frsrdg · GV04RB1 · 2008-02-07 00:00:00 — Direktionens bedömning var att det räcker med sex sammanträden för att kunna bedriva en väl avvägd penningpolitik och göra det meningsfullt att publicera nya prognoser vid varje sammanträde. Ledamöterna i direktionen kommenterade reaktionerna och erfarenheterna av förändringarna i olika tal. De poängterade att motiven till förändringarna har varit att göra mer öppen och tydlig med hur penningpolitiken bedrivs. De betonade emellertid att det kan ta tid att anpassa sig till förändringarna för både och marknadens aktörer och att alla parter befinner sig i en läroprocess. Svar på utvärderingen av penningpolitiken kommenterade direktionen i sitt remissvar de rekommendationer om förändringar av penningpolitiken som presenterades i rapporten utvärdering av den svenska penningpolitiken 19952005. Rapporten publicerades av finansutskottet . Direktionen instämde i flertalet av rapportens rekommendationer, bland annat slutsatsen att stabila tillgångspriser inte bör vara något självständigt mål för penningpolitiken. Direktionen betonade att risker för inflationen och realekonomin förknippade med tillgångspriser bör vägas in i de penningpolitiska besluten. På två punkter skilde sig direktionens slutsatser från utvärderingens. Direktionen instämde inte i utvärderingens rekommendation att föra en penningpolitik där man kompenserar för perioder då inflationsmålet över- eller underskridits genom att på motsvarande sätt under- eller överskrida inflationsmålet i efterhand. Direktionen instämde heller inte i rekommendationen att definiera inflationsmålet i termer av ett annat prisindex än KPI. En ytterligare förändring som gjordes var att det underliggande inflationsmåttet UND1X bytte namn till KPIX. Namnbytet påverkar inte hur måttet beräknas utan genomfördes för att det gamla namnet fått kritik för att det inte varit användarvänligt. slutade att publicera det underliggande inflationsmåttet UNDINHX, som är UND1X exklusive prisutvecklingen på huvudsakligen importerade varor. Orsaken är att det blivit allt svårare att fastställa vilka varor som huvudsakligen importeras. genomförde en undersökning bland ett sextiotal företag i det svenska näringslivet. En sådan kommer att genomföras inför varje penningpolitisk rapport. Huvudsyftet är att få mer information om hur företagen planerar och agerar under de aktuella förhållandena i ekonomin. Men behöver också öka sina kunskaper om företags- och branschförhållandena i näringslivet i allmänhet. Räntehöjning och prognos om ytterligare ett par höjningar såg en stark konjunktur framför sig såväl i som i omvärlden. Sysselsättningen och produktiviteten väntades fortsätta att öka i snabb takt, även om bedömde att produktiviteten inte skulle öka i lika snabb takt när läget på arbetsmarknaden förbättrades. Priserna såg ut att öka i långsammare takt än väntat till följd av lägre energipriser och en starkare krona , men bedömde att inflationen framöver skulle stiga gradvis i takt med att resursutnyttjandet ökade. presenterade sin egen ränteprognos . Enligt prognosen behövde reporäntan höjas för att inflationen skulle hamna på målet och den realekonomiska utvecklingen bli balanserad (se diagram 1). Vid det penningpolitiska sammanträdet beslutade direktionen därför att höja reporäntan med 0,25procentenheter till . prognos för räntan förvånade en del ekonomiska bedömare och marknadsaktörer som justerat upp sina egna ränteprognoser i linje med utvecklingen i omvärlden och förväntade sig större höjningar av räntan framöver än vad förutsåg. Reaktionerna blev därför förhållandevis stora. Räntorna sjönk och kronan försvagades. Mot bakgrund av den skillnad som fanns mellan marknadsaktörernas samlade prognos och den ränteprognos som publicerade föll dock räntorna ganska måttligt. Även efteråt var marknadsaktörernas förväntningar på räntan högre än prognos. En anledning var att vissa marknadsaktörer gjorde en annan bedömning av konjunkturläget och dess effekter