frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Ett förhör enligt 23 kap. 6 § hölls med som är kultur- och utbildningsansvarig och chef för . Till följd av vad som kom fram vid förhören fann JO inte skäl att fullfölja förundersökningen. JO beslutade därför att lägga ned den och i stället fortsätta utredningen inom ramen för förevarande tillsynsärende. JO inhämtade ett yttrande från i kommun över vad E.E. hade anfört i sin anmälan och vad som hade kommit fram under förundersökningen. Nämnden överlämnade som sitt svar på JO:s remiss ett yttrande som var undertecknat av nämndens ordförande . I yttrandet anfördes bl.a. följande. har tidigare haft en egen LSS-tjänsteman anställd för att handlägga ärenden rörande barn och ungdomar med särskilda behov. Ansvar och befogenheter har reglerats i nämndens delegationsordning och den tjänsteman som haft LSS som sitt ansvarsområde har haft förvalt- ningschefen som sin närmaste chef. Information till kultur- och utbildnings- nämnden har lämnats kontinuerligt. beslutades i kommunen att samla all LSS-verksamhet inom so- cialnämndens verksamhetsområde. Utifrån detta beslutades också att den tjänst med LSS-ansvar som kultur- och utbildningsnämnden förfogade över skulle dras in. För att göra överlämning och överflyttning av aktuella ärenden så smidig som möjligt beslutades att skulle överlämning ske istället för som först beslutades. Detta för att berörda LSS- tjänstemän skulle få tid för överlämning mellan varandra och för att överlappa skolstarten. Efter övergick kultur- och utbildningsnämndens LSS-handläggare till annan verksamhet inom nämndens ansvarsområde. När det gäller det aktuella ärendet har kultur- och utbildningsnämnden fått information fortlöpande. Relationerna mellan vår tidigare ansvarige 2 007 /0 8:JO1 handläggare () och den berörda familjen har varit ansträngda. har emellertid alltid hävdat barnets behov och kon- taktbehov med föräldrar och syskon som prioriterat. Där har vårdnadshavaren och till och från haft olika uppfattningar. har varit mån om att följa LSS-lagens intentioner och målsättning i sitt arbete samt att inhämta yttrande och utlåtande från berörd expertis. Efter att ha läst bifogade handlingar kan undertecknad konstatera att de upp- gifter som lämnats av dåvarande LSS-handläggaren och för- valtningschefen stämmer till fullo. Efter har ansvaret för LSS övergått till socialnämn- den. Tid för överlämning/överföring mellan vår avgående LSS-tjänsteman och LSS-handläggaren på sociala enheten anordnades som ovan angavs med två extra månader eftersom den formella överlämningen var angiven till . yttrade sig över remissvaret. En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade per telefon upplysningar från områdeschefen och biståndshandläggaren vid socialförvaltningen i kommun angående handläggningen av överkla- gandet efter då i kommun hade tagit över ansvaret i kommunen för ärenden om insatser enligt LSS för barn och ungdomar. I ett beslut anförde JO följande. I lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) finns bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service åt perso- ner med vissa funktionshinder. Den som omfattas av personkretsen enligt lagen kan enligt 9 § LSS ha rätt till insatser i form av bl.a. biträde av kontakt- person och korttidsvistelse utanför det egna hemmet. Ett beslut om insatser för en enskild enligt 9 § LSS får överklagas hos all- män förvaltningsdomstol. Genom beslut avslog , enligt delega- tion från nämnden, M.P:s ansökan om en insats enligt LSS i form av biträde av kontaktperson. Som skäl för beslutet anfördes att brukaren får in facto sina behov tillgodosedda på annat sätt. överklagade på M.P:s vägnar be- slutet i en skrivelse som kom in till nämnden . Det är inte en uppgift för mig att ta ställning till om beslutet om kontakt- person var rätt i sak. Min granskning är inriktad