frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Principen om lagakraftvunna domars orubblighet är, som JO tidigare framhållit (JO 2000/01 s. 69 och 2002/03 s. 116), av grundläggande betydelse för rättsordningens stabilitet och det fordras därför i allmänhet mycket starka skäl för att vidta utredningsåtgärder som syftar till att angripa en brottmåls- dom som vunnit laga kraft. Principen är, som nämns i JO:s sist nämnda beslut (s. 136), av särskilt stor betydelse för den enskildes rättssäkerhet i de fall där det uppkommer en fråga om att utkräva straffansvar med anledning av ett skeende som redan har prövats av domstol genom en lagakraftvunnen dom. Det finns emellertid anledning att skilja mellan resning till nackdel för tillta- lad och resning till förmån för tilltalad. Eftersom möjligheterna till resning är betydligt större i det senare fallet kan det oftare finnas anledning att återuppta en förundersökning när det kan bli fråga om resning till en tilltalads förmån. har uppgett att många resningsärenden hör till de mest be- svärliga och grannlaga som man ställs inför som riksåklagare. Två var för sig viktiga intressen ställs mot varandra: intresset av lagakraftvunna domars orubblighet mot intresset av att undanröja materiellt oriktiga domar. Även om dessa intressen kan sägas kollidera måste, som jag redan antytt, självfallet intresset av att materiellt felaktiga fällande brottmålsdomar inte blir bestående ha företräde. Jag vill också gärna framhålla att de båda nu berörda intressena inte i allt är så motstridiga som det ibland antas. Även alltför högt ställda krav för att undersöka om det finns skäl att ansöka om resning till en tilltalads förmån kan nämligen riskera att påverka rättsordningens stabilitet negativt genom att allmänhetens tilltro till rättskipningen minskar. har i remissvaret angett att även i fall då kommunicerar en resningsansökan som innehåller en begäran om kompletterande utredningsåtgärder, avstår riksåklagaren numera normalt från att föranstalta om detta även då goda skäl talar för en sådan komplettering. Jag vill med anledning av detta erinra om vad jag ovan anfört om riksåklaga- rens principiella skyldighet att med utgångspunkt i objektivitetsprincipen ta ställning till om nya uppgifter föranleder någon åtgärd från riksåklagarens sida. 2 007 /0 8:JO1 Vice riksåklagarens beslut i ärendet Det finns inledningsvis anledning att erinra om att och dömdes till långvariga fängelsestraff för vålds- och sexualbrott begångna mot A. En central roll i flera av gärningspåståendena hade en kvinna som kallades . Hon var inte identifierad vid tiden för huvudförhandling och dom i tingsrätt och hovrätt. Med några få undantag saknades stödbevisning. Av avgörande betydelse var således tilltron till de uppgifter som A själv läm- nade. I domarna angavs att det inte kunde råda något tvivel om att flickan var trovärdig. När beslutade att inte återuppta förundersökningen hade hon fått information om tre nya omstän- digheter som hade anknytning till mål. Det var innehållet i A:s brev liksom det förhållandet att A först förnekat att hon skrivit dem och däref- ter förklarat att deras innehåll var osant, uppgiften att var en viss utpe- kad person och det förhållandet att efter uppgifter från A en förundersökning rörande mord inletts. Hon kände också till att hade ansökt om resning eftersom hon fått del av hans resningsansökan. Av denna framgick att hade ett barnpsykiatriskt utlåtande avgetts beträffande A och hade en psykologbedömning gjorts. De nya omständigheterna föranledde att ta ställ- ning till om förundersökningen skulle återupptas. Hon har uppgett att hon beträffande breven och de förklaringar som A på eget initiativ lämnat gjorde bedömningen att det inte fanns anledning att anta att vidare utredning skulle motivera att resning beviljades till förmån för . Vidare har hon angett att det inte heller fanns skäl för riksåklagaren att på grund av uppgif- terna om mord i ett så tidigt skede fatta beslut i frågan om återupptagande