frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — var intagen för frivillig psykiatrisk vård enligt hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763), HSL, när han spändes fast med bälte. Beslutet om fastspänning fattades av den s.k. bakjouren, en överläkare vid ett annat sjukhus, vid ett telefonsamtal med ansvarig sjuksköterska på den avdelning där G.H. Av journalanteckningen framgår att G.H. hade gjort utfall mot personal, spottat och slagit. hade flyttats över från en annan avdelning vid Länsgemensam psykiatri . Det hade inte inletts något konverteringsförfarande. Inte heller har det påståtts att det var frågan om en nödvärns- eller nödsituation. Det kan konstateras att de uppgifter som har lämnats i remissvaret rörande händelsen skiljer sig från de uppgifter som jag erhöll vid inspektionen. I re- missvaret anges att den ansvariga sjuksköterskan som kontaktade bakjouren tog för givet att G.H. vårdades enligt LPT och att bakjouren, dvs. den be- slutande läkaren, inte upplystes om G.H:s vårdform. Utredningen har inte gett svar på vad som var skälet till att den ansvariga sjuksköterskan hade uppfatt- ningen att patienten vårdades med stöd av LPT. Det är naturligtvis helt oacceptabelt att en patient som vårdades enligt HSL har spänts fast med bälte trots att det inte fanns lagliga förutsättningar för åtgärden. Att tillgripa en tvångsåtgärd utan stöd i lag innebär en kränkning av patientens grundläggande fri- och rättigheter enligt regeringsformen och Eu- ropakonventionen. Jag har övervägt om ytterligare utredningsåtgärder borde vidtas för att närmare undersöka om det inträffade beror på sådan oaktsamhet som bör föranleda straffrättsligt eller disciplinärt ansvar för någon enskild befattningshavare. Då det i detta fall av allt att döma handlar om ett rent miss- tag, har jag dock stannat för att inte gå vidare i saken. 2 008 /0 9:JO1 åtgärd att utfärda en föreskrift som enligt sin lydelse var bindande för bl.a. polismyndighet (Dnr 1188-2007) JO meddelade ett beslut med följande inne- håll. I en anmälan, som kom in till JO , anförde P.B. bl.a. följan- de. hade begärt att han skulle inkomma med ett s.k. lev- nadsintyg. hade kassan informerat honom om att uppgifterna i intyget, enligt föreskrifter, kunde utfärdas av bl.a. polis- myndighet. När han vände sig till polismyndigheten vägrade emellertid poli- sen att underteckna intyget. Han finner det otillfredsställande att en myndig- het hänvisar till en annan som sedan vägrar att samarbeta. Den del av anmälan som avser polisens handlande har handlagts som ett sär- skilt ärende hos JO. I det ärendet fattade chefsjustitieombudsmannen beslut (dnr 540-2007). föreskrifter (FKFS 2006:2) om levnadsintyg, 3 §, hade för anmälan och fram till följande lydel- se. 3 § , svensk ambassad, svenskt konsulat, utländsk social- försäkringsinstitution, publicus eller svensk eller utländsk polismyn- dighet skall intyga att i levnadsintyget angiven person lever. anmodades att yttra sig över det som P.B. hade anfört i sin anmälan och då särskilt behandla den valda formuleringen av 3 § i Försäk- ringskassans föreskrifter (FKFS 2006:2) om levnadsintyg samt om det före- kommit något samråd med innan föreskriften utfärdades. I sitt remissvar anförde , genom för- säkringsdirektören , följande. (Till sitt remissvar bifogade en utredning, i remissvaret benämnd konsekvensutredning, som föregick utfärdandet av de aktuella föreskrifterna. Utredningen uteläm- nas här.) 2 008 /0 9:JO1 Levnadsintygen sänds ut med stöd av 4 kap. 7 § socialförsäkringslagen (1999:799) (SofL). Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i 16 kap. 13 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) i dess lydelse till och med . sänds i princip 61 000 levnadsintyg till personer som är bosatta utanför och har ålderspension, sjukersättning, aktivitetsersättning, efterlevandepension eller arbetsskadelivränta från Försäk- ringskassan. Den aktuella föreskriften kom till . var frågan om vilka myndigheter, institutioner eller andra inrättningar som kunde godtas som intygsgivare oreglerad även om i det informationsblad som bifogades blanketten räknade upp ett antal godkända intygsgivare, däribland polismyndighet. I praktiken fick dock in lev- nadsintyg som var underskrivna av helt andra intygsgivare som t.ex. apoteka- re, läkare och banker. Detta faktum i kombination med det stora antalet intyg innebar att den kontroll som levnadsintyget är avsett att vara inte kunde upp- fyllas fullt ut. gäller alltså föreskrifter (FKFS 2006:2) om levnadsintyg. Föreskrifterna är beslutade med stöd av 3 § 9 för- ordningen (1998:562) med vissa bemyndiganden för . kan givetvis inte med stöd av ett verkställighetsbemyn- digande ålägga andra myndigheter att utfärda intyg och som framgår av bifo- gade konsekvensutredning var detta inte heller syftet med föreskrifterna. Föreskrifterna riktar sig till de enskilda som ska ge in intyg och avsikten var att ange vilka intygsgivare kan godta. i efterhand kan dock konstateras att 3 § fått en formulering som kan missförstås. Den borde ha formulerats på ett annat sätt och kommer därför att se över formuleringen. Eftersom levnadsintyg lämnas av utlandsbosatta ligger det i sakens natur att sådana intyg framför allt utfärdas av utländska institutioner och svenska utlandsmyndigheter. I det avseendet innebär föreskriften en inskränkning i förhållande till vad som tidigare angetts i informationsbladet. Eftersom före- skriften bedömdes kunna innebära en ökad belastning för svenska utlands- myndigheter skedde därför samråd med . Däremot genomfördes aldrig något samråd med . Som framgår ovan fanns polismyndighet med bland de institutioner som räknades upp som godkända intygsgivare. Levnadsintyg hade också, inom ramen för den allmänna serviceskyldigheten, lämnats av polismyndig- heter utan att fått några signaler eller invändningar om att detta förfarande i något hänseende skulle vara olämpligt. bedömde inte att belastningen på svenska polismyndigheter skulle komma att öka genom föreskriften. Eftersom frågan om godkända intygsgivare tidigare varit helt oreglerad hade det trots detta varit lämpligt med samråd med Riks- polisstyrelsen. 2 008 /0 9:JO1 Som framgår ovan används ordet skall i föreskrifter. Detta ordval är olyckligt i sammanhanget eftersom det leder till uppfattningen att bl.a. polismyndighet är skyldig att utfärda levnadsintyg. Formuleringen ger därmed även intryck av att normgivningskompetens, som endast omfattar verkställighetsföreskrifter, har överskridits. Se vidare 8 kap. 13 § regeringsformen jämförd med 3 § 9 förordningen (1998:562) med vissa bemyndiganden för samt 4 kap. 7 § socialförsäkringslagen. Av remissvar framgår dock att myndigheten är väl medveten om att andra myndigheter inte kan åläggas skyldigheter genom kassans verkställighetsföreskrifter och att det inte heller har funnits något sådant syfte. medger emellertid att bestämmelsen borde ha utformats på ett annat sätt och att formuleringen kommer att ses över . Jag har fått veta att således efter sitt remissvar beslutade att 3 § föreskrif- ter (FKFS 2006:2) om levnadsintyg, skall ha följande lydelse. 3 § godtar levnadsintyg som utfärdats av Försäkringskas- san, svensk ambassad, svenskt konsulat, utländsk socialförsäkringsinstitution, publicus, utländsk polismyndighet eller utländsk registerförande befolkningsmyndighet. Ändringen träder i kraft . Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet. har saknat lagstöd för att inhämta patientjournal gällande den försäkrades dotter (Dnr 2034-2007) I en anmälan, som kom in till JO , klagade förbundsjuristen på handläggning av ett arbetsskadeärende som han drev för klienten M.B:s räkning. Han anförde bl.a. att kassan hade tillämpat 8 kap. 7 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) på ett felaktigt sätt. yttrade sig efter remiss. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följan- de såvitt avser tillämpning av 8 kap. 7 § LAF. I förevarande fall har , med hänvisning till 8 kap. 7 § LAF, begärt in den försäkrades dotters patientjournal. Härmed har fråga uppstått 2 008 /0 9:JO1 om det åberopade lagrummet över huvud taget omfattar uppgifter rörande annan än den försäkrade själv. Lagrummet har följande lydelse. Myndighet, arbetsgivare och uppdragsgivare är skyldiga att på begäran lämna domstol eller uppgift om namngiven person rörande för- hållande som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Arbetsgivare och uppdragsgivare är även skyldiga att lämna sådan uppgift om arbetet och arbetsförhållandena som behövs för att bestämma ersättningsbelopp. Av förarbetena till 8 kap. 7 § LAF (prop. 1976/77:197 s. 109) framgår endast att föreskrifterna om uppgiftsskyldighet i arbetsskadeärenden har hämtats från 20 kap. 9 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) vars första stycke har följande lydelse. Statliga och kommunala myndigheter ävensom arbetsgivare och försäkrings- inrättningar skall på begäran lämna domstol eller uppgift om namngiven person rörande förhållande, som är av betydelse för tillämp- ningen av denna lag. Innehållet i 20 kap. 9 § första stycket AFL är i sak oförändrat sedan AFL:s tillkomst. I förarbetena till AFL (prop. 1962:90) görs inte några uttalanden om tillämpningen av lagrummet i fråga. Det saknas därmed anledning att tolka bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 20 kap. 9 § första stycket AFL, och i 8 kap.7 § LAF, på annat sätt än att med namngiven person endast avses den försäkrade själv. Någon annan tolkning vore i detta sammanhang orimlig och har för övrigt inte heller återfunnits i praxis. Som anför i sitt remissvar bör kassan vara återhållsam redan med att begära in patientjournaler som rör den försäkrade själv. Att som i förevarande fall begära in en anhörigs journal får betraktas som ett grovt övertramp. agerande i detta sammanhang förtjänar myck- et allvarlig kritik. I sitt remissvar anför vidare att försäkringsläkaren då han ansåg att information om dotterns sjukdom var av vikt borde ha hämtat in sådan genom konkreta frågeställningar till dotterns behandlande läkare. Jag vill med anledning av detta uttalande påminna om att den behandlande läkaren även vid en muntlig förfrågan är skyldig att följa gällande bestämmelser om tystnadsplikt på hälso- och sjukvårdsområdet och att det därför inte är sannolikt att kassan får uppgifter som rör en försäkrads anhörig. 2 008 /0 9:JO1 kan inte fatta ett provisoriskt beslut att avslå en ansökan med stöd av 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (Dnr 5827-2006) I en anmälan till JO klagade . på handläggning av hennes sjukersättningsärende. Anmälan remitterades till för yttrande. kommente- rade remissvaret. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. uppbar sjukersättning t.o.m. . kom hon in med en ny ansökan om sjukersättning. På grund av att handläggningen av ärendet drog ut fattade ett provisoriskt beslut att avslå S.W:s ansökan om sjukersättning. möjligheter att fatta provisoriska beslut regleras i 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring. I bestämmelsen anges att om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger men det finns sannolika skäl för att en sådan rätt föreligger ska besluta att ersättning ska betalas ut med ett skäligt belopp, om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade. I bestämmelsens tredje stycke anges att om det finns sannolika skäl att dra in eller minska en ersätt- ning, kan besluta att ersättningen ska hållas inne eller utges med lägre belopp till dess slutligt beslut fattas. JO Pennlöv har i ett tidigare beslut (JO 1995/96 s. 352) uttalat följande beträffande möjligheter att fatta proviso- riska beslut vid nya sjukfall. Enligt min mening ger varken den språkliga utformningen av lagtexten eller förarbetsuttalandena stöd för uppfattning att 20 kap. 2 a § tredje stycket AFL skulle kunna tillämpas vid nya sjukfall. Jag anser snarare att uttrycken dra in eller minska en ersättning tyder på att det är en ersätt- ning som redan utgår som åsyftas. delar min uppfatt- ning i denna delen. Som framgår kan bestämmelsen inte tillämpas när har för avsikt att avslå en ansökan. För att ett provisoriskt beslut över huvud taget ska kunna fattas i ett ansökningsärende krävs att det finns sannolika skäl att rätt till den sökta ersättningen föreligger. Någon möjlighet att fatta ett provisoriskt beslut att avslå en ansökan om sjukersättning finns inte. kan inte undgå kritik för handläggningen av ärendet. 