frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Vilka avgränsningar som kan behöva göras måste kanske till slut bli en fråga för den enskilde förundersökningsledarens omdöme och bedömning. Det viktiga är att den som gör bedömningen vinn- lägger sig om att iaktta objektivitetsprincipen och att inte någon uppgift som skulle kunna ha betydelse för frågan om den misstänktes skuld förblir okänd för försvaret. Sammanfattningsvis finner jag anledning till kritik mot för att hon inte informerade de misstänkta och deras försvarare om att det fanns ytterligare utredningsmaterial som inte tagits in i förundersökningspro- tokollet. Den uppgift som likväl lämnades i detta avseende var närmast ägnad att vilseleda de misstänkta och försvararna. Förundersökningsledarens urval av handlingar att ingå i förundersöknings- protokollet Förundersökningen var som framgått mycket omfattande. Min granskning i ärendet har uteslutande inriktats på det material som i stället för att ingå i förundersökningsprotokollet fördes till slasken. Även detta material har varit omfattande. Att i ett tillsynsärende som det aktuella granska varje enskilt övervägande låter sig inte göras. Dessutom kan konstateras att visst material 2 007 /0 8:JO1 som fanns i slasken är av sådant slag att det förefaller korrekt att det inte togs in i förundersökningsprotokollet. Min granskning har begränsat sig till handlingar och uppgifter rörande för- söken att lokalisera en brottsplats i liksom försöken att identifiera och de åtgärder som vidtogs för att finna en porrklubb som målsägan- den skulle ha besökt tillsammans med fadern och där de skulle ha träffat Jes- sica. Detta material har återfunnits i slasken och synes inte fullt ut ha redovi- sats för de tilltalade eller deras försvarare i samband med slutdelgivningen. har beträffande sitt ställningstagande att inte ta med ma- terialet i förundersökningsprotokollet uppgett att hon nu inte kan minnas några särskilda överväganden utöver de generella överväganden som hon gjorde och som redovisats ovan. Som framgår av avsnittet om den rättsliga regleringen skall protokollet av- fattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersök- ningen av betydelse för målet. Det urval som ofta måste ske skall göras med iakttagande av objektivitetsprincipen. Som Fitger uttalat måste undersök- ningsledaren vara vaksam på att inte utmönstra sådant som från försvarets synpunkt kan framstå som betydelsefullt. När bestämde vad som skulle ingå i förundersökningspro- tokollet måste hon ha haft klart för sig att hon avsåg att åtala för medhjälp till brott begångna av bl.a. . Hon måste också ha varit med- veten om att de kommande åtalen i huvudsak skulle komma att bygga på A:s berättelser och att hennes trovärdighet därför var av avgörande betydelse. Det var således bl.a. utifrån dessa insikter som hon hade att göra sina övervägan- den i frågan om vad som skulle ingå i protokollet. En av de händelser som förundersökningen syftade till att klarlägga var om A skulle ha blivit sexuellt utnyttjad av i Klippan och om då skulle ha medverkat till detta brott. kom sedermera att åtalas för medhjälp till grovt sexuellt utnyttjande (åtalspunkten 17) bestående i att han bl.a. skulle ha transporterat A till Klippan och överlämnat henne till som förgrep sig på henne. Under förundersökningen gjordes försök att lokalisera brottsplatsen i Klip- pan. Det genomfördes en s.k. vallning med A i Klippan och ett antal personer med anknytning till den fastighet som hon pekade ut liksom ett antal andra personer i Klippan hördes. Av dessa utredningsåtgärder redovisades i förun- dersökningsprotokollet viss del av de protokoll som upprättades vid vallning- en och en promemoria avseende ett samtal med fastighetsägaren, vid vilket han bl.a. lämnat uppgift om att en person vid namn skulle ha bott i fastigheten . De övriga förhör som genomfördes i denna del med fastighetsskötare, grannar, brevbärare och distriktssköterska m.fl. gav inte en entydig bild av om en kvinna som kunde ha varit bott i fastigheten. Några personer kände inte till någon kvinna med det namnet och bl.a. fastighetsskötaren som fick se en teckning föreställande kände inte igen kvinnan på bilden. Att under sådana omständigheter endast ta med en promemoria som talar för 2 007 /0 8:JO1 att en kvinna som skulle kunna vara bott i den aktuella fastigheten gav en felaktig bild av vad som förevarit under utredningen. kom att åtalas för medhjälp till grovt sexuellt utnyttjande av un- derårig i två fall bestående i att han skulle ha medverkat till att kunnat förgripa sig på A (en av dessa gärningar var den nämnda i Klippan). En förutsättning för att någon skall kunna dömas för medhjälp till ett brott är att en brottslig gärning objektivt sett har kommit till stånd. Åklagarens påstående var att var gärningsman. För att skulle kunna fällas till ansvar på dessa punkter krävdes således att utfört en brottslig gärning. De åtgärder som vidtogs i syfte att klarlägga identitet och om A ut- satts för brott från hennes sida var således av omedelbar betydelse för utred- ningen mot . A:s uppgifter om var också sådana att de kunde ha betydelse för bedömningen av målsägandens trovärdighet i stort. För den händelse att A skulle ha lämnat uppgifter som gav anledning att ifrågasätta existens så kunde det ha betydelse även för bedömningen av A:s trovärdighet när det gällde andra uppgifter som hon lämnat. Åtskilliga förhör hölls med olika personer i syfte att identifiera . Jag har mot angivna bakgrund utomordentligt svårt att förstå att ansåg att detta material inte skulle ingå i förundersökningsproto- kollet. Det är också med stor förvåning som jag konstaterat att Åklagarmyn- digheten i sitt yttrande hit ansett att uppgifterna om identitet inte hörde hemma i det förundersökningsprotokoll som sammanställdes. Upp- gifter om utredningsåtgärder som vidtagits för att identifiera skulle givetvis ha redovisats. Jag vill här erinra om Fitgers ovan återgivna uttalande att den omständigheten att någon som hörs under förundersökningen inte har några upplysningar att lämna inte alltid är betydelselös för utredningen och för försvaret. Förundersökningen syftade i den del den avsåg att försöka lokalisera en porr- klubb inte till att utreda om något brott begåtts där. A hade berättat att hon och besökte en porrklubb, troligen i , där dan- sade och strippade. Enligt A skulle även ha ingått ett avtal med ägaren till porrklubben om att A skulle arbeta där när hon blev äldre. När A berättade om en grov våldtäkt som skulle ha ägt rum i (åtalspunkten 6) uppgav hon att vid det tillfället skulle ha uppma- nat henne att dansa som gjorde på porrklubben. Polisen i vände sig till andra polismyndigheter i och bad om hjälp med att försöka lokalisera porrklubben, dess ägare och . Även dessa utredningsåtgärder syftade således bl.a. till att identifiera . Främst synes ha lagt ned stora resurser på att försöka finna klubben och personerna i fråga. Polisen lyckades emellertid inte fast- ställa vilken klubb det skulle ha varit frågan om. Även om uppgifterna kring porrklubben inte hade bäring på något direkt övergrepp var frågan om identi- fieringen av som angetts ovan av omedelbar betydelse för . 2 007 /0 8:JO1 Uppgifterna kunde också ha betydelse för bedömningen av A:s allmänna trovärdighet. De borde därför ha redovisats i förundersökningsprotokollet. Huruvida de utredningsåtgärder som vidtagits för att efterforska och porrklubben skulle ha redovisats fullständigt eller sammanställts i en promemoria av vilken hade framgått att åtgärder vidtagits och resultatet av dessa är en bedömningsfråga som jag inte har någon synpunkt på. Det finns anledning att påpeka att det av såväl tingsrättens som hovrättens dom framgår att de misslyckade försöken att identifiera och att finna porrklubben omnämnts under förhandlingarna. Uppgifterna kan således inte sägas ha undanhållits försvaret och domstolarna. De borde likväl ha redovi- sats i förundersökningsprotokollet för att ge de misstänkta och försvararna tillräcklig tid att överväga uppgifternas betydelse inför den kommande rätte- gången. Sammanfattningsvis finner jag skäl att kritisera för att hon i förundersökningsprotokollet inte i någon form redovisade uppgifter om identitet och besöket på en porrklubb, liksom för att hon beträffande brottsplatsen i valde att endast redovisa en uppgift som kunde stödja åtalet men underlät att redovisa övriga uppgifter. Utredningsåtgärder vidtagna efter tingsrättens dom m.m. Sedan tingsrätten meddelat dom i målet begärde Tom att vissa ytterli- gare utredningsåtgärder skulle vidtas, bl.a. skulle en pojkvän till A höras om sin eventuella sexuella relation med henne och en kusin till A höras om vad A sagt till henne om den relationen. Med anledning av begäran hölls ytterligare förhör och ett tilläggsprotokoll upprättades som skickades till de misstänkta och deras försvarare innan förhandlingen i hovrätten inleddes. Därutöver vidtogs ytterligare utredningsåtgärder i tiden mellan tingsrättens dom och förhandlingen i hovrätten. I ett av de förhör som hölls med A tillfrågades också hon om sin sexuella relation med pojkvännen. Vid förhöret uppgavs att anledningen till att dessa frågor ställdes var Tom begäran. De uppgifter som A lämnade redovisades dock inte för de misstänkta och deras försvarare, vare sig i tilläggsprotokollet eller på annat sätt. Tom hade i och för sig inte begärt att A skulle tillfrågas om sin re- lation med pojkvännen. Anledningen till att frågorna ställdes till A var emel- lertid hans begäran. I ett sådant fall borde givetvis frågan om de misstänktas rätt till insyn ha behandlats på samma sätt som om kompletteringen hade begärts av försvaret. Uppgifterna skulle, som också angett, ha redovisats för de misstänkta och deras försvarare i samband med att de fick tilläggsprotokollet. Med anledning av nya uppgifter som A lämnade vidtogs, som tidigare nämnts, ytterligare utredningsåtgärder i tiden mellan tingsrättens dom och hovrättsförhandlingen, bl.a. hölls ytterligare förhör med A. Hon uppgav då att hon vid en tidigare gjord fotokonfrontation hade känt igen på en av bilderna men inte berättat detta. Hon berättade också om ytterligare övergrepp som skulle ha gjort sig skyldig till i bl.a. . 2 007 /0 8:JO1 En fotokonfrontation och en vallning i genomfördes. Vid foto- konfrontationen pekade A ut en kvinna såsom varande . Under vall- ningen pekade hon ut en fastighet i där övergreppen skulle ha ägt rum. Information om den person som A pekat ut samt uppgifter om de två lägenheter som ansågs vara tänkbara brottsplatser inhämtades därefter. Ett förhör hölls också med en lägenhetsinnehavares släkting. Under tid som för- handlingen i hovrätten pågick fick kännedom om att A be- rättat att hon besökt på porrklubben vid ytterligare ett tillfälle och fick också uppgift om ett telefonnummer som A skulle ha använt för att få kontakt med . Åtgärder vidtogs för att med hjälp av telefonnumret identifiera . Dessa utredningsåtgärder redovisades inte för de åtalade eller deras försvarare. De nya misstankar om brott som A hördes om i tiden mellan tingsrättens dom och hovrättsförhandlingen avsåg inte gärningar som, såvitt framkommit, skulle ha varit delaktig i. Någon direkt på reg- ler (23 kap. 18 och 23 §§) grundad rätt till insyn synes därför inte ha förele- gat. Även om det inte föreligger någon sådan rätt till insyn måste emellertid en åklagare, om denne tar del av material från en annan pågående förundersök- ning som är av intresse för den utredning han bedriver, inför slutdelgivningen överväga om materialet kan ha betydelse för det åtal han står i begrepp att väcka och försvaret därför bör få del av uppgifterna. Om materialet eller upp- gifterna är till den misstänktes nackdel kan åklagaren vilja åberopa t.ex. för- hör med en person som hörts i den andra utredningen för att styrka sitt åtal. De utredningsåtgärder som vidtagits i denna del skall då försvaret få del av. Därutöver följer av objektivitetsprincipen att åklagaren måste pröva om uppgifterna i den andra förundersökningen skulle kunna vara av betydelse för den misstänktes försvar. Om så är fallet är åklagaren i princip skyldig att låta dessa uppgifter komma till försvarets kännedom. Vid de överväganden som måste göras för att bedöma utredningsmaterialet måste en misstänkt persons rätt till en rättvis rättegång och till ett effektivt försvar en rätt som ligger till grund för regelsystem och som följer av artikel 6 i Europa- konventionen väga tungt. I ett sådant fall måste det brottsbekämpningsin- tresse som reglerna om förundersökningssekretess syftar till att säkerställa få vika för den misstänktes rätt till en rättvis rättegång. En motsvarande skyldighet gäller givetvis också för det fall att uppgifterna framkommer sedan en person åtalats. En åklagare som innan dom är medde- lad i ett mål får kännedom om uppgifter som kan vara av betydelse för frågan om den misstänktes skuld har därför samma upplysningsskyldighet. Det nu sagda innebär givetvis inte att en åklagare som får kännedom om uppgifter av det slaget sedan domen vunnit laga kraft inte skulle vara skyldig att uppmärk- samma sådana omständigheter. Brottsmisstankarna som utreddes i tiden mellan tingsrättens dom och hov- rättsförhandlingarna hade ett nära samband med de gärningar som m.fl. stod åtalade för och de utredningsåtgärder som vidtogs syftade i stor utsträckning till att identifiera . Som redogjorts för ovan var frågan om identitet av avgörande betydelse för . 2 007 /0 8:JO1 som framkom mellan tingsrättens dom och hovrättsförhandlingen borde där- för ha redovisats för försvaret. har uppgivit att hon redovisade utredningsåtgärderna genom att sakframställningsvis i hovrätten ange att utredningen beträffande okända gärningsmän fortsatt. Hon var beredd att på fråga från försvaret eller rätten närmare redogöra för vari utredningsåtgärderna bestått. Jag har inte anledning att betvivla detta. Att under pågående huvudförhandling möjligen inbjuda till frågor är emellertid något annat än att före förhandlingen själv- mant lämna fullständiga upplysningar om vidtagna utredningsåtgärder. Endast i det senare fallet ges försvaret möjlighet att fullt ut bedöma de nya uppgifter- nas betydelse och att med hänsyn även till dem förbereda rättegången i nästa instans. Sammanfattningsvis finner jag skäl att kritisera för att de utredningsåtgärder som vidtogs efter huvudförhandlingen i tingsrätten bl.a. vallningen i och försöken att identifiera vid en fotokonfron- tation och via ett telefonnummer inte redovisats för de misstänkta och deras försvarare i anslutning till att de vidtagits. Vid en samlad bedömning av omständigheterna i denna del (avsnitt 6) fin- ner jag att förtjänar allvarlig kritik, med hänsyn till att samt- liga brister har det gemensamt att de medfört att de misstänkta och deras försvarare inte fått kännedom om omständigheter som kunnat ha betydelse för de misstänktas försvar mot de anklagelser som riktades mot dem. har härigenom brustit i objektivitet. Händelseförloppet efter hovrättens fällande dom Hovrättens över och dom vann laga kraft, beträffande , och beträffande , som hade överklagat till , , när domstolen be- slutade att inte meddela prövningstillstånd i målet. skrev A till Tom och tog tillbaka sina beskyll- ningar mot fadern och . När hon konfronterades med de nya uppgifterna förnekade hon inledningsvis att det var hon som hade skrivit brevet. En förundersökning rörande misstanke om urkundsförfalskning inleddes. I en skrivelse begärde advokaten , dåvarande ombud, att Riksåklagaren skulle se till att det aktu- ella brevet bevarades i original. Dessutom uppgav hon att en ansökan om resning skulle inges. beslutade Riks- åklagaren, genom dåvarande byråchefen , att begäran inte föranledde någon åtgärd. En kopia av beslutet skickades till åklagarkammaren i . skrev till Riksåklagaren och refe- rerade till det nämnda beslutet. Hon bifogade en kopia av A:s brev samt handlingar från förundersökningen rörande urkundsförfalskning. Bland dem fanns ett sakkunnigutlåtande från i 2 007 /0 8:JO1 vilket konstaterades att sekret/DNA från frimärket härrörde från A om man bortsåg från möjligheten att det kom från en nära släkting till henne. I en skrivelse som inkom till Riksåklagaren upplyste att hon hade pratat med A som då vidgått att det var hon som hade skrivit brevet. A hade uppgett att innehållet i brevet var osant och att hon inte hade ljugit om vad hon utsatts för. Som förklaring till att hon skrivit brevet hade hon berättat att det var jobbigt med domen mot fadern och att hon då fått makt över honom. gjorde en notering om att detta skulle jämföras med uppgifter i domen att fadern hade stark makt över dottern. A var vidare besviken på att ingen i hennes familj hade tagit kontakt med henne sedan domen vunnit laga kraft. A hade också berättat att riktiga namn var T.E. och att de också hade träffats i . skulle vid det tillfället ha gett A en tablett och sagt att det kunde bli jobbigt när de skulle ha ut dem. A hade även berättat att hon skrivit ytterligare ett brev till Tom . fick Riksåklagaren, genom , en kopia av resningsansökan som getts in till . ringde till Riksåklagaren och be- rättade att i hade inlett en förundersökning angående misstanke om mord med anledning av att A hade uppgett att hon hade bevittnat ett mord på en liten flicka. Såväl som skulle ha deltagit i brottet. Mordet skulle ha ägt rum under tid som hade begått brott mot henne. Utredningen befann sig i ett tidigt stadium och uppgav att hon skulle följa hur den ut- vecklades. Uppgifterna dokumenterades inte hos Riksåklagaren. beslutade att inte åter- uppta förundersökningen. Hon redogjorde i beslutet för de uppgifter som framkommit beträffande de brev som A skrivit och konstaterade att det kunde övervägas att hålla förhör med A. Det fanns dock inte anledning att anta att vidare utredning skulle motivera att resning beviljades till förmån för varför förundersökningen inte skulle återupptas. Kopior av beslutet skickades till , åklagarkammaren i och . avslog resningsansökan i ett beslut . överlämnade överåklagaren en promemoria upprättad av kammaråklagaren vid åklagar- kammaren i till Riksåklagaren. Promemorian innehöll redogörelse för de åtgärder han vidtagit i en annan förundersökning rörande misstanke om bl.a. grov våldtäkt samt skälen till att han beslutat att lägga ned denna. I promemoria redovisades också de beröringspunkter som fanns mellan målsäganden AN i den nedlagda förundersökningen och A. I huvudsak angavs att flickorna hade varit placerade på samma behandlings- hem . De hade delat rum. firade de sportlov tillsammans med andra från behand- 2 007 /0 8:JO1 Båda hade i terapi hos samma terapeut berättat om övergrepp som de utsatts för. ifrågasatte om suggestiva ytt- randen till AN under samtalen mellan henne och terapeuten kunde ha påver- kat flickan. Vidare ifrågasatte han om AN och A kunnat påverka varandra eftersom terapeutens samtal med flickorna enligt honom följde varandra som hand i handske februariapril 2000. Båda flickornas ärenden initierades hos myndigheterna av terapeuten kring . Andra beröringspunkter var att båda flickorna hade läst boken som bl.a. handlar om incestproblematik. A hade läst boken sommaren/och AN . Enligt fanns sekvenser i boken som stämde väl överens med uppgifter som AN lämnat om sexuella övergrepp som hon utsatts för och med den beskrivning som A lämnat om det mord hon skulle ha bevittnat. upplyste också att man i utred- ningen angående mord i det läget inte funnit belägg för A:s påståenden. Riksåklagaren köpte in boken . , sedan en föredragning för ägt rum, fick i uppgift att utföra en analys av vilken betydel- se uppgifterna i promemoria och innehållet i boken flickan kunde ha för den lagakraftvunna domen i målet mot . Det angavs att relevanta uppgifter från förundersökningen angående mord även borde beaktas. Frågan ställdes om det var sannolikt att det nya materialet var sådant att det, om resning beviljades, skulle leda till annan utgång. Det beto- nades särskilt att fråga endast var om en analys och att inga åtgärder som skulle kräva beslut om att återuppta förundersökningen skulle vidtas. Hon hade då tagit del av promemorian, läst boken, sett videoupptagningar av förhör med A och varit med vid ett sammanträde i mordutredningen. Hon uppgav inledningsvis att det förhållandet att A och AN delat rum på behandlingshemmet varit känt för domstolarna. A hade, på fråga under förhandlingarna om de två berättat för varandra om sina upplevelser, svarat att de endast hade talat med terapeu- ten om händelserna. uppgav vidare att hon inte kunnat finna att det förelåg någon likhet mellan gärningar och personer i mål, å ena sidan, och i Spökflickan, å den andra, annat än i fråga om vissa detal- jer, såsom att mörkt hår och drogning förekommit. Hon hade heller inte funnit någon överensstämmelse mellan de gärningar A beskrivit och vad AN samt författaren till berättat. Beträffande mordutredningen angav hon att efterforskningar gjorts angå- ende eventuellt offer men att man inte hade kännedom om någon försvunnen person som kunde vara offer för mordet. Undersökning med likhundar i huset där kroppen skulle ha placerats hade inte heller gett något resultat. Hon redogjorde i denna del slutligen för vilka utredningsåtgär- der som planerades, bl.a. skulle utredning företas om tänkbar brottsplats, vissa förhör äga rum och en psykologutredning och bedömning av A göras. upplyste också att A i förhör uppgett att var A:s mamma. Slutligen angav att hon ansåg att en bedömning av A:s trovärdighet och tillförlitlighet borde göras av någon annan eftersom hon hade drivit processerna. Hon påpekade dock att flera förhållan- 2 007 /0 8:JO1 den, såsom A:s svårigheter att under utredningen och rättegångarna tala om , nu hade fått en förklaring som hon och utredningsmännen uppfattade som rimlig. beslutade därefter att inhämta överåklagaren synpunkter på de uppgifter som lämnat. Det angavs därvid att uppgifter också skulle inhämtas från . erhöll uppdraget och synpunkterna skulle lämnas senast . inkom med en redogörelse och uppgav då att han inte hade tillgång till akterna i den pågående mordutred- ningen och följaktligen hade endast begränsade möjligheter att lämna annat än några mer ytliga synpunkter. Han ansåg att det var av större värde att sammanställa uppgifter med dem som framgick av analys. I sitt bifogade yttrande hänvisade till de uppgifter han lämnat i sin promemoria. Han uppgav också att AN:s samtal med terapeuten dokumenterats genom videoinspelningar medan samtalen med A inte spelats in på video. Hans yttrande avslutades med att han påpekade att han inte hade någon uppfattning om vilken betydelse de omständigheter han framfört i sin promemoria kunde ha haft vid domstolarnas trovärdighets- och tillförlitlig- hetsbedömning av A:s och terapeutens utsagor för det fall att dessa varit kän- da för domstolarna. Såvitt han kände till hade emellertid domstolarna och försvararna inte haft kännedom om detaljerna kring beröringspunkterna tera- peutenANASpökflickan. Synpunkterna från och väckte enligt tre frågeställningar. Han frågade sig om det fanns anledning att ifrågasätta beslut i materiellt hänseende att inte driva förundersökningen beträffande AN vidare, vilket han inte ansåg. Vidare frå- gade han sig om förundersökningen rörande misstanken om mord borde fort- sätta, vilket han ansåg att den borde. Slutligen frågade han sig om det fanns skäl för resning beträffande hovrättens dom mot och . Svaret på den frågan var enligt mer tveksamt. Själv ansåg han sig med sin begränsade insikt i målfakta inte kunna göra en helhetsbedömning. Viktigt var emellertid, enligt , att och hans ombud fick full insikt om alla omständigheter beträffande de beröringspunkter som kommit fram och som sannolikt inte, åtminstone inte i sina detaljer, varit kända för motsidan för domstolsför- handlingarna. Om förundersökningen återupptogs blev det ett naturligt inslag i denna med en delgivning.