frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Enligt min uppfattning bör domstolen vidare, om kontakt ändå tas, inledningsvis klargöra för läkaren att domstolen är med- veten om att läkaren inte kan lämna sådana uppgifter om den enskilde för vilka sekretess råder. Tingsrätten har ansett att det inte kan föreligga något hinder mot att efter- höra läkarens uppfattning i frågan om den enskildes hälsotillstånd är sådant att det omöjliggör deltagande i en förhandling. Jag kan i princip instämma i detta. Det finns emellertid en risk för att även en fråga om huruvida patienten är förhindrad att deltaga i en förhandling kan förmå en läkare att motivera sitt ställningstagande genom att lämna sådana ytterligare uppgifter om den enskildes hälsotillstånd som inte framgår av intyget och som därmed kan vara sekretessbelagda. Min uppfattning är därför att det finns anledning för domstolen att vara restriktiv även med att ställa en sådan fråga. Det är i vart fall angeläget att det i ett sådant fall klargörs att domstolen inte begär annat än läkarens bedömning i frågan om hinder. En domstol måste givetvis också kunna kontakta en läkare för att få en medicinsk term förklarad, om inte upplysning om innebörden av en sådan kan fås på annat sätt. Vid tillämpning av bestämmelserna i 32 kap. RB bör i normalfallet kontak- ter mellan domstolarna och intygsutfärdande läkare kunna undvikas. Det är, som framgått, den som påstår sig vara sjuk som har bevisbördan för detta. I många fall torde vad som framgår av ett läkarintyg vara tillräckligt för att det ska vara sannolikt att den som intyget avser har laga förfall. Om domstolen inte anser att så är fallet men det ändå kan antas att laga förfall föreligger ska domstolen lämpligen per telefon bereda den som ska inställa sig tillfälle att inom viss inkomma med ytterligare utredning. För det fall, slutligen, att det trots läkarintyg inte ens kan antas att den som ska inställa sig 2 008 /0 9:JO1 har laga förfall ska domstolen naturligtvis utgå från att sådant förfall inte föreligger. Sammanfattningsvis är det således min uppfattning att domstolen när ett läkarintyg ges in av någon som ska infinna sig vid rätten eller i övrigt fullgöra något i rättegången bör eftersträva att ta ställning i frågan om laga förfall utan föregående kontakt med den läkare som utfärdat intyget. Om det undan- tagsvis bedöms nödvändigt att domstolen kontaktar läkaren för att be denne komplettera uppgifterna i intyget med ett besked om huruvida patienten är i stånd att närvara vid en förhandling, är det angeläget att det görs tydligt att det endast är ett ställningstagande i den saken som efterfrågas. När det gäller tingsrättens handlande i det aktuella målet har uppgett att anledningen till att hon ringde upp läkaren var att det på grund av den korta tid, , som återstod innan förhandlingen skulle på- börjas inte var möjligt att förelägga att inkomma med ytterligare utredning i frågan om han hade laga förfall. Jag utgår därför från att hon om tiden inte varit så knapp i stället, i enlighet med de bestämmelser jag redogjort för, hade berett tillfälle att komma in med ytterligare utredning. Om tiden var tillräcklig för ett sådant föreläggande eller inte är ytterst en bedömningsfråga och jag finner inte skäl att uttala nå- gon kritik i den saken. Jag vill emellertid åter erinra om att ett sådant föreläg- gande mycket väl kan meddelas muntligen och därefter dokumenteras i akten. har vidare uppgett att den fråga hon ställde till läkaren var om hälsotillstånd hindrade honom från att närvara vid förhandlingen. Av tjänsteanteckningen framgår emellertid att läkaren, som tingsrätten anfört, inte lämnade ett direkt svar på den frågan. I stället lämnade han, som