frsrdg · GV04RRS19 · 2008-01-23 00:00:00 — styrelses redogörelse angående statens insatser vid anmälningar av vårdskador har granskat om regeringen, och () gör vad som åligger dem när det gäller hanteringen av anmälningar av vårdskador. Resultatet har redovisats i rapporten vid anmälningar av vårdskador (RiR 2007:23). visar i granskningen att det finns brister i regeringens, och hantering av anmälningar om vårdskador. Det statliga systemet för anmälningar av vårdskador skapar enligt inte det förtroende hos patienter som var avsikten. Brister i uppföljning och utvärdering av anmälningssystemet vad gäller vårdskador har dessutom inneburit att det saknas en helhetsbild av hur systemet fungerar. visar att det är svårt för patienter att vara part i anmälningsärenden i då kraven på anmälningar av vårdskador är högt ställda. Enligt finns det risk att vårdpersonal riskerar att behandlas olika beroende på om de anmäls till eller . Sammantaget anser styrelsen att de brister rörande anmälningssystemet som framkommit i granskningen visar att det finns starka skäl för att anmälningssystemet för vårdskador bör ses över. Styrelsen noterar att en särskild utredare tillkallats med uppdrag att göra en översyn ur ett patientperspektiv av den lagstiftning som omfattar bl.a. tillsyn över hälso- och sjukvården och ansvarssystemet inom hälso- och sjukvården. Styrelsen anser att de slutsatser som presenteras i rapporten bör kunna utgöra ett värdefullt underlag i utredningen. Slutsatserna av granskningen bör överlämnas till i form av en redogörelse. Om vårdskador och anmälningssystemet4 Vad bedöms som vårdskada?4 Granskningens motiv och inriktning5 Svårigheter med att vara part i HSAN5 Kunskapen om anmälningssystemet är låg6 följer inte upp anmälda vårdskador7 Regeringen har gett ett stort handlingsutrymme7 Regeringen tillkallar en särskild utredare8 överlämnar denna redogörelse till . Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), Per (), (), (), (), (), () och (). har granskat om regeringen, och gör vad som åligger dem när det gäller hanteringen av anmälningar av vårdskador. Resultatet av granskningen har redovisats i rapporten vid anmälningar av vårdskador (RiR 2007:23). Om vårdskador och anmälningssystemet Vad bedöms som vårdskada? En vårdskada definieras av som lidande, obehag, kroppslig eller psykisk skada, sjukdom eller död som orsakas av hälso- och sjukvården och som inte är en oundviklig konsekvens av patientens hälsotillstånd. av befolkningen uppger att de drabbats av skada till följd av vård . av befolkningen motsvarar 225000 personer och utslaget blir det 75000 vårdskador . En högre andel kvinnor än män anmäler vårdskador. gör bedömningen att nästan var tionde patient som vårdas på sjukhus får någon typ av vårdskada. fick ca 865000 patienter vård vid 1,4 miljoner vårdtillfällen inom sluten vård. Därtill kommer besök inom öppenvård, hemsjukvård och övrig verksamhet som tandvård, rådgivning och apotek. Syftet med att anmäla en vårdskada varierar. När patienter eller närstående anmäler kan behoven vara ekonomisk ersättning, upprättelse eller önskemål om att det inträffade inte ska upprepas. När en myndighet anmäler en vårdskada till en annan myndighet kan det handla om att lära sig av det inträffade, att kräva påföljd för hälso- och sjukvårdspersonal men också att skapa klarhet i vad som faktiskt inträffat för den drabbade patienten. Patienter som är missnöjda med vård och behandling kan klaga hos fyra instanser. Patientnämnderna och är klagomålsinsatser inom landstingen. och () är de statliga myndigheter som tar emot klagomålen på vården. Därutöver kan vårdskador anmälas till ombudsmän, och allmän domstol. Det statliga systemet för vårdskador är reglerat i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS). Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal, disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation, tillsyn och verksamhet. LYHS var huvudsakligen en redaktionellt motiverad sammanslagning av fem lagar: kvacksalverilagen (1960:409), behörighetslagen (1984:542), åliggandelagen (1994:953), disciplinpåföljdslagen (1994:954) och tillsynslagen (1996:786). Granskningens motiv och inriktning En utgångspunkt för granskning är att vissa förutsättningar krävs för att det statliga systemet för anmälningar av vårdskador ska fungera. De patienter som råkat ut för vårdskador måste ha kännedom om att de kan anmäla skadan och om hur man anmäler en vårdskada. De måste även ha möjlighet att få sin anmälan prövad av eller . Kunskapen som byggs upp till följd av anmälningarna ska också kunna spridas till vården för att misstag ska kunna undvikas . har formulerat följande revisionsfråga: Har regeringen, och gjort vad som åligger dem när det gäller hanteringen av anmälningar av vårdskador? De delfrågor som formulerats är följande: Har de medborgare som får vård tillräcklig kunskap om hur man anmäler en vårdskada? Har regeringen arbetat aktivt med frågan om vårdskadeanmälningar? Har hanterat anmälningar av vårdskador på ett korrekt sätt? Har hanterat anmälningar om vårdskador på ett korrekt sätt? Samverkar och effektivt om anmälningar av vårdskador? Sprider och information till hälso- och sjukvården om vårdskador på ett ändamålsenligt sätt? I granskningen redovisas hur systemet för anmälningar av vårdskador har utvecklats under ett antal decennier. noterar att även om synen på anmälningssystemet förändrats över åren går det att urskilja tre grundläggande uppgifter för systemet, nämligen att det ska vara förtroendeskapande, lärande och förebyggande samt kunna utdela sanktioner. Svårigheter med att vara part i konstaterar att följer de formella krav på handläggning som LYHS anger. har dock funnit anledning att kritisera i vissa avseenden. granskning visar att partsrollen har inneburit problem för patienter som anmält vårdpersonal till . Partsrollen innebär att den anmälande själv styr sitt anmälningsärende både i och vid överklagande i förvaltningsdomstol. Det är bara den yrkesutövare och den vård som anmälts som kan bli föremål för prövning. Den som anmäler blir part i ärendet, den som är anmäld blir motpart. varken kan eller ska hjälpa den ena parten framför den andra. Detta innebär att den som gör en anmälan inte kan förvänta sig att gör en egen utredning om anmälan är felaktig. begär dock komplettering från parterna. konstaterar i granskningen att information om anmälarens partsställning och om hur långt utredning sträcker sig saknas på anmälningsblanketten och på hemsida. anser att ökad förståelse för innebörden av att vara part skulle kunna medföra att patienter blev mer noggranna i sina egna efterforskningar i anmälningsärenden. Om informerat tydligare skulle sannolikt färre felaktiga anmälningar inkomma till myndigheten. lämnade en skrivelse till regeringen som beskrev de praktiska svårigheterna med att tillämpa dagens anmälningssystem, bl.a. att de klagande patienterna ibland inte kan hantera rollen som part.1 ifrågasätter varför regeringen inte informerats tidigare om praktiska svårigheter med att tillämpa systemet. Problemen har funnits då kraven på anmälaren specificerades.2 Lagändringen innebar bl.a. att anmälaren tydligt skulle ange vilken anmärkning som avsågs (dvs. att anmälaren inte endast beskriver t.ex. en händelse eller åberopar det allmänna innehållet i en patientjournal) och mot vilken person anmälningen riktades. Kunskapen om anmälningssystemet är låg För att kartlägga handläggningsprocessen i har granskat 200 av akter med utgångspunkt i de beslut myndigheten har fattat med anledning av anmälningarna. Kartläggningen visar att en femtedel av anmälarna har vänt sig till fel instans. Andelen är enligt underskattad, eftersom många patienter tar upp flera ärenden i samma anmälan. Om resultatet räknas upp till det totala antalet anmälningar som hanterar, innebär det att drygt 800 anmälningar skickats till fel instans. har enligt undersökning hänvisat ca 100 av dessa till rätt instans. framhåller i rapporten att 4 § förvaltningslagen (1986:223) om myndigheternas serviceskyldighet gäller för liksom för andra myndigheter. Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet bör myndigheten hjälpa denne till rätta. menar därför att det bör vara en skyldighet för att hänvisa felaktigt inkomna ärenden till rätt instans. Kunskapen om till vilken instans man ska vända sig vid en vårdskada är enligt lika låg bland patienter och vårdskadade som bland befolkningen i stort. Enligt den enkät som gjort på uppdrag av kände av de tillfrågade till att man skulle vända sig till vid ett dåligt bemötande från vården och att man skulle vända sig till för att kunna få till stånd en disciplinpåföljd. Av granskningen framgår att av anmälningarna har bedömts som ofullständiga av . Bland anmälningar som rör psykiatrin bedöms som ofullständiga. I av samtliga ärenden har begärt komplettering. En fjärdedel av anmälarna har anmodats att komplettera uppgifter om i vilket avseende behandlingen varit felaktig och en femtedel om vem anmälan riktar sig mot. anser att kraven på en anmälan är högt ställda. följer inte upp anmälda vårdskador har särskilt granskat anmälningar till enligt lex . Syftet har varit att kartlägga om patienten kommer till tals vid allvarlig skada såsom myndighetens egen föreskrift angående lex anger. Granskningen har också omfattat i vilken utsträckning tagit till vara de erfarenheter som de inrapporterade vårdskadorna ger. Granskningen visar bl.a. att inte har följt upp i vilken utsträckning patienter eller deras närstående getts tillfälle att beskriva händelser som medfört allvarlig skada eller sjukdom. undersökning visar att i av lex Maria-anmälningarna saknas uppgift om patienterna getts tillfälle att beskriva sin version av det inträffade. I förarbetena till tillsynslag förutsattes att den förebyggande tillsynen i första hand bör utnyttja den kunskap som tillsynsärendena ger och återföra denna till hälso- och sjukvården. En naturlig utgångspunkt för återföringsarbetet ansågs också vara material från den s.k. riskdatabasen, , och patientnämnderna.3 Enligt har inte tagit till vara den information om vårdskador som finns i och patientnämndernas anmälningar. har inte heller gjort någon nationell sammanställning av patientnämndernas verksamhet . Detta medför att varken myndigheten själv eller hälso- och sjukvården har fått någon helhetsbild av vilka klagomål som patienter har lämnat till nämnderna. Regeringen har gett ett stort handlingsutrymme Regeringens åtaganden med avseende på hanteringen av anmälningar av vårdskador är av flera slag. Ytterst är regeringen ansvarig för att myndigheter följer gällande rätt. Regeringen har också ett allmänt ansvar för den statliga verksamhetens effektivitet och resultat. slutsats är att det funnits en dialog mellan regeringen, och där frågor om patientanmälningssystemet behandlats men att myndigheterna getts ett stort handlingsutrymme när det gäller tillämpningen av anmälningssystemet. anser att regeringen i stor utsträckning överlåtit åt att påverka arbetssättet inom anmälningssystemet. har synen på hur patientsäkerhet bäst ska värnas i hälso- och sjukvården förändrats betydligt, både i och internationellt. Riktningen har gått från ett individinriktat synsätt mot ett mera systeminriktat synsätt. Enligt det systeminriktade synsättet beror fel snarare på brister i vårdens organisation, regler och arbetsformer än på att individer handlat fel. Med detta som bakgrund har i allt färre fall ansett att det finns skäl att anmäla personal till för disciplinpåföljd. Enligt finns det risk att vårdpersonal i vissa fall inte anmäls till trots att de kan ha gjort sig skyldiga till något som enligt skulle ha kunnat ge disciplinpåföljd. Det får till följd att vårdpersonal riskerar att behandlas olika beroende på om de anmäls till eller . Regeringen tillkallar en särskild utredare Regeringen tillkallade en särskild utredare för att göra en översyn ur ett patientperspektiv av den lagstiftning som omfattar bl.a. tillsyn över hälso- och sjukvården och ansvarssystemet inom hälso- och sjukvården (dir. 2007:57). I uppdraget ligger bl.a. att särskilt granska det regelverk som styr verksamhet och att undersöka hur patientens möjlighet att få hjälp och stöd av patientnämnden kan säkerställas oavsett var i landet denne är bosatt. Utredaren ska även överväga hur patientnämnderna uppfyller sitt åtagande och vad detta åtagande bör omfatta. Uppdraget ska redovisas . Med anledning av uppdraget till den särskilde utredaren konstaterar att den nuvarande regeringen har uppmärksammat frågan om problemen med vårdskadeanmälningar. Den kan därmed, enligt , sägas ha gjort vad som åligger den. I bedömningen