frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Även om syftet var just att motverka att inaktuella adresser används i vägtrafikregistret så kunde det ha varit så att ett utskick till den gamla folkbokföringsadressen hade nått M.C. borde därför i avsaknad av den adressuppgift som M.C. borde ha anmält till enligt 10 kap. 11§ FVTR ha försökt att skicka en betalningspåminnelse till honom under den adressen. Eftersom så inte skedde har överlämnat ärendet till kronofogdemyndigheten utan att dess- förinnan försökt påminna om betalning i enlighet med 3 § indrivningsförord- ningen (1993:1229). Hanteringen har i denna del därför varit felaktig, och har också återkallat ärendet och meddelat kronofogdemyndigheten att indrivning inte borde ha begärts. raderar numera inte några före detta folkbokföringsadresser i direkt anslutning till att en fordonsägare utflyt- tar. Anmälningar om ägarbyten hanteras maskinellt om alla uppgifter finns om den som anmäls som fordonsägare. Detta gäller även ägarbyten till personer som inte är folkbokförda. Bilhandlare som har möjlighet till så kallad direkt- anmälan enligt 13 kap. FVTR har ingen möjlighet att anmäla annan adress än den som finns i vägtrafikregistret. registrerades som ägare av fordonet 2 008 /0 9:JO1 SRC 030 , efter en direktanmälan från en bilhandlare. Vid anmälan registrerades med automatik den för senast kända adres- sen, dvs. den adress som E.A. hade innan hon utflyttade från . Fordonet anmäldes som påställt i samband med ägarbytet och fordonsskatt debiterades denna dag. Vid påställning skall fordonsskatten vara betald dagar efter påställningsdagen (5 kap. 3 § 2 stycket VTSL). Sista inbetal- ningsdag var således . Då skatten inte var betald , skick- ades en betalningspåminnelse inklusive dröjsmålsavgift . överlämnades ärendet till kronofogdemyndigheten då skatten fortfa- rande var obetald. Inbetalningskort och påminnelse har skickats till den gamla folkbokföringsadressen. har den nuvarande adressen () registrerats, efter en skrivelse från E.A. Det förefaller olämpligt att vid registrering av ett nytt fordons- innehav med automatik i vägtrafikregistret noterar en folkbokföringsadress för en person som varit utflyttad (avregistrerad) . Om en aktuell adress saknas för personen bör försöka få in sådan adress innan ägarbytet registreras. Den automatiserade hanteringen av anmäl- ningar om ägarbyten till personer som är folkbokförda behöver därför ses över. Det är kanske inte heller lämpligt att anmälningar om ägarby- ten till ej folkbokförda personer skall kunna ske genom direktanmälan efter- som fordonsköparen då, som i E.A:s fall, kan ha anledning att förlita sig på att den adressuppgift som han eller hon lämnar till bilhandlaren också kommer att registreras i vägtrafikregistret och att någon särskild anmälan enligt 10 kap. 11 § FVTR då inte behövs. En hantering skulle troligtvis medfö- ra att rätt adress noteras i vägtrafikregistret. har redan genom åtgärden att skicka informationsbrev till for- donsägare som utflyttar från försökt minska förekomsten av inaktuel- la adresser i vägtrafikregistret. avser att vidta ytterligare åtgärder. En helt eller delvis hantering av ägarbyten till personer som inte är folkbokförda kommer att övervägas. Upplysningsvis kan nämnas att gjort en förstudie angående be- talning av vägtrafikskatt genom autogiro. Sannolikt kommer sådan möjlighet att genomföras eller . De fordonsägare (även utflyttade) som då anmäler sig till autogiro riskerar inte att fordonsskat- ten restförs om fordonsskatteavierna på grund av adressproblem inte kommer fram. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. yttrade sig över remissvaret. Av 8 § första stycket vägtrafikskatteförordningen (2006:242) framgår att ett inbetalningskort för fordonsskatt skall sändas till den skattskyldige möjligt, i fråga om betalning enligt 5 kap. 3 § vägtrafikskattelagen senast den 12 i betalningsmånaden. Av paragrafens andra stycke framgår att en fordons- ägare som inte har fått ett inbetalningskort avseende fordonsskatt skall anmäla detta till senast innan skatten skall vara inbetald. For- donsägaren är således skyldig att själv känna till när fordonsskatt skall erläg- 2 008 /0 9:JO1 gas och agera på eget initiativ om han eller hon inte får ett inbetalningskort . Dessutom är en fordonsägare som inte är folkbokförd skyldig att anmäla till om adressen i landet ändras. Mot bakgrund av denna författ- ningsreglering finns det inte utrymme för någon kritik mot för den formella handläggningen av skatteuppbörden i de två här aktuella ärendena. Trots de ovan nämnda skyldigheterna för fordonsägaren är det inte minst av serviceskäl angeläget att så långt det är möjligt har tillgång till relevanta adressuppgifter som kan användas när inbetalningskortet för for- donsskatten skickas ut. Innan en ansökan om indrivning görs skall dessutom enligt 3 § indrivningsförordningen (1993:1229) sökanden, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och inte särskilda skäl talar emot det, uppmana gäl- denären att betala fordringen. Av remissvaret framgår att numera har tillgång till de adress- uppgifter som den som utflyttar från lämnar till i sam- band med anmälan om utflyttning. använder emellertid inte upp- gifterna vid uppbörden av fordonsskatt. Anledningen till det är enligt Vägver- ket att ett urskiljande av de svenska adresserna från de utländska skulle kräva en hantering av aviseringen från och registre- ring i vägtrafikregistret. Jag anser att trots detta bör överväga möj- ligheten att använda uppgifter om svenska adresser från vid uppbörden av fordonsskatt. Vad gäller ärende med dnr 496-2007 togs uppgiften om M.C:s senaste folkbokföringsadress bort i vägregistret när han anmäldes som utflyttad. Väg- verket har anfört att det var mindre lämpligt att raderade uppgiften om hans folkbokföringsadress. Jag instämmer i den bedömningen. Jag noterar att har upphört att med automatik radera adressuppgifter i vägtrafikregistret i samband med att en person anmäls som utflyttad. försöker även att genom brev nå fordonsägare som ut- flyttar med information. Vad gäller ärende med dnr 748-2007 instämmer jag i bedöm- ning att det förefaller olämpligt att vid registrering av ett nytt for- donsinnehav med automatik i vägtrafikregistret noterar en folkbokförings- adress för en person som varit utflyttad . Jag håller även med om att den automatiserade hanteringen av anmälningar om ägarbyten till personer som är folkbokförda behöver ses över. Sammanfattningsvis vill jag anföra följande. har förklarat att hanteringen av de båda ärendena sammanhänger bl.a. med tillämpningen av och begränsningar i verkets system för registrering av uppgifter. Enlig min mening är detta inte en tillfredsställande förklaring. Det får na- turligtvis inte vara så att förfarandet vid registreringen medför att uppgifter 2 008 /0 9:JO1 som den enskilde har skyldighet att lämna till och som Vägver- ket har eller borde ha tillgång till inte registreras. Detta gäller särskilt som den enskilde, vilket illustreras av dessa två ärenden, lätt kan få den felaktiga upp- fattningen att han eller hon gjort vad han eller hon kunnat för att skall ha tillgång till rätt adress. En sådan hantering som förekommit i dessa båda ärenden är även om den i strikt mening var korrekt knappast förenlig med myndigheternas serviceskyldighet enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223). I detta avseende förtjänar kritik. Jag vill tillägga att , som framgår av remissvaret, har uppfatt- ningen att de båda ärendena hade kunnat hanteras bättre; arbete har också inletts för att förhindra en upprepning. Detta ser jag självklart positivt på. Jag avslutar ärendena med gjorda uttalanden. Trängselskatt; bl.a. fråga om vilken åtgärd borde ha vidtagit när ett registreringsnummer uppenbarligen inte stämde överens med den bil som passerat en betalstation (Dnr 5346-2006) I en anmälan