på hur E.E:s överklagande kom att handläggas rent formellt vid nämnden. Enligt 24 § förvaltningslagen (1986:223) skall den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet pröva om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall myndigheten som regel avvisa den. Om skrivelsen inte avvisas skall myndigheten i enlighet med 25 § förvaltningslagen överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet, dvs. i det nu före- 2 007 /0 8:JO1 varande fallet länsrätten. Det ankommer inte på beslutsmyndigheten att ta ställning till t.ex. om beslutet är överklagbart, om den enskilde har rätt att överklaga beslutet eller om länsrätten inte kan behandla överklagandet därför att saken direkt eller indirekt prövas i annat sammanhang. Detta är frågor som länsrätten och inte beslutsmyndigheten har att ta ställning till. I förvaltningslagen anges inte inom vilken tid beslutsmyndigheten skall överlämna en överklagandeskrivelse till länsrätten. Det är från rättssäkerhets- synpunkt en självklarhet att överlämnandet måste ske utan dröjsmål. JO har uttalat att som regel bör tiden inte överstiga (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314). Som har framgått tidigare kom E.E:s överklagande in till kultur- och ut- bildningsnämnden . Överklagandeskrivelsen översändes till länsrätten först . Eftersom överklagandet hade kommit in till nämnden i rätt tid, och någon omprövning av beslutet inte var aktuell från nämndens sida, borde skrivelsen ha översänts till länsrätten. Det har hört till arbetsuppgifter att se till att överklagandet vidarebe- fordrades. Hennes ansvar för dröjsmålet begränsar sig till tiden från till , dvs. den tid under vilken hon var handläggare av ärendet. Jag fann skäl att ifrågasätta om vid handläggningen av över- klagandet hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gär- ningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutöv- ningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall inte dömas till ansvar. Av det som har kommit fram vid min utredning står det klart att , genom att inte vidarebefordra överklagandet, har åsidosatt vad som gällt för hennes uppgift och att detta skett vid myndighetsutövning. Såvitt utredningen utvisat insåg hon inte att hennes handlande var felaktigt. Hon kan därför inte anses ha uppsåtligen åsidosatt vad som ålegat henne. Däremot uppkommer fråga om hon har varit oaktsam på ett sådant sätt att straffrättsligt ansvar måste utkrävas. När det gäller frågan om hur underlåtenhet skall bedömas är utgångspunkten för tjänstefelsansvaret att det av hänsyn till rättssäkerheten bör ställas särskilda krav på noggrannhet och omsorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myndighetsutövning. Av allmän- na principer följer dock att straffrättsligt ansvar inte skall komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade ; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av hu- ruvida en offentlig befattningshavare har handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften har inne- fattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang, vägas mot omstän- digheter som hänför sig till den enskilde personligen, t.ex. hans kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han har handlat under tidspress (se bl.a. NJA 2002 s. 188). 2 007 /0 8:JO1 Såvitt jag har förstått de uppgifter som har lämnat vid de förhör som har hållits med henne, kände hon i vart fall till reglerna om hur ett överklagande skall handläggas. Att hon i detta fall under- lät att överlämna överklagandet till länsrätten har hon förklarat med att hon vid telefonsamtal med länsrätten hade fått ett besked som innebar att domsto- len först borde pröva frågan om korttidsvistelse. har inte lämnat någon närmare uppgift om vad som sades vid hennes samtal med länsrätten. Hon har inte heller kunnat ange vem hon talade med vid länsrätten eller vil- ken