frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Om ett barn står under vårdnad av den ena föräldern och den föräldern dör, skall enligt huvudregeln den andra föräldern utses till barnets vårdnadshavare. Det är emellertid inte självklart att en förälder, som inte är vårdnadshavare, skall anförtros vårdnaden i denna situation. Det kan tänkas fall då denne för- älder endast har haft sporadisk kontakt med barnet och barnet har rotat sig hos någon annan som är beredd att bli vårdnadshavare. I sådana fall är det oftast lämpligare sett med utgångspunkt från vad som är bäst för barnet att vård- naden anförtros denna person. anmälde nämnden hos tingsrätten att A. behövde en vårdnadshavare. Till anmälan fogades en utredning. Av den framgick bl.a. att 2 007 /0 8:JO1 A. hade bott med sin mor hos S.A. Hon hade haft um- gänge med sin biologiska far M.E. under hela sin uppväxt, men hade aldrig bott hos honom. S.A., M.E. och A. själv var överens om att hon skulle fortsät- ta att bo hos S.A. De faktiska förhållandena var sådana att det med hänsyn till A:s bästa borde ha legat nära till hands för socialnämnden att överväga frågan om S.A. borde utses till särskilt förordnad vårdnadshavare, inte minst som S.A. hade tagit upp detta i ett brev till nämnden . Några sådana överväganden synes inte ha gjorts under arbetet med utredningen. Nämnden föreslog att M.E. skulle förordnas som flickans vårdnadshavare. Detta blev också tingsrättens beslut. Jag vill rent allmänt uttrycka en viss förvåning över att nämndens utredning inte till någon del omfattade M.E:s förhållanden eller frågan om hans lämplighet som vårdnadshavare. Eftersom tingsrätten ansåg att ett beslut i vårdnadsfrågan kunde fattas på grundval av nämndens utredning finner jag dock inte skäl att gå närmare in på den saken. I sammanhanget kan nämnas att har gett ut en handbok, Om barnet behöver ny vårdnadshavare, i syfte att ge vägledning vid utredningar när barn står utan vårdnadshavare eller av andra skäl behöver en ny vårdnadshavare. handläggning efter medgivandet enligt 6 kap. 6 § socialtjänstlagen I 6 kap. socialtjänstlagen finns bestämmelser om vård i familjehem och i hem för vård eller boende. Enligt 6 § får ett barn inte utan socialnämndens medgi- vande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne. I 7 § anges att socialnämnden i fråga om de barn som anges i 6 § bl.a. skall medverka till att de får god vård och fostran och i övrigt gynnsam- ma uppväxtförhållanden. När ett barn vårdas med stöd av denna lag i ett annat hem än det egna skall socialnämnden enligt 8 § första stycket minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. I 9 § stadgas att ett medgivande enligt 6 § att ta emot ett barn för stadigvarande vård och fostran meddelas av socialnämnden i vårdnadshavarens hemkommun. Den nämnd som har lämnat medgivande enligt 6 § fullgör skyldigheterna enligt 7 §. lämnade i kommun ett medgivande enligt 6 kap. 6 § socialtjänstlagen för S.A. att ta emot A. i sitt hem för stadigvarande vård och fostran. Oavsett om kan anses ha varit behörig att lämna medgivandet eller inte ankom det däref- ter på den nämnden att formellt överväga vården minst en gång var sjätte månad (6 kap. 8 § socialtjänstlagen). Att nämnden inte har gjort det är givet- vis inte tillfredsställande. Frågan om vilka överväganden socialnämnden gjorde beträffande flickans försörjning I 7 kap. regleras frågor om underhållsskyldighet. Av 2 § första stycket framgår att en förälder skall fullgöra sin underhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag till barnet, om föräldern (1) inte har vårdnaden om 2 007 /0 8:JO1 barnet och inte heller varaktigt bor tillsammans med barnet, eller (2) har vårdnaden om barnet gemensamt med den andra föräldern men barnet varak- tigt bor tillsammans med endast den andra föräldern. Av andra stycket fram- går att underhållsbidrag fastställs