av förundersökningen i syfte att utreda förutsättningarna för att ansöka om res- ning. Det kunde självfallet, som konstaterade i beslu- tet, ha övervägts att inom ramen för en återupptagen förundersökning hålla förhör med A. I de tidigare redovisade resningsärendena där målsäganden har återtagit sina uppgifter har i de flesta fall förundersökningen återupptagits och förhör hållits med målsäganden. Mot bakgrund av vad uppgett finner jag emellertid inte tillräcklig anledning att rikta kritik mot hennes beslut . Hennes åtgärd att lämna en kopia av beslutet till återkommer jag dock till nedan. Det som sedan inträffade var att Riksåklagaren fick del av promemoria. I denna redovisades tidigare inte kända kopplingar mellan en annan förundersökning rörande incest (med AN som målsägande) och målet mot samt de kopplingar som ansåg förelåg mellan boken mot och förunder- sökningen angående mord. Vidare erhölls upplysningar om att förundersök- ningen rörande mord, som då pågått , dittills inte hade gett något belägg för A:s uppgifter. har uppgett att det bedömdes nödvändigt att därefter inhämta först bedömning av de nya uppgifternas 2 007 /0 8:JO1 betydelse och därefter synpunkter. hade dessa yttranden inkommit. hade uppgett att hon inte fann att det förelåg någon överensstämmelse mellan de gärningar A beskrivit och vad AN och författaren till berättat. Hon redovisade också planerade utredningsåtgärder i mordutredningen. Dessutom hade uppgett att A berättat att var hennes mamma, en uppgift som angett bedömdes som ny och förvånande. Sven- angav att han inte kunde göra någon helhetsbedömning men uttalade att han var tveksam till om det som i en återupptagen förundersök- ning kunde komma fram skulle motivera att resning beviljades. Han ansåg dock att det var viktigt att och dennes ombud fick full kännedom om alla detaljer beträffande de beröringspunkter som kommit fram. När det gäller uppdraget till , kan jag ha viss förståelse för att inför sitt ställningstagande till om det fanns skäl att återuppta en omfattande förundersökning kunde behöva inhämta i vart fall upplysningar och synpunkter från den handläggande åklagaren. Jag är emellertid kritisk till hur uppdrag utformades. Det angavs vara att göra en analys av uppgifter i förhållande till den lagakraftvunna domen och ta ställning i frågan om det nya materialet sannolikt skulle kunna, om resning beviljades, leda till en annan utgång. Det förefaller, för det första, som om anförtroddes den analyserande uppgift som det åvilade att utföra. Det är givetvis en uppgift för riksåklagaren eller den som är i hans ställe att bedöma nya uppgifter i ljuset av tidigare domskäl. En annan sak är att den handläggande åklagaren kan lämna upplysningar om det tidigare utrednings- materialet till stöd för en sådan bedömning. Jag noterar också att själv ansåg att en bedömning av A:s trovärdighet och tillförlitlighet borde göras av någon annan. Ett så omfattande uppdrag som lämnades till tar dessutom åtskillig tid i anspråk. Hennes yttrande i saken kom heller inte Riksåklagaren till handa förrän efter inemot . Det finns anledning att framhålla att de dömda avtjänade fängelsestraff. Det är självfallet så, att analysen av vilken betydelse som nya omständigheter kan ha under sådana förhållanden måste göras så skyndsamt som över huvud taget är möjligt. Det var, för det andra, när nu ett sådant analyserande uppdrag trots allt lämnades, olämpligt att avgränsa uppdraget på det sätt som skedde. Det hade givetvis bort omfatta samtliga relevanta resningsförutsättningar och således även frågan om de nya uppgifterna kunde medföra tvivel på den fällande domens riktighet. Det borde också ha omfattat samtliga vid den aktuella tid- punkten kända nya omständigheter, såsom A:s brev och successiva utpekan- den av . Jag konstaterar således att Riksåklagarens handläggning borde ha kunnat ske betydligt snabbare om medverkan inskränkts till att lämna upplysningar om den tidigare förundersökningens innehåll och om senare vidtagna