befattning som den personen hade. I LSS-akten finns inte någon doku- mentation som rör samtalet. Jag har emellertid inte funnit anledning att ifrå- gasätta att har talat med någon på länsrätten eller att hon på grundval av vad som sades vid samtalet för sin del kom fram till att hon kun- de avvakta med att skicka in överklagandet. Rent allmänt måste visst tvivel anses föreligga om det besked hon fick faktiskt innebar att hon inte behövde vidarebefordra överklagandet eller om något missförstånd har uppstått. De uppgifter som har lämnat om samtalet är dock under alla för- hållanden så vaga att hon inte på grundval av beskedet från länsrätten kan anses ha haft en godtagbar ursäkt för att dröja med att vidarebefordra överkla- gandet. Utredningen ger inte stöd för att anta att har visat noncha- lans eller likgiltighet inför uppgiften utan jag har snarare skäl att tro att hon strävade efter att handlägga överklagandet på ett riktigt sätt. För att i formellt hänseende kunna handlägga ett ärende på ett korrekt sätt fordras det vissa grundläggande kunskaper i förvaltningsrätt och om förvaltningsrättsliga prin- ciper. Vad som i ärendet har kommit fram talar för att har haft luckor i sin kunskap om tillämpningen av reglerna på området, och jag kan inte dra någon annan slutsats än att hon i det nu förevarande fallet inte förstod att hon var skyldig att utan dröjsmål vidarebefordra överklagandet till länsrät- ten. I detta sammanhang bör noteras att hon nämnde överklagandet och det besked som hon ansåg sig ha fått från länsrätten för som, trots att han under förundersökningen uppgav att han reagerade på detta be- sked, inte uppmärksammade henne på att överklagandet skulle sändas till länsrätten även om någon där möjligen gett uttryck för en annan uppfattning. Mot bakgrund av att inte har haft någon mer ingående ut- bildning när det gäller själva ärendehandläggningen och då hon inte heller mött någon invändning från sin chef, bör hennes felbedömning av frågan om hur överklagandet skulle handläggas inte anses innefatta en sådan klandervärd oaktsamhet som måste föranleda ett straffrättsligt ansvar. Jag vill dock under- stryka att det finns anledning att se mycket allvarligt på det inträffade. Som har nämnts berättade för om E.E:s överklagande och sitt samtal med länsrätten. Det kan med fog ifrågasät- tas om inte uppgifter borde ha föranlett att närmare sätta sig in i saken. Hans underlåtenhet är dock inte sådan att det finns skäl för mig att aktualisera frågan om straffrättsligt ansvar för hans del, utan jag nöjer mig med det gjorda uttalandet. Den som är ansvarig för en offentlig verksamhet skall se till att personalen har erforderlig kompetens och att personalen får den vidareutbildning som 2 007 /0 8:JO1 behövs för att personalen självständigt skall kunna handlägga olika ärenden. Mot bakgrund av att kultur- och utbildningsnämnden inte längre handlägger ärenden som rör insatser enligt LSS har jag inte funnit skäl att närmare gå in på i vilken mån nämnden eller ledningen för förvaltningen har åsidosatt sina åligganden såvitt här är i fråga. Jag vill dock uppmärksamma i , som har tillsyn över bl.a. kommunernas handläggning av ärenden enligt LSS, på vad som har kommit fram i detta fall och sänder därför en kopia av beslutet till . Som framgår av det tidigare anförda flyttades ansva- ret i kommun för LSS-ärendena beträffande barn och ungdomar över från kultur- och utbildningsnämnden till socialnämnden. Det dröjde emeller- tid ungefär efter det att socialnämnden hade tagit över ansvaret för ärendet till dess överklagandet vidarebefordrades till länsrätten. Detta väcker givetvis frågor rörande handläggningen vid socialnämndens förvaltning. En- ligt vad som kommit fram vid utredningen nämndes inte E.E:s överklagande när handlingarna i ärendet lämnades över till socialförvaltningen. Tvärtom fick man då beskedet