frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Försök gjordes också att identifiera de övriga två uppgivna gärningsmän- nen, och . Detta lyckades emellertid inte. i begärde och fick i dessa delar hjälp från andra polismyndigheter, bl.a. i , där man framför allt sökte efter en porr- klubb där skulle ha arbetat. Polisen lyckades emellertid inte fastställa vilken klubb det skulle ha varit fråga om. Polisen gjorde också försök att finna uppgivna brottsplatser i såväl Klippan som , dock utan att kun- na fastställa var övergreppen skulle ha ägt rum eller utan att kunna knyta 2 007 /0 8:JO1 några av gärningsmännen till de adresser som A sade sig känna igen som brottsplatser. Med hänsyn till att A flyttat åtskilliga gånger under de år då övergreppen skulle ha ägt rum lades även resurser på att kartlägga hennes och familjens boendeförhållanden. A läkarundersöktes och åtskilliga förhör hölls med personer i hennes omgivning. anhölls och häktades A:s far och de två andra identifie- rade männen, och . väckte åtal mot dem. Åtalet omfattade 17 åtalspunkter och avsåg miss- handel samt sexuella övergrepp , vid upprepade tillfäl- len och slutligen . Förundersökningen fortsatte i den del den avsåg ytterligare gär- ningsmän, bland dem . I samband med att förundersökningen avslutades mot , och . sammanställdes ett preliminärt förundersökningsprotokoll som skriftligen delgavs de misstänkta och deras för- svarare. Av en utredningsanteckning framgår att bestämde vilket utredningsmaterial som skulle tas med i protokollet. Det angavs i pro- tokollet att undersökningsprotokoll beträffande beslagtaget gods inte redovi- sades då de inte tillförde utredningen något av intresse. I övrigt fanns inte någon uppgift om att det fanns ytterligare material som inte hade tagits med i protokollet. Huvudförhandlingen i tingsrätten påbörjades och pågick . Dom i målet meddelades beträffande och . Tingsrätten ogillade några åtalspunkter men dömde till fängelse för bl.a. ett flertal fall av sexuella övergrepp. dömdes till fäng- else för sexuella övergrepp mot A. Även såvitt avsåg honom ogillade tingsrät- ten några åtalspunkter. Tingsrätten konstaterade i sina domskäl att bevisningen i huvudsak in- skränkte sig till målsägandens uppgifter. Vid bedömningen av hennes trovär- dighet tog tingsrätten fasta på vad som iakttagits under de långa och ingående förhör som hållits med henne samt vad terapeuten uppgett när denne hörts som vittne. Sammanfattningsvis fann tingsrätten att det inte kunde råda någon tvekan om att A var trovärdig. Tingsrätten resonerade därefter beträffande varje åtalspunkt kring frågan om uppgifternas tillförlitlighet och ansåg på flera punkter att A:s berättelse var så tillförlitlig att den räckte för fällande dom. På några punkter fann emellertid tingsrätten att enbart A:s berättelser inte kunde läggas till grund för fällande dom. Detta gällde t.ex. de övergrepp som skulle ha ägt rum i Klippan där A lämnat alltför olika uppgifter under polisförhör och förhören i domstolen (åtalspunkterna 78). Tingsrätten ogil- lade även de åtal (åtalspunkterna 1617) som avsåg att skulle ha medverkat till att kunnat utnyttja A sexuellt i bl.a. Klippan. Såväl och som överklagade domarna. begärde offentlige försvarare, advokaten , att ytterligare fyra förhör skulle hållas inför förhandlingen i 2 007 /0 8:JO1 hovrätten, bl.a. skulle en pojkvän till A höras om sin eventuella sexuella rela- tion med henne. Med anledning av begäran hölls ytterligare förhör och ett tilläggsprotokoll upprättades som skicka- des till de misstänkta och deras försvarare. som förflöt mellan tingsrättens dom och avslutandet av hu- vudförhandlingen i hovrätten vidtogs också flera förundersökningsåtgärder för att identifiera . Förhör hölls med A med anledning av att hon berät- tat att hon träffat vid fler tillfällen än hon tidigare uppgett, bl.a. i Väs- tervik. En s.k. vallning med A genomfördes i för att identifiera den