2 008 /0 9:JO1 har inte låtit ett provisoriskt beslut följas av ett slutligt. Även fråga om handläggningen av begäran om omprövning (Dnr 940-2007) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. I flera anmälningar till JO klagade . genom sitt ombud bl.a. på handläggning av hans ärenden om underhållsstöd avseende hans bägge döttrar. Han anförde bl.a. att underhållsstöd, i strid med reglerna, hade utgått under tid som den äldsta dottern inte studerade och un- der tid som den yngsta dottern inte bodde hos boföräldern. Han anförde vida- re att han hade skrivit till kassan utan att få svar och att handläggningen av ärendet om underhållsstöd avseende den yngsta dottern hade varit alltför långsam. akter i ärendena lånades in och granskades. Försäkrings- kassan anmodades därefter att yttra sig över följande. 1.Försäkringskassan beslutade att innehålla underhålls- stödet till den äldsta dottern till dess slutligt beslut meddelats. Av de hand- lingar som JO haft att tillgå framgår inte om kassan därefter har fattat ett slutligt beslut i saken. kom respektive (rätteligen ) in till kassan med begäran om omprövning anseende be- slut om underhållsstöd till den äldsta dottern. Av de handlingar som JO haft att tillgå framgår inte klart på vilket sätt kassan avslutade de aktuella omprövningsärendena. 3.Försäkringskassan beslutade att inte längre betala underhållsstöd till den yngsta dottern. Beslutet motiverades med att rätten till underhållsstöd upphörde . har i anmälan ifrågasatt handläggningstid i denna del. I sitt remissvar anförde , genom länsdirektören , följande. Till remissvaret bifogade bl.a. en redo- görelse från försäkringskontoret (utelämnas här). I anmälningar till JO och har M.H. genom framfört klagomål avseende hand- läggning i ärenden om underhållsstöd till hans döttrar. Med anledning av att JO anmodat att yttra sig vill anföra följande. Länskontoret har på grund av JO:s remiss kontaktat Försäkringskontoret i avseende hanteringen av de aktuella ärendena. 2 008 /0 9:JO1 Punkt 1 och 2 avseende ärende om underhållsstöd till den äldsta dottern I ett provisoriskt beslut beslutade att innehålla utbetalningen av underhållsstöd för att utreda varför dottern och boföräldern inte hade samma adress. meddelade bo- föräldern att dottern återigen blivit folkbokförd med hen- ne. skickades meddelande till dottern och M.H. att återigen betalade ut underhållsstöd. till med en begäran om omprövning av med- delandet . Omprövningsenheten avregistrerade ärendet och återsände det till lokalkontoret med motiveringen att det inte går att om- pröva ett meddelande. Ärendet avslutades på detta sätt. Länskontoret kan konstatera att det förekommit brist i handläggningen av ärendet såtillvida att ett slutligt beslut borde ha ersatt det provisoriska beslu- tet. Det meddelande som tillsänts M.H. kan inte anses uppfylla kraven på utformningen av ett slutligt beslut. Till följd av att inget slutligt beslut utgått har M.H. inte heller erhållit en formell fullföljdshänvisning för att därigenom kunna tillvarata sin rätt att begära omprövning. Länskontoret finner det beklagligt att den slutliga handläggningen i ärendet om utbetalning av underhållsstöd behäftats med ovan redogjorda fel. Av vikt är emellertid att påtala att det självklart inte är en generell uppfattning och arbetsmetod inom att enbart ett meddelande till den försäk- rade i ärenden om fortsatt utbetalning av underhållstöd är fullgod ersättning för ett slutligt beslut. Den