att inget behövde göras i ärendet mer än att avvakta avgöranden från domstol och länsstyrelse. Förvaltningen blev först i septem- ber 2006 uppmärksammad på överklagandet. Jag har inte ansett att det finns tillräckliga skäl för mig att närmare utreda handläggningen av överklagandet vid socialförvaltningen. Fråga om en socialförvaltning hade lämnat bristfällig information till en funktionshindrad person om möjligheten att erhålla hjälpinsatser med stöd av LSS (Dnr 2635-2005) klagade som ombud för C.I.W. i en anmälan till JO på i kommun. Av anmälan och bifogade handlingar framgick i huvudsak följande. hade , på grund av en stroke, varit aktuell för in- satser i hemmet från kommunens sida. Fram t.o.m. hade hans huvudsakliga hjälpinsats bestått av hemtjänst enligt socialtjänstlagen (2001:453) med ca . hos kommunen om s.k. omvårdnadsbidrag. Kommunen gav honom beskedet att han inte omfattades av den insatsen. om assi- stansersättning på dåvarande på Internet. Han ansökte därefter hos om ersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning. beviljade honom ersättning för personlig assistans med i genomsnitt fr.o.m. . I anmälan anfördes sammanfattningsvis följande. Kommunen hade under hela handläggningen av C.I.W:s ärende underlåtit att upplysa honom om hans möjlighet att erhålla personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och 2 007 /0 8:JO1 service till vissa funktionshindrade (LSS). Kommunen valde i stället att redan från början behandla C.I.W:s framställan som en ansökan rörande bistånd enligt socialtjänstlagen. hade emellertid inte ansökt hos kommunen om någon specifik insats enligt socialtjänstlagen. Ansökan om stöd och servi- ce avsåg bästa möjliga insats för C.I.W. med utgångspunkt i föreliggande hjälpbehov. Anmälan remitterades för utredning och yttrande till socialnämnden. Nämn- den anförde i ett yttrande i huvudsak följande. baserar sin anmälan på att det från den första vårdplaneringen har funnits en valmöjlighet att bevilja honom stöd antingen utifrån lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, eller utifrån socialtjänstlagen, SoL. Detta är fel. Ett ärende måste handläggas utifrån de omständigheter som råder vid prövningen av ärendet, och en granskning av handläggningen av ärendet måste ha samma utgångspunkt. Av den bifogade utredning (här ute- sluten, JO:s anmärkning) som ansvarig enhet inom kommunens socialtjänst har gjort, framgår att C.I.W. vid den vårdplanering som gjordes inför hans hemkomst inte bedömdes ha ett varaktigt funktionshinder. Bedömningen grundade sig på tillgängliga medicinska fakta. Han omfattades därmed inte av den krets som har rätt till stöd enligt LSS. Av utredningen daterad framgår att C.I.W. regelbundet besökte sjukgymnastik och logoped med föresatsen att han skulle bli bättre. Så länge rehabilitering pågår kan man inte avgöra varaktigheten och därför har inte en personkretsbedömning enligt LSS varit aktuell att göra. Först i den utredning som är daterad finns grund för att bedöma C.I.W:s funktionshinder som bestående. Den i 4 § förvaltningslagen definierade serviceskyldigheten innebär att varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Regeln kan inte ges den vidsträckta tolkningen att en myndighet som inte har upplyst en en- skild om en lagstiftning som inte varit tillämplig i en specifik situation, har handlat i strid med serviceskyldigheten. Bestämmelsen medför inte att social- nämnden i sitt biståndsbeslut skall konstatera att LSS inte är tillämplig, innan nämnden anger vilket bistånd som beviljas med stöd av SoL. Det torde sna- rast kunna ifrågasättas lämpligheten om i planeringen av stöd som skall ges under en pågående rehabilitering skall gå igenom med den enskilde vad som händer om han blir sämre eller om hans tillstånd inte för- bättras. har inte överklagat något av de beslut om bistånd han erhållit. Han hade