lägenhet där de skulle ha träffats och där även skulle ha utsatt A för övergrepp. Den lägenhet som A därvid pekade ut bedömdes emellertid inte kunna utgöra brottsplatsen. Det företogs också en fotokonfrontation vid vil- ken A pekade ut en kvinna såsom varande . Personen i fråga kunde inte ha något med saken att skaffa. Vidare vidtogs åtgärder för att försöka spåra med hjälp av ett telefonnummer som A lämnat uppgift om. Telefon- numret visade sig emellertid tillhöra ett företag som bedömdes inte kunna ha någon roll att spela i sammanhanget. A tillfrågades i ett av förhören om sin relation med den ovan nämnda pojkvännen. De misstänkta och deras försvarare informerades inte om att dessa utred- ningsåtgärder hade vidtagits. Förhandlingen i hovrätten påbörjades och pågick även den i . Under sakframställningen upplyste att förundersökningen beträffande icke identifierade gärningsmän fortsatte. Hon uppgav inte vilka åtgärder som vidtagits eller var planerade. Varken domsto- len eller försvararna ställde dock några frågor i detta avseende. Hovrätten meddelade dom . Hovrätten fann att A var trovärdig och gjor- de, liksom tingsrätten, för varje gärningspåstående en bedömning av tillförlit- ligheten av hennes uppgifter. och dömdes för ytter- ligare gärningar och längre fängelsestraff utmättes. Såvitt avser handläggningen av förundersökningen vid åklagarkammaren i anmodades i remissen att lämna upplys- ningar och yttra sig i följande avseenden. Vilka överväganden föregick ställningstagande i fråga om vilka handlingar som skulle tas med i det ursprungliga förundersökningspro- tokollet och på vilket sätt underrättades de misstänkta och deras försvarare om vad som i övrigt förekommit under förundersökningen innan beslut i åtalsfrågan fattades? I förekommande fall önskades besked om hur underrät- telsen dokumenterades. I redogörelsen skulle särskilt anges vilka överväganden som gjordes be- träffande material med anknytning till målsägandens uppgifter om besök på en porrklubb, försöken att identifiera en person som målsäganden kallat och försöken att lokalisera en brottsplats i . I vilken utsträckning och på vilket sätt underrättades de misstänkta och deras försvarare om vad som framkom i samband med de förundersöknings- åtgärder som vidtogs i tiden mellan tingsrättsförhandlingen och hovrättsför- handlingens avslutande? 2 007 /0 8:JO1 I redogörelsen skulle särskilt anges vilka överväganden som gjordes be- träffande material med anknytning till målsägandens uppgifter att hon träffat vid ytterligare två tillfällen i och på hennes utpe- kande av vid en fotokonfrontation och förekomsten av ett telefon- nummer till . Vidare skulle de överväganden anges som gjordes beträf- fande det förhör i vilket målsäganden tillfrågades om sin relation med en jämnårig pojke med anledning av att en av försvararna begärt komplettering gällande den kontakten. I förekommande fall önskades även här besked om hur underrättelsen dokumenterades. Den misstänktes och försvararens rätt till insyn i den utredning som polis och åklagare bedrivit är, som redan framhållits, av central betydelse för den miss- tänktes möjligheter att försvara sig och därmed för en rättvis rättegång. Efter- som det är polis och åklagare som besitter all information ankommer det på förundersökningsledaren att med iakttagande av objektivitetsprincipen tillgo- dose denna rätt. De frågeställningar som behandlas i detta avsnitt är således i korthet följande. Informerade de misstänkta och deras försvarare om att det fanns ytterligare utredningsmaterial som inte tagits in i förundersök- ningsprotokollet? Skedde urvalet av vad som skulle redovisas i förundersökningsprotokollet på ett objektivt och rättvisande sätt? Informerade de misstänkta och deras försvarare om de ytterligare utredningsåtgärder som vidtogs efter huvudförhandlingen i tingsrätten? Av 23 kap. 1 § RB framgår att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Under