genom dom eller avtal. I 2 a § anges att en förälder som är återbetalningsskyldig enligt lagen (1996:1030) om under- hållsstöd anses ha fullgjort sin underhållsskyldighet intill det belopp som lämnas i underhållsstöd till barnet. I 2 § lagen om underhållsstöd, USL, anges att i denna lag avses med bi- dragsskyldig den som enligt 7 kap. 2 § första stycket skall full- göra sin underhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag till barnet. Enligt 3 § första stycket USL har ett barn rätt till underhållsstöd, om för- äldrarna inte bor tillsammans. Det krävs dessutom att barnet varaktigt bor hos endast en av föräldrarna och är folkbokfört hos den föräldern (boföräldern) samt att boföräldern bor här i landet och, om barnet är underårigt, är vård- nadshavare för barnet. Enligt tredje stycket i samma bestämmelse har ett barn också rätt till underhållsstöd, om det varaktigt bor och är folkbokfört hos en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare som bor här i landet. Vad som i lagen sägs om boförälder gäller då den eller de särskilt förordnade vårdnads- havarna. Efter modern bortgång hade A. rätt till s.k. barnpension och efter- levandestöd enligt regler om detta i lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd. Ett barn som får sådant ekonomiskt stöd efter en avli- den förälder kan även få underhållsstöd i förhållande till den andra föräldern. Förutsättningen är i så fall att barnet bor hos en särskilt förordnad vårdnads- havare (prop. 1995/96:208 s. 84). Av utredningen framgår att socialnämnden vid ett antal tillfällen beviljade S.A. ekonomiskt bistånd som förskott på förmån enligt 4 kap. 1 § och 9 kap. 2 § socialtjänstlagen i avvaktan på att bl.a. underhålls- stöd skulle komma att utbetalas från . Nämnden förordade emellertid att M.E. skulle utses till flickans vårdnadshavare. Dessa omständigheter talar för att nämndens handläggare inte kände till vilka förutsättningar som gällde för att S.A. skulle ha möjlighet att få underhålls- stöd för flickan. Det framgår inte huruvida P.K., i egenskap av vårdnadshavare och boför- älder, uppbar underhållsstöd för A. från eller om M.E. betalade underhållsbidrag direkt till P.K. Det står emellertid klart att S.A:s hushåll, efter P.K:s bortgång och förordnandet av M.E. som ensam vårdnads- havare, inte längre hade någon möjlighet att med stöd av eller USL kräva ekonomiskt underhåll för A. från vare sig M.E. eller Försäkrings- kassan. Detta trots att A. även fortsättningsvis bodde hos S.A. Denna situation hade möjligen kunnat undvikas om handläggningen från socialnämndens sida hade varit mer förutseende och konsekvent. Nämnden har dock i sitt yttrande anfört att A. har haft sin försörjning till- godosedd genom bl.a. det efterlevandestöd och barn-/studiebidrag som har betalats ut till S.A. Vad som kommit fram i denna del föranleder mot den bakgrunden inte något ytterligare uttalande från min sida när det gäller nämn- dens ansvar för A:s försörjning. 2 007 /0 8:JO1 Fråga om en länsstyrelse borde ha inlett ett tillsynsärende beträffande ett s.k. HVB-hem, som drevs i enskild regi, angående vid hemmet tillämpade rutiner för visitation (Dnr 4729-2005) I en anmälan till JO ifrågasatte programområdeschefen , i , hur i län, sociala enheten, hade förhållit sig till uppgifter som företrädare för hade lämnat till om vissa rutiner vid ett hem för vård eller boen- de, ett s.k. HVB-hem, i län. Han anförde i sin anmälan i huvudsak följande. i har enligt 11 § LVU placerat en 15-årig flicka på [ett HVB-hem]. Tidigt framkommer att flickan kroppsbesikti- gas rutinmässigt så till vida att det skett efter varje permission. Besiktningen innebär att hon får klä av sig naken och visa att hon inte har något otillåtet på kroppen. Personal inom i vet att rätt till sådan kroppsbe- siktning på ett privat hem för vård eller boende inte finns enligt lagstiftningen i LVU. HVB-hemmet hänvisar till ett avtal som den 15-åriga flickan under- tecknat om att kroppsbesiktning får ske. Både flickan och hennes vårdnads- havare reagerar mot detta förfarande. Med anledning av ovanstående omständigheter ringde handläggande soci- alsekreterare till i län, . . uppger vid telefonsamtalet att så här gör alla HVB-hem i deras län som ett led i att hålla institutionerna drogfria. önskar ingen vidare information från i . Vi har inte på något sätt fått uppfattning om att ett tillsynsärende avsåg att öppnas. Efter remiss kom i län in med ett yttrande över anmä- lan. I yttrandet, som var undertecknat av socialdirektören samt socialkonsulenterna , anfördes följande. anmälan gäller en 15-årig flicka som varit placerad på [HVB-hemmet]. Enligt anmälan har flickan rutinmässigt kroppsbesiktigats efter varje permission. Klagomålen gäller även att inte tagit upp ärendet för tillsyn. har fört samtal med [föreståndaren vid HVB-hemmet] 2005- 08-30 och . I SOSFS 2003:20 (S) Hem för vård eller boende definieras vård som omvårdnad, stöd eller fostran och behandling 2 007 /0 8:JO1 som särskilda åtgärder som syftar till att komma till rätta med eller minska ett eller flera hos individen identifierade problem som faller inom ramen för verksamhetsområde. uppgift är att bedöma att arbetet i en verksamhet organise- ras så att den enskilde tillförsäkras boende, vård och behandling som är av god kvalitet och uppfyller kraven på säkerhet. Verksamheten skall känneteck- nas av god etik, respektfullt bemötande samt en bra arbetsmiljö. Verksamhe- ten skall utvecklas i takt med ny lagstiftning, nya forskningsresultat och resul- tat från tillsynen. Grundläggande förutsättningar för verksamheten vid HVB skall bygga på förtroende och samarbete med den enskilde och utformas så att vistelsen i hemmet upplevs som meningsfull. Den enskildes integritet skall respekteras. De insatser som görs skall anpassas till den enskildes individuella behov och förutsättningar. Verksamheten skall bedrivas i fortlöpande samarbete med den socialnämnd som har det sammanhållande ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som han behöver. Hem för särskild tillsyn drivs av , SiS, och regleras i socialtjänstlagens 6 kap. 3 §. Det är endast på dessa, s.k. § 12-hem, som man får använda sig av de särskilda befogenheter enligt 1520 §§ LVU, som inne- bär att kroppsvisitera eller ta urinprov mot den enskildes vilja. arbetar med barn, unga och äldre personer som behöver sam- hällets insatser. Socialtjänstlagen betonar vikten av att i samråd med den enskilda komma överens om insatser som är till för hans bästa. Frivillighet i vården är en strävan. Ungdomar som är omhändertagna med stöd av lagen om vård av unga, LVU, eller med stöd av socialtjänstlagen, SoL, kan i båda fallen placeras på HVB. I regel är de ungdomar som vårdas på HVB omhändertagna på grund av egen problematik. I många fall ingår missbruk som en del av problemati- ken. Den ungdom som placeras av på HVB skall ha en vårdplane- ring som gjorts upp av tillsammans med den unge och hans vårdnadshavare. är den som ansvarar för att den unge får rätt vård utifrån en individuell bedömning. skall innan de placerar ungdomen söka rätt behov som beskrivits. När det föreligger ett förslag på vilken institution som kan ta emot den unge och erbjuda de insatser och den hjälp ungdomen behöver bör det ingå som rutin att de berörda tillsammans besöker HVB, för att göra sig en egen bild av HVB samt den verksamhet som bedrivs. HVB har som regel en utförlig information om sin verksamhet. Verk- samheten skall beskrivas för innan tillstånd ges. Många HVB har regler för hur rutiner och vardagssysslor skall utföras. De regler som berör de unga skall framgå i information till den unge, hans vårdnadshavare och företrädare. Det skall stå klart vad som gäller beträffande tider, mat, hygien, läxläsning, umgänge, besök, besök i hemmet, telefonan- vändning m.m. Många HVB har som regel att efter en grundlig information om vilka gemensamma regler som gäller, låta den unge, hans föräldrar och ansvarig socialsekreterare skriva under att de accepterar reglerna. uppgift är att bedöma om ungdomarna som är placerade på HVB får vård och behandling som är av god kvalitet och som uppfyller kra- 2 007 /0 8:JO1 ven på säkerhet. När flera ungdomar med egna problem, bor och lever till- sammans är det viktigt att upprätthålla gemensamma regler. Den som förestår ett behandlingshem har till uppgift att se till att det finns föreskrivet vilka regler som gäller för den dagliga vården. Ett visst mått av kontroll är nödvän- digt för att alla skall känna säkerhet och trygghet i att vistas på HVB. Ett behandlingshem skall vara narkotikafritt och missbruk skall ej förekomma. Vare sig ungdomar är placerade helt på frivillig grund eller med stöd av tvångslagstiftning skall de känna sig trygga i att något missbruk på HVB inte förekommer. Föräldrar som lämnat sina barn till andras omvårdnad för en skall även de känna sig trygga i att deras barn inte missbrukar eller blir utsatta för personer som missbrukar under sin vårdtid. Av detta följer att en ungdom som varit på besök utanför HVB och träffat andra ungdomar eller personer som inte har anknytning till vården, kan kon- trolleras genom urinprovstagning eller genom att man får visa upp innehållet i sin resväska eller ta av sina kläder för att visa att inget finns gömt där. Om någon kontroll görs skall den finnas beskriven och den unge skall ha haft möjlighet att ta ställning till om han ger sin tillåtelse eller inte. Om den unge nekar att underkasta sig sådan kontroll, finns ingen ytterligare åtgärd för per- sonal att vidgå. Den unge, hans föräldrar och den ansvariga socialnämnden får i ett sådant fall ta ställning till om platsen är den rätta för ungdomen. I varje enskilt fall får behandlingspersonalen ta ställning till vad som är det bästa för ungdomen, och i bedömningen avgöra hur de andra placerade ung- domarna påverkas av situationen. Det förekommer att ungdomar som är placerade på HVB i enskild regi, som är öppna institutioner, inte är där helt av fri vilja. Många ungdomar är omhändertagna med stöd av LVU och vägrar skriva under någon frivillig överenskommelse om vård. På HVB blandar man ofta olika kategorier av ungdomar. Det kan vara tonåringar i ålder 13 till och grupperna kan variera i storlek. Det krävs av HVB att de har ett förhållningssätt som tydligt tar avstånd från olika typer av missbruk, våld, övergrepp och annan negativ påverkan som kan ske i ungdomsgrupper. Tvång får inte förekomma. Där- emot krävs av en institution, som såväl av föräldrar, skola och samhälle, att man skall fostra ungdomar i grupp till vuxna personer som följer samhällets normer. I en forskningsöversikt som gjorts av psykolog , beskrivs bl.a. vad som kännetecknar bra vård på institution. En av strategierna för institutionsvård är att ha struktur och beteendereglering, dvs. en uppsättning klara regler och sanktioner. Graden av kontroll och fasta gränser är viktiga verktyg för att hjälpa ungdomarna att bryta ett dåligt mönster. Det är känt att institutioner där man tar emot missbrukare och ungdom med begynnande missbruk har rutiner och kontroller som ett vedertaget inslag i vården för att motverka att droger förs in. har i samtal från socialtjänst, för- äldrar och ungdomar själva fått synpunkter att kontrollen är för dålig och att fastare regler måste finnas för ungdomar på institution. På [HVB-hemmet] finns klara regler och rutiner som personalen informe- rar om innan ungdomen, hans föräldrar och tar ställning till om det är rätt placering för just den individen. Efter besök utanför institutionen kan personalen vid misstanke om att eleven har tagit med något otillåtet begä- ra att eleven tar av sina kläder och skakar dem. Detta sker på ett övervakat sätt som tydligt finns beskrivet. Om eleven skulle neka till detta förfaringssätt finns inte några tvångsmedel att tillgå utan flickans vilja respekteras. uppfattning är att kontroll måste finnas, för allas säkerhet. Kontroll måste ske, men med respekt för den enskilde och med ett behand- lingsinnehåll som kan förklaras. Gränsdragningen mellan tvång och att följa på förhand uppgjorda regler är ibland hårfin. Det finns många exempel på likvärdiga situationer inom institutionsvården och även inom arbete med unga som omhändertas med tvång, men behandlas på HVB som är öppna frivilliga behandlingsenheter. 2 007 /0 8:JO1 Mot bakgrund av ovanstående förutsättningar för vård på HVB och läns- styrelsens kännedom om [HVB-hemmet] gjordes bedömningen att inte inleda tillsyn i det enskilda ärendet. Däremot har fört en diskussion med föreståndaren för [HVB-hemmet]. Vidare har uppmärk- sammat på frågan om det är möjligt att göra överenskommel- ser på HVB om regler som inskränker den personliga integriteten. gav till JO in ett s.k. boendekontrakt som används vid HVB- hemmet och som är tänkt att skrivas under av den unge, vårdnadshavaren, företrädare för och företrädare för HVB-hemmet. I kontraktet anfördes under . Vid återkomst från hemresa, eller annan resa som [HVB-hemmet] anser lik- värdig, sker alltid en visitation. Det går till enligt följande: Eleven går med personal från bilen till personaltoaletten. Tillsammans med kvinnlig personal tar eleven av sig alla kläderna, i skydd bakom en morgonrock och sätter på sig samma morgonrock. (Denna procedur ska gå väldigt fort för att eliminera möjligheten att smussla undan något otillå- tet.) Eleven går sedan och tar på sig egna kläder och återlämnar morgonrock- en. Personalen går igenom kläder och packning innan eleven får tillbaka dem, det är valfritt för eleven att delta då. gav även in en handling som hade . I den handlingen lämnades bl.a. följande information. Viktigt att veta vid återkomst till [HVB-hemmet] är att visitation förekommer alltid och att det eventuellt också kan förekomma urinprovstagning & alko- test. fick del av remissvar. Han förklarade därvid att i inte hade något ytterligare att anföra. I ett beslut anförde JO följande. Allmänt om de rättsliga utgångspunkterna för HVB-hemmens befogenheter gentemot barn som vårdas enligt LVU i har med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) placerat en femtonårig flicka vid ett HVB-hem i län. Vid kontakt med i län väckte i en fråga om HVB-hemmet, som drevs i enskild regi, hade rätt att rutinmässigt kroppsbesiktiga flickan i samband med att hon kom tillbaka till hemmet efter permissioner. Den fråga som jag har att bedöma är om de uppgifter som lämnade borde ha föranlett ett ärende hos i län, som enligt 13 kap. 3 § 1 socialtjänst- lagen (2001:453) har tillsyn över HVB-hemmet. I det följande kommer jag först att rent allmänt beröra den rättsliga re- glering som är aktuell i sammanhanget. Därefter kommer jag att behandla frågan om i det aktuella fallet borde ha inlett ett tillsynsärende. Ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och god fostran. Barn skall be- handlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandlig (6 kap. 1 § föräldra- 2 007 /0 8:JO1 balken, FB). Den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och skall enligt 6 kap. 2 § andra stycket FB se till att barnets behov enligt 1 § blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter. Vårdnadshavaren har rätt och skyldig- het att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vård- nadshavaren skall därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (6 kap. 11 § FB). Insatser inom för barn och ungdomar skall göras i samför- stånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmel- serna i socialtjänstlagen. Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget beteende (3 § LVU). När någon har beretts vård med stöd av LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas . Nämnden eller den åt vilken nämnden har uppdragit vården skall enligt 11 § fjärde stycket LVU ha uppsikt över den unge och, i den utsträck- ning det behövs för att genomföra vården, bestämma om hans eller hennes personliga förhållanden. har nämnden samma ansvar som vårdnadshavaren för att den unges grundläggande rättigheter enligt 6 kap. 1 § FB tillgodoses (11 § femte stycket LVU). För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det enligt 12 § LVU finnas särskilda ungdomshem. , SiS, är central förvaltningsmyndig- het för de särskilda ungdomshemmen. Om den unge vårdas vid ett sådant hem på någon grund som avses i 3 § LVU får han eller hon hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras (15 § LVU). Om det anses påkallat, får den som omfattas av bestämmelsen i 15 § LVU kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, vid ankomst till hemmet, för kontroll av att den- ne inte bär på sig något som han inte får inneha där (17 § LVU). I sam- manhanget kan nämnas att bestämmelsen i 17 § LVU skall gälla alla som vårdas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet och regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, medger det (18 § LVU). Detta innebär att bl.a. bestämmelsen om kroppsvisitation kan gälla även den som på frivillig grund vistas vid ett särskilt ungdomshem. Med ett hem för vård eller boende, ett s.k. HVB-hem, avses enligt 3 kap. 1 § socialtjänstförordningen (2001:937) ett hem inom som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med ett boende. Om ett sådant hem drivs av ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller enskild krävs dessutom att verksamheten bedrivs yrkesmässigt. Sådana priva- ta rättssubjekt får inte utan tillstånd av yrkesmässigt bedriva verksamhet i form av bl.a. hem för vård eller boende (7 kap. 1 § socialtjänst- lagen). Verksamheten vid ett HVB-hem skall bygga på förtroende för och samarbete med den enskilde och utformas så att vistelsen i hemmet upplevs 2 007 /0 8:JO1 Den enskildes integritet skall respekteras (3 kap. 3 § social- tjänstförordningen). Bestämmelserna om de särskilda befogenheterna i 1520 §§ LVU gäller inte vid ett hem för vård eller boende som drivs i privat regi. Detta innebär dock inte att ett sådant hem skulle sakna möjlighet att bestämma i frågor som rör den unge. Enligt bestämmelsen i 11 § fjärde stycket LVU skall social- nämnden eller den åt vilken nämnden har uppdragit vården ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning det behövs för att genomföra vården, be- stämma över den unges personliga förhållanden. Bestämmelsen innebär bl.a. att nämnden eller den som vården har uppdragits åt inträder vid sidan av vård- nadshavarna i frågor som rör den unge. När man har att bedöma vilka befogenheter som ett privat HVB-hem har när det gäller barn och ungdomar som är placerade enligt LVU vid hemmet, är det följaktligen av intresse att se vilka befogenheter som barnets vårdnads- havare har för att kunna fullgöra sin tillsynsskyldighet över barnet. Vårdnadshavarna skall ta hänsyn och visa respekt för de individuella egen- skaper och särdrag som ett barn har. Barn har med stigande ålder rätt till ett allt starkare integritetsskydd. Barnets rätt till ett privatliv och skydd mot insyn kan dock av naturliga skäl inte vara absolut. Inskränkningar måste tålas och accepteras för att vårdnadshavarna skall kunna fullgöra sin tillsynsskyldighet (se bl.a. prop. 1981/82:168 s. 59 f.). Det har ansetts att socialnämnden i likhet med vårdnadshavarna får vidta de åtgärder som behövs för att den unge inte skall skada sig själv eller annan. Nämnden bör också på samma sätt som för- äldrarna t.ex. kunna hindra att den unge rymmer (prop. 1979/80:1 Del A s. 596 f.).