inte behövt få särskild information om LSS för att kunna göra det. Han hade endast behövt uttrycka att han inte fick tillräckligt med stöd. Som fram- går av utredningen har han framfört synpunkter på hur stödet utfördes och på handläggaren. Inte heller det beslut som fattas därefter, har han överklagat. vill särskilt kommentera följande påståenden i anmälan. Sid. 1 stycke 2 under rubriken Exakt vad som sagts kan inte rekonstrueras . utgår dock från att journalanteckningarna är korrekta. har fått del av varje anteckning och har inte, ens i sin anmälan till JO, anfört att anteckningarna är missvisande eller att ansökningar han gjort lämnats därhän. När det gäller redogörelsen för hur C.I.W. och hans hustru redogjort för C.I.W:s omfattande vårdbehov kan konstateras att den stämmer såtillvida att 2 007 /0 8:JO1 biståndshandläggaren vid vårdplaneringen inhämtat relevant information om hans vårdbehov, då även från familjen. Handläggaren har redogjort för C.I.W:s vårdbehov i utredning daterad samt mer utför- ligt i utredning daterad . Konstaterandet av ett omfattande vårdnadsbehov innebär dock inte att handläggningen brustit i förhållande till serviceskyldigheten. Det är inte enbart omfattningen på vårdnadsbehovet som avgör om LSS är tillämplig eller inte, utan om funktionshindret också är var- aktigt på det sätt som anges i den lagen. Det antal timmar som C.I.W. har beviljats och som han inte överklagat är inte heller så omfattande att de i sig borde ha aktualiserat LSS och ifrågasatt hans möjligheter att bli bättre. Detsamma gäller vad som anförts om att makarna bett om information om vilka insatser C.I.W. skulle kunna vara berättigad till, liksom om han särskilt uttryckt sin okunskap. Sid. 1 stycke 3 under rubriken gör gällande att underlåtit att berätta om LSS och lagen om assistansersättning, . Som redogjorts för ovan har handläggningen utgått från den konkreta situationen och tillämpat för situationen gällande lagstiftning. Kommunen har inte undvikit att ta sitt ansvar genom att avsikt- ligt inte aktualisera bistånd som det finns underlag för att pröva. Först fanns medicinskt underlag påvisande ett varaktigt funktions- hinder av sådan omfattning att LSS är tillämplig. Det finns inte någon förfrågan om insatser dokumenterad, liksom inte heller att dottern skulle ha tagit upp frågan om ersättning för den hjälp C.I.W:s fru gett honom. Det finns en hemställan om vårdbidrag, som C.I.W. fått svar på. Vårdbidrag utgår endast för vård av personer . kommenterade nämndens remissyttrande. I ett beslut anförde JO följande. I 4 § förvaltningslagen (1986:223) finns en grundläggande regel om myndig- heternas serviceskyldighet. Varje myndighet skall lämna upplysningar, väg- ledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Enligt 5 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen skall socialnämnden göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för människor med fysiska och psykiska funktionshinder samt i sin uppsökande verksamhet upp- lysa om verksamhet på dessa områden. Bestämmelsen innebär bl.a. att kommunen har ansvaret för behovsbedömningar och individuell pla- nering vad gäller de sociala insatserna (prop. 1993/94:218 s. 25). LSS är en rättighetslag för personer med svåra funktionshinder. I 1 § LSS anges i punktform närmare vilka som omfattas av lagens bestämmelser, eller med andra ord ingår i lagens personkrets. Av 8 § framgår att insatser enligt lagen skall ges den enskilde endast om han begär det. Enligt 15 § 1 LSS hör till kommunens uppgifter att fortlöpande följa upp vilka som omfattas av 2 007 /0 8:JO1 lagen och vilka deras behov av stöd och service är. Med den bestämmelsen preciseras kommunens ansvar för uppsökande verksamhet ytterligare vad gäller personkretsen enligt LSS (prop. 1992/93:159 s. 184). En förutsättning för att den enskilde skall kunna begära insatser enligt