förundersökning skall enligt 23 kap. 2 § RB utredas, vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal mot honom, samt målet så beredas, att bevisningen vid huvudförhandlingen kan förebringas i ett sammanhang. Enligt 23 kap. 18 § RB första stycket skall, när en förundersökning kom- mit så långt att någon skäligen kan misstänkas för brottet, denne underrättas om brottsmisstanken då han hörs. Den misstänkte och hans försvarare har, enligt samma lagrum, rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid undersökningen. De har vida- re rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom skall lämnas eller sändas till den miss- tänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem. Åtal får inte beslutas, innan detta har skett. Syftet med att den misstänkte underrättas om brottsmisstanken är att han skall kunna utnyttja sin rätt till biträde av försvarare och även i övrigt ta till 2 007 /0 8:JO1 vara sina intressen. Underrättelsen bildar också startpunkten för den misstänk- tes möjlighet till insyn i förundersökningen. Rätten att ta del av vad som förekommit vid undersökningen, att yttra sig över materialet och att ange den utredning som man från försvarets sida anser önskvärd är av grundläggande betydelse för att den misstänktes intressen skall kunna tillgodoses. Rätten att ta del av vad som förekommit innebär emellertid inte någon rättighet att få ta del av eller få avskrift eller kopia av de handling- ar i vilka uppgiften finns. Riksåklagaren har framhållit att den successiva insynen kan fullgöras på olika sätt och måste grundas på allmänna över- väganden och ske på ett med hänsyn till utredningen lämpligt sätt (RÅ Me- todfrågor 1995:2 s. 42). Förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet (1 a § FUK). Det är förundersökningsledaren som under en pågående förun- dersökning har att pröva om uppgifter kan lämnas till den misstänkte och som därvid har att kunna motivera varför ett röjande av en viss uppgift skulle vara till nackdel för utredningen (JO 1992/93 s. 202). Förundersökningsledaren bär också det yttersta ansvaret för att slutdelgivningen går rätt till (jfr JO 1996/97 s. 64). Den underrättelse som skall ske innan åtal beslutas brukar betecknas slut- delgivning. Underrättelseskyldigheten syftar ytterst till att ge den misstänkte en möjlighet att förhindra ett obefogat åtal (jfr JO 1956 s. 86). Det framgår inte av 23 kap. 18 § RB hur underrättelsen skall utformas eller på vilket sätt den misstänkte och hans försvarare skall få tillfälle att ta del av materialet. Ett vanligt förfarande är att den misstänkte och hans försvarare i anslutning till att de underrättas om sin rätt får var sitt exemplar av det preli- minära förundersökningsprotokollet. Om materialet är mycket omfattande kan man välja den lösningen att den misstänkte och hans försvarare ges upplys- ning om hur och när de kan få tillfälle att ta del av materialet i t.ex. polismyn- dighetens lokaler (se bl.a. JO 1996/97 s. 74). Det är inte alltid nödvändigt att underrättelsen formligen delges enligt del- givningslagen. Bestämmelser om förfarandet vid underrättelsen finns i 12 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK). Där framgår bl.a. att under- rättelse skall delges den misstänkte enligt delgivningslagen om det för brottet är föreskrivet svårare straff än fängelse . I 23 kap. 21 § första stycket RB föreskrivs att det vid förundersökningen skall föras protokoll över vad därvid förekommit av betydelse för utredning- en. Av fjärde stycket framgår att så snart åtal har beslutats har den misstänkte eller hans försvarare rätt att på begäran få en avskrift av protokoll från förun- dersökningen. Har offentlig försvarare förordnats för den misstänkte, skall en avskrift utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. Det som är betydelselöst för utredningen skall inte tas med i protokollet. Vid bedömningen av vilka uppgifter som kan anses vara utan betydelse