frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Jag har förståelse för att hög arbets- belastning och sjukskrivningar kan orsaka problem i verksamheten. Givetvis kan det också vara lämpligt att avvakta med handläggningen av ett ärende om förutsättningarna för en frivillig lösning inom överskådlig tid är goda. Så snart det står klart att sådana förutsättningar saknas bör dock handläggningen fortsätta och ärendet avgöras. Sammanfattningsvis kan jag inte finna annat än att handläggning inte har motsvarat kraven i 7 § förvaltningsla- gen. Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig. Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet. Initiativärende mot en länsstyrelse angående avgiftsdebitering i ärenden på lantbruksområdet (Dnr 2752-2006) Under utredningen av ett tidigare ärende (dnr 157-2005) mot i uppkom en fråga om möjligheter att debitera avgifter. Omständigheterna var följande. Vid i förekommer det att sökande i ärenden om förprövning av djurstallar får hjälp av handläggare med att upprätta ritningar. Sökanden debiteras för den tid som framställandet av rit- ningen tagit. Från uppgavs att avgiften tas ut med stöd av Läns- styrelsens kungörelse (07FS 1994:28) med föreskrifter om taxa för uppdrags- verksamhet inom lantbruksområdet. I den aktuella kungörelsen åberopar 54 § länsstyrelseförordningen som stöd för föreskrifterna om taxor. Vid tiden då kungörelsen utfärdades var förordning (1990:1510) med 2 007 /0 8:JO1 Av dess 54 § framgick att fick fastställa taxor för uppdragsverksamhet inom lantbrukets om- råde. upphävdes den åberopade länsstyrelseinstruktionen och ersattes med en ny, förordning (1997:1258) med länsstyrelseinstruktion. Motsvarande bestämmelse som den i den tidigare 54 § återfanns nu i 50 § i den nya instruktionen. Denna senare instruktion upphävdes emellertid . Den nu gällande förordningen (2002:864) med länsstyrelsein- struktion innehåller ingen bestämmelse om rätt att ta ut ersättning eller fast- ställa taxor. Jag beslutade att utreda frågan om avgiftsdebitering i ett sär- skilt ärende. anmodades att yttra sig angående det rättsliga stödet för av- giftsdebiteringen. , genom länsrådet , anförde följande. Såsom framgår av skrivelsen grundar sig avgiftsdebitering inom sakområdet lantbruk på beslut i enlighet med kungörelse (07FS 1994:28) med föreskrifter om taxa för uppdragsverksamhet inom lant- bruksområdet, beslutad då länsstyrelseinstruktionen 1990:1510 reglerade möjligheter att ta ut avgift. Den senare har sedermera upphävts. Den nu gällande förordningen (2002:864) med länsstyrelseinstruktion inne- håller ingen bestämmelse om rätt att ta ut ersättning eller fastställa taxor. Motsatsen sägs dock inte heller. Av regleringsbrev framgår bl.a.: Inkomster från jordbrukets uppdragsverksamhet disponeras av länsstyrelserna (jfr 50 § läns- styrelseinstruktionen [1997:1258]). Motsvarande skrivning saknas regleringsbrev. Dock finnes verksamhetsområdet kvar under rubri- ken Uppdragsverksamhet i beräknad budget för avgiftsbelagd verksamhet 2003 med ekonomiskt mål, Målet är att avgiftsintäkterna skall finansiera kostnaderna. Det bör här uppmärksammas att ingen radikal förändring i lantbruksverksamheten inträffade . Ändringen av länsstyrelseinstruktionen i dess senaste lydelse trädde i kraft . Ovanstående är anledningen till att fortsatt med den aktu- ella uppdragsverksamheten även och framgent. I avgiftsförordningen (1992:191) 4 § kan läsas En myndighet får, om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, mot avgift tillhandahålla: 4. rådgivning eller annan liknande service, Varor och tjänster enligt första stycket får tillhandahållas bara om verk- samheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. Enligt förordningen (2002:864) med länsstyrelseinstruktion har bl.a. uppgifter i fråga om lantbruk omfattande främst att verka för att nationella mål får genomslag i länet som hänsyn skall tas till regionala förhållanden och förutsättningar att främja länets utveckling och noga följa länets tillstånd att verka för att de av fastställda miljökvalitetsmålen upp- nås och skall därvid svara för regionalt mål och uppföljningsarbete. 