utredningsåtgärder. Om så skett, hade t.ex. omgående kunnat lämna information om att A pekat ut sin mor såsom varan- de . Den uppgiften lämnades nämligen i ett förhör 2 007 /0 8:JO1 2003 vid vilket var närvarande. synes den uppgiften ha kommit till riksåklagarens kännedom först genom yttrande . Jag är än mer kritisk till åtgärden att därefter begära synpunkter, särskilt som denne inte var insatt i materialet på samma sätt som och inte heller, som han själv påpekade, hade tillgång till akterna i mordutredningen. Åtgärden medförde också att handläggningen ytterligare drog ut . har inte närmare ut- vecklat skälen till att hon ansåg sig behöva detta kompletterande underlag. Det kom sedan att dröja till innan beslutade att det då inte fanns skäl att återuppta förundersökning- en. Hon har beträffande detta beslut anfört att de nya uppgifter som fram- kommit var av sådan karaktär att de talade mot hovrättens trovärdighetsbe- dömning. De bedömdes dock inte ha sådan styrka att de var ägnade att fram- kalla tvivel om domens riktighet på ett sådant sätt att de motiverade en åter- upptagen förundersökning. Läget bedömdes emellertid vara sådant att vad som framkommit motiverade ett beslut i frågan. Eftersom det kunde bli aktu- ellt med ett återupptagande av förundersökningen för det fall att mordutred- ningen inte ledde någon vart ansågs det nödvändigt att uppdra åt åklagar- kammaren i att rapportera hur förundersökningen utvecklades. Beslutet kunde också, enligt , sägas ha varit ett försök att sätta press på polisen. En bedömning av om det finns anledning att återuppta en förundersökning för att utreda om det finns skäl att ansöka om resning måste givetvis göras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Jag kan emellertid konstatera att sedan yttrat sig hade kännedom om bl.a. följande omständigheter. Tilltron till A:s uppgifter hade varit avgörande för hovrättens bedömning att och gjort sig skyldiga till brott. Efter hovrättens dom hade A i två brev tagit tillbaka sina tidigare påståenden. Hon hade först förnekat att hon skrivit dem men, sedan kriminalteknisk utredning visat att hon medverkat till deras framställning, uppgett att hon skrivit breven. A hade pekat ut en bekant person såsom varande för att senare, , uppge att i själva verket var hennes mor. hade, som nämnts, redovisat en rad omständigheter rörande samband mellan A och AN, terapeutens roll och boken . A hade uppgett att hon tvingats bevittna ett mord med rituella inslag som skulle ha utfört. Dessa uppgifter hade ännu, närmare , inte i något avseen- de kunnat beläggas. Trots ett flertal utredningsåtgärder hade inte något offer anträffats och inte heller hade den plats där liket skulle ha lagts kunnat verifi- eras. En ledande rättspsykiater hade, inom mordutredningens ram, förordat att A borde bli föremål för en psykologbedömning. Genom den kopia av resningsansökan som hon fått del av, hade också kännedom om resultaten av de psykologbedömningar som A hade genomgått . Jag kan inte finna annat än att de nya omständigheterna sammantagna var sådana att de tveklöst gav upphov till tvivel på att hovrättens fällande dom var 2 007 /0 8:JO1 riktig och således motiverade ett återupptagande av förundersökningen. borde därför, i vart fall sedan hon hunnit överväga betydelsen av de ytterligare uppgifter som lämnade , ha förordnat om att förundersökningen skulle återupptas. beslutade sedermera att förundersökningen skulle återupptas. har såvitt avser perioden mellan och anfört att omständigheterna i efterhand kan framstå som oförändrade. Stilleståndet i den pågående mordutredningen innebar dock i sig en förändring av läget. Den tid som gick utan att misstan- karna kunde konkretiseras ytterligare var en faktor som var ägnad att minska mordutredningens återverkningar på frågan om återupptagande. Bristen på stöd för målsägandens uppgifter om mordet blev med tiden ytterligare en omständighet till stöd för en utredning av förutsättningar för resning. Jag kan endast konstatera att beslutade