felaktiga handläggningen i ärendet måste dessvärre tillskrivas den mänskliga faktorn och länskontoret har varit i kontakt med det berörda försäkringskontoret för att fastställa korrekta rutiner. Försäkringskon- toret uppgav därvid att det aktuella ärendet av okänd anledning avvikit från de fastlagda rutinerna avseende handläggningen av provisoriska och slutliga beslut. Försäkringskontoret har korrigerat ärendet genom att fatta ett slutligt beslut med besvärshänvisning. Beslutet har sänts ut till M.H. och till hans dotter . I och med denna hantering får ärendet anses avslutat. Punkt 3 avseende handläggningstid i ärende om underhållsstöd till den yngsta dottern Länskontoret hänvisar i denna del till den utförliga redogörelse som Försäk- ringskontoret har lämnat (). 2 008 /0 9:JO1 Av försäkringskontorets utredning framgår att ärendet initierades , att provisoriskt beslut fattades och att slutligt beslut efter omprövning fattades . Handläggande tjänsteman hade semester under julhelgen men återupptog handläggningen av ärendet hon återgick i tjänst. Enligt Försäk- ringskassans utredning framkommer inte annat än att dröjsmålet i handlägg- ningen inte avviker från vad som får anses vara normalt vid rådande omstän- digheter. Ärendet har inte blivit liggande utan åtgärd bortsett från tid då handläggare varit frånvarande till följd av semester och handläggningstiden kan inte anses som annat än rimlig i förhållande till den aktivitet som före- kommit i ärendet. Han har därefter inkommit med ytterligare handlingar vilka dock inte har föranlett någon åtgärd från min sida. underlåtenhet att fatta ett slutligt beslut Under vissa angivna förutsättningar har möjlighet att fatta tillfälliga, s.k. provisoriska, beslut. Ett sådant måste emellertid alltid åtföljas av ett slutligt beslut. Det slutliga beslutet ska omfatta ett ställningstagande till vad som tidigare beslutats provisoriskt. provisoriska beslut följdes emel- lertid endast av en skrivelse rubricerad Meddelande om förlängt underhållsstöd i vilken uppgavs att underhållsstöd skulle fortsät- ta utgå enligt ursprungsbeslut. Något formenligt slutligt beslut försett med besvärshänvisning fattades inte. Som anför i sitt remissvar medförde denna underlåtenhet att M.H. gick miste om möjligheten att få beslutet omprövat. Att numera, , har fattat ett slutligt och omprövningsbart beslut i ärendet medför inte att kassan kan undgå kritik för sitt agerande. Begäran om omprövning inkommen I en skrivelse inkommen till uppgav M.H. att han begärde omprövning av kassans beslut om underhållsstöd avse- ende den äldsta dottern. uppfattade skrivelsen som en begäran om omprövning av meddelandet . Länskonto- ret, omprövningsenheten, konstaterade att ett meddelande inte kan omprövas och att det provisoriska beslutet skulle ha följts av ett slut- ligt beslut. Denna upplysning till trots avslutade försäkringskontoret ärendet utan någon vidare åtgärd. Jag finner detta ytterst anmärkningsvärt. Enligt min mening borde för övrigt M.H:s begäran om omprövning , 2 008 /0 9:JO1 som inte refererar till meddelandet, i första hand ha uppfattats som en begäran om omprövning av det ursprungliga beslutet att bevilja underhållsstöd och därmed i vart fall ha föranlett en prövning enligt 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Jag ser allvarligt på de brister som förekommit vid hanteringen av M.H:s begäran om omprövning. Begäran om omprövning inkommen Länskontoret har inte kommenterat den begäran om omprövning som inkom i sitt remissvar. Av försäkringskontorets yttrande fram- går emellertid följande. I en skrivelse inkommen till , ru- bricerad Omprövning av beslut, begärde M.H., utan att referera till något specifikt beslut, att kassan skulle utreda huruvida han hade blivit ålagd att betala underhåll till vårdnadshavaren då hans äldsta dotter inte bodde hos boföräldern. muntligen att hans begäran om omprövning hade kommit in för sent men att man ändå skulle göra den begärda utredningen. ett skrift- ligt besked om vad kassans utredning hade utvisat. Jag vill i detta sammanhang endast påminna om att för det fall Försäk- ringskassan finner att en begäran om omprövning har kommit in , detta ska meddelas den försäkrade skriftligt. Ett sådant avvisningsbeslut ska dessutom vara försett med besvärshänvisning. Av utredningen i ärendet framgår att M.H. meddelade att hans yngsta dotter inte längre bodde hos boföräldern utan i ett boende i kommunens regi. sände kassan en skriftlig förfrågan till boföräldern. Något svar från boföräldern inkom inte. Kassan vidtog därefter inte någon ytterligare åtgärd. Enligt jour- nalanteckningar kontaktade M.H. Han uppgav då namnet på den handläggare hos kommunen som ansvarade för dotterns ärende samt upplyste om på vilket ungdomshem dottern vistades. Samtalet noterades men föranledde inte någon åtgärd från kassans sida. kontaktade kommunens handläggare som bekräftade att dottern vistades på ungdomshem och upplyste att hon hade bott där . beslutade proviso- riskt att tills vidare inte betala ut underhållsstöd. med en begäran om omprövning. beslutade För- säkringskassan att inte ändra det provisoriska beslutet. Slutligt beslut fattades . 2 008 /0 9:JO1 I sitt remissvar anför att ärendet inte blev liggande utan åtgärd bortsett från knappa över julhelgen då handläggaren hade semester. Utöver att tillskriva boföräldern vidtog emellertid inte , såvitt framgår av journalanteckningarna, någon åtgärd i ärendet förrän . Den passivitet som inled- ningsvis förevarit i ärendet är inte acceptabel. Utöver vad som hitintills anförts finns anledning att kommentera utform- ningen av provisoriska beslut . Under rubriken beslut angavs att kassan beslutat att tills vidare inte betala ut underhållsstöd. Ett sådant beslut kan inte sägas ha gått en bidrags- skyldig förälder emot och kan därför inte överklagas av honom (22 § förvalt- ningslagen [1986:223]). I samma beslut, under rubriken uppgavs emellertid bl.a. att Barnet har rätt till underhållsstöd för juniaugusti 2006 samt december 2006januari 2007. uppfattade detta som att kassan redan genom det provisoriska beslutet hade tagit ställning till dotterns rätt att behålla underhållsstödet under den gångna ferietiden. Det var denna del som M.H. vände sig mot i sin begäran om omprövning. Den otydlighet som uppkommit genom att i sin moti- vering har lagt in en uppgift som ger intryck av att vara ett självständigt be- slut, medförde alltså att M.H. begärde omprövning av ett beslut som inte gått honom emot. företog dessutom, i stället för att avvisa M.H:s begäran, den begärda omprövningen. För att undvika detta slag av omotiverad och felaktig handläggning, samt i värsta fall rättsförluster för den enskilde, är det av största vikt att en beslutsunderrättelse formuleras på ett sätt som utesluter tveksamheter kring beslutets omfattning. Vad som i övrigt förevarit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om anstånd med svar på en kommunicering (Dnr 4437-2007) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. I en anmälan till JO klagade advokaten på Försäkringskas- sans handläggning av två ärenden om livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, i vilka han varit ombud för A.A. och L.W. anförde bl.a. följande. I ärendet avseende A.A. meddelade i en skrivelse att beslut om livränta skulle fattas och att han dessförin- 2 008 /0 9:JO1 nan bereddes tillfälle att yttra sig. Av meddelandet framgick att yttrandet emotsågs samt att, för det fall något yttrande inte in- kommit inom svarsfristen, beslut skulle komma att fattas med ledning av de uppgifter som fanns. ansökte han om anstånd till med anledning av att ett mycket omfattande material hade tillförts ärendet samt på grund av mellankommande semester. I brev meddelade att semesterledighet inte är ett till- räckligt skäl för anstånd och att yttrandet borde vara kassan tillhanda . ansökte han åter om anstånd men fick inget svar. fattade kassan beslut i ärendet. Beträffande ärendet rörande L.W.