. ställ- de in det planerade mötet och samtal med honom kom till stånd först , dvs. efter det att utredningarna hade avslutats. Barnavårdsutredningarna kom inte primärt att inriktas på frågan om bar- nens umgänge med P.H. Frågan har dock tagits upp under utredningsarbetet och i praktiken har P.H:s möjlighet att träffa sina barn kommit att begränsas genom nämndens agerande. Det kan mot den bakgrunden ifrågasättas om inte P.H. borde ha behandlats som part i ärendena hos socialnämnden såvitt dessa, låt vara indirekt, rörde barnens umgänge med honom. Han skulle i så fall ha fått tillfälle att yttra sig över vad som hade kommit fram i denna del, i den mån hinder för detta inte hade mött enligt bestämmelsen i 14 kap. 5 § sekre- tesslagen. Det kan dock finnas visst utrymme för olika uppfattningar i parts- frågan och jag finner därför inte skäl att rikta någon kritik mot den inte behandlade P.H. som part i de aktuella ärendena. Även om P.H. inte var part i ärendena har detta inte medfört att han kunde ställas utanför utredningarna. Dessa rörde bl.a. relationen mellan honom och barnen, och han borde rimligen ha kunnat bidra med uppgifter som kunde vara av värde för nämndens bedömningar i den delen. borde, enligt min mening, än ha fått tillfälle att lämna sina synpunkter. Detta torde ha kunnat ske utan att förvaltningen behövde röja eventuellt sekretessbelagda uppgifter för honom. Genom att boka ett möte med P.H. först i ett mycket sent skede av utredningsarbetet, ett möte som P.H. 2 008 /0 9:JO1 avbokade, har förvaltningen försatt sig i den situationen att utredningarna avslutades innan P.H. fick komma till tals och utan att hans uppfattning redo- visades i de utredningsunderlag som förelades . Detta är givetvis inte acceptabelt. Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet. 2 008 /0 9:JO1 Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) Fråga om företrädare för en stadsdelsnämnd borde ha varit närvarande när länsrätten höll muntlig förhandling i ett mål angående underställning av beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU (Dnr 80-2007) Ordföranden i i beslu- tade att med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) omhänderta N.N., född . Beslutet grundade sig på att N.N. genom kriminalitet och missbruk utsatte sin hälsa och utveckling för påtaglig risk att skadas. Beslutet underställdes Länsrätten i . På begäran av N.N:s mor kallade länsrätten till en muntlig förhandling. Förhandlingen ägde rum . Någon företrädare för stadsdelsnämnden var inte närvarande. Länsrätten beslutade att inte fastställa beslutet om omhändertagande. JO uppmärksammade en artikel i . I artikeln, som hade rubriken valde bort 15-årigs fall, anfördes i ett inledande avsnitt följande. anhölls misstänkt för att ha rånat minst nio jämnåriga. Men socialförvaltningen i hade inte tid att komma när domstolen skulle besluta om hans tvångsvård. JO beslutade på eget initiativ att utreda socialnämndens agerande i det aktuel- la fallet.