frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Om samråd sker med behandlingskollegium torde det ligga i sakens natur att det är den frivårdsinspektör som föredrar ärendet (har delega- tionen att förordna förtroendeman) som gör den slutgiltiga bedömningen. Om samråd sker med kriminalvårdsinspektör torde det företrädelsevis vara så att frågan avgörs av kriminalvårdsinspektören. Av punkt 9 i den skriftliga rutinen framgår att den tilltänkte förtroendemannen muntligen skall informeras om beslut om förordnande. Rutinen gör ingen skillnad på de fall där man väljer att förordna den tilltänkte förtroendemannen och de fall där man väljer att inte göra det. Av rutinen framgår det inte vem som skall informera den tilltänkte förtroendemannen. Det framgår inte heller hur man skall förhålla sig om den- ne begär att få ett skriftligt besked. 2 007 /0 8:JO1 Utredning avseende referenser inhämtade från Anstalten Beateberg lämnade kriminalvårdsinspektör (C.P.) och en av anstal- tens samordnare som referens. Som framgår ovan kontaktade såväl frivårds- handläggarna som kriminalvårdsinspektören på frivården dessa. Utredningen visar att kriminalvårdsinspektör . ansåg att den livstidsdömdes behov av stöd och hjälp inte i tillräcklig grad skulle tillgodoses genom förordnande av den föreslagne förtroendemannen. P.N:s uppgifter om att frivårdens såväl som anstaltens personal skulle ha uttalat sig nedlåtande eller kränkande om honom, tillbakavisas av dessa. Vad avser klagomålen på frivårdens formella hantering av ärendet så visar utredningen att de skriftliga rutinerna är otydliga avseende såväl vem som har att göra den slutliga lämplighetsbedömningen i de fall en tilltänkt förtroende- mans lämplighet är svårbedömd, vem som skall informera om frivårdens ställningstagande i de fall där man väljer att inte förordna en person till förtro- endeman och avseende hur man skall förfara då någon begär att få ett skrift- ligt besked. Frivården bör därför förtydliga sina skriftliga rutiner och i lämp- ligt forum kommunicera dessa förtydliganden med berörd personal. Vidare bör uppmärksammas värdet av att när så är möjligt tillmötesgå en enskilds önskemål om att få ett skriftligt besked även i de fall där beskedet inte behö- ver innehålla någon utförlig motivering eller någon besvärshänvisning. Vad avser P.N:s påståenden om att såväl frivårdens som anstaltens personal skulle ha uttalat sig nedlåtande och kränkande om honom och att den materiella bedömningen avseende hans lämplighet inte varit korrekt, så ger utredningen inte stöd för dessa påståenden. Avslutningsvis kan framhållas att lämplighets- bedömningen syftar till att i det enskilda fallet förordna en förtroendeman som enligt kriminalvårdens bedömning i så hög grad som möjligt kan tillgo- dose den intagnes behov av stöd och hjälp. I beslut anförde JO följande. Enligt 14 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt får kriminal- vården förordna en förtroendeman för en intagen som avtjänar fängelse på livstid och som behöver personligt stöd eller annan hjälp, om den intagne samtycker till det. Enligt kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om frivårdens arbete med dömda under övervakning m.m. (numera KVFS 2006:17) är det frivården som har ansvar för att rekrytera förtroendemän. I det uppdraget ligger en prövning av förtroendemannens lämplighet. Detta sker främst genom ett personligt sammanträffande, inhämtande av referenser och kontroll av misstanke- och belastningsregister. har klagat på bl.a. för att den inte motive- rat sitt beslut att inte förordna honom som förtroendeman för den intagne och inte kommunicerat vissa uppgifter med honom. Han har hävdat att myndighe- ten därigenom brutit mot vissa regler i förvaltningslagen (1986:223), nämli- gen reglerna om parts rätt att få del av uppgifter i ett ärende (16 och 17 §§) och om motivering av och underrättelse om beslut (20 och 21 §§). Dessa regler gäller i förhållande till part i ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild. I