är det viktigt att den i 23 kap. 4 § föreskrivna objektivitetsprincipen beaktas. Den som för protokollet måste alltså vara uppmärksam på att det inte ur protokol- let utmönstras uppgifter som ur försvarets synvinkel kan framstå som betydel- sefulla. Den omständigheten att någon som hörs under förundersökningen inte 2 007 /0 8:JO1 har några upplysningar att lämna är inte alltid betydelselös för utredningen och för försvaret (Fitger, a.a., del 2, s. 23:72). I 2023 §§ FUK finns närmare bestämmelser om protokollet. Där stadgas bl.a. att i protokollet skall antecknas utsagor av hörda personer samt erforder- liga upplysningar om dem och att protokollet skall avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (20 och 22 §§). Vidare föreskrivs att innan åklagare fattar beslut i åtals- frågan skall protokollet över den förundersökning som verkställts före beslu- tet ha erhållit slutlig avfattning (23 §). Bestämmelserna i 23 kap. 21 § fjärde stycket RB torde i princip omfatta även sådant material som ansetts vara betydelselöst och därför inte tagits med i protokollet (jfr JO 1964 s. 212). Om annat inte överenskommits bör åklaga- ren till försvararen överlämna ett likadant exemplar av förundersökningspro- tokollet som det som ges in till domstolen (RÅFS 1988:2). Om vissa delar av materialet avskiljts från protokollet och försvararen vill ta del av detta, får han vända sig till åklagaren. Åklagaren bör på ett sådant exemplar av protokollet som inte är fullständigt markera detta genom en anteckning eller stämpel på framsidan av protokollet (Fitger, a.a., del 2, s. 23:74 d). har i sitt yttrande erinrat om att RÅFS 1988:2 har upphört att gälla men att dess innehåll i sak har fortsatt giltighet. I JO 1964 s. 212 var frågan om förhör med målsäganden redovisats på ett korrekt sätt föremål för JO:s granskning. I den aktuella förundersökningen hade tre förhör hållits med målsäganden. Uppgifterna från två av förhören redovisades i förundersökningsprotokollet endast i en kort sammanfattning medan ett av förhören var fullständigt återgivet. I beslutet uttalade JO Bexeli- us bl.a. följande. bedömningen, om en utsaga är av betydelse eller icke, (bör självfallet) ske under beaktande av att i förundersökningsprotokollet skall redovisas inte endast material som stöder ett åtalsbeslut utan även material som kan tänkas tala till den misstänktes förmån. Denna synpunkt bör föranleda en undersök- ningsledare att iaktta varsamhet när han vid förundersökningsprotokolls ut- formning utmönstrar material såsom utan betydelse för utredningen, ty han kan icke alltid påräkna att han fullt ut överblickar vad som från försvarets synpunkt kan framstå som betydelsefullt (Det må framhållas) att det är av värde att det i förundersökningsprotokollet klart markeras att visst utred- ningsmaterial sovrats bort. En försvarare kan då, om han finner sakens be- skaffenhet så påkalla, begära att få del av det i protokollet redovisade materia- let. Är han förordnad redan under förundersökningsskedet, är han enligt vad som följer av ordalagen i 23 kap. 18 § RB berättigad att få taga del av allt vad som förekommit vid undersökningen, oavsett om alla detaljer i detta material komma att inflyta i förundersökningsprotokollet eller ej. Blir han förordnad senare bör han av uppenbara skäl inte vara sämre ställd i detta hänseende, även om det då får anses ankomma på honom själv att ta erforder- ligt initiativ. Det kan nämnas att Riksåklagaren ansett att det således inte är möjligt att undanhålla sådant som finns i utredningen även om undersökningsledaren 2 007 /0 8:JO1 anser att det av olika skäl inte bör ingå i förundersökningsprotokollet. En utsaga från ett vittne, som endast lämnar för den misstänkte besvärande om- ständigheter, kan alltså inte undanhållas därför att åklagaren inte avser att höra vittnet i den kommande rättegången på grund av risk för övergrepp (RÅ Metodfrågor 95:2 s. 48). Det finns inte något