till JO framförde A.P. klagomål mot . Han anförde i huvudsak följande. Han hade blivit påförd trängselskatt utan att ha framfört något fordon i . En mörk med visst registreringsnummer hade förts i aktuellt område ett antal gånger. Han var ägare till en vit med samma registreringsnummer. Den bilen togs emellertid ur drift och av- ställdes 1979. I samtal med insåg verket att de hand- lagt ärendet felaktigt och lovade åtgärda saken. Krav på avgifter fortsatte trots detta att komma. Kraven hade blivit överförda till och därefter till . och yttrade sig över det som A.P. hade framfört i sin anmälan. A.P. yttrade sig över remissvaren. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen föl- jande. Trafikanternas acceptans för systemet med trängselskatter är enligt min upp- fattning beroende av att hanteringen är rättssäker, dvs. att de beslut som fattas så långt som möjligt är riktiga och att felaktiga beslut i förekommande fall korrigeras på ett snabbt och enkelt sätt. Uppenbara felaktigheter bör kunna åtgärdas utan att den enskilde skriftligen skall behöva begära omprövning eller överklaga till . har också möjlighet att på eget 2 008 /0 9:JO1 initiativ ompröva beslut med stöd av 15 § lagen (2004:629) om trängselskatt. Eftersom kundtjänstverksamheten finns hos tycks emellertid normalt sett inte få kännedom om en fordonsägares eventuella missnöje med ett beskattningsbeslut innan denne kommer in med en begäran om omprövning till . Tillfällen då på eget initiativ omprövar beslut med stöd av 15 § lagen om trängselskatt torde därför med nuvarande ordning vara begränsade. Av 11 § andra stycket lagen om trängselskatt framgår att skall besluta om rättelse om beslut om skatt eller avgift har blivit uppenbart oriktigt på grund av misstag vid den automatiserade behandlingen. Denna skyldighet torde föreligga oavsett hur felet upptäcks och vem som initierar frågan om ändring den enskilde, myndigheten eller någon annan. Det torde inte krävas att en begäran från enskild om rättelse enligt 11 § framställs skriftligen. Däremot torde en begäran från den enskilde om omprövning enligt lagens 15 § kräva skriftlighet, jfr 23 § förvaltningslagen (1986:223). Vid passage genom en betalstation identifieras en bils registreringsnummer direkt i systemet med hjälp av s.k. OCR-teknik (Optical Character Recogni- tion). I förevarande fall identifierade systemet registreringsnumret *** samt fotograferade registreringsskylten och den nedre delen av fordonet. En passagebild måste för att kunna ligga till grund för ett skattebeslut enligt min mening vara så tydlig att registreringsnumret kan urskiljas. Det kan ifrågasät- tas om de passagebilder som jag har tagit del av uppfyller detta krav. Det är inte lätt att urskilja om fotografierna visar registreringsnumret *** eller BCH ***. A.P. var registrerad som ägare till en vit . Fotografierna visar ett mörkt fordon av ett annat bilmärke. A.P. bad vid samtal med om kon- troll av passagebilder och en återkoppling till honom. Kundtjänsten upplyste A.P. om att begäran om omprövning skall göras skriftligen hos . När väl A.P. hade väckt frågan om felet hos upp- kommer frågan vilket ansvar hade för frågans utredning och even- tuell ändring av besluten. JO Lavin anförde i JO 1997/98 s. 460 följande. Som en allmän princip inom förvaltningsrätten anses gälla att det åvilar en förvaltningsmyndighet att tillse att utredningen blir så fullständig som erford- ras i ett ärende (official- eller undersökningsprincipen). Någon motsvarighet till den uttryckliga regeln om förvaltningsdomstols utredningsansvar i 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) finns inte i förvaltningslagen (1986:223), FL. Vissa allmänt hållna regler i FL ger dock antydningar om omfattningen och innebörden av förvaltningsmyndigheternas ansvar för ut- redningen i ett ärende. ( ) I 4 § första stycket [FL] föreskrivs sålunda: Varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. 2 008 /0 9:JO1 skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Härtill kommer regeln i 7 § andra meningen: Vid handläggningen skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndig- heter, om sådana behövs. Ur de nämnda reglerna i 4 § kan utläsas att myndighetens utredningsinsat- ser får avpassas till ärendets beskaffenhet (frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet) och att myndigheternas åtgärder bl.a. skall bestå i vägledning och annan sådan hjälp. I det nu aktuella ärendet lämnade A.P. redan vid sin kontakt med kundtjänsten uppgifter om sitt eget fordon till kundtjänsten. Av Vägver- kets yttrande hit framgår inte om kundtjänsten i detta skede kontrollerade bilderna från den aktuella passagen, och jag anser mig därför inte kunna utgå från att så skedde. Om så hade skett hade kundtjänsten enkelt kunnat konsta- tera att det saknades överensstämmelse mellan det fordon som A.P. var regi- strerad som ägare till och det som syntes på bilden. Någon ytterligare utred- ning av omständigheterna kring passagen torde därmed knappast ha varit nödvändig. Jag anser inte att i detta avseende har levt upp till sitt utredningsansvar. I detta fall framgick det således att det av systemet identifierade registre- ringsnumret *** uppenbarligen inte stämde överens med själva fordo- net. Enligt min mening borde efter att ha konstaterat detta omedel- bart ha vidtagit åtgärder för att de beslut som blivit felaktiga på grund av det inträffade skulle kunna rättas till. I 11 § andra stycket lagen om trängselskatt anges följande. Om beslut om skatt eller avgift har blivit uppenbart oriktigt på grund av miss- tag vid den automatiserade behandlingen, skall den myndighet hos vilken behandlingen utförts besluta om rättelse. Detta lagrum torde främst ta sikte på programmerings- eller systemfel som ger upphov till ett större antal felaktiga debiteringar och där rättelse enklast kan ske av den myndighet som har att svara för dessa funktioner (se prop. 1987/88:159 s. 54 gällande motsvarande lagrum i den tidigare fordonsskatte- lagen). Enligt min mening är lagrummet knappast direkt tillämpligt på ett enskilt fall som det nu aktuella, där ursprungsfelet inte stått att finna i de automatiserade systemen som sådana. Lagen om trängselskatt innehåller ingen ytterligare regel som ger Vägver- ket möjlighet att vidta rättelse. I 27 § förvaltningslagen föreskrivs att om en myndighet finner att ett be- slut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. 2 008 /0 9:JO1 Fråga uppkommer då om den allmänna bestämmelsen om omprövning av beslut i 27 § förvaltningslagen är tillämplig på beslut, eller om bestämmelserna om omprövning i 15 § lagen om trängselskatt exklusivt re- glerar all omprövning av beslut enligt lagen om trängselskatt. beslutade att anta ett förslag från regeringen till vissa ändringar i lagen om trängselskatt (prop. 2007/08:52 Nya regler om beslut och betalning avseende trängselskatt m.m.). i syfte att renodla uppdelningen av myndigheternas (respektive ) beslutsbefogenheter att bestämmelserna i 26 och 27 §§ för- valtningslagen om rättelse respektive omprövning inte skall tillämpas i fråga om beslut enligt lagen om trängselskatt. De nya bestämmelserna träder i kraft . Mot bakgrund av de nyssnämnda ändringarna i lagen om trängselskatt fin- ner jag inte anledning att i detta ärende fördjupa mig i frågan om borde ha efter att ha konstaterat att registreringsnumret uppenbarligen inte hörde ihop med fordonet ändrat besluten med stöd av 27 § förvaltningslagen eller om i stället borde ha uppmärksammat Skattever- ket på felet så att hade kunnat ompröva besluten på eget initiativ med stöd av 15 § lagen om trängselskatt. Enligt min mening borde i vart fall ha gjort det ena eller det andra. Skyldigheten att vara den enskilde behjälplig i en situation som denna följer av 4 § förvaltningslagen. kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet. Jag avslutar ärendet med gjorda uttalanden. handläggning av en ideell förenings ansökan om organisationsnummer (Dnr 1377-2007) I en anmälan till JO klagade . på hantering av föreningen ansökan om organisationsnummer. Han anförde bl.a. att , i en begäran om kompletterande uppgifter, hade uppgett att en ideell förening bl.a. skall ha årsmöte och då bl.a. välja styrelse och revisor. Verket hade vidare uppgett att detta innebar att måste ändras. Sedan handlingar hade granskas anmodades verket att yttra sig över det som E.O.Z. anfört angående verkets påstående att måste ändras. anmodades att även redogöra för hur verket avslu- tade det i anmälan aktuella ärendet. I sitt remissvar anförde i korthet följande. Med anledning av en ansökan om tilldelning av organisationsnummer skickade skattekontor 2 i en förfrågan till B. I förfrågan angavs att skatte- kontoret önskade vissa kompletteringar av ansökan enligt följande. 2 008 /0 9:JO1 och/eller protokoll måste kompletteras med uppgift om firmatecknare. En ideell förening ska ha årsmöte . På årsmötet ska man välja styrelse och revisor. Stadgarna måste ändras och kompletteras. Ärendet är vilande tills be- gärda kompletteringar inkommit. skickade skattekonto- ret en påminnelse till B. vari kontoret angav att svar önskades på tidigare utsänd förfrågan. Vidare angavs att svaret skulle komma in till kontoret och att vid uteblivet svar så skulle ansökan komma att lämnas utan åtgärd. I tjänsteanteckning konstaterade handläggaren att myndighetens förfrågan var obesvarad. Någon mer åtgärd vidtogs därför inte utan ärendet avslutades . I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. Jag vill inledningsvis framhålla att det inte är JO:s uppgift att ta ställning i sakfrågor. Jag kommer således inte att uttala mig i den materiella frågan om syn på vilka krav som gäller för att en ideell förening skall kunna tilldelas ett organisationsnummer. Oavsett påståendets riktighet i sak anser jag emellertid att formulering Stadgarna måste ändras och kompletteras, var olämplig. Ett bättre sätt att uttrycka saken hade varit att ange vilka kriterier som skulle vara uppfyllda för ett möjligt bifall. Vid sin påminnelse om den tidigare utsända skrivelsen upplyste Skattever- ket att ansökan skulle komma att lämnas utan åtgärd vid ett uteblivet svar. Upplysningen visar på bristande kunskaper om skyldigheter. En myndighet kan inte skilja sig från ett anhängiggjort ärende på annat sätt än genom ett beslut. Det kan vara ett beslut i sak eller ett beslut om avvisning eller avskrivning. Om en ingiven handling är ofullständig följer redan av myndigheternas serviceskyldighet, så som den uttrycks i 4 § FL, att myndigheten bör ge den enskilde vägledning i fråga om hur handlingen bör kompletteras. Om bristen gäller en förutsättning för att en framställning skall kunna prövas i sak bör myndigheten, motsvarande vad som enligt 5 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) gäller för förvaltningsdomstolarna, förelägga sökanden eller kla- ganden att avhjälpa bristen vid påföljd att hans talan annars inte tas upp till prövning. Oavsett om myndighetens utredning mynnar ut i ett beslut i sak eller i ett avvisnings- eller avskrivningsbeslut skall den sökande, om det inte är uppen- bart obehövligt, också underrättas om innehållet i beslutet. Går beslutet sö- kanden emot skall han dessutom underrättas om hur beslutet kan överklagas. I förevarande fall har , sedan begärd komplettering uteblivit, avslutat det av föreningen B. anhängiggjorda ärendet utan att alls ha fattat 2 008 /0 9:JO1 B. har därigenom fråntagits möjligheten att begära omprövning och, i ett senare led, överklaga beslut. förtjänar allvarlig kritik för sin hantering av ärendet. 2 008 /0 9:JO1 Socialtjänstlagen (SoL) En domstol hade i en dom förordnat att ett barn skulle bo hos sin mor. Fråga bl.a. om tjänstemän vid en socialförvaltning borde ha medverkat när modern försökte att hämta barnet från fadern (Dnr 3088-2006) har tillsammans sonen ., som är född . Föräldrarna hade gemensam vårdnad om A. I ett mål angående bl.a. vårdnaden om A. förordnade att i kommun skulle låta utföra en vårdnads- och boendeutredning i samråd med i kommun. I en dom fann tingsrätten inte skäl att upplösa den ge- mensamma vårdnaden om A. Tingsrätten förordnade att A. skulle bo tillsam- mans med M.J. Beslutet om boende skulle enligt tingsrättens dom gälla ome- delbart, dvs. utan hinder av att domen i den delen inte hade vunnit laga kraft. hem till P.A. för att hämta A. Hon hade säll- skap av två tjänstemän från omsorgsförvaltningen i kommun och två polismän. I en anmälan till JO klagade . (som är granne till P.A.) på i kommun. Han ifrågasatte tillvägagångssättet när tjänstemän från omsorgsförvaltningen hade kommit hem till P.A. till- sammans med M.J. och polis för att hämta A. M.H. anförde vidare bl.a. att det fanns brister i den vårdnadsutredning som hade utförts vid omsorgsförvalt- ningen i kommun. fogade till sin anmälan ett stort antal handlingar. Efter remiss anförde , arbetsutskottet, i kommun i ett yttrande i huvudsak följande beträffande händelsen . Trots en dom från (rätteligen ; JO:s anmärkning) om att A. skulle bo hos mamma och att det skulle verkställas vägrade pappa att lämna ifrån sig honom. familjerätt sade att mamma fick boka till möte så att de skulle planera A:s hem- skolning till mamma. Mamma hade haft umgänge med A. till- sammans med kontaktperson eftersom pappa inte gick med på umgänge an- nars. Mamma tyckte inte att någon inskolning behövdes. 2 008 /0 9:JO1 advokat bad oss om hjälp när hon skulle hämta A. De som varit med vid A:s umgänge med mamma såg inte heller att det fanns något behov av inskolning för honom. Det åkte med två stycken tjänstemän för att kunna backa upp varandra. Väl där möttes de av A:s farfar som var mycket aggressiv mot mamma och de fick ställa sig emellan för att förhindra handgemäng. Han gick fram mot mamma och skrek åt henne. De fick av farfar veta att vi var den enda myn- dighet som brydde sig om tingsrättens dom. Farfar hade av familjerätten i fått besked att det inte kunde gå till på detta viset och att A. inte kunde lämnas till mamma utan inskolning. Han fanns inte hemma enligt far- fadern. Fler och fler vänner och bybor samlades på gården. Det var hela familjer med barn i olika åldrar. De ställde sig med sina bilar runt bil så de inte kunde köra därifrån. Det var en väldigt hotfull situation och handläg- garna tillkallade polisen till sitt skydd. De fick då flytta på bilen. Flera sade att de skulle åka därifrån och att de fått information från familjerätten att föräldrarnas advokater skulle träffas nästkommande dag och att vi skulle avvakta detta. De kunde inte se att domen gällde förrän advokaterna träffats. Handläggarna fick ta emot en hel del glåpord och annat. De behöll sitt lugn och hänvisade till att det fanns en dom och att den måste gälla och att de inte kunde gå in på detaljer. Poliserna kunde inte heller tala dem tillrätta utan vi åkte därifrån. En av poliserna bad M.H. att inte gå på så hårt om det som inte kunde diskuteras med dem. JO anmodade socialnämnden att komma in med ett förnyat yttrande rörande medverkan vid försöket att hämta A. I remissen angavs att yttrandet särskilt skulle avse på vilket sätt det var menat att de två tjänste- männen från omsorgsförvaltningen skulle hjälpa till och om hade haft någon kontakt med P.A. I ett kompletterande remissvar anförde nämndens arbetsutskott följande. Förvaltningen agerade på mammans advokats begäran om att bistå vid hämt- ningen så att det inte skulle bli bråk dem emellan då pappa vägrat att lämna ut A. Vi skulle som myndighet framhålla att det var tingsrättens beslut som gällde och att mamma hade rätten på sin sida att hämta honom. Vi skulle vara till stöd för mamma så att hon vågade begära sin rätt att hämta sonen. Förvaltningen hade flera kontakter innan och då av- styrde han de umgängestillfällen som varit förutbestämda.