ärendet om förordnande av förtroendeman för den intagne intog 2 007 /0 8:JO1 dock inte ställning av part. Redan av det skälet är de av honom åberopa- de reglerna i förvaltningslagen inte tillämpliga i förhållande till honom. Av utredningen framgår att de skriftliga rutinerna hos frivården var otydli- ga i flera avseenden, nämligen beträffande vem som skall göra den slutliga lämplighetsbedömningen i fall där den tilltänkte förtroendemannens lämplig- het är svårbedömd, vem som skall informera om ställningstagandet om man väljer att inte förordna någon som förtroendeman och hur man skall förfara om någon begär att få ett skriftligt besked. Jag förutsätter att frivårdens ruti- ner numera har setts över. Jag kan ansluta mig till Kriminalvårdens uppfatt- ning om värdet av att när så är möjligt tillmötesgå enskilds önskemål om att få ett skriftligt besked även i de fall beskedet inte behöver innehålla någon beslutsmotivering eller fullföljdshänvisning. Det finns i detta sammanhang anledning att erinra om myndigheternas serviceskyldighet enligt 4 § förvalt- ningslagen. Vad som har förekommit i övrigt föranleder inte någon kommentar från min sida. Initiativärende om placeringen av en minderårig i anstalten (Dnr 978-2006) I beslut anförde JO följande. I samband med att jag inspekterade anstalten framkom det att en intagen, A.S., som är född och inte hade fyllt , var placerad i anstalten. A.S:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. Av denna framgick bl.a. att anstalten hade begärt att A.S. skulle förflyttas då man bedömde att han var placerad i en anstalt med för hög sä- kerhetsgrad med hänvisning till hans låga ålder. Anstalten hade i sin begäran framfört bl.a. att A.S. behövde mycket hjälp och stöd och att hans placering inte öppnade några möjligheter för honom att återanpassas till ett normalt liv. Kriminalvårdens placeringsenhet avslog i beslut anstal- tens begäran. Med anledning av de uppgifter som lämnades vid inspektionen och vad som framkom av A.S:s behandlingsjournal beslutade jag att inleda en utredning i saken. Kriminalvården, huvudkontoret, anmodades att yttra sig över sina övervägan- den i samband med vald placering av A.S. och vilka åtgärder som hade vidta- gits för att finna en placering där han kunde hållas avskild från intagna . Kriminalvårdens huvudkontor lät med anledning därav inhämta yttran- 2 007 /0 8:JO1 den från Region och Kriminalvårdens placeringsenhet. Av dessa yttranden framgår bl.a. följande. Placeringsenheten beslutade att A.S. skulle vara place- rad i anstalten . Beslutet meddelades efter sedvanligt handläggnings- förfarande på enheten. Inför beslutet drogs ärendet i behandlingskollegium (som äger rum ). Här ges möjlighet för den enskilde handläggaren att redogöra för ärenden och tillsammans med kolleger resonera kring en lämplig placering. Även samråd med tf. enhetschefen ägde rum inför det aktuella beslutet med anledning av A.S:s ringa ålder. Under handlägg- ningsarbetet inhämtades också uppgifter från domen, placeringsunderlaget och journalanteckningar från häktet. Även kriminalvårdens belägg- ningssituation samt utbudet av lämpliga platser togs i beaktande. skrevs in på anstalten . avslogs anstalten ansökan om förflyttning av A.S. Inför detta beslut följdes samma handläggningsrutiner som ovan. Efter att beslut meddelats och expedierats till anstalten följde en omfattande mejlkonversation mellan placeringsenheten, anstalten och regionkontoret i där ytterligare resonemang fördes kring pla- ceringen. Anstalten ansåg att det var mycket olämpligt med en pla- cering av en 17-åring i anstalten. Placeringsenheten konstaterade att A.S. trots sin ringa ålder är ådömd ett långt fängelsestraff. På grund av hans unga ålder erhöll A.S. en betydande s.k. straffrabatt. I domen framkommer vidare att rätten valt att ge honom fängelse i stället för ungdomsvård då ett fängelse- straff kan överföras till vilket ungdomsvård inte kan. Rätten ansåg att A.S. skulle bli