2 007 /0 8:JO1 karakteriseras av stor andel skog med insprängd jordbruks- mark. Detta ger länet dess speciella karaktär, som det är angeläget att slå vakt om. Sålunda sägs i de regionala miljömålen för miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap bl.a. länets åker- och betesmarksareal ska bibehållas i minst dagens utsträckning så att den omfattar 30 000 ha i skogsbygd och 42 000 i mellanbygd. Problemet i härvarande län är att antalet djur minskar och inte räcker till för att uppfylla ovanstående mål. Detta beror på att såväl antalet lantbrukare som tillgången på ändamålsenliga byggnader inte är tillfyllest. Varje ny byggnadsinvestering är sålunda av godo och i linje med upp- drag i enlighet med instruktionen och därför också i enlighet med avgiftsför- ordningen. Verksamheten med avgiftsbelagd byggnadsprojektering är enbart av mind- re omfattning och uppfyller därför kraven i 4 § andra stycket avgiftsförord- ningen. Den byggnadssakkunninge (läs H.K.) ägnar sig i första hand åt djur- stallsgranskningar, investeringsstöd samt KULM och K2 verksamhet. Enklare projekteringar enbart i mån av tid. Sett ur ett totalt länsstyrelseperspektiv kan verksamheten till och med betraktas som försumbar. Sammantaget konstaterar sålunda att den avgiftsbelagda byggprojekteringen är i linje med övrig uppdragsverksamhet enligt avsnitt 7 i regleringsbrevet för och tidigare års regleringsbrev samt också i en- lighet med avgiftsförordningen. Verksamheten har också till syfte att medver- ka till att uppfylla de övergripande målen i länsstyrelseinstruktionen vad gäll- er lantbrukets utveckling. I ett beslut anförde JO följande. För myndigheter under regeringen gäller avgiftsförordningen (1992:191). Förordningen skall tillämpas om inte något annat följer av en annan förord- ning eller av ett särskilt beslut av regeringen (1 a § och 2 §). Enligt 3 § avgiftsförordningen får en myndighet ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen. I tidigare länsstyrelseinstruktioner (54 § förordning [1990:1510] med läns- styrelseinstruktion och 50 § förordning [1997:1258] med länsstyrelseinstruk- tion) fanns bestämmelser av vilka framgick att fick fastställa taxor för uppdragsverksamhet inom lantbrukets område. Den nu gällande förordningen (2002:864) med instruktion för inne- håller inte någon motsvarande bestämmelse. I 4 § avgiftsförordningen finns ett generellt bemyndigande som innebär att en myndighet får besluta om att ta ut avgift för sådana varor och tjänster som räknas upp i paragrafen om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning. De varor och tjänster som avses är: 1.tidskrifter eller andra publikationer, 2.informations- och kursmaterial, 3.konferenser och kurser, 4.rådgivning och annan liknande service, 7.offentlig inköps- och resurssamordning, 2 007 /0 8:JO1 9.automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift, 10.upplysningar per telefon, om den service myndigheten därmed till- handahåller går utöver myndighetens serviceskyldighet enligt sekre- tesslagen (1980:100) och förvaltningslagen (1986:223). Av 4 § andra stycket framgår att de uppräknade varorna och tjänsterna får tillhandahållas bara om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. har utfärdat föreskrifter (ESV Cirkulär 1999:6) till avgiftsförordningen. I föreskriften till 4 § första stycket 4 p. sägs att innan en myndighet beslutar om att ta ut en avgift för rådgivning eller annan lik- nande service skall myndigheten pröva att tjänsten är förenlig med myndighe- tens uppgift och att tjänsten innebär en service som går utöver den hjälp som skall utföras avgiftsfritt enligt 4 och 6 §§ förvaltningslagen (1986:223). Länsstyrelserna har när det gäller lantbruksområdet en myndighetsfunktion som avser bl.a. förprövning av djurstallar. Länsstyrelserna har också inom ramen för sin servicefunktion och som ett arv från de tidigare lantbruksnämnderna haft en tämligen omfattande uppdragsverksamhet, som bl.a. innefattat bistånd åt lantbrukare med projektering av ny- och tillbyggnad av djurstallar. Uppdragsverksamheten har bedrivits mot betalning. Av tidigare länsstyrelseinstruktioner har framgått att fått fastställa taxor för uppdragsverksamheten. Den nu gällande länsstyrelseinstruktionen, som trädde i kraft , innehåller inte några bestämmelser om uppdragsverksamhet på lant- bruksområdet. Såvitt framkommit bedrivs verksamhet med byggprojektering numera helt frivilligt och det finns inte något uttryckligt bemyndigande för att fastställa taxor eller att ta ut avgifter för verksamheten. Det har under min utredning inte med stöd av något förarbets- uttalande eller liknande kunnat utrönas vilka överväganden som legat bakom ändringen av instruktionen i denna del. Den kungörelse som i har åberopat som stöd för debitering av avgift för byggprojektering var utfärdad med stöd av en numera upphävd länsstyrelseinstruktion. Någon rätt att debitera avgifter med stöd av den kungörelsen föreligger således inte längre. Frågan blir då om 4 § avgiftsförordningen är tillämplig. har i sitt remissvar hänvisat till 4 § första stycket 4 p., som reglerar avgiftsdebite- ring för rådgivning och annan liknande service. En förutsättning för avgiftsdebitering enligt 4 § avgiftsförordningen är att verksamheten är förenlig med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning. har som stöd för avgiftsdebiteringen anfört att den avgiftsbelagda byggprojekteringen är i linje med övrig upp- dragsverksamhet enligt regleringsbrevet och i enlighet med avgiftsförord- ningen. Verksamheten har också till syfte att medverka till att uppfylla de 2 007 /0 8:JO1 övergripande målen i länsstyrelseinstruktionen vad gäller lantbrukets utveck- ling. Regleringen i 4 § om att verksamheten måste vara förenlig med myndighe- tens verksamhet innebär visserligen inte att varan eller tjänsten måste ingå i myndighetens ordinarie verksamhet, men den bedrivna verksamheten får inte skilja sig från myndighetens ordinarie verksamhet. är en vara eller tjänst som myndigheten tar betalt för med stöd av 4 § något slags biprodukt till den ordinarie verksamheten; vanligt är att det rör sig om information av något slag. Det är möjligt, som anfört, att hjälp från tjäns- temän med byggnadsritningar m.m. kan medverka till att målen för lantbruket uppfylls. Jag ställer mig dock mycket tveksam till om en så specifik verksam- het som byggprojektering är förenlig med nuvarande ordinarie uppgifter. Enligt min mening är det således tvivelaktigt om 4 § avgiftsförord- ningen över huvud taget är tillämplig. Jag vill i detta sammanhang peka på bestämmelsen i 7 § avgiftsförordningen enligt vilken en myndighet skall samråda med om de avgifter som myndigheten tar ut eller avser att ta ut. uppdragsverksamhet på lantbruksområdet har som nämnts tidigare varit reglerad. Om länsstyrelserna även fortsättningsvis skall bedriva konsultverksamhet på det sätt som skett bör den möjligheten enligt min me- ning klart framgå av t.ex. länsstyrelseinstruktionen. Man bör dock observera att sådan verksamhet kan komma i konflikt med myndighetsut- övande verksamhet. Jag tänker då närmast på risken för jävssituationer och att opartiskhet i myndighetsfunktionen kan komma att sättas i fråga (se JO 2006/07 s. 373). Eftersom det som har kommit fram i detta ärende kan vara av intresse för och för skickar jag beslutet till dem för kännedom. Med dessa uttalanden avslutas initiativärendet. Fråga om en handläggare vid en länsstyrelse uppträtt på ett sådant sätt vid handläggningen av ett ärende att den sökande känt sig tvingad att justera sitt yrkande, m.m. (Dnr 2916-2006) anmälde i för brister i hand- läggningen av ärenden rörande registrering av licensområden för älgjakt m.m. Han anförde i huvudsak följande. I samband med att han trädde ur ett älgsköt- selområde kontrollerade han med om det var möjligt att återfå två enkalvslicenser. Han fick vid ett telefonsamtal med hand- läggare ett positivt besked men fick senare ett skriftligt besked om att det inte var möjligt. Han skickade ett brev med frågor om detta till den 2 007 /0 8:JO1 men fick aldrig något svar. Han önskade att betala fällavgiften för en älg direkt till men hänvisades till en kontaktmans privata postgironummer. Inledningsvis hämtades akt i licensärendet in. Av handlingarna framgick i huvudsak följande. skrev till och meddelade att han gått ur ett älgskötselområde och att han önskade återfå de två enkalvslicenser som han haft tidigare. Efter viss skrift- växling upplyste i ett meddelande att om det gällde en fastighet så kunde endast ett enkalvsområde registreras. I en skrivel- se önskade besked om huruvida ett enkalvsom- råde skulle registreras. ombads att höra av sig . Han fram- förde att han önskade två licenser men uppgav att då du motsätter dig detta får du väl reg. fastigheten 9:1 som ett enkalvsområde tillsvidare. Därefter fattade beslut om registrering av ett licensområde. Av beslutet framgick hur det kunde överklagas. Av en skrivelse till läns- styrelsens chefsjurist . Bjelle framgick att kände sig orättvist behandlad. Därefter anmodades att göra en utredning och yttra sig. I ett yttrande anförde , genom landshövdingen , följande. Den del av ärendet som berör avser registrering av enkalvsom- råde och handläggning i samband med sådan registrering för registerfastighet Armasjärvi 9:1. innehar en enkalvslicens för nämnda registerfastighet. Bakgrund, tillämpliga regler och fördelning av licenser Bakgrunden till ärendet är att i beslut , givet den informa- tion som lämnat, registrerat tre olika licensområden för registerfastigheten 9:1. De besluten upphävdes genom beslut den 22 och och de tre licensområdena blev till ett licensområde för nämnda registerfastighet. Efter överklagande prövades besluten av kam- marrätten (dom , bilaga 1) och av länsrätten (dom , bilaga 2) som fastställde de beslut fattat. Lehtos registerfastighet kom senare att ingå i Hietaniemi norra älgskötsel- område. I samband med utträde ur älgskötselområdet har Lehto begärt att få återgå till tidigare enkalvslicenser och därvid upplysts om att han endast kun- de få en enkalvslicens för en registerfastighet. Beslut om en enkalvslicens till Lehto för Armasjärvi 9:1 har fattats av . Bestämmelser om jakt efter älg finns i 33 § jaktlagen (1987:259) där det bl.a. framgår att sådan jakt endast får meddelas efter licens från . Med stöd av jaktförordningen (1987:905) har meddelat föreskrifter avseende jakt efter älg m.m. (bilaga 3). Av dessa föreskrifter framgår bl.a. att områden som innehas av en och samma jakträttshavare regi- streras som ett område men att får besluta om undantag från detta (3 §) och att vid varaktiga förändringar kan fatta nytt regi- streringsbeslut (6 §). tillämpar regeln så att en registerfastighet tilldelas en licens. Lydelsen i 3 § är densamma som i tidi- 2 007 /0 8:JO1 gare föreskrift i ämnet (dåvarande 6 §). agerande i fråga om hur enkalvslicenser fördelas har som nämnts ovan prövats av länsrätten (bilaga 3) som lämnat Lehtos besvär utan bifall. Lehto har vidare anfört att hans rågranne tilldelats licenser på annat sätt samt att en person i hans närområde, P.J. tilldelats såväl enkalvslicens som B- licens. utredning visar att rågrannen helt i linje med länsstyrel- sens tillämpning av bestämmelserna tilldelats två licenser för tre registerfas- tigheter. Alltså har även här tillämpats att inte mer än en licens ges för en registerfastighet. som Lehto hänvisar till är i själva verket två perso- ner, en boende i kommun och en boende i kommun. utredning visar således att inga felaktigheter förekommit i samband med hantering av tilldelning av enkalvslicens för anmälaren . Särskilt om muntliga kontakter med (handläggare; JO:s anm.) Inom ramen för utredning har tillfrågats om sina muntliga kontakter med anmälaren . Hon har uppgivit följande. Vad gäller citatet på sidan 2 i anmälan, femte stycket (vi beblandar oss inte ), har Stuge endast upplyst Lehto om att inte hanterar dessa frågor. Vad gäller citatet på sidan 4 i anmälan, näst sista stycket (I telefon var svaret ja), har Stuge upplyst Lehto om att det inte är några problem att gå in i eller ut ur älgskötselområden. Stuge har inte sagt att Lehto kan få igen två enkalvslicenser. På sidan 5 i anmälan, andra stycket, finns påståenden om att någon av de inblandade påpekat för . Något sådant påpekande till Stuge har inte skett. På sidan 5 i anmälan, näst sista stycket, finns påstående om att Stuge gett rådet att betala in fällavgift direkt till kontaktmannens privata postgirokonto. Den enda upplysning Stuge lämnat är att fällavgiften från enskilda medlem- mar inte kan betalas in direkt till utan att älgskötselområdet betalar in denna avgift till genom en inbetalning för hela områ- det. Detta administrativa förfarande tillämpas i relation till alla älgskötselom- råden och medlemmarna i dessa områden. Det är beklagligt om på något sätt missförstått den muntliga information han fått från . utredning ger emellertid inte vid handen att på något sätt skulle behand- lats felaktigt eller fått felaktig eller vilseledande information av . Brev till ställt till samt ärendet som chefsjurist pensionerades vid utgången av . Det brev som Lehto ställt till Bjelle under se- mestertider 2005 diariefördes på en jurist vid rättsenheten för föredragning för en beslutande. I samband med att den juristen i sin tur gick i pension visade det sig att brevet förblivit obesvarat. beklagar att Lehto inte fått svar på sitt brev. Eftersom det uteblivna svaret inte beror på något fel i rutiner utan är ett enstaka fel kan bara beklaga att brevet inte kommit att besvaras. De ställda frågorna besvaras i detta yttrande av vilket Lehto tillställs en kopia. 2 007 /0 8:JO1 Han vidhöll vad han tidigare anfört. I ett beslut anförde JO följande. JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att myndigheterna och deras befattningshavare i sin verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Däremot brukar JO inte pröva myndigheternas ställningstagande i sakfrågor, i synnerhet om besluten bygger på lämplighetsöverväganden eller förutsätter särskild sakkunskap. JO:s granskning är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan ske eller har skett i ordinarie ordning. Min utredning avser således frågan om handläggningen av ärende varit korrekt från formell synpunkt. Jag tar däremot inte ställning till hur många licensområden som skulle ha registrerats med anledning av ansökan. skall pröva ansökningar om registrering av licensområde för älgjakt, 33 § jaktlagen (1987:259). beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, 54 § samma lag. Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår om beslutet går honom emot, 22 § förvaltningslagen (1986:223). Av utredningen framgår att uttryckligen har önskat att skall registrera två licensområden. Efter skriftväxling mellan honom och handläggare har han emellertid slutligen sagt att då du motsätter dig detta får du väl reg. fastigheten 9:1 som ett enkalvs- område tillsvidare. har uppenbarligen endast motvilligt gått med på att få enbart ett område inregistrerat. Självklart måste en handläggare få upplysa en sökande om det aktuella regelverket och även få redogöra för myndighetens praxis i liknande ärenden. Handläggaren får emellertid inte agera på ett sådant sätt att en sökande känner sig mer eller mindre tvingad att avstå från att få sina yrkanden prövade av myndigheten. Mycket talar för att så har skett i detta fall, vilket hade kunnat undvikas om prövat ursprungliga