tar också hänsyn till att den nya regeringen haft en begränsad tid till sitt förfogande. lämnar följande rekommendationer i granskningen angående statens insatser vid anmälningar av vårdskador. Regeringen bör överväga att föreslå att mildrar kravet i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) om att patienten ska peka ut vilken person som var ansvarig för den vård som anmäls. föreslås därtill få ett större ansvar för att utreda frågan om vem som varit ansvarig för vården, bl.a. annat genom att utifrån anmälan göra efterforskningar inom hälso- och sjukvården om vem den ansvarige var. ligger detta ansvar helt på patienten, vilket enligt är orimligt. Patienter har sannolikt sämre möjligheter att utreda ansvarsfrågan än vad och hälso- och sjukvården har. Ett annat alternativ är att ålägga hälso- och sjukvården att uppge vem som var ansvarig för den anmälda vården. Regeringen bör ge ett tilläggsdirektiv till den särskilde utredaren, och tillsyn m.m. (dir. 2007:57), att uppmärksamma de konsekvenser som ändrade praxis innebär när det gäller lex Maria-ärenden som skickas till . Denna ändrade praxis får till följd att vårdpersonal riskerar att behandlas olika beroende på om de anmäls till eller . bör inom ramen för nuvarande lagstiftning hänvisa felaktigt inkomna ärenden till rätt instans. bör i sina informationsmaterial till patienter samt på hemsidan informera anmälare vad partsrollen innebär. anser att ska säkerställa att patienten ges tillfälle att ge sin version vid lex Maria-anmälningar. bör återföra kunskap om vårdskador till hälso- och sjukvården som bygger på patienters anmälningar till och till patientnämnderna. Styrelsen har funnit att slutsatserna av den granskning som har redovisat i rapporten vid anmälningar av vårdskador (RiR 2007:23) bör överlämnas till i form av en redogörelse. I anslutning härtill vill styrelsen anföra följande. granskning visar att kännedomen om det statliga systemet för anmälningar av vårdskador är låg, något som framgår av att få känner till vilken instans man ska vända sig till. En femtedel av anmälarna har vänt sig till fel instans. Endast en mindre del av dessa har trots myndigheternas serviceskyldighet lämnats över till rätt instans. har också visat att av anmälningarna till är ofullständiga. De vanligaste skälen till detta är att patienten inte har kunnat peka ut vem anmälan avser och att anmälaren inte kunnat beskriva på vilket sätt behandlingen varit felaktig. ska inte heller hjälpa den ena parten framför den andra. anser att kraven på en patient som vill anmäla en vårdskada är för höga. Granskningen visar också att inte fullt ut använt tillgänglig information från anmälningssystemet, vilket fått till följd att varken myndigheten själv, hälso- och sjukvården eller regering och riksdag har någon helhetsbild av hur systemet för vårdskadeanmälningar har utvecklats och tillämpas. har fått ett mycket stort handlingsutrymme att påverka arbetssättet inom anmälningssystemet. Styrelsen anser att såväl regeringen som och har brustit i sina åligganden vad gäller hanteringen av systemet för anmälning av vårdskador. Det statliga systemet för anmälningar av vårdskador har enligt styrelsens mening inte skapat det förtroende hos patienter eller hos allmänheten i övrigt som är avsikten med systemet. Systemet torde inte heller inge förtroende hos vårdpersonal då granskningen också visar att en anmäld vårdanställd kan behandlas olika beroende på vilken instans han eller hon anmälts till. Sammantaget anser styrelsen att de brister rörande anmälningssystemet som framkommit i granskningen visar att det finns starka skäl för att anmälningssystemet för vårdskador bör ses över. Styrelsen noterar att en särskild utredare tillkallades med uppdrag att göra en översyn ur ett patientperspektiv av den lagstiftning som omfattar bl.a. tillsyn över hälso- och sjukvården och ansvarssystemet inom hälso- och sjukvården. Styrelsen anser att de slutsatser som presenteras i rapporten bör kunna utgöra ett värdefullt underlag för utredningen. Slutsatserna av granskningen bör överlämnas till i form av en redogörelse. Tryck: , 2008 Hemställan till regeringen . Lag (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. 1995/96:176 s. 50.