krav på att den misstänkte och hans försvarare faktiskt tar del av utredningen utan det räcker att de underrät- tas om sin möjlighet att ta del av utredningen och om när och hur det kan ske (JO 1967 s. 83). Från praxis kan nämnas, som redan inledningsvis fram- hållits, att domstolen ansett det vara grundläggande för rätten till en rättvis rättegång att denna är kontradiktorisk och att åklagare och försvar är likställda i processuellt hänseende. Rätten till en kontradiktorisk process innebär i brott- mål att både åklagare och försvarare måste ges möjlighet att ha kännedom om och yttra sig över vad den andra parten har anfört och över bevisning som presenterats av motparten (dom i målet Brandstetter mot ). Det åligger vidare åklagaren att låta försvaret ta del av all bevis- ning som åklagaren innehar oavsett om den talar till den misstänktes förmån eller nackdel (dom i målet mot Storbritanni- en). Den misstänktes rätt till insyn är visserligen inte absolut. Motstående intressen som kan behöva beaktas är bl.a. risk för hämndaktioner mot vittnen, skydd för andra individers grundläggande rättigheter och skydd för polisiära utredningsmetoder (domar i målet Doorson mot Nederlän- derna och i målet m.fl. mot ). I de båda sistnämnda avgörandena slås emellertid fast att de svårigheter som kan drabba försvaret genom en begränsning av dess rättigheter på ett fullgott sätt måste motverkas genom andra processuella arrangemang. Det kan i vart fall inte komma i fråga att åklagaren själv, efter en avvägning mellan försva- rets intressen och det allmänna intresset av att hemlighålla viss information, avgör om försvaret skall beredas insyn eller ej. En sådan prövning måste i förekommande fall göras av den domstol som har att pröva brottmålet i sak (dom i målet Rowe och mot ). Vidare kan nämnas att i det nämnda målet Brandstetter mot gjorde regeringen gällande att försvararen på grund av en i väl eta- blerad praxis måste ha känt till existensen av ett visst dokument och därför kunde ha begärt att få ta del av det. Domstolen fann att denna praxis fordrade vaksamhet och ansträngning från försvarets sida och därför inte tillräckligt tillgodosåg den tilltalades rätt till insyn. I de fall en förundersökning inte leder till att åklagaren beslutar att väcka åtal har varken den misstänkte eller hans försvarare någon ovillkorlig rätt att enligt 23 kap. 18 § RB ta del av uppgifter ur den nedlagda förundersökningen. Detta gäller oavsett om åklagaren fattat beslut om att lägga ned förundersök- ningen eller att inte väcka åtal liksom om förundersökningen lett fram till åtal i någon annan del (prop. 1986/87:89 s. 145). Den misstänktes insynsrätt enligt 23 kap. 18 § synes ha upphört att gälla i dessa situationer eftersom det inte kan anses kvarstå någon misstanke (jfr JO 1999/2000 s. 392). Den misstänkte och hans försvarare har inte heller någon rätt att ta del av sådant material som enbart avser någon annan misstänkt (, a.a., 23:74 d). 2 007 /0 8:JO1 Om ytterligare utredning erfordras sedan åtal väckts följer av 23 kap. 23 § RB att övriga bestämmelser i 23 kap. skall gälla i tillämpliga delar. Detta innebär bl.a. att den misstänkte och hans försvarare skall beredas tillfälle att ta del av vad som förekommit under den kompletterande utredningen innan materialet ges in till rätten liksom att objektivitetsprincipen skall tillämpas. Förundersökningen såvitt avsåg , och . (i det följande m.fl.) avslutades och åklagaren väckte åtal mot dem . I samband med att förundersök- ningen avslutades sammanställdes ett preliminärt förundersökningsprotokoll som delgavs såväl de misstänkta som deras försvarare. Förundersökningen fortsatte därefter i de delar den avsåg andra icke identifierade gärningsmän, i första hand de som av A kallats och . har uppgett att utgångspunkten vid sammanställandet av förundersökningsprotokollet var att allt utredningsmaterial som tagits fram under förundersökningen och som rörde