isolerad om han ådömdes ungdomsvård. Placeringsenheten bedömde att anstalten var den anstalt som hade bäst möjlighet att ta hand om A.S. han ska verkställa i svenskt fängelse (ärendet angående överföring till är under handläggning på huvudkontoret). Anstalten har många möjligheter till inre differentiering då anstalten förfogar över många olika avdelningstyper. Den kan också bereda plats i mindre avdelningar med högre personaltäthet där kontakten med andra intag- na begränsas. Samma resonemang fördes inför avslaget av anstalten Norrtäl- jes ansökan om förflyttning av A.S. Placeringsenheten är medveten om att en sådan placering som åsyftas i 8 § lagen om kriminalvård i anstalt inte följts i A.S:s fall. Lagen kan inte heller följas då sådan avdelning som åsyftas i lagtexten, , inte finns att tillgå inom kriminalvården. Placeringsenheten har därför efter sedvanlig handläggning valt den anstalt som bedömdes mest lämplig utifrån de säker- hets- och behovsaspekter som förelåg i A.S:s fall. placerades vid ankomsten till anstalten på mottagningsavdel- ningen, och han tilldelades en polsktalande kontaktman som dagen efter an- komsten höll ett ankomstsamtal med honom och informerade om anstaltsvis- telsen. Efter någon vecka placerades A.S. på anstaltens motivationsavdelning bl.a. på grund av att denna avdelning även hyste två stabila intagna som är landsmän till A.S. Vid ankomsten till avdelningen beviljades A.S. ankomst- samtal till sin mor i . Efter hot från en medintagen placerades A.S. på anstaltens stödavdelning och något senare på anstaltens psykiatriska avdelning. 2 007 /0 8:JO1 Anstalten begärde hos placeringsenheten att A.S. skulle förflyttas mot bakgrund av att man bedömde att han var placerad i en anstalt med för hög säkerhet samt med hänsyn till hans ringa ålder. Placer- ingsenheten avslog anstaltens begäran om förflyttning utifrån samma resone- mang som i grundbeslutet om placering. I ärendet framkommer att det i domen förs resonemang vid påföljdsvalet om att dom på fängelse kan överföras till men att denna möjlighet sak- nas vid dom på ungdomsvård. Under A.S:s häktningstid, gjordes en framstäl- lan om överförande till och ärendet initierades vid huvudkontoret. Regionen gör följande bedömning. Placeringsenheten bedömde att placer- ingen av A.S. i anstalten var den mest lämpliga utifrån de säkerhets- aspekter och behov som förelåg i hans fall. Befinns säkerhetsaspekten kräva en placering i anstalt av säkerhetsklass B delar regionen uppfattningen att anstalten var en lämplig placering utifrån rådande förhållanden. I det fall en lägre säkerhetsnivå hade kunnat godtas borde placering i stället skett i en ungdomsavdelning, exempelvis vid anstalten Hällby. Anstalten har efter placering vidtagit adekvata åtgärder för att med hänsyn till A.S:s ringa ålder, så långt möjligt är, minska de skadliga inverkningarna av att i anstalten vistas tillsammans med intagna . I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom generaldirektö- ren , i huvudsak följande. Kriminalvårdsanstalterna är indelade i olika säkerhetsklasser, betecknade från A till F, där säkerhetsklass A har den högsta säkerheten och F utgör öppna anstalter. Av yttrandena framgår att man gjort den bedömningen att det med hänsyn till alla placeringsfaktorer, inklusive säkerhetsaspekterna, krävdes en placering av A.S. i en anstalt i säkerhetsklass B. Då det inför ett placeringsbe- slut görs en risk- och behovsprofil anges den säkerhetsnivå för den intagne som inte kan underskridas utan att risktagandet avsevärt ökas. Det saknas anledning att ifrågasätta den i det aktuella fallet gjorda bedömningen härvidlag. Av 8 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) följer att en in- tagen som inte har fyllt inte får placeras i en anstalt där den intagne vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans bästa. Det är Kriminalvårdens erfarenhet att det, med hänsyn till de negativa attityder och beteendemönster som kan utvecklas i vissa ung- domsgrupper, kan vara sämre att placera unga intagna tillsammans. Enligt den nu gällande säkerhetsklassificeringen av anstalterna finns två anstalter i säkerhetsklass B, nämligen anstalterna och . Anstalten har möjlighet till inre differentiering och kan härigenom tillgodose speciella behov. Anstalten har även som särskilt uppdrag rikt- märke att kunna ta emot tio ungdomar och har därmed bedömts ha förut- sättningar att hantera intagna av den klientkategori som A.S. I den omfattande ny- och utbyggnadsprocessen av kriminalvårdsanstalter som på- går utgör just möjligheterna till inre differentiering med individinriktade in- satser en viktig faktor. Det finns, utöver A.S., endast två intagna under i svenska fängelser, det vill säga ett ytterst begränsat antal intagna. Detta förklaras av att domstolarna får döma till fängelse för brott någon begått innan denne fyllt endast om det finns synnerliga skäl. Kriminalvården har ett begränsat antal anstaltsplatser för ungdomar, i synnerhet i anstalter av säkerhetsklass A och B. Särskilda platser för ungdomar saknas helt. De andra två intagna under är placerade i öppna anstalter. är således en- sam i sin säkerhetsnivå. Valet av anstaltsplats sker med stor omsorg, ofta efter ingående resone- mang mellan placeringsenheten och anstalterna. resulterar det i en placering i öppen anstalt. För intagna under gäller att de så långt möjligt skall placeras med lämpliga intagna på mindre avdelningar och med 2 007 /0 8:JO1 i övrigt anpassat verkställighetsinnehåll. De åtgärder som anstalten vidtagit i A.S:s fall synes adekvata. Alternativet för A.S. hade varit en placer- ing i avskildhet, vilket måste anses ha varit sämre för honom. Det som bör övervägas är i stället om inte ärendet angående överförande av verkställighe- ten till hemlandet kan påskyndas. Av handlingarna i det ärendet framgår dock att A.S. motsätter sig ett överförande bl.a. på grund av rädsla för att där place- ras i ett överfullt och primitivt ungdomsfängelse. Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till vad som i de bifogade yttrandena i övrigt anges bl.a. om skälen för valet av anstalten och hur A.S. behandlats där kan Kriminalvården inte finna annat än att det i den rådande situationen var den bästa möjliga placeringen. Placeringen strider därför inte mot 8 § KvaL. Då antalet intagna under inte heller framgent kan förväntas bli fler än endast enstaka kommer Kriminalvården av kostnadseffektiva skäl inte att kunna inrätta avskilda avdelningar för den klientkategorin. I stället måste verkställighetsplaneringen skräddarsys utifrån de behov som finns i varje enskilt fall. Muntliga uppgifter inhämtades därefter från SiS och Kriminalvården om bl.a. kostnaden för varje intagen per vårddygn, anta- let ungdomsplatser inom och vilka extra resurser de anstalter som har till uppdrag att ta emot ungdomar erhåller. Av 8 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen som inte har fyllt inte får placeras i en anstalt där han vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans bästa. Han skall hållas åtskild från sådana intagna som kan inverka men- ligt på hans anpassning i samhället. Syftet med införandet av denna bestämmelse var att säkerställa att innehål- let i den svenska lagstiftningen stod i överensstämmelse med FN:s konvention om barnets rättigheter (). Regeringen anförde därvid bl.a. följande (prop. 1997/98:95 s. 43 f.). Det finns olika uppfattningar om den nuvarande bestämmelsen i 8 § KvaL fullt ut svarar mot det åtagande har gjort genom ratificeringen av . Enligt regeringens mening finns det skäl att såsom också uttalat ta in bestämmelsen från direkt i lagstiftningen och i en särskild regel föreskriva att intagna som inte har fyllt endast får komma i kontakt med vuxna intagna om detta kan anses vara till den unges bästa. Däremot bör det inte införas något absolut förbud mot att intagna under kommer i kontakt med intagna som har uppnått myndig- hetsåldern. En sådan ordning skulle rent faktiskt kunna komma att stå i strid med allmänna krav på att alltid se till barnets bästa. Vid ett genomförande av den nya ungdomspåföljden sluten ungdomsvård torde nämligen som nämnts tidigare antalet intagna under bli så få till antalet att alternativet till att tillåta en viss integrering mellan dem och andra intagna i praktiken blir att deras straff skulle verkställas mer eller mindre i avskildhet. En sådan ordning med isolering från andra intagna skulle säkerli- gen i många fall få betydligt mer negativa konsekvenser för en ung intagen jämfört med att han eller hon i viss utsträckning kommer i kontakt med andra intagna som är . En sådan ordning är därför normalt inte till den unges bästa. Det bör dock poängteras att det naturligtvis i varje enskilt fall skall göras en individuell prövning av vad som är till den unges bästa i detta hänseende. 2 007 /0 8:JO1 Vad som också bör betonas är att den unge inte kommer i kontakt med in- tagna som kan bedömas inverka menligt på hans möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet. Vid denna bedömning bör beaktas i vilken omfattning den unge kommer i kontakt med andra intagna. Mycket stora krav måste ställas beträffande de intagna som den unge träffar , t.ex. de som bor på samma avdelning eller de som den unge har sysselsättning tillsammans med. När det gäller intagna som den unge träffar och i närvaro av vårdarpersonal t.ex. i samband med idrott är riskerna för negativ inverkan mindre. Det är inte heller med nödvändighet så att andra intagna under alltid är ett lämpligt sällskap för den unge. Det är av vital betydelse att man motverkar att ungdomar skaffar sig och befäster en kriminell identitet under vistelsen i anstalt. Verkställigheten bör därför så långt det är möjligt vara ägnad att bryta en sådan utveckling. Enligt regeringens bedömning medför en placering på en särskild avdelning med mycket få intagna och med särskild verksamhet för yngre fängelsedömda inriktat mot studier och arbetsträning en i det sammanhanget godtagbar lös- ning. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndig- heterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Det är däremot JO:s rätt och skyl- dighet att ingripa vid misstanke om att lagar och andra författningar inte efter- levs i den offentliga förvaltningen. Regleringen i och 8 § kriminalvårdslagen tar sin ut- gångspunkt i barnets bästa. En anstaltsplacering av en intagen under skall således ske efter en noggrann och individuell bedömning utifrån vad som kan anses vara bäst för honom. Hänsyn måste tas inte bara till lämplig säkerhetsnivå utan även till resurser och klientkonstellation vid den anstalt som övervägs. Andra faktorer som kan behöva vägas in är närheten till den unges familj och övriga sociala nätverk samt den unges möjligheter att inom ramen för verkställigheten avsluta sin skolgång och få en yrkesutbildning. Det är angeläget att motverka att den unge under sin anstaltsvistelse skaffar sig eller befäster en kriminell identitet. Jag vill här börja med att konstatera att de överväganden om A.S. påföljd och verkställighet som gjorts grundat sig på uppfattningen att det gäller att göra A.S. straffverkställighet så skonsam som möjligt. Denna synpunkt gjorde sig, såvitt framgår av Kriminalvårdens yttrande, gällande redan när påföljden bestämdes till fängelse i stället för sluten ungdomsvård. Det är också uppen- bart att Kriminalvården i sina överväganden haft A.S. bästa för ögonen när anstaltsplaceringen bestämdes. En annan sak är att anstalten och placeringsenheten gjort olika bedömningar när det gäller den säkerhetsnivå som krävs. Den bedömningen lämpar sig över huvud taget inte för min pröv- ning. Vidare står det klart att anstalten inte ansett sig kunna tillhan- dahålla den vård och omsorg som A.S. Placeringsenheten har dock vidhållit sitt beslut, som det förefaller med utgångspunkten att placering i anstalten är den minst dåliga för A.S. med hänsyn till de alternativ som finns inom kriminalvården. Det har i princip inte framkommit något som får mig att ifrågasätta detta. Tillgängliga uppgifter pekar också på att anstalten tar på stort allvar att sörja för att A.S. får en så bra verkställighet som möjligt. 2 007 /0 8:JO1 måste jag konstatera att här finns något som kan liknas vid en moment 22-situation. Enligt huvudregeln skall unga endast dömas till fängelse om det finns synnerliga skäl härför. I sådana fall skall dessutom påföljden normalt bestämmas till sluten ungdomsvård (30 kap. 5 § och 31 kap. 1 a § ). Dessa regler som syftar till att undvika placering i fängelse av unga får effekten att ett strikt upprätthållan- de av huvudregeln i 8 § kriminalvårdslagen om förbud mot placering av unga tillsammans med vuxna blir omöjligt. Det skulle nämligen, som framgår av Kriminalvårdens yttrande, medföra en verkställighet i ensamhet för det fåtal ungdomar det gäller. I stället får alltså undantagsregeln i 8 § tillämpas och en anstaltsplacering tillsammans med vuxna accepteras. Där- med är det dock inte sagt att anstaltsplaceringen bör ske som om det var fråga om en vuxen intagen. Snarare talar förarbetena till 8 § kriminalvårdslagen för att speciella arrangemang förutsätts för att uppfylla de krav ställer. I sammanhanget kan nämnas att dygnskostnaden inom den slutna ungdomsvården var medan motsvarande kostnad i kriminal- vårdsanstalt uppgick till inräknat den extra ungdomsresurs () som finns på vissa anstalter. Enligt min mening borde Kriminal- vården för det fåtal ungdomar som verkställer fängelsestraff innan de fyllt överväga ett system med en individuell resurs som följer den unge i an- staltssystemet. Härigenom skulle anstalten ges förutsättningar att vidta sär- skilda arrangemang när den måste ta emot en person som inte fyllt . klargörs och understryks vikten av sådana åtgärder. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till och riksda- gens justitieutskott för kännedom. Initiativärende om anstaltsplaceringen och behandlingen av rörelsehindrade inom kriminalvården (Dnr 1106-2006) I beslut anförde JO följande. Vid min inspektion av anstalten uppmärk- sammades jag av anstalten och en rörelsehindrad intagen, M.L., på anstaltens bristande förutsättningar att hantera en intagen med så grava rörelsehinder som M.L. klagade bl.a. på att han aldrig fick vistas utomhus och att det fanns stora brister i fråga om möjligheten för honom att sköta sin person- liga hygien. Han klagade vidare på att anstalten inte kunde tillhandahålla honom en sjukhussäng. Jag granskade bl.a. utdrag ur M.L:s behandlingsjournal och beslutade där- efter att inleda en utredning i saken. 2 007 /0 8:JO1 Av utdrag ur behandlingsjournalen framgick bl.a. följande. förflyttades från Halls SKI-avdelning till anstalten stödavdelning. Anledningen till förflyttningen var att anstalten till följd av renovering saknade möjlighet att genom omplacering inom anstal- ten erbjuda M.L. Placeringsenheten anförde i beslutet bl.a. att anstalten stödavdelning bedömdes vara lämplig anstaltsavdelning med hänvisning till säkerhetsnivå och att tillräckli- ga sjukvårdsresurser bedömdes finnas i anstalten. Vid ankomsten till anstalten placerades M.L. i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 1 lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kri- minalvårdslagen). I beslutet om avskiljande anförde anstalten följande. Det noteras särskilt att A inte har förutsättningar att hantera så svårt sjuka människor som L, anläggningens utseende och den begränsade tillgång- en till sjukvård utgör ett stort problem. A är en anstalt utan somatisk avdelning vilket medför omfattande begränsningar för en intagen i L:s situa- tion, möjligheter till besök, promenader och gemensamhet saknas i princip. inkom anstalten till placeringsenheten med en ansökan om förflyttning av M.L. Som skäl för ansökan anförde anstalten bl.a. följande. Med anledning av M.L:s dåliga hälsa är an- nan placering än i somatisk anstaltsavdelning otillfredsställande för såväl M.L. själv som personalen.