angett i protokoll med beslut att inte ställa in den aktuella huvudförhandlingen, närmare uppgifter om situation. Det inträffade visar, enligt min uppfattning, på de svårigheter som lätt kan uppstå när domstolen kontaktar en läkare med anledning av ett ingivet läkarintyg. Jag vill emellertid framhålla att jag inte funnit anledning att anta att läkaren genom de uppgifter han lämnade gjorde sig skyldig till brott. Uttalanden om möjligheten att vid prövning av ett besöksförbud avvakta med förhandling så att prövningen av förbudet görs i mål om allmänt åtal rörande brott (Dnr 1046-2007) HansOlof W. framförde i en anmälan, som kom in till JO , klagomål mot bl.a. och anförde bl.a. att han i no- 2 008 /0 9:JO1 vember 2006 till tingsrätten lämnat in ett överklagande av ett beslut om be- söksförbud och att han ännu vid tiden för anmälan inte fått någon reaktion från rätten. Handlingar i tingsrättens ärende Ä 2822-06 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. meddelade åklagare förbud att besö- ka viss person till och med . Bakgrunden var att han anmälts för att ha hotat en tjänsteman vid kommunen. HansOlof W:s överkla- gande kom in till tingsrätten . Åklagaren förelades att yttra sig, och i ett yttrande uppgav denne att ärendet kunde avgöras på handlingarna. Dagen därpå inkom en framställan om förordnande av offentlig försvarare för HansOlof W. Han var misstänkt för hot mot tjänsteman och överträdelse av besöksförbud. bereddes motparten tillfälle att yttra sig i ärendet. Av dagboksbladet framgår att tingsrätten haft vissa kontakter med kammaråklagaren i frågan om när åtal var att vänta i brottmålet. Något beslut i frågan om besöksförbud hade ännu inte meddelats. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar, till vilket var bifogat ett yttrande från rådmannen , ett dagboksblad i tingsrättens mål B 3089-06 och ett yttrande från (de två sist- nämnda här utelämnade). uppgav bl.a. följande. Såsom ansvarig domare för ärendets handläggning, lämnar jag härmed följan- de yttrande rörande saken. Såsom angetts i remissen kom HansOlof W:s överklagande av beslutet om besöksförbud, vilket meddelats av åklagare , in till tingsrätten . Efter föreläggande därom kom den be- slutande åklagaren, kammaråklagare , in med sitt yttrande över överklagandet. Vid telefonkontakt som tingsrätten tog med med anledning av att HansOlof W. begärt muntlig förhandling, framkom att hon gjort en framställan om att offentlig försvarare skulle förordnas för HansOlof W. på grund av misstanke om överträdelse av besöksförbudet i fråga och att tings- rätten hade förordnat advokat för uppdra- get. Till följd av framställningen och förordnandet hade ett brottmål B 3089-06 lagts upp hos tingsrätten, vilket kommit att på en rotel som annan domare ansvarar för. Vid samtalet med uppgav hon vidare att åtal avseende överträdelse av det meddelade besöksförbudet var att vänta, att utredningsarbetet hos polisen hade förturskaraktär och att åtalet därför bedömdes kunna ges in till tingsrätten . 2 008 /0 9:JO1 I 22 § lagen (1988:688) om besöksförbud föreskrivs att om någon har be- gärt rättens prövning av ett beslut i fråga om besöksförbud och är den mot vilken förbudet gäller misstänkt för brott som har betydelse för prövningen av frågan om förbudet, får beslut i fråga om besöksförbud prövas i mål om all- mänt åtal rörande brottet. På grund av vad åklagaren uppgett gjorde jag då den bedömningen att HansOlof W:s överklagande lämpligast togs upp till prövning i samband med prövningen av det förväntade åtalet och huvudför- handlingen rörande det. Ett skäl för det ställningstagandet var, förutom de processuella fördelarna med att kunna pröva frågan om förbudet och brotts- misstanken i ett