misstankarna mot m.fl. skulle ingå. Material som hon bedömde inte tillförde utredningen något togs emellertid inte med, exempelvis promemorior och utredningsanteckningar av innebörd att en viss person inte kunnat lämna uppgifter i saken. Dokument som hade karaktären av spaningsmaterial samt underlag beträffande okända gärningsmän redovisades inte heller för att inte äventyra den fortsatta förun- dersökningen, trots att en del av det materialet enligt upp- fattning hade kunnat användas för att stärka målsägandens trovärdighet och tillförlitlighet. har vidare uppgett att delgivningen av förundersökningen skedde i två steg. På begäran av en av försvararna översändes först utskrifter av målsägandeförhören per post. Det sammanställda förundersökningsproto- kollet överlämnades senare utan särskild underrättelse om att det i ärendet också fanns en slask. har i denna del anfört att det inte be- dömdes som nödvändigt med hänsyn till att de misstänkta biträddes av erfar- na offentliga försvarare. Däremot upplystes muntligen att videoupptagningar från förhör med målsäganden fanns att tillgå. Innan åtal väcks skall, som framgått, slutdelgivning ske. Senast skall den misstänkte och försvararen få tillfälle att ta del av hela utredningen. Syftet med den åtgärden är, som sagts, ytterst att ge den misstänkte en möjlighet att förhindra obefogade åtal men givetvis också att ge den misstänkte och försvararen möjlighet att korrigera missuppfattningar, kräva ytterligare utredningsåtgärder och förbereda sitt försvar inför en kom- mande rättegång. Det är vanligt förekommande att slutdelgivningen, som i det aktuella fallet, sker genom att den misstänkte och försvararen får del av ett preliminärt förundersökningsprotokoll. Det är också vanligt att protokollet sammanställs så att endast de handlingar som bedöms vara av betydelse för utredningen tas med, medan andra handlingar och uppgifter sorteras bort. 2 007 /0 8:JO1 För att rätten att ta del av hela utredningen inte skall bli en chimär fordras emellertid att den misstänkte och försvararen får klart för sig om det, utöver de handlingar som förevisas dem antingen i ett preliminärt förundersöknings- protokoll eller på annat sätt, finns ytterligare material. Om ingen sådan infor- mation ges ligger det nära till hands att den som underrättas drar slutsatsen att det redovisade materialet innefattar allt som förekommit under förundersök- ningen. Det måste således framgå av t.ex. det preliminära förundersöknings- protokollet att handlingar som åklagaren bedömt sakna betydelse har sorterats bort. Detta gäller oavsett om den misstänkte företräds av en erfaren försvarare eller inte. Att underlåta att lämna sådan information strider inte bara mot 23 kap. 18 § RB utan står också, enligt min uppfattning, i strid med artikel 6 i (se främst domarna i de tidigare nämnda målen mot och Brandstetter mot ). När den misstänkte och hans försvarare väl informerats om att ytterligare utredningsmaterial finns kan de avgöra om de vill ta del av detta eller inte. I förevarande fall hade det på försättsbladet till det preliminära förunder- sökningsprotokollet antecknats att undersökningsprotokoll beträffande be- slagtaget gods inte redovisades då de inte tillförde utredningen något. Därut- över fanns inte någon uppgift om att ytterligare material hade sorterats bort. För mig framstår denna upplysning som närmast vilseledande. Den kunde föranleda slutsatsen att inget annat material än vissa uppgifter om beslagtaget gods hade sorterats bort. Jag noterar att riksåklagaren i sitt yttrande tillkännagett sin avsikt att utar- beta riktlinjer för hur den misstänkte och försvaret skall informeras om utred- ningsmaterial som inte tagits in i förundersökningsprotokollet. Det finns, som riksåklagaren påpekat, särskilt i vissa slag av ärenden avgränsningsproblem som kan behandlas inom ramen för sådana riktlinjer. Frågan är emellertid hur tydliga anvisningar som kan ges.