att åter- uppta förundersökningen utan att någon synbar ytterligare omständighet till- kommit, förutom att ytterligare tid förflutit utan att mordutredningen hade avancerat, och efter det att passerat sedan uppgifter om stilleståndet i mordutredningen inkom. Jag vill avslutningsvis i denna del kommentera åtgärd att skicka en kopia av sitt beslut att inte åter- uppta förundersökningen till . Frågan omfattas i och för sig inte av remissen till men har i remissvaret uppehållit sig kring detta och också motiverat varför så kom att ske. Hon har uppgett att som en av många grunder för sin res- ningsansökan hade angett breven från A. Med anledning av att hade fått kompletterande uppgifter från A som hon redovisat för Riks- åklagaren tillställdes en kopia av beslutet. Därutöver har hon motiverat sitt ställningstagande att i beslutet inte nämna något om mord- utredningen och de nya uppgifterna om identitet med att det pågick förundersökningar i båda dessa ärenden och sekretess således förelåg för uppgifterna. Det faktum att på andra grunder ansökt om resning bedömdes inte innebära att uppgifterna skulle lämnas till . hade således tillgång till andra uppgifter, både vad gällde mordutredningen och påstådda identitet, än de som redo- visades i beslutet. Hon har också angett att hon beaktade dessa uppgifter vid beslutsfattandet. Jag har i och för sig, med hänsyn till det läge i vilket förun- dersökningen rörande misstanke om mord befann sig, inte några synpunkter på att hon då inte ansåg sig kunna vidareförmedla uppgifterna till . Om hon emellertid inte ansåg sig kunna redovisa samtliga överväganden som föranlett beslutet, borde beslutet inte ha tillställts . Sammanfattningsvis förtjänar mycket allvarlig kritik för den utdragna handläggningen och för dröjsmålet med att återuppta förundersökningen. Hon överlämnade, i ett skede då hon ägde kunskap om flertalet nya om- ständigheter, till att bedöma de nya uppgifternas betydelse och beslutade därefter att inhämta synpunkter från . 2 007 /0 8:JO1 åtgärder kan inte ha annat än fördröjt Riksåklagarens handläggning med drygt . Därefter kom det att dröja cirka innan bestämde sig för att inte återuppta förundersök- ningen och ytterligare inemot hon beslutade att återuppta förundersökningen. bedrev således inte handläggningen med erforderlig skyndsamhet. Hon borde senast ha övervägt de nya omständigheterna, vilka samtliga var kända för henne, och då funnit att förundersökningen omgående borde åter- upptas. Det allvarliga i hennes felbedömningar förstärks av det förhållandet att de dömda under Riksåklagarens utdragna handläggning avtjänade fängelsestraff. Slutligen åsidosatte sin objektivitetsplikt när hon oombedd överlämnade sitt beslut till Högsta dom- stolen utan att i beslutet redovisa samtliga omständigheter som hon grundat sitt ställningstagande på. Handläggningen av de dömdas framställningar om att få del av utredningsmaterial I en skrivelse, som kom in till åklagarkammaren i , begärde , som ombud för , bl.a. att få ta del av allt överskottsmaterial eller slasken i hans ärende. Hon önskade också kopior av samtliga videobandade förhör med målsäganden. Av skrivelsen framgick att biträdde med en ansökan om resning. uppgav också att hon skickade en kopia av brevet till förhörsledaren vid i . Vice chefsåklagaren vid åklagarkammaren upplyste i en skrivelse att hennes begäran att få ut visst utredningsmaterial handlades av polisen i eftersom det efterfrå- gade materialet förvarades där. , genom polisintendenten , beslutade att skulle få ta del av de begärda handling- arna med vissa undantag samt att hon skulle erhålla kopior av videoinspelade förhör. Till de handlingar som skickades över bifogades en förteckning över handlingar som helt eller delvis med stöd av 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § sekre- tesslagen (1980:100) inte lämnades ut. upplystes i beslutet också om att slasken i utredningen innehöll flera hundra sidor och att utred- ningen var avslutad beträffande tre