frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — I fråga om påföljden fängelse gäller att verkställigheten skall ske med iakt- tagande främst av bestämmelserna i lagen (1974:203) om kriminalvård i an- stalt (kriminalvårdslagen) och därtill hörande förordning (1974:248) samt de tillämpningsföreskrifter som meddelas av Kriminalvården (numera KVFS 2006:20). Ytterligare anvisningar för tillämpningen av dessa författningar kan meddelas av Kriminalvården och därutöver skall det för varje anstalt finnas särskilda ordningsregler. Föreskrifter, anvisningar eller ordningsregler får självfallet inte ges sådan form att de strider mot vad som stadgas i lagen. Den författningstext som reglerar inskränkningarna i den intagnes redan genom fängelsestraffet hårt beskurna handlingsfrihet liksom de påföljder för den intagne som brott mot verkställighetsbestämmelserna kan leda till är uttömmande. De enda disciplinära påföljder som kan bli aktuella för en inta- gen som bryter mot vad som gäller för verksamheten i anstalten anges i 49 § kriminalvårdslagen. Förutom senareläggning av villkorlig frigivning enligt bestämmelserna i 26 kap. 7 § kan den intagne, om det bedöms att han inte kommer att rätta sig efter en tillsägelse, tilldelas en varning. Härut- över kan vissa behandlingsmässiga åtgärder som t.ex. indragning eller senare- läggning av frigång eller permission eller förflyttning till annan anstalt bli följden av ett indisciplinärt beteende. Även dessa åtgärder, som av den intag- ne ofta uppfattas som repressiva, är av rättssäkerhetsskäl noggrant reglerade i bl.a. kriminalvårdslagen. Av yttrande framgår att man vid ungdomsav- delningen arbetar efter ett fas-system med olika förmånsnivåer. Tanken är att den intagne vid god skötsamhet kan få flytta upp till högre nivåer och vid misskötsamhet flyttas ned. Syftet med systemet är enligt uppgift att de intagna relativt omgående skall se konsekvenserna av sitt handlande. Utformningen av villkor ingår som en del av belöningssystemet. är ett civilrättsligt avtal mellan anstalten och de intagna, men ett avtal som är utformat helt på anstaltens villkor. För den som är intagen i kriminalvårdsanstalt är det utan tvekan av mycket stort värde att kunna ha en TV-apparat i det egna bostadsrummet. Möjligheten för intagna att ha olika tillhörigheter i sitt bostadsrum regleras i 24 § kriminalvårdslagen. Enligt den bestämmelsen får en intagen, i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning . De intagnas accepterande av villkoren i är i formell mening frivilligt, men med hänsyn till den utsatta situation som den intagne befinner sig i finns alltid risken att den intagne inte upplever möjligheten att avstå från att hyra en TV- apparat som ett verkligt alternativ. Har den intagne inte möjlighet att skaffa sig en egen TV-apparat kommer han dessutom att omfattas av ett belönings- och sanktionssystem som inte omfattar intagna som har en egen TV-apparat. 2 007 /0 8:JO1 Hyresvillkoren i avtalet rör såvitt framgår sådant som regleras genom sär- skilda bestämmelser i kriminalvårdslagen. En intagen är således enligt 12 § skyldig att delta i den verksamhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvi- sas honom eller henne. Vidare är en intagen enligt 52 d § skyldig att på an- maning lämna t.ex. urinprov för kontroll av att han inte är påverkad av bero- endeframkallande medel. Vid brott mot de åligganden som en intagen har enligt kriminalvårdslagen får, enligt min mening, åtgärder som kan uppfattas som disciplinära påföljder komma i fråga endast i den mån de är reglerade i kriminalvårdslagen. Jag vill här särskilt understryka att kriminalvårdslagstift- ningen i vissa delar kan ses som en skyddslagstiftning som verkar till den enskildes förmån. Det kan mot den bakgrunden inte få förekomma att sank- tionsbestämmelserna i lagstiftningen kompletteras avtalsvägen. Slutligen vill jag i detta sammanhang även hänvisa till de uttalanden som gjordes av dåva- rande justitieombudsmannen i ett beslut (JO 1991/92 s. 129). I beslutet kritiserades dåvarande Kriminalvårdsanstalten för vissa villkor för uthyrning av TV-apparater till in- tagna. har i sitt betänkande Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) föreslagit ett förmånssystem som skall tillämpas under an- staltsvistelsen. I betänkandet (s. 354356) framhålls bl.a. att förmånssystemet måste tillämpas på ett sätt som i möjligaste mån garanterar en rättvis och lika behandling av intagna med samma förutsättningar. Det bör även eftersträvas att de intagna uppfattar systemets tillämpning som rättvist. Den särbehandling av intagna som det föreslagna förmånssystemet innebär bör enligt kommitténs uppfattning ha stöd i lag. För att garantera att systemet får en enhetlig till- lämpning bör, enligt kommittén, regeringen i förordning eller, efter delega- tion, Kriminalvården i föreskriftsform reglera vilka förmåner som erbjuds och vilka skyldigheter som intagna har på en viss nivå. Det bör i detta samman- hang noteras att kommittén anser att möjligheten att ha TV och radio på bo- stadsrummet inte skall ingå i förmånssystemet. Skälen till detta ställningsta- gande är (s. 644) att i princip alla intagna tillåts att ha TV och radio på bostadsrummet och att detta är den enda egentliga kommunikation med om- världen som intagna i en sluten anstalt har efter inlåsning. I mitt yttrande över förslag anförde jag vad gällde förmånssystemet att tanken med att införa ett system där den intagnes motivation och egna ansvarstagande tas till vara enligt min mening är god. Jag framhöll vidare att det är viktigt att de som är intagna i anstalt har tillräck- liga incitament att sköta sig. Jag sympatiserar alltså i och för sig med tankarna bakom anstalten förmånssystem. Med hänvisning till vad jag har anfört ovan om åtgärder som kan uppfattas som disciplinära påföljder anser jag emellertid att anstalten, i avsaknad av författningsreglering, inte bör till- lämpa ett förmånssystem av det aktuella slaget. Med den kritik som ligger i det anförda avslutar jag ärendet. Jag överlämnar en kopia av beslutet till och justitieutskott för kännedom. 2 007 /0 8:JO1 Kritik mot en kriminalvårdsmyndighet för att en intagen varit placerad i avskildhet utan att behörig myndighet fattat beslut i frågan (Dnr 1482-2005) I en anmälan, som kom in till JO , klagade . på att han var placerad i avskildhet i anstalten Kumla, trots att något formellt beslut i frågan inte fattats av behörig tjänsteman. klagade även på förhållandena i olika avseenden för honom i anstalten. J.R:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. anmodades att yttra sig över vad J.R. anfört om sin placering i avskildhet. Myndigheten anförde i remissvaret , genom biträdande kriminalvårdschefen , bl.a. följande. (De av myndigheten åberopade bilagorna har utelämnats här.) är placerad i säkerhetsavdelning med stöd av 20 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Inom denna placering har han dels varit placerad på säkerhetsavdelningen på Kriminal- vårdsmyndigheten och . är placerad på sä- kerhetsavdelning. Av handlingarna i ärendet framkommer följande I anhållan daterad bifogade J.R. ett brev för informa- tion till kriminalvårdsinspektören . Brevet, som är adresserat till (ansvarig handläggare för säkerhetsavdelningen på Krimi- nalvårdsstyrelsen). Av brevet framgick att J.R. var missnöjd med sin placer- ing på Kumla då de nya hårdare reglerna, avseende telefon och besök som gäller för intagna på säkerhetsavdelningen, slog hårt och orättvist mot honom. gav i brevet uttryck för stor frustration och meddelade att om han inte blev förflyttad till så ville han vara placerad i avskildhet och i en cell utan möblemang (se bilaga). I samtal med kriminalvårdsinspektör , chef på säkerhetsav- delningen, framkom det att han beslutat att tillmötesgå J.R. i hans vilja att sitta avskildhetsplacerad. I samband med detta ställningstagande har varit i kontakt med på som muntligen godkänt åtgärden då han bedömde att inga hinder förelåg med av- seende på J.R:s hälsa samt ur säkerhetsperspektiv (se 20 a § sista stycket KvaL). blev därför placerad i avskildhet i ett bostads- rum på avdelningen för särskilt krävande intagna där en ledig sådan cell fanns. Mot bakgrund av att J.R. i sitt brev uttalat hot om skadegörelse på anstal- tens egendom fattades beslut om begränsad cellinredning och på grund av säkerhetsrisken kunde inte J.R. tillåtas studera med lärare. Av tjänsteanteckning upprättad av handläggare framgår det att hon tillsammans med hade ett samtal med J.R. I samtalet framgick det att J.R. inte förstått att hans brev skulle tolkas så allvarligt. Dock vidhöll han att han ville vara kvar i avskildhet tills han blev placerad på eller tills han fick fler besök och telefonsamtal (se bilaga). 2 007 /0 8:JO1 I kontakt med personal på avskildhetsavdelningen framgår det att J.R. se- dan är placerad i cell med normalinredning. Han har ut- tryckligen uppgivit att han vill kvarbli i avskildhet. har numera även möjlighet att studera och har lärarledda lektioner. Beslut om att placera J.R. i avskildhet har fattats i samråd med Kriminal- vårdsstyrelsen. Övriga frågor avseende J.R:s fysiska placering samt hans rätt att ta emot besök och telefonera beslutas av och där- med avser inte myndigheten att vidta ytterligare åtgärder i aktuellt ärende. Därefter anmodades dåvarande att yttra sig över vad J.R. anfört om sin placering i avskildhet. hänvisade inledningsvis till ett yttrande daterat av biträdande kriminalvårdschefen . I det åberopade yttrandet hänvisade till sitt tidigare yttrande och tillade därutöver bl.a. följande. är placerad på efter beslut från . efter myndighetens yttrande till JO har J.R. varit fortsatt av- skildhetsplacerad på egen begäran enligt 20 a § sista stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Denna avskildhetsplacering har beslutats och godkänts muntligen av på . Gällan- de J.R:s telefonsamtal och besök har myndigheten tillämpat de regler som gäller för intagna placerade på säkerhetsavdelning. , genom överdirektören , anförde för egen del bl.a. följande. är placerad på säkerhetsavdelning. Av 58 och 60 §§ KvaL följer att endast kan meddela beslut om avskildhet för en intagen enligt 20 § andra stycket samt 20 a § KvaL. Det innebär att en kriminalvårdsmyndighet inte har behörighet att vare sig avskilja eller häva ett avskiljande enligt nämnda bestämmelser. Enligt yttranden blev J.R. på egen begäran placerad i avskildhet på en annan avdelning inom an- stalten Kumla med tillämpning av 20 a § fjärde stycket KvaL. Det var något som det ankom på att meddela beslut om. Såvitt framgår av Kumlas ovannämnda yttran- den är det enligt myndighetens uppfattning så att det var Kriminalvårdssty- relsen som fattade beslut om den nya placeringen av J.R. varvid man hänvisar till det telefonsamtal som ägde rum mellan en kriminalvårdsinspektör vid myndigheten och en beslutsfattare vid styrelsen. Vederbörande beslutsfattare vid har beträffande det angivna telefonsamtalet uppgett följande. Uppgiften om att den aktuella avskildhetsplaceringen av J.R. är beslutad och godkänd av honom är felaktig. Han har inte meddelat något sådant beslut. Det äger sin riktighet att anstalten kontaktade honom per telefon men det samtalet uppfattade han enbart som en information om en eventuellt kommande framställning från anstalten rörande J.R:s placering inom anstalten. Någon sådan framställning tillsammans med för prövningen nödvändiga dokument har inte kommit styrelsen tillhanda. Åtgärden att placera J.R. på SKI-avdelningen är alltså inte något som har beslutats av styrelsen. Det är dessutom inte något beslut som man formlöst kan meddela per telefon. Det har således varken av eller av Kri- minalvårdsstyrelsen meddelats något beslut om avskiljandet av J.R. Något sådant beslut finns heller inte registrerat i kriminalvårdens klientadministra- tiva datasystem beträffande J.R. Det enda som finns antecknat där i fråga om den nu aktuella åtgärden är en notering om att inför placering i av- 2 007 /0 8:JO1 skildhet enligt 20 a § KvaL av J.R. har kriminalvårdsinspektören muntligen vidtalat beslutsfattaren vid styrelsen. har alltså rätt i det han anför om att det krävs beslut av Kriminalvårds- styrelsen i fall som det förevarande. Det är det ovan angivna telefonsamtalet som är orsaken till det missförstånd om gällande regelverk som föranlett det inträffade. Det torde inte nu vara möjligt att exakt rekonstruera vad som sades vid det samtalet. Det kan givetvis vara fråga om otydligheter från bägge håll. Emellertid kommer styrelsen översända en kopia av detta yttrande till Krimi- nalvårdsmyndigheten . Det som skett ska därmed inte behöva upp- repas igen. I beslut anförde JO följande. I 20 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) finns bestämmelser om när en intagen får placeras på säkerhetsavdelning. Enligt paragrafens fjärde stycke har en intagen rätt att vistas avskild från andra intagna i stället för att placeras på en säkerhetsavdelning. En intagens begäran om en placering i avskildhet får dock inte bifallas om särskilda skäl med hänsyn till hans hälsa talar emot det eller om det av säkerhetsskäl är av synnerlig vikt att han inte placeras utanför säkerhetsavdelning. Som Krimi- nalvårdsstyrelsen anfört följde av 58 och 60 §§ kriminalvårdslagen i den vid den aktuella tidpunkten gällande lydelsen att det var som skulle besluta om sådan placering i avskildhet. Ett beslut om placering i avskildhet skall dokumenteras i den intagnes journal (jfr 20 och 22 §§ i vid den aktuella tidpunkten gällande Kriminal- vårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om journal /KVVFS 2004:17/, numera i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om journal /KVFS 2006:14/). Av utredningen framgår att placerade J.R. i avskildhet och att denna placering varade till . Av yttranden framgår vida- re att det enligt myndighetens uppfattning var som, genom att muntligt godkänna åtgärden, beslutade om J.R:s placering i av- skildhet enligt 20 a § kriminalvårdslagen. Utredningen utvisar emellertid att inte fattat något sådant placeringsbeslut. Av anteckningarna i J.R:s journal framgår att frågan om dennes placering i avskildhet aktualiserades när J.R. till Kriminal- vårdsmyndigheten gav in sin skrivelse ställd till vid . Det fanns då gott om tid för Kriminalvårdsmyndighe- ten Kumla att vidarebefordra J.R:s begäran till och därefter invänta styrelsens skriftliga beslut innan denne avskildes. Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att pla- cerade J.R. i avskildhet efter att, såsom myndigheten uppfattade det aktuella telefonsamtalet, ha fått ett muntligt besked av om placeringsbeslutet. I sammanhanget kan jag också konstatera att något beslut om avskildhet inte dokumenterats i J.R:s journal. 2 007 /0 8:JO1 Genom att förlita sig till ett muntligt förfarande har Kriminalvårdsmyndig- heten Kumla orsakat att J.R. var placerad i avskildhet i tiden mellan och utan att behörig myndighet fattat beslut i frågan. Jag är mycket kritisk till bristfälliga han- tering av saken. i övrigt har framfört motiverar inte något uttalande från min sida. Placering av samtliga intagna på en avdelning i en kriminalvårdsanstalt i avskildhet (Dnr 3503-2005) I beslut anförde JO följande. klagade på att anstalten hade beslutat att placera samtliga intagna på avdelningarna C3 och C4 i avskildhet enligt 20 § lagen (1974:203) om krimi- nalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). Avskildhetsplaceringarna varade den 20 juli22 . saknades tillräcklig grund för avskild- hetsplaceringarna. Samtliga intagna erhöll dessutom identiska beslut, vilket enligt K.P. talar för att det inte gjordes någon individuell prövning för var och en av de intagna, utan att det fattades ett kollektivt beslut. klagade också på att anstalten inte längre tillät några lufthålspermissioner och att det inte fanns några verkställighetsplaner för de intagna. Dåvarande anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad K.P. framfört i sin anmälan. lät med anledning därav inhämta ett yttrande från dåvarande Kriminalvårdsmyndighe- ten . Av detta yttrande framgår i huvudsak följande. Förhållningssättet mellan intagna och personal på avdelningarna C3 och C4 försämrades gradvis . Intagna marknadsförde avdelningen för långtidsdömda som en avdelning där intagna sätter sina egna normer och riktlinjer. Intagna som inte delade gällande normer tvingades bort. De intagna såg sig själva som den intellektuella eliten och en tydlig vi och de-mentalitet utvecklades. Genom att upprätthålla interna normer kunde intagna kontrollera miljön på avdelningen. Intagna som inte ville eller kunde visa sina domar hotades bort från avdelningen. Samtliga intagna skrek plit så snart en per- sonal gick in på avdelningen. Vid delgivning av beslut samlades stora grupper av intagna och uttalade förtäckta hot för den händelse beslutet uppfattades som negativt. Påverkansarbete och verkställighetsplaneringar omöjliggjordes då intagna vägrade samarbeta. Enskild intagen tilläts inte heller ha kontakt med vårdare utan att ett vittne alltid var närvarande. Visitationer och andra föreskrivna kontroller kunde i praktiken inte genomföras då de intagna forme- 2 007 /0 8:JO1 rade sig i sådan grad att risken för våld och skadegörelse var överhängande. En personal misshandlades av flera intagna och en sjuksköterska hotades efter en för den intagne obekväm medicinsk bedömning. Syftet med allt detta var bl.a. att försvåra myndighetsutövning och skrämma personal till passivitet. Samtliga intagna medverkade till detta på ett sådant allvarligt sätt att fara för liv och hälsa för både personal och intagna förelåg. Avsevärd risk för allvarlig skadegörelse förelåg likaså. Det saknades säkerhetsmässiga förutsättningar för lufthålspermissioner då en mängd mobiltelefoner beslagtogs. Den dialog som fördes mellan intagnas företrädare och avdelnings- och an- staltsledning ledde inte till någon förbättring. Förflyttning av intagna som gjorde sig skyldiga till grava regelöverträdelser förbättrade inte situationen mer än kortvarigt. Detta då nyanlända intagna tvingades anpassa sig till redan fastställda normer. Mot bakgrund av detta beslutade kriminalvårdsinspektören , efter individuell prövning, om avskildhet enligt 20 § 1 st. p 1 KvaL för samtliga intagna vid avdelningarna C3 och C4. Lättnader i avskildheten medgavs i form av besök. Detta utökades sedan med träning och promenad med två till tre intagna i gemen- samhet och i ett senare skede medgavs samsittning flera intagna emellan. för avskildheten genomfördes individuella samtal med varje enskild intagen i syfte att få till stånd en dialog om arbetsmiljön och klimatet på avdelningen för både intagna och personal. Efter att avskildhetsplaceringarna hävdes har lufthålspermissioner genom- förts för två intagna, verkställighetsplaneringar revideras med de intagnas medverkan och visitationer och urinprov genomförs utan anmärkning. Lag (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 20 § 1 st. p 1 stadgar att en inta- gen får hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans sä- kerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egen- dom. Samtliga intagna har i mer eller mindre omfattning, men dock på ett ytterst allvarligt sätt, medverkat till att allvarlig fara uppkommit för de intagnas eller personalens säkerhet till liv eller hälsa samt att allvarlig skadegörelse på an- staltens egendom förelåg. Innan beslut meddelades om den åtgärd varom nu är fråga har varje intagen, var för sig, underrättats om de skäl som legat till grund för avgörandet. Mot bakgrund av yttrande anförde Krimi- nalvårdsstyrelsen, genom generaldirektören , i huvudsak följande. Av yttrande framgår att situationen vid de aktuella avdelningarna vid anstalten hade utvecklat sig i en sådan riktning att det krävdes extraordinära åtgärder för att kunna återföra verksamheten till det normala. Det allvarliga läget vid anstalten var också uppmärksammat av Kriminal- vårdsstyrelsen. ägde en särskild underrättelsesamverkan rum mellan bl.a. och säkerhetsgruppen vid normeringsenhet om den allmänna situationen i anstalten , om placering av vissa intagna och om hot, våld och trakasse- rier. anordnades ett särskilt uppföljningsmöte vid Kriminal- vårdsmyndigheten med deltagande av generaldirektören, regionchefen för regionkontor i , chefen för 2 007 /0 8:JO1 vårdsstyrelsens säkerhetsgrupp, kriminalvårdschefen vid myndigheten och myndighetens säkerhetsansvarige varvid olika åtgärder för att förbättra situationen diskuterades. Läget vid anstalten var skakigt, men åtgärderna som därvid vidtogs bedömdes lugna ner och stabilisera för- hållandena. Kriminalvårdschefen tog upp frågan om hur man skulle gå vidare för att undvika ett allvarligt och svårkontrollerat läge. Efter samråd med bedömdes den allmänna situa- tionen bland alla intagna på avdelningarna C3 och C4 vid anstalten så allvar- lig att särskilda åtgärder måste vidtas. En plan gjordes upp som innefattade individuella avskiljandebeslut rörande de intagna samt individuellt utformade åtgärder därefter. Det negativa ledarskapet från en handfull intag- na samt det allmänna negativa trycket på avdelningarna innebar att det bland de intagna var svårt att få fram egentliga orsaker m.m. I kombination med andra åtgärder kunde en säkrare situa- tion uppnås som tillsammans med vissa personaldispositioner gjorde att an- staltsledningen successivt vågade släppa avskildheten. har en vettig situation rått på avdelningarna. Eftersom myndigheten meddelade beslut efter individuell prövning i varje särskilt fall för samtliga intagna vid avdelningarna var det inte fråga om något slags kollektivt beslut som K.P. K.P:s anmälan tar också bl.a. upp frågan om s.k. lufthålspermission, dvs. sådan permission som i föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVVFS 2005:2, (motsvarande bestämmelser finns numera i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVFS 2006:20; JO:s anm.) numera benämns en kortare bevakad särskild permission. Sådana permissioner är ingen rättighet för de intagna utan får, som framgår av den nämnda författningen, inte beviljas om säker- hetsskäl talar emot dvs. t.ex. sådana säkerhetsmässiga skäl som Krimi- nalvårdsmyndigheten har angett i sitt yttrande. Det fanns således, åt- minstone för , skäl för återhållsamhet med beviljandet av sådana permissioner. Vad i övrigt gäller K.P:s anmälan får som svar hänvisa till yttrande. Styrelsen, som delar myndighetens bedömning att de angivna bestämmelserna i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt var tillämpliga i den rådande situationen, kan inte finna skäl till någon kritik mot myndigheten, snarare tvärtom. yttrade sig genom sitt ombud, , över Kriminalvårds- styrelsens remissvar. Han vidhöll därvid sina tidigare klagomål samt tillade bl.a. följande. Av de handlingar han har fått del av framgår inte att det finns särskilt upprättade beslut om avskildhetsplaceringarna . Be- sluten om att de intagna på avdelningarna C3 och C4 skulle vara placerade i avskildhet samt besluten om att avskildheten skulle hävas fattades för samtliga intagna. Det materiella innehållet i besluten är dessutom iden- tiskt. Detta ger vid handen att det varit fråga om ett kollektivt beslut. Av- skildhetsplaceringarna pågick . Trots detta gjordes inte någon läkarundersökning av de intagna. De intagna fick under avskildheten endast möjlighet att vistas utomhus per dag. När avskildheten hävdes var de dessutom tvungna att städa på avdelningen, eftersom persona- len hade använt lokalerna de intagna var inlåsta. Personalen hade också förtärt de livsmedel som de intagna förvarade i avdelningens kyl- skåp och varorna i avdelningens kiosk. För detta har ersättning begärts. Av- slutningsvis vill han anmäla generaldirektören agerande att i en 2 007 /0 8:JO1