yrkande om registrering av två områden. Ett eventuellt avslagsbeslut hade kunnat överklaga. beslut att registrera ett område har försetts med en anvisning om hur det kan överklagas. Som nämnts kan ett beslut överklagas av den som beslutet angår om det gått honom emot. Eftersom beslutet innebär bifall till justerade ansökan så är det mycket tveksamt om han efter ett överklagande skulle ha kunnat få sin sak prövad av överinstansen. Vad gäller myndighetens skyldighet att besvara brev från enskilda vill jag anföra följande. Enligt 4 § förvaltningslagen skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträck- ning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp 2 007 /0 8:JO1 och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras . brev till borde, som också anfört, ha besvarats. Vad som i övrigt har anförts föranleder ingen ytterligare åtgärd av mig. 2 007 /0 8:JO1 Fråga om rektors behörighet att besluta om överlåtelse av vid historiska museum förvarade kvarlevor efter en person (Dnr 2955-2005) Kvarlevorna efter en judisk person överlämnades från fängelset i till . förvarades kvarlevor- na vid den medicinska fakultetens anatomiska institution. överfördes kvarlevorna, ett kranium, till historiska museum. erhöll en begäran från i om att kvarlevorna skulle överlämnas till församlingen för att begra- vas enligt judisk sed på den judiska begravningsplatsen i . beslutade rektor att överlämna kvarle- vorna till församlingen. I en anmälan till JO framförde E.I. klagomål mot rektor angående beslutet att överlämna kvarlevorna till församlingen. Anmälarna anförde bl.a. följande. Genom att överlämna kvarlevorna har rektor förfogat över statlig egendom. Överlåtelse av statens egendom regleras i lagen (1996:1059) om statsbudgeten. Rektor var inte behörig att fatta det aktuella beslutet, utan det ankom på regeringen att ta ställning i frågan. Till anmälan fogades ett flertal handlingar, bl.a. rektors beslut den 17 feb- ruari 2005 (dnr I A 9 6523/04). Anmälan remitterades till Universitetsstyrelsen för för ut- redning och yttrande. I sitt remissvar anförde universitetsstyrelsen följande. erhöll ett brev från den judiska försam- lingen i med begäran om att kvarlevorna efter en judisk person skulle överlämnas till församlingen för att begravas enligt judisk sed på den judiska begravningsplatsen i . Kvarlevorna hade kommit i vård 1879 från fängelset i . Den avlidne hade tagit sitt liv. Identiteten på den avlidne är känd. Kvarlevor- na förvarades vid den medicinska fakultetens anatomiska institution. Kvarlevorna överfördes till institutionen vid universi- tetet i enlighet med den lagstiftning som var rådande till , nämligen att kvarlevor som ingen gjorde anspråk på kunde överföras till me- dicinsk forskning och utbildning. Då anatomiska institutionen lades ned 1995 överfördes kvarlevorna till historiska museum, där de vårdades till då de gravsattes på Judiska Församlingens kyrkogård i . 2 007 /0 8:JO1 gjorde en omfattande utredning inför beslutet om ett eventuellt överlämnande av kvarlevorna till den judiska församlingen. fann att följande tre förutsättningar borde vara uppfyllda för att ett överlämnande skulle kunna ske: 5.Det skall vara styrkt att motivet för att omhänderta kvarlevorna är välgrun- dat (t.ex. på religiösa eller kulturella grunder). 6.Mottagarens legitimitet att omhänderta kvarlevorna skall vara klarlagd. 7.Det skall vara styrkt att mottagaren omhändertar kvarlevorna på ett värdigt sätt. För det första undersöktes om motivet för församlingens begäran var väl- grundat. Genom diskussioner med teologiska fakultetens avdelning för judais- tik styrktes att det enligt judisk sed är viktigt att mänskliga kvarlevor begravs i vigd jord. Detta omfattar även dem som inte varit troende judar eller som tagit sitt liv. ansåg mot denna bakgrund att motivet var välgrun- dat. För det andra undersöktes mottagarens legitimitet att motta kvarlevorna.