sammanhang, att det av HansOlof W:s skriftliga argumente- ring framstod som angeläget att han fick juridiskt bistånd för att föra sin talan i ärendet, vilket han bedömdes kunde få inom ramen för det tidigare beslutade försvararuppdraget. Behovet av juridiskt biträde framstod än tydligare av innehållet i en skrift som HansOlof W. senare gav in till tingsrätten i vilken han namngav och sade sig vilja åberopa ett 90-tal vittnen. När något åtal inte kommit in inom den förutskickade tiden togs nya tele- fonkontakter med åklagarkammaren i . Alla har inte dagboksan- tecknats eftersom inte alltid gick att nå för ett besked. meddelade att det inträffat komplikationer i utredningsarbetet som gjort att utredningen inte kunnat slutföras inom den tid som tidigare angetts. Hon upplyste vidare att någon förlängning av besöks- förbudet, vilket sträckte sig till , inte var aktuell. Vid ett nytt samtal med bekräftade hon att någon begäran om förlängning inte kommit in men också att åtal om överträdelse av det tidigare förbudet var att förvänta . meddelade hon att polisens utredningsarbete i det närmaste var klart. De överväganden jag gjorde då jag insåg att åtalet, trots vad som sagts, skulle dröja var att det tidsmässigt inte var möjligt att hinna kalla till ett sammanträde i det anhängiggjorda ärendet innan tiden för besöksförbudet löpte ut. Å andra sidan bedömde jag att HansOlof W., oaktat detta, inte betagits sin rätt att få sin sak prövad eftersom prövningen huruvida beslutet om besöksförbud uppfyllde de angivna grundförutsättningarna i 1 § besöksförbudslagen, alltjämt kunde ske inom ramen för det åtal som skulle komma; om det vid huvudförhandlingen skulle visa sig att besöksförbud av ett eller annat skäl meddelats felaktigt, skulle ju åtalet om överträdelse av detsamma naturligen komma att ogillas. Eftersom något åtal inte inkommit vid tiden för det nu begärda remissva- ret, har tingsrätten på nytt kontaktat och begärt ett skriftligt yttrande i brottmålet. Av det svar som kommit in framgår, såvitt jag förstår, att förundersökningen snart är slutförd och att åtal är att förvänta . Läget är i princip oförändrat. Slutligen kan jag bara beklaga att HansOlof W. upplever att tingsrätten försummat hans begäran om en överprövning av det meddelade besöksförbu- det. Med hänsyn till ärendets karaktär tycker jag mig ha försökt driva på ärendet i förhoppningen att så snabbt som möjligt få avgjort de lagliga förut- sättningarna för åklagarbeslutet . Uppgiften om att det förestående åtalet och den förhållandevis korta tid som besöksförbudet gällde har emellertid lett till att tingsrätten inte kallat till något sär- skilt sammanträde inom ramen för det anhängiggjorda ärendet innan besöks- förbudet upphörde att gälla. Måhända är det en klen tröst, men jag är alltjämt av den åsikten att HansOlof W., förutsatt att det som förutskickats kommer att väckas åtal mot honom, på grund av bestämmelsen i 22 § lagen om besöks- 2 008 /0 9:JO1 förbud, kommer att få argumentera och föra bevisning för sin sak samt få prövat av domstolen huruvida det var rätt eller fel av åklagaren att meddela beslutet i fråga. anförde bl.a. följande. HansOlof W. ringde undertecknad och var upp- rörd över att ärendet inte hade avgjorts. Han hade varit i kontakt med tingsrättens kansli i . Efter telefonsamtalet med HansOlof W. kontaktade jag som redogjorde för sin bedömning att ärendet borde handläggas tillsammans med det förestående åtalet, som snart skulle ges in till tingsrätten. Jag kontaktade därefter HansOlof W. och redogjorde för bedömning. Något åtal har ännu inte väckts och besöksförbudet har upphört. Med hän- syn härtill kan den slutsatsen dras att tingsrätten borde ha kallat till samman- träde så fort som