LSS är att han eller hon har kännedom om sina rättigheter. Kommunens handläg- gare måste anses ha ett ansvar att upplysa den enskilde om dessa rättigheter för det fall man vid behovsbedömningen kommer fram till att insatser enligt LSS skulle kunna vara aktuella. Självfallet måste informationen ges på ett sakligt sätt och med respekt för den enskildes integritet. bedömde att C.I.W. tillhör personkret- sen enligt 1 § 3 LSS och att han var berättigad till assistansersättning för per- sonlig assistans under ett tämligen stort antal timmar . Ett av rekvi- siten i 1 § 3 LSS är att personens funktionshinder skall vara varaktigt. har i sitt remissvar gjort gällande att det vid den vårdplanering som gjordes i samband med att C.I.W. skrevs ut från sjukvården inte gick att bedöma hans funktionshinder som varaktigt. Utredningen ger inte tillräck- ligt underlag för att ifrågasätta detta. vände sig till sin biståndshandläggare med frågor om omvårdnadsbidrag, ett kommunalt anhörigstöd som utgick med stöd av soci- altjänstlagen. Det framgick att C.I.W. var intresserad av att få ekonomisk ersättning för det arbete som hans hustru utförde med att vårda honom. Av ett svarsbrev från biståndshandläggaren framgår i huvudsak att omvårdnadsbidraget inte var en aktuell insats för C.I.W. eftersom han inte hade uppnått , vilket var en av förutsättningarna för att bidraget skulle kunna utgå. Hon medgav dock att det var dags att göra ett hembesök för att se över den hemtjänst C.I.W. inkom härefter till kommu- nen med en formell ansökan om omvårdnadsbidraget, vilken besvarades nekande. C.I.W:s funktionshinder har uppenbarligen inneburit ett omfattande hjälp- behov för honom. I samband med företagen uppföljning och omprövning av den pågående hemtjänstinsatsen borde biståndshandläggarna rimligen ha övervägt under hand om en insats i form av personlig assistans var, eller kun- de komma att bli, aktuell som ett alternativ. Nämnden anför i sitt remissvar att det i den utredning om C.I.W:s hjälpbehov som utfördes fanns grund för att bedöma C.I.W:s funktionshinder som bestående. Med denna utgångspunkt, och särskilt mot bakgrund av C.I.W:s då gjorda framställan om omvårdnadsbidrag, framstår det som märkligt att frågan om en eventuell ansökan om personlig assistans enligt LSS inte togs upp vid det tillfället. Enligt min mening har C.I.W. under alla förhållanden haft anledning att förvänta sig att få information om personlig assistans enligt LSS som svar på sin närliggande fråga om möjligheterna till ekonomisk ersättning för hustruns arbete. Nämnden kan inte undgå kritik för att han inte fick det. 2 007 /0 8:JO1 En kommun beslutade att återkalla s.k. arbetstekniska hjälpmedel som kommunen tidigare hade tillhandahållit; fråga bl.a. om de rättsliga förutsättningarna för beslutet och om utformningen av beslutet (Dnr 5405-2005) i fattade vid ett sammanträde ett beslut som rörde Hantering av omvårdnadshjälpmedel ut- ifrån socialnämndens egna verksamheter. Nämnden anförde i sitt beslut (§ 237) bl.a. följande. Hjälpmedel hos brukare som har privata vårdgivare återkallas. Detta skall ske 46 och 47 efter det att information gått ut till brukare och vårdgivare. Med anledning av socialnämndens beslut skickade socialförvaltningen (den medicinskt ansvariga sjuksköterskan och avdelningschefen inom handikapp- omsorgen) en skrivelse som var ställd till brukare med personlig assistans med annan anordnare än kommunen. I skrivelsen anfördes följande. beslutade , dnr 2005/253, att återkalla alla kommunens hjälpmedel som finns vid de brukare som har personlig assi- stans av privata vårdgivare, gäller även kooperativ. Om det i fortsättningen behövs hjälpmedel för den personal som är till för din assistans ber vid dig att ta kontakt med din anordnare så får de ombesörja detta. Hämtning av kommunens hjälpmedel som finns vid dig kommer att häm- tas och 49.