gärningsmän men i övrigt fortfarande var öppen. beslut överklagades inte. I en skrivelse som inkom till polismyndigheten be- gärde advokaten , som ombud för , att få ta del av allt material som tillförts ärendet K48244-01 efter huvudförhandlingen i hov- rätten . Vidare önskade han få besked om det efter förhand- lingen i hovrätten förekommit ytterligare efterforskningar avseende den strip- teaseklubb som A skulle ha besökt . För det fall att det före- kommit ville han ha en redogörelse för utfallet av dem. 2 007 /0 8:JO1 han uppgift om det beslutats om förundersökning mot någon eller några per- soner i anledning av vad A berättat i ärendet samt i så fall vilka ärendenum- mer dessa utredningar tilldelats. beslutade polismyndigheten, genom polisintenden- ten , att med stöd av 5 kap. 1 § samt 9 kap. 17 § 1 p sekretesslagen avslå framställningen. I den del begäran avsåg handlingar som tillförts ären- det efter angavs att det, oavsett om det till ärendet tillförts handlingar eller inte, förelåg förundersökningssekretess för dessa varför de inte kunde lämnas ut. Beträffande förfrågningarna om utredningsåtgärder vidtagits avseende stripteaseklubben uppgavs att även sådana åtgärder och utfallet av dessa, oavsett om de utförts eller inte, omfattades av förundersök- ningssekretess. Såvitt gällde frågan om det inletts förundersökning mot någon eller några personer med anledning av vad som framkommit i ärendet anförde polismyndigheten att en sådan uppgift i första hand omfattades av förunder- sökningssekretess och i andra hand av sekretess till skydd för enskilds person- liga och ekonomiska förhållanden. Sedan överklagat polismyndighetens beslut upphävde Kammarrätten i beslutet och visade målet åter för ny prövning. Kammarrätten anförde bl.a. att som part i brottmålet i hovrätten haft rätt till insyn enligt 14 kap. 5 § sekretesslagen och att fråga var om rätten till kvalificerad insyn bestod efter det att domen vunnit laga kraft. Kammarrätten konstaterade därvid att haft rätt till partsin- syn såväl i den utredning som föregått Riksåklagarens beslut den 13 decem- ber 2002 att inte återuppta förundersökningen, som i den ytterligare utredning som företagits efter Riksåklagarens nämnda beslut. Då prövningen av begäran skulle göras gentemot innehållet i 14 kap. 5 § sekretessla- gen och denna i första hand ankom på polismyndigheten återförvisades målet dit. begärde därefter att närmare skulle ange vilka uppgifter han önskade få del av i de delar kammarrätten återförvisat målet till polismyndigheten. I en skrivelse uppgav att ville ha del av samtliga handlingar och utred- ningsmaterial i ärende K48244-01 som inte ingick i förundersökningsproto- kollet och som inte redovisats för denne tidigare i det ovan nämnda beslutet , samtliga handlingar i ärende K118934-01 som inte redovisats i tilläggsprotokollet samt samtliga handlingar i övriga ärenden som kunde tänkas ha påbörjats i anledning av de uppgifter som framkommit i utredningen i ärende K48244-01. upplyste även polismyndigheten om att ett resningsärende var anhängigt i Högsta dom- stolen och att Riksåklagaren hade kompletterat förundersökningen i ärendet K48244-01 med ett tilläggsprotokoll. beslutade polismyndigheten, genom polismästaren , att begäran inte kunde bifallas eftersom polismyndigheten inte hade några sådana handlingar eller uppgifter som avsågs i kammarrättens beslut. angav därutöver att begäran efter komplette- ringen, enligt polismyndighetens mening, var densamma som hans ursprung- liga begäran. Vidare angavs att polismyndigheten uppfattade kammarrättens 2 007 /0 8:JO1 beslut i strikt mening och då konstaterade att den utredning som föregått Riksåklagarens beslut inte vidtogs i Polisområde Nordvästra varför några handlingar eller uppgifter i den delen inte förvarades av myndigheten. konstaterade även att någon s.k. förutredning med som part inte heller företagits vid polisom- rådet. Några handlingar eller uppgifter att lämna ut fanns följaktligen inte förvarade vid polisområdet. I en