möjligt eller avgjort ärendet på handlingarna. är omständigheterna i ärendet speciella med hänsyn till att HansOlof W. har svårigheter att själv föra sin talan på ett adekvat sätt. Vidare bedömdes det förväntade åtalet gällande överträdelse av besöksförbud kunna få betydelse för frågan om prövning av besöksförbudet. På grund härav anser tingsrätten att den bedömning som gjorde, dvs. att ärendet om besöksförbud och brottmålet skulle handläggas gemensamt, framstår som riktig. Enligt åklagarens yttrande håller förundersökningen på att avslutas. Om åtal inkom- mer kommer huvudförhandling att hållas så fort det är möjligt. Tingsrätten inkom med vissa ytterligare handlingar, av vilka framgick att åklagaren ansökt om stämning mot HansOlof W. i mål B 3089-06 och att tingsrätten kallat till en huvudförhandling att hållas . I ett beslut anförde chefsJO följande. Av 6 a § lagen om besöksförbud (1988:688) framgår att handläggningen av ärenden om besöksförbud skall ske skyndsamt. Bestämmelsen skall tillämpas på såväl åklagares som tingsrättens handläggning av dessa ärenden (jfr prop. 1987/88:137 s. 44). Det kan i sammanhanget nämnas att det enligt Åklagar- myndighetens föreskrifter skall meddelas beslut i fråga om besöksförbud inom från det att ansökan om besöksförbud kommit in till eller av annan anledning tagits upp vid en åklagarkammare, om inte särskilda skäl föreligger med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständighe- ter (ÅFS 2005:27). Har någon begärt rättens prövning av ett beslut i fråga om besöksförbud och är den mot vilken förbudet avses gälla misstänkt för brott som har bety- delse för prövning av frågan om förbudet, får beslutet, enligt 22 § lagen om besöksförbud, prövas i mål om allmänt åtal rörande brottet. Därvid tillämpas bestämmelserna om rättegång i brottmål. Bakgrunden till bestämmelsen är 2 008 /0 9:JO1 enligt förarbetena att det kan förekomma att en fråga om besöksförbud kom- mer upp under en pågående brottmålsprocess och att prövningen av besöks- förbudet då av praktiska skäl bör kunna ske i brottmålet (a. prop. s. 32). Mot bakgrund särskilt av det nämnda skyndsamhetskravet bör dock frågan om besöksförbud avgöras utan att den slutliga utgången i brottmålet avvaktas, om handläggningen av brottmålet drar ut (jfr a. prop. s. 51). Av utredningen framgår att HansOlof W:s begäran om domstolens pröv- ning av besöksförbudet, som gällde fram till och med , inkom till tingsrätten . före- lades åklagaren att yttra sig och bereddes mot- parten tillfälle att yttra sig. Då återstod endast en månad innan besöksförbudet upphörde att gälla. Tingsrätten prövade inte besöksförbudet som detta gällde. Som förklaring har bl.a. uppgett att han, sedan åklagaren lämnat besked att åtal var att vänta , gjorde bedömningen att prövningen lämpligast borde ske i samband med huvudför- handling i brottmålet. har funnit att bedömning, mot bakgrund av HansOlof W:s svårigheter att själv föra sin talan och då det förväntade åtalet kunde ha betydelse för prövningen av besöksförbudet, var riktig. Ett beslut att ålägga en person besöksförbud innebär inskränkningar i den- nes rörelsefrihet. Det är från rättssäkerhetssynpunkt nödvändigt att den mot vilken ett sådant beslut riktas har möjlighet att snabbt få åklagarens beslut prövat av domstol (jfr a. prop. s. 29). Jag kan ha förståelse för att en domstol avvaktar med sin prövning av ett besöksförbud om en huvudförhandling i ett därmed sammanhängande brottmål är nära förestående. Som framgått av det nu sagda kan prövningen emellertid inte få anstå annat än under en helt . Åklagaren uppgav att åtal sannolikt skulle väckas . Till har tingsrätten haft att lägga den tid det tar att förbereda och sätta ut ett brottmål till