på inflationstrycket. De trodde att skulle behöva revidera bedömningen av inflationstrycket och höja sin prognos för räntan. Det fanns dock stora skillnader mellan aktörerna på marknaden, och vissa låg närmare syn. Diagram 1: Reporänteprognoser vid olika tillfällen. Procent, kvartalsmedelvärden. Oförändrad ränta , men ändrad bedömning av framtida räntor hade bedömningen av de framtida konjunktur- och inflationsutsikterna endast ändrats marginellt. De nya löneavtalen som började förhandlas fram såg visserligen ut att öka riskerna för ett högre inflationstryck något. Men direktionen ansåg att det var för tidigt att dra några slutsatser om avtalens effekter på kostnadstrycket innan dessa var klara. Därför lämnades reporäntan oförändrad. förstärktes bilden av ett stigande kostnadstryck. Även om konjunkturen utvecklades ungefär som trodde, fanns det faktorer som kunde öka inflationstrycket. Finanspolitiken såg ut att bli mer expansiv än vad som antagits tidigare, och arbetslösheten hade blivit något lägre. Avtalsförhandlingarna så långt såg dessutom ut att resultera i högre löneökningar än man tidigare prognostiserat. Men det fanns också faktorer som talade för att inflationen skulle hållas tillbaka, till exempel fortsatt hög produktivitet och låga importpriser. Mot den bakgrunden beslutade direktionen att lämna reporäntan oförändrad. Men bedömde ledamöterna att det stigande kostnadstrycket gjorde att reporäntan gradvis behövde höjas mer framöver än de hade trott . Vid det tillfället hade ännu inte fattat beslutet om att publicera en ny räntebana vid varje sammanträde. Kommentarerna kring det framtida behovet av ränteförändringar skedde i stället i kvalitativa termer. Räntehöjning och uppjusterad ränteprognos visade nyinkommen statistik att BNP-tillväxten i hade dämpats oväntat snabbt. Främst var det exporten och hushållens konsumtion som hade utvecklats svagt. Men olika indikatorer tydde på att försvagningen av tillväxten bara var tillfällig. Konjunkturen i omvärlden utvecklades fortfarande starkt, och hushållens disponibla inkomster väntades öka kraftigt. Bilden av att arbetsmarknaden blev allt stramare och att kostnadstrycket steg blev allt tydligare. Svag tillväxt i produktiviteten och höga löneökningar ledde till att enhetsarbetskostnaderna sköt i höjden , efter att i stort sett varit oförändrade . Det ökade kostnadstrycket och den starka konjunkturen gjorde att höjde reporäntan till . Beslutet var i linje med den prognos för räntan som lagts fast . Men justerade direktionen upp prognosen för räntebanan i linje med bedömningen vid junisammanträdet (se diagram 1). Direktionen bedömde att reporäntan borde ligga kring och sedan höjas ytterligare en eller . Återigen blev reaktionerna på prognos för räntan förhållandevis stora. På kort sikt skilde sig inte prognos särskilt mycket från dem som gjordes på marknaden. På trodde dock marknadsaktörerna fortfarande på större höjningar av reporäntan än vad gjorde. Trots detta steg räntan både på kort och på lång sikt när publicerade sin prognos. Storleken på marknadsreaktionerna kan bara delvis förklaras av att räntorna steg i omvärlden. Sannolikt hade också marknadsaktörer förväntat sig att skulle publicera en lägre ränteprognos. kom ytterligare tecken som förstärkte bilden av en stramare arbetsmarknad och ett högre kostnadstryck. Sysselsättningen ökade ungefär i den takt som förväntats, men utbudet av arbetskraft utvecklades däremot svagare. Den öppna arbetslösheten blev därför lägre än förutsett. Tillväxten blev något högre än väntat, och olika enkätresultat tydde på att konjunkturen var fortsatt stark . Direktionen ansåg att tillväxten i produktiviteten var en nyckelfaktor i bedömningen av hur inflationen skulle fortsätta att utvecklas . Produktiviteten hade utvecklats svagare än väntat och så även enligt preliminär statistik från nationalräkenskaperna. I takt med att inflationen ökat hade också företag och hushåll reviderat upp sina förväntningar om inflationen för . Den nya informationen om den svenska ekonomin tydde således på att inflationstrycket var lite starkare än väntat och att prognosen för reporäntan därför borde justeras upp något. Det var dock betydligt mer osäkert hur stark tillväxten i omvärlden var efter den finansiella oro som brutit ut i spåren av krisen på den amerikanska bolånemarknaden. bedömde att det kunde dämpa utvecklingen något, även i . Sammantaget var slutsatsen vid sammanträdena att reporäntan trots detta skulle behöva höjas i ungefär samma takt som direktionen räknade med (se diagram 1). Reporäntan höjdes vid båda tillfällena. överensstämde prognos för reporäntan väl med prognoserna bland marknadsaktörerna, och reaktionerna vid publiceringen blev små. tilltog osäkerheten om utvecklingen i omvärlden till följd av krisen på den amerikanska bolånemarknaden. Den svenska tillväxten såg också ut att bromsa in snabbare än väntat. Den finansiella oron medförde att skillnaderna ökade mellan räntor på lån mellan banker och räntor på statspapper. Det ledde till att lånekostnaderna steg för företag och hushåll, vilket väntades dämpa konsumtion och investeringar. blev inflationen högre än väntat. Läget fortsatte alltså att vara svårbedömt med krafter som drog åt olika håll. Reporäntan lämnades oförändrad och ränteprognosen justerades ned marginellt . Vid publiceringen av ränteprognosen sjönk marknadsräntorna något. 14 februari:Reporäntan höjdes till 29 mars:Reporäntan lämnades oförändrad på Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde höjas och räntebanan revideras upp. Han menade att riskerna på uppsidan ökat betydligt sedan det penningpolitiska sammanträdet . Den reala utvecklingen hade varit starkare än man prognosticerat, arbetsmarknaden hade fortsatt att förbättras i snabbare takt än man förutsett och avtalsförhandlingarna såg ut att resultera i högre löner än man beräknat. 3 maj:Reporäntan lämnades oförändrad på Vice riksbankschef och vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde höjas och att räntebanan borde revideras upp. De ansåg båda två att riskerna på uppsidan ökat betydligt sedan det penningpolitiska sammanträdet . Den ekonomiska utvecklingen var starkare, avtalsförhandlingarna såg ut att resultera i högre löner, finanspolitiken var mer expansiv och kreditexpansionen var fortsatt hög. 19 juni:Reporäntan höjdes till Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska rapporten. Han menade att rapporten i och för sig är ett bra underlag för direktionens sammanträde och instämde i stora drag i bilden av den ekonomiska utvecklingen . Men Öbergs egen bedömning var att inflationstrycket skulle bli starkare än enligt huvudscenariot i rapporten. Han menade att styrräntan därför troligen kommer att behöva höjas mer än enligt huvudscenariot. 6 september:Reporäntan höjdes till 29 oktober:Reporäntan höjdes till Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska rapporten. Han bedömde att utvecklingen på arbetsmarknaden skulle bli starkare och att löneökningarna skulle bli högre än enligt rapporten. Därmed skulle också inflationstrycket bli högre och behovet av att höja styrräntan större. Av den anledningen lutade sig mer åt den räntebana som redovisades i det alternativscenario där lönerna steg mer och produktiviteten blev lägre än räntebanan i rapportens huvudscenario. 18 december:Reporäntan lämnades oförändrad på . Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet att lämna styrräntan oförändrad och ansåg att den borde höjas . Han reserverade sig även mot den penningpolitiska uppföljningen samt mot den räntebana som redovisades i denna. bedömde att utvecklingen på arbetsmarknaden kommer att bli starkare och att inflationstrycket kommer att bli högre än i den penningpolitiska uppföljningen. De ekonomiska utsikterna talade enligt för en relativt hög styrränta 2008, med en eventuell sänkning längre fram om inflationstrycket dämpas. Eftersom effekterna av förändringar av reporäntan kommer gradvis så måste en uppföljning och utvärdering av penningpolitiken blicka bakåt på de prognoser och räntebeslut som gjorts de två tidigare åren. För att bedöma penningpolitik bör utfallet för inflationen 2007 jämföras med de prognoser som gjordes till början av 2007 och som låg till grund för räntebesluten . För att följa upp arbetet med penningpolitiken är det också av värde att studera hur inflationsförväntningarna utvecklats. Då inflationen avvikit från målet på grund av någon störning strävar normalt efter att föra inflationen tillbaka till . Om förväntningarna på inflationen framåt ligger fast kring målet på , finns det ett stort förtroende för förmåga att uppnå inflationsmålet. var inflationen fortsatt låg, men började stiga något. I genomsnitt steg KPI och KPIX (tidigare UND1X) (se tabell 1). Skillnaden mellan KPI och KPIX berodde till övervägande delen på att räntekostnaderna för egnahem ökade. Dessa räntekostnader påverkas av två delar. Den ena är den faktiska ränteutvecklingen, medan den andra visar hur värdet på villor förändras. Dessa två delar bidrog lika mycket till att räntekostnaderna för egnahem i KPI steg . var den underliggande inflationen mätt med KPIX ungefär densamma som 2006. Däremot skilde sig utvecklingen av priserna i olika varu- och tjänstegrupper åt. Exklusive energipriser ökade KPIX-inflationen betydligt snabbare 2007 än 2006 (0,). Utvecklingen av energipriserna höll ned KPIX-inflationen , framför allt för att konsumentpriserna på el föll. Priserna på andra varor och tjänster ökade dock och drev upp inflationen mätt med KPIX. Tabell 1: Jämförelse mellan olika inflationsmått. Årlig procentuell förändring samt standardavvikelse. Anm. Inflationsmått beräknat enligt den nya metod som började gälla . * Inflationsmått som för perioden 19952004 beräknats enligt den metod som användes fram till och för 20052006 enligt den nya metoden. Standardavvikelsen är beräknad på månadsdata för inflationen (12-månaders förändring). Källor: SCB och . Prognoserna som presenteras här är baserade på antagandet att reporäntan utvecklas i linje med marknadsaktörernas förväntningar som de avspeglas i de så kallade implicita terminsräntorna. Prognoserna gjorda 2007 är baserade på egen prognos för räntan. I mitten av 2005 justerade ned prognosen för inflationen 2007 för att resursutnyttjande och kostnadstryck bedömdes vara lägre än tidigare beräknat. Att prognosen justerades ned berodde framför allt på ny statistik som visade att ekonomin vuxit betydligt långsammare än väntat. Prognoserna för KPI-inflationen 2007 som gjordes och hela 2006 var sedan i linje med vad inflationen slutligen blev. En jämförelse mellan olika prognosmakare visar att det var en förhållandevis stor spridning på de prognoser för KPI-inflationen 2007 som gjordes (se diagram 2). prognoser tillhörde de mer träffsäkra. Diagram 2: Prognoser för KPI-inflationen 2007 . Anm. I jämförelsen med andra prognosmakare ingår prognoser från de prognosmakare som finns med i den sammanställning som görs av . (vilken bland annat inkluderar och svenska och utländska banker) samt , LO och några internationella organisationer. Diagrammet visar endast prognoserna vid de tillfällen gjort en prognos. Eftersom få prognosmakare gör prognoser för inflationen framåt görs ingen jämförelse av de prognoser för inflationen 2007 som gjordes 2005. Observera att antalet prognosmakare är ungefär detsamma vid varje prognostillfälle, men om en eller flera prognosmakare har samma prognos blir antalet punkter färre . Källor: ., , , och . gjorde däremot ett större prognosfel än övriga bedömare i den första penningpolitiska rapporten, när prognosen för KPI och KPIX reviderades ned förhållandevis mycket. Att justerade ned prognoserna hängde framför allt samman med hur energipriserna utvecklades. Energipriserna hade fallit och bedömde att detta skulle få en förhållandevis stor effekt på KPI-inflationen. Energipriserna bidrog också till att hålla ned inflationen , men inte i den utsträckning trodde . I den penningpolitiska rapporten betonade dock att de kraftiga svängningarna i energipriserna som hade ägt rum innebar att utvecklingen av inflationen på kort sikt var väldigt osäker. I årets andra penningpolitiska rapport justerades prognoserna upp igen. Jämfört med prognoserna för KPI-inflationen som var i linje med utfallet, överskattade den underliggande inflationen 2007 med ungefär en halv procentenhet i de prognoser som gjordes 20052006. Det berodde inte på att styrkan i konjunkturuppgången överskattades. Produktionen 2006 som kan antas ha påverkat inflationen ökade ännu mer än väntat. Prognosen för BNP-tillväxten 2006 justerades upp förhållandevis mycket i den tredje inflationsrapporten , delvis som ett resultat av att både penning- och finanspolitiken blivit mer expansiv. och reviderades prognosen för tillväxten 2006 upp kontinuerligt i takt med att ny statistik visade på en fortsatt mycket stark konjunktur. Även den länge förutsedda uppgången i sysselsättningen såg till slut ut att ha kommit i gång. När statistiken visade sig vara betydligt starkare än förväntat justerades prognosen för tillväxten upp i den tredje inflationsrapporten till en nivå nära utfallet . En sammanställning av prognoserna för BNP-tillväxten 2006 hos olika prognosmakare visar att styrkan i BNP-tillväxten överraskade samtliga (se diagram 3). Ett talande exempel är att till och med den prognosmakare som hade den högsta tillväxtprognosen underskattade det slutliga utfallet för BNP-tillväxten så sent som i mitten av 2006. Diagram 3: Prognoser för BNP 2006 . Anm. I jämförelsen med andra prognosmakare ingår prognoser från de prognosmakare som finns med i den sammanställning som görs av . (vilken bland annat inkluderar och svenska och utländska banker) samt , LO och några internationella organisationer. Diagrammet visar endast prognoserna vid de tillfällen publicerat en prognos. Eftersom få prognosmakare gör prognoser för BNP-tillväxten framåt görs ingen jämförelse av de prognoser för BNP-tillväxten 2006 som gjordes 2004. Observera att antalet prognosmakare är ungefär detsamma vid varje prognostillfälle, men om en eller flera prognosmakare har samma prognos blir antalet punkter färre. prognoser för IR 05:1 och IR 05:2 är de prognoser som gjordes under antagandet att reporäntan följer de så kallade implicita terminsräntorna. Källor: ., , , och . En av de främsta anledningarna till att produktionen ökat oväntat mycket som prisökningarna har hållits nere är att produktiviteten i ekonomin ökade snabbt 20022006. Liksom för BNP-tillväxten underskattade hur mycket produktiviteten skulle öka ända fram till den tredje inflationsrapporten . Den höga tillväxten i produktivitet har gjort att produktionen har kunnat öka snabbt utan att företagens arbetskraftskostnader per producerad enhet ökat särskilt mycket. var till exempel arbetskraftskostnaden per producerad enhet oförändrad jämfört med . De låga kostnadsökningarna har inneburit att behovet av att höja priserna varit begränsat och att inflationen därmed hållits nere. Förutom den inhemska produktivitetstillväxten har även ett lågt pristryck i omvärlden bidragit till att hålla tillbaka inflationen. Prisökningarna på importerade varor har varit låga. Importpriserna på konsumtionsvaror i producentledet, det vill säga priserna på importvaror i svenska kronor då de kommer in i landet, sjönk till exempel fram till mitten av 2007. har priserna börjat stiga. En av anledningarna till de låga importpriserna förefaller vara att importmönstret ändrats så att en växande andel av importen kommer från så kallade lågkostnadsländer. Denna förändring har bidragit till att sänka de priser som svenska importörer betalar. Hur stor effekten av detta är på de priser som svenska konsumenter möter är svår att uppskatta. Direktionens penningpolitiska beslut 20052006 På basis av prognoser och bedömningar beslöt direktionen att låta räntan vara oförändrad, utom då räntan sänktes från . däremot visade prognoserna att räntan behövde höjas. Vid sex tillfällen höjdes den därför och var 3,0procent. tydde tillgänglig information på att tillväxten hade mattats av något. Den svenska konjunkturutvecklingen bedömdes fortfarande bli god, även om den framöver förmodades gå in i en lugnare fas. bedömde att resursutnyttjandet skulle öka gradvis och att inflationen därför skulle stiga. Det bedömdes emellertid ske långsammare än vad tidigare räknat med. Olika strukturella faktorer, såsom skärpt konkurrens, hög tillväxt i produktiviteten och låga importpriser, bedömdes dämpa inflationen mer än förutspått. bedömde ändå att inflationen skulle vara i linje med målet . visade flera indikatorer att uppgången i konjunkturen skulle bli svagare än väntat. sänktes reporäntan till . Det främsta skälet var att ny statistik visade att ekonomin vuxit betydligt långsammare än väntat och början av 2005. bedömde dock att det handlade om en tillfällig uppbromsning. Det mesta talade för att tillväxten ändå skulle bli förhållandevis god framöver. Allteftersom tiden gick fick denna bedömning alltmer stöd. lämnade därför reporäntan oförändrad . Det bidrog till att tillväxten och inflationen reviderades upp något. bedömde fortfarande att inflationen skulle öka framöver, om än i ganska måttlig takt. trodde på en fortsatt konjunkturuppgång , som därefter skulle mattas något efterhand. Situationen på arbetsmarknaden tycktes också ha ljusnat. Eftersom produktiviteten ökade snabbt bedömde emellertid att kostnadstrycket ändå skulle bli dämpat. Inflationen var låg men väntades öka och vara nära målet. Bedömningen förutsatte att höjde reporäntan och att höjningarna sedan fortsatte gradvis i linje med förväntningarna på de finansiella marknaderna. Direktionen beslutade således att höja reporäntan vid de penningpolitiska sammanträdena både och . Direktionen ansåg även att det fanns skäl att väga in att huspriserna och utlåningen till hushållen under en följd av år stigit i en takt som inte verkade vara långsiktigt hållbar. Det skulle kunna innebära risker för kraftiga fluktuationer i ekonomin längre fram i tiden. Ett sätt att ta hänsyn till dessa risker var att höja räntan än vad som annars hade verkat som den mest lämpliga tidpunkten. Syftet var att bidra till att huspriserna inte steg i lika snabb takt och därigenom se till att den reala ekonomin och inflationen utvecklades stabilt även i ett längre tidsperspektiv. bedömde att det var lämpligt att åter höja räntan . Ny statistik visade att uppgången i konjunkturen fortsatte, och prognoserna visade att inflationen skulle stiga mot målet ungefär som i tidigare bedömningar om gradvis höjde reporäntan. visade ny statistik över nationalräkenskaper och arbetsmarknad att uppgången i konjunkturen var starkare än vad hade räknat med. Direktionen noterade också att läget på arbetsmarknaden tydligt hade förbättrats och att sysselsättningen tagit fart. Dessutom ökade hushållens upplåning och bostadspriserna steg. Allt detta talade för att skulle behöva höja reporäntan ytterligare för att inflationen skulle ligga på målet. Reporäntan höjdes därför både och . gjordes visserligen bedömningen att inflationen skulle vara något under målet , men också att detta delvis berodde på att fallande energipriser tillfälligt dämpade takten i prisökningarna. När väl denna effekt klingade av trodde att inflationen skulle stiga. Reporäntan höjdes därför även . 27 januari:Reporäntan lämnades oförändrad på 14 mars:Reporäntan lämnades oförändrad på 28 april:Reporäntan lämnades oförändrad på 20 juni:Reporäntan sänktes till 23 augusti:Reporäntan lämnades oförändrad på 19 oktober:Reporäntan lämnades oförändrad på 1 december:Reporäntan lämnades oförändrad på , och reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde höjas . De menade att tecknen på en stabil och varaktig konjunkturuppgång hade blivit fler och att det nu var önskvärt att inleda den gradvisa åtstramning av penningpolitiken de nu såg framför sig.