skrivelse som inkom till kammarrätten uppgav att han ännu inte fått ta del av några handlingar enligt kammarrät- tens beslut och hemställde att kammarrätten skulle anmoda polismyndigheten att omgående skicka honom de handlingar han begärt. Han specificerade därvid att han ville ha tillgång till allt överskottsmaterial och sekretessbelagda handlingar i fyra angivna K-ärenden (polismyndighetens ärendebeteckning; JO:s anm.) och ett C-ärende (åklagarkammarens diarienummer; JO:s anm.). skrev kammarrätten till polismyndigheten och an- gav att handling vidarebefordrades till polismyndigheten för handläggning. I kammarrättens skrivelse framhölls att en prövning om en handling skall lämnas ut skall ske skyndsamt. I ett svar uppgav polismyndigheten, genom , att ärende K48244-01 fanns hos i där genom sitt ombud hade tillgång till utredningen i dess helhet samt att övriga ärenden inte var hänför- liga till akter eller handlingar som fanns vid polismyndigheten. I ett beslut avvisade kammarrätten yr- kanden och anförde att polismyndigheten, såvitt framgick, sedan målet åter- förvisats dit ännu inte hade fattat något nytt beslut att till någon del vägra att lämna ut handlingarna vare sig i ärende K48244-01 eller i övriga av angivna ärenden. Kammarrätten konstaterade att domstolen därför inte kunde pröva framställning i denna del. Förutom den ovan nämnda begäran som gavs in till polismyndigheten in- kom en skrivelse till Riksåklagaren från . I denna upplyste att han företrädde som hade för avsikt att ansöka om resning. Vidare angav han att i samband med upprättan- det av resningsansökan hade det framkommit uppgifter om att numera identifierats som målsägandens mor. uppgav att han fått upp- gift om att ett ärende handlades hos Riksåklagaren som rörde och som innehöll uppgifterna om identitet. I ärendet skulle även före- komma ytterligare material av betydelse för bedömningen av målsägandens tidigare lämnade utsagor om övergrepp. hemställde att Riksåkla- garen skulle tillställa honom eventuell anmälan som låg till grund för Riks- åklagarens behandling av ärendet, det utredningsmaterial som utvisade att identifierats samt övriga uppgifter av betydelse för bedömningen av målsägandens trovärdighet i det aktuella resningsärendet. Riksåklagaren begärde in yttrande från som hade Riks- åklagarens uppdrag att utföra den återupptagna förundersökningen och vidta de åtgärder som krävdes. I ett yttrande till Riksåklagaren föreslog att , genom sitt ombud, skulle få besked om att förundersökningen återupptagits 2 007 /0 8:JO1 för att utröna om det förelåg skäl för Riksåklagaren att begära resning till förmån och att flera utredningsåtgärder återstod att genomföra. Vi- dare borde han få del av de förhör som hållits med A och andra personer samt de anteckningar som förts vid behandlingshemmet med anledning av mord- misstankarna. Han borde också få del av det utredningsmaterial som inhäm- tats i ärendet rörande misstankarna om urkundsförfalskning. I ett beslut upplyste Riksåklagaren att förundersökningen, med anledning av att nya omständigheter framkommit, återupptagits och fortfarande pågick. Det konstaterades att begäran skulle prövas som en fråga om partsinsyn enligt reglerna i . Beslutet om återupptagande av förundersökningen skulle utlämnas till . I övrigt uppdrogs åt att låta ta del av vad som dittills förekommit vid undersökningen i den utsträckning som redovisats i hans yttrande till Riksåklagaren. Detta borde ske genom att fick tillfäl- le att ta del av materialet i åklagar- eller polismyndighetens lokaler. bereddes tillfälle att i Åklagarmyndighe- tens i läsa bl.a. sex förhör som hållits med A från den 22 janu- ari 2002 till , sju förhör som hållits med andra personer till , anteckningar från möten på A:s behandlingshem och samt handlingarna rörande anmälan om urkundsförfalskning. I en skrivelse till i begärde advokaten , som ombud för , att med stöd av 23 kap. 18 § RB få ta del av all information som framkommit sedan förunder- sökningen återupptagits.