huvudförhandling, rimligtvis minst ytterligare någon vecka. Enligt min mening var, även om åklagaren skulle ha inkommit med åtal inom den tid som ursprungligen angavs, den tid som kun- de beräknas förflyta före huvudförhandling i brottmålet alltför lång. Tingsrät- ten borde således inte ha avvaktat huvudförhandlingen i brottmålet. I stället borde tingsrätten tidigare än vad som skedde ha kommunicerat ärendet på det sätt som var erforderligt och därefter ha prövat saken utan dröjsmål. Jag har svårt att förstå den vikt som och även synes ha lagt vid antagandet att HansOlof W. senare kunde få riktigheten av besöksförbudet prövad vid en huvudförhandling, vid vilken denne skulle biträdas av en offentlig försvarare. Genom att inte pröva ärendet under be- söksförbudets giltighetstid har tingsrätten i praktiken berövat HansOlof W. 2 008 /0 9:JO1 rätten att få sin sak prövad. Vad som sedan tiden för ett besöksförbud väl har löpt ut eventuellt uttalas angående förbudets riktighet kan inte ersätta en prövning av den pågående frihetsinskränkningen. Jag är således starkt kritisk till det sätt som ärendet hanterades på. Förutsättningarna för rättelse enligt förvaltningsprocesslagen (Dnr 4130-2007) I en anmälan till JO kritiserade och Kata- rina , , för handläggningen av ett mål om strandskyddsdispens för fastigheten 1:164 i kommun (mål nr M 6196-05). De uppgav bl.a. följande. beslutade att inte meddela prövningstillstånd i målet. Miljödom- stolens dom stod därför fast. Kort tid därefter beslutade om en rättelse av beslutet . Enligt rättelsen meddelade domstolen prövningstillstånd i målet. Klagandena ifrågasatte huruvida det förelegat någon sådan uppenbar oriktighet som kunnat rättas enligt 32 § för- valtningsprocesslagen. akt i mål M 6196-05 angående strandskyddsdispens och i akt i ärende 403-1009-06 angående överkla- gande av strandskyddsdispens rekvirerades och gicks igenom här. Vidare rekvirerades handlingar ur Miljö- och i kommun akter i de aktuella ärendena om strandskyddsdispens (ärendenr Bygg 2004.63 231och Övr. 2005.25 407). Därefter upprättades en promemoria, i vilken det inledningsvis redogjordes för ärendets handläggning hos JO varefter följande redogörelse och förslag lämnades. i kommun beviljade strandskyddsdispens för ändrad användning av ett badhus till fritidshus på fastigheten 1:164 i kommun. Beslutet överkla- gades av i . i avslog överklagande. överklagade beslut till , miljödomstolen, som i en dom upphävde den meddelade strandskyddsdispensen. Miljödomstolens dom överklagades till Miljööver- domstolen av och . 2 008 /0 9:JO1 2005 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Be- slutet skulle meddelas . Miljödomstolens dom stod därmed stod fast. Protokollet expedierades till och , i , Miljö- och bygg- nadsnämnden i kommun och , miljödomstolen. Enligt protokoll beslutade att meddela följande beslut. Med stöd av 32 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) rättar sitt beslut i protokoll i mål nr M 6196-05 så att beslutet i stället får följande lydelse. Beslutet får enligt 23 kap. 8 § inte överklagas. beslut om rättelse får enligt 23 kap. 8 § inte överklagas. , , beslutade Miljö- och byggnadsnämn- den i kommun att medge strandskyddsdispens för fastigheten ten 1:164, sedan en ansökan kommit in till nämnden från . kom till , från , in en kopia av miljö- och protokoll , med beslut om strandskyddsdispens. överklagade nämndens beslut till i samt sände över en kopia av överklagandet till . Kopian kom in till domstolen . meddelade dom i vilken man upp- hävde miljödomstolens dom och fastställde beslut . beslutade att upphäva miljö- och bygg- nadsnämndens beslut om strandskyddsdispens bl.a. eftersom nämnden saknat befogenhet att pröva frