frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Mot bakgrund härav görs en bedömning av när i tiden rätt information kan lämnas. I detta fall har informationen således lämnats innan planerad förflyttning. Yttrande gällande utebliven målsägandeinformation angående återkallat beslut om förflyttning återkallade placeringsenheten det beslut om förflyttning som tidigare meddelats. Anstalten var, redan innan beslutet om återkallelse togs, i kontakt med placeringsenheten, varvid det framkom att beslutet skulle komma att återkallas. Vid fortsatt kontakt med placeringsenheten framkom även att mål- säganden var uppdaterad i ärendet. Någon direkt målsägandeinformation, angående återkallelse av förflyttningsbeslutet, utgick ej från anstalten . 2 008 /0 9:JO1 Hur Kriminalvården skall förfara med information till målsäganden i anslut- ning till återkallade beslut i förflyttningsärenden var vid tillfället inte entydigt reglerade i kriminalvårdslagstiftningen. En restriktiv tolkning, av den då gäl- lande 35 § i 2 kap. lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, skulle kunna innebära att målsäganden endast underrättas om själva förflyttningen. I före- varande fall ändrade placeringsenheten sitt tidigare beslut på sådant sätt att den intagnes begäran om förflyttning avslogs och att han därmed skulle kvar- stanna i anstalten ; den anstalt målsäganden visste att han befann sig i. Syftet med de föreskrivna reglerna om målsägarinformation torde dock ha varit att Kriminalvården tillgodoser målsägandes behov av information angå- ende i vilken anstalt den intagne befinner sig för stunden och detta utan att sekretessen åsidosätts. I anslutning till att placeringsenheten ändrade sitt tidigare beslut förvissade sig anstalten , genom placeringsenheten, om att målsäganden kände till att beslutet hade ändrats och att den intagne därmed skulle stanna kvar i anstalten . Eftersom målsäganden hade den kännedomen utgick ingen information från anstalten . Regionchefen anförde för egen del därutöver bl.a. följande. Av 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, i den tidigare gällande lydelsen, framgår följande. Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om följande: i vilken anstalt den intagne befinner sig, om den intagne kommer att förflyttas till öppen anstalt, om den intagne får permission enligt 32 §, om den intagne vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37, 38 eller 43 §, om den intagne avtjänar en del av straffet genom verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, om den intagne, eller Kriminalvården, ansöker om omvandling enligt lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid, om den intagne friges, om den intagne rymmer, och om den intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse utanför anstalten. En begärd underrättelse behöver inte lämnas om en planerad vistelse utanför anstalten i de fall en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande om frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall . Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Kriminalvården Region gör följande bedömning. Brevet från E.M. borde ha setts som en del av beslutsunderlaget i S.B:s ärende om förflyttning. Anstalten borde ha vidarebefordrat brevet till placer- ingsenheten och Kriminalvården, Region , finner att anstalten har brustit i sin handläggning av ärendet då så inte skedde. 2 008 /0 9:JO1 Av 35 § KvaL framgår att en underrättelse till målsägande skall lämnas . Mot bakgrund av vad som har framkommit i ärendet kan inte Region finna annat än att anstalten har informerat E.M. om förflytt- ningen i enlighet med reglerna om målsägandeinformation. Kriminalvården är en myndighet. Av handlingar- na framgår att anstalten, genom placeringsenheten, förvissat sig om att E.M. kände till att beslutet om förflyttning återkallats. Kriminalvården, Region , finner att Kriminalvården har uppfyllt sin skyldighet att lämna underrättelse till målsäganden och att anstalten således inte har brutit mot reglerna om målsägandeinformation då inte någon ytterligare underrättelse skickades från anstalten. Kriminalvården Region har tidigare, med anledning av klagomål som E.M. framfört mot anstalten i fråga om hanteringen av målsägandein- formation, utrett frågan och funnit att några brister i hanteringen av målsä- gandeinformationen till E.M. i samband med S.B:s permissioner inte har framkommit. E.M. kommenterade remissvaret, varvid hon uppgav att det inte var Krimi- nalvården, utan polisen, som informerade henne om att gärningsmannen skulle förflyttas till en öppen anstalt. I beslut anförde JO följande. Handläggningen i anstalten inför beslutet om anstaltsplacering Av 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (KVFS 2006:13) framgår att inför varje anstaltsplacer- ing en risk- och behovsprövning skall göras där bl.a. risken för fortsatt brotts- lighet skall bedömas. Av de allmänna råden följer att vid denna bedömning skall beaktas bl.a. sådana omständigheter som är relevanta med hänsyn till eventuella brottsoffer. Av utredningen framgår att anstalten har underlåtit att till placeringsenhe- ten vidarebefordra ett brev från E.M. i vilket hon framförde omständigheter av betydelse för ett beslut om anstaltsplacering. Det ankommer naturligtvis inte på anstalten att bedöma om dessa omständigheter skulle påverka placer- ingsenhetens beslut. Jag delar alltså Kriminalvårdens uppfattning att det in- träffade var felaktigt och anstalten förtjänar kritik för det inträffade. Jag förut- sätter att erforderliga åtgärder vidtas, exempelvis genom utbildningsinsatser, så att en upprepning kan undvikas. Under förutsättning att en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid skall målsäganden, enligt 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, tillfrågas om han eller hon vill bli un- 2 008 /0 9:JO1 derrättad om den intagnes situation i olika avseenden. Om målsäganden, som i förevarande fall, har uppgett att hon önskar sådan information, åligger det Kriminalvården att underrätta målsäganden bl.a. om i vilken anstalt den in- tagne befinner sig och om den intagne kommer att förflyttas till öppen anstalt samt om den intagne friges. Underrättelser om frigivning skall lämnas i lämp- lig tid före frigivningen och i andra fall . Bestämmelsen om målsägandeinformation tillkom för att stärka brottsoff- rens ställning. Lagstiftningen har utformats med beaktande av att det, även i de fall det inte kan sägas föreligga någon beaktansvärd risk för att den intagne utsätter målsäganden för brott, av omsorg om målsägandens person är moti- verat att hon eller han får information om gärningsmannen (prop. 1993/94:143 s. 49.). Det är således av största vikt att Kriminalvården fullgör sin lagstadgade skyldighet att underrätta målsäganden. Det gör sig särskilt gällande i ett fall som det förevarande, där gärningsmannen har utsatt målsä- ganden för allvarlig brottslighet. Av utredningen framgår att det fattades ett beslut om att den intagne skulle förflyttas till öppen anstalt. E.M. informerades om be- slutet . Kriminalvården dröjde således nästan två veck- or från det att beslutet meddelades till dess att E.M. underrättades om beslu- tet. Enligt vad som ovan redovisats uppställer lagen krav på att sådan infor- mation lämnas . De skäl som framförts i remissvaret är enligt min mening inte godtagbara ursäkter för dröjsmålet. Kriminalvården förtjänar kritik även i denna del. Vad som framkommit i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om Kriminalvårdens skyldighet att översätta handlingar som ges in av intagna (Dnr 603-2007) I en anmälan, som kom in till JO , klagade . bl.a. på att Kriminalvården, anstalten , inte hade översatt vissa handlingar till turkis- ka och anförde bl.a. följande. har han förklarat att han inte förstår något annat språk än turkiska. Han har, efter att ha skrivit framställ- ningar på turkiska, bett att få anstaltens svar översatta till turkiska. Anstalten har dock inte besvarat hans framställningar. Anstalten har inte heller besvarat en anhållan av i vilken han frågade hur han skulle gå till väga för att få sitt tolkbehov tillgodosett. Han påminde om sin förfrågan . Vidare översattes brev från sjukvårdssamordnaren, 2 008 /0 9:JO1 daterade , först . Slutligen har han inte fått något svar på en begäran om att få vissa författningar m.m. översatta till turkiska. Anmälan remitterades till Kriminalvården. I remissvaret från myndigheten (huvudkontoret) hänvisade enhetscheferna till ett yttrande från Region , av vilket framgick bl.a. följande. Enligt 9 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall en intagen be- handlas med aktning för sitt människovärde. Han skall bemötas med förståel- se för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Enligt 8 § förvaltningslagen (1986:223) bör en myndighet som har att göra med någon som inte behärskar det svenska språket eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad vid behov anlita tolk. Det är myndigheten och inte den enskil- de som bestämmer om en tolk/översättare skall användas. Det är myndigheten som utser tolk och som står för tolkkostnaden. Det är angeläget att tolkfrågan löses på ett för den enskilde och myndigheten tillfredsställande sätt. Enligt i förvaltningsrätt (s. 27) bör kriminalvården då man prövar behovet av tolk särskilt ta hänsyn till om ärendet är omfattande och komplicerat, man bör också särskilt uppmärksamma vilken dignitet ären- det har och vilken betydelse detta har för den enskilde. Man bör även övervä- ga huruvida det på verksamhetsstället finns personal som behärskar det främmande språket eller om det i det enskilda fallet finns möjlighet att t.ex. använda ett språk som både en tjänsteman och den enskilde behärskar. Av handboken framgår vidare (s. 123) att det vid samtal av rättslig betydelse, exempelvis när en dömd skall avge nöjdförklaring eller vid sammanträde med övervakningsnämnd får anses särskilt viktigt att vid behov anlita en kvalifice- rad tolk. Även vid verkställighetsplanering och vid sammanträde i behand- lingskollegium samt vid läkarundersökning och i andra sammanhang där den personliga integriteten är särskilt utsatt bör man särskilt överväga behovet av kvalificerad tolk. Vid samtal där rättssäkerhets- eller integritetsaspekter inte är dominerande torde personal inom myndigheten kunna anlitas. Medintagen eller anhörig bör endast fungera som tolk vid vardagliga kontakter eller vid akuta händelser då det inte utan dröjsmål går att kalla på en kvalificerad tolk. När det gäller översättning av skriftligt material bör bl.a. hänsyn tas till vad ärendet gäller, hur omfattande handlingen är och om handlingens innehåll är komplicerat. Hänsyn skall även tas till kostnaden för översättningen. Även i dessa fall skall myndigheten bedöma hur viktigt ärendet är för den enskilde. En handling får inte avvisas enbart av det skälet att den inte är skriven på svenska. Av Nya förvaltningslagen med kommentarer (T. och B. ) framgår att en handling skall betraktas som inkommen den dag då den anlänt i sitt ursprungliga skick till myndigheten och att skyldigheten att använda tolk främst avser situationer som avser ärenden. Vidare framkommer att det med nuvarande lagstiftning inte åvilar myndigheten en skyldighet att ha en särskild översättarservice utan att det även vad avser brådskande ären- den kan uppstå situationer då den enskilde får räkna med risken för en förse- ning. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i an- stalt KVFS 2006:26 ger bl.a. under rubrikerna, bevakat besök och utred- 2 008 /0 9:JO1 ning och bevisning [under 4 kap. 7 § och 8 kap. 3 §; JO:s anmärkning] an- visningar avseende användning av tolk. påbörjade sin verkställighet [] och förflyttades från häkte till anstalten Kumla []. är turkisk med- borgare. I verkställighetsplanen anges att Ö.S. talar svenska hjälpligt. Ö.S:s klagomål avseende anstalten Halls hantering av anhållan Anstalten uppger att man utifrån sina erfarenheter av att hantera Ö.S:s ären- den, gjort bedömningen att Ö.S. har tillräckliga språkkunskaper för att till- sammans med anstaltens personal och i viss mån även med hjälp av medin- tagna kunna hantera vardagliga situationer och kommunicera när han behöver hjälp av en kvalificerad tolk. Anstalterna (Kumla och ) har enligt uppgift i huvudsak kommunicerat med Ö.S. på svenska, engelska eller tyska, vid ärenden av mer kvalificerad art och vid vissa kontakter med sjukvården har tolköversättning använts. Av utredningen i ärendet framkommer att den anhållan som Ö.S. ingav till anstalten på turkiska avsåg [] , en ansökan om att få hjälp med att anskaffa en advokat för att kun- na överklaga kriminalvårdens avslagsbeslut avseende överflyttning av verkställighet till . , en ansökan om att få överföra pengar till familjen i som lever på socialbidrag. Yngste sonen är född . , en ansökan om att få träffa en läkare p.g.a. smärta i ena ögat. Smärtan är så svår att Ö.S. ibland inte kan se på det ögat. Anstalten fattade beslut i ärendena. Anstaltens skrivelse som bär rubriken beslut får uppfattas som ett beslut om avvisning. I beslu- tet anger anstalten att man ej kan besvara eller bedöma hur angelägna de ansökningar är som Ö.S. inkommit med då dessa är skrivna på turkiska. att skriva ansökningar på svenska eller på engelska eller muntligen upplysa beslutsfattare om vad hans ärende gäller, för att anstalten skall kunna handlägga ärendena. I Kriminalvårdens administrativa system finns registrerat att det inkommit en anhållan ställd till kriminalvårdschefen. Det finns inga uppgifter om att skrivelsen bevarats. Ö.S:s klagomål avseende den regionale sjukvårdssamordnarens hantering av skrivelser ingivna till Region Av utredningen i ärendet framkommer att den regionale sjukvårdssamordna- ren mottog ett brev från Ö.S. Brevet var skrivet på svenska vilket föranledde att besvara brevet på svenska. Av anstaltens yttrande framkommer vad avser denna del att man tillfrågat . om han kunde vänta med översättning av handlingarna från sjukvården [daterade ; JO:s anmärkning] eller om han ville ha dem sända för översättning. uppgav först att han kunde avvakta en översätt- 2 008 /0 9:JO1 ning men framställde senare krav på att få handlingarna översatta. Anstalten sände efter krav från Ö.S. handlingarna för översättning. Region gör följande bedömning: Frågan avseende Kriminalvårdens skyldighet att förse intagna med författ- ningstexter på de intagnas modersmål överlämnas till huvudkontoret. Vad avser Ö.S:s förmåga att hantera enklare frågor respektive ärenden på annat språk än turkiska synes uppgift i någon mån stå mot uppgift. Anstalten har utifrån sin kännedom om Ö.S. och de erfarenheter avseende ärendehanter- ing som finns från Ö.S:s verkställighet gjort bedömningen att Ö.S. i princip vad avser vardagliga frågor och ärenden av mindre ingripande art har förmåga att kommunicera på annat språk än turkiska. Man har också gjort bedömning- en att Ö.S. har förmåga att kommunicera i vilka ärenden han behöver hjälp av tolk och att han har språkkompetens i andra språk än turkiska som gör att han kan förklara vad dessa ärenden avser. Mot dessa uppgifter står Ö.S:s påståen- den om att han endast förstår turkiska. Det är anstalten som har att bedöma och bestämma huruvida tolk/översättare skall användas. Anstalten bör vid samtal med den intagne skapa ett fullgott underlag för sin bedömning av den intagnes behov av tolk/översättning. Särskilt bör uppmärksammas att frågor av särskild vikt för den intagne hanteras på ett sätt som tillgodoser såväl rätts- säkerhetsaspekter som integritetsskydd. Vad avser de anhållanden som ingavs den 3, 4 och är det Region uppfattning att anstalten borde ha kommunicerat med Ö.S. kring de inlämnade anhållandena för att skapa ett fullgott underlag för en bedömning av huruvida de skulle översättas eller inte. Man borde inte ha avvisat Ö.S:s anhållanden enbart av det skälet att de inte var skrivna på svenska. Handläggningen av ärendena borde ha hante- rats skyndsammare. Anstalten försöker vid rekrytering av personal att särskilt uppmärk- samma behovet av personal med kompetens i andra språk än svenska. Detta underlättar såväl anstaltens hantering av ärenden som de intagnas verkställig- het i övrigt. Region har förståelse för de praktiska problem som kan uppstå då anstalten av resursskäl vill använda den interna språkkompe- . Särskilt bör dock uppmärksammas att de intagnas behov av tolk/översättare inte eftersätts eller fördröjs i ärenden som är av särskild vikt för den intagne. Att breven från den regionala sjukvårdssamordnaren besvarades på svens- ka synes ha haft sin grund i ett missförstånd avseende Ö.S:s språkkompetens. När samordnaren fick information om att Ö.S. inte förstod innehållet i brevet vidtog han åtgärder för att översätta brevet. Dessa var dock redan översatta genom anstaltens försorg. Det får anses särskilt viktigt att sjukvården upp- märksammar när det finns behov av tolk/översättning, då frågor inom detta område ofta är av särskild stor vikt för den intagne. Ärendet har uppmärksammat såväl anstalten som den regionala sjuk- vården på vikten av att utreda intagnas behov av tolk/översättning och de intagnas utsatta situation i dessa fall samt betydelsen av att även i dessa fall upprätthålla kravet på skyndsam handläggning. 2 008 /0 9:JO1 I fråga om Kriminalvårdens skyldighet att förse de intagna med översättning av författningstexter anförde enhetscheferna följande. Förvaltningsmyndigheter har skyldighet enligt lagen om rätt att använda fins- ka och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar i , , , och kommuner och enligt lagen om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar i , , och kommuner att, om den enskilde använder något av dessa språk i ärenden som rör myndighetsutövning, ge muntligt svar på det språket. Skyldighet enligt ovannämnda lagar att använda den sökandes språk är inte aktuellt i detta fall. Av 8 § förvaltningslagen [1986:223, JO:s anmärkning] framgår att en myndighet bör anlita tolk vid behov när myndigheten har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad. Begreppet tolk används för att beteckna både den som tolkar muntligen från ett språk till ett annat och som gör en skriftlig översättning av en handling. Kriminalvården har låtit översätta lagen om kriminalvård i anstalt till eng- elska och de nya bestämmelserna om uppskjuten villkorlig frigivning och de fyra särskilda utslussningsåtgärderna till serbiska/kroatiska, ryska, finska, persiska, arabiska, engelska och spanska. Språken har valts med utgångspunkt från att de talas och förstås av många av de intagna. Någon skyldighet för Kriminalvården att översätta t.ex. lagen om krimi- nalvård i anstalt eller Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd till en rad olika språk föreligger inte. Det ankommer i stället på anstalten där den intagne befinner sig att se till att den intagne med hjälp av tolk eller på annat sätt förstår vad som gäller beträffande hans eller hennes rättigheter och skyl- digheter under verkställigheten. I beslut anförde JO följande. I förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser bl.a. om myndigheternas serviceskyldighet (4 §), om allmänna krav på handläggningen av ärenden (7 §) och om tolk (8 §). Dessa bestämmelser innebär bl.a. att ärenden skall handläggas skyndsamt, frågor besvaras och att myndig- heten vid behov bör anlita tolk. För att ta ställning till om det föreligger behov av tolk krävs att myndigheten i varje enskilt fall prövar om så är fallet. Som Kriminalvården anfört i remissvaret används begreppet tolk för att beteckna 2 008 /0 9:JO1 både den som tolkar muntligen från ett språk till ett annat och den som gör en skriftlig översättning av en handling. Av utredningen framgår att Kriminalvården bedömt att Ö.S. behärskar det svenska språket i sådan grad att han inte har behov av tolk i vardagliga situa- tioner. Kriminalvården har dock bedömt att han behöver tolk i ärenden av mer kvalificerad art. De framställningar som Ö.S. gav in underlät Kriminalvården såväl att översätta som att besvara, och detta utan vetskap om framställning- arnas innebörd. Kriminalvården vidtog således ingen prövning av om ämnet för framställningarna var av sådan art att det förelåg behov av tolk. I beslutet konstaterade i stället att framställningarna inte kunde besvaras eller bedömas då de var skrivna på turkiska och att det inte förelåg skäl att översätta handlingarna, eftersom Ö.S. tidigare under verk- ställigheten gjort sig förstådd och lämnat intrycket av att förstå engelska. Kriminalvården tog alltså ställning till Ö.S:s framställningar utan att först ha tagit reda på vad de handlade om. Detta är naturligtvis oacceptabelt och Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik. Kriminalvården har i remissvaret inte bemött vad S.Ö. uppgett om anstal- tens underlåtenhet att besvara bl.a. hans begäran om att få författningstexter översatta till turkiska. Huruvida Kriminalvården har underlåtit att besvara en sådan framställan är därför fortfarande oklart. Däremot framgår att S.Ö. inte har fått något svar på den skrivelse som han gav in . Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade. Jag vill för tydlighetens skull här framhålla att jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det inte finns någon generell skyldighet för myndigheten att översätta lagar och föreskrifter till olika språk. Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. En kriminalvårdsanstalts rutiner vid delgivning med intagna (Dnr 621-2007) klagade på att Kriminalvården, anstalten Hällby, vid delgivning av be- slut och domar inte, förutom vid en uttrycklig begäran härom, ger den intagne en kopia av handlingen. 2 008 /0 9:JO1 Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I remissvaret anförde Kriminalvården, , genom regionchefen , följande. har inhämtat uppgifter från anstaltsledningen i Hällby med an- ledning av aktuell anmälan. De bekräftar uppgifterna i anmälan. När beslutet delges den intagne överlämnas beslutet till den intagne så att han kan läsa igenom beslutet. I de fall den intagne önskar det så erhåller de en kopia, nor- malt som de begär det. Undantagsvis, när delgivningen sker sent , så kan det dröja till dagen därpå innan den intagne erhåller en ko- pia. Ett annat undantag är i de fåtal fall när beslutet innehåller uppgifter om egen brottslighet eller uppgifter om intagna som kan äventyra säkerheten i anstalten. Utifrån bestämmelserna om innehav i anstalt, kan skäl föreligga att inte medge den intagne att inneha ett beslut eller en dom i bostadsrummet. För att intagna ändå skall kunna få möjlighet att i lugn och ro läsa igenom beslutet/domen kan den skriftliga handlingen lämnas till den intagne efter inlåsning, för att sedan tas ut innan upplåsning. I de fall anstalten inte medger innehav i bostadsrummet så kan även den intagne få det beslutet prövat ge- nom omprövning samt överklagande till förvaltningsdomstol. Anstaltsledningen uppger att det stora flertalet beslut som delges, inte ef- terföljs av en begäran om kopia. En anledning till detta kan vara att en stor mängd bifallsbeslut, exempelvis beslut om telefon- och besökstillstånd är kortfattade och som inte motiveras. Enligt 21 § (förvaltningslagen [1986:223], JO:s anm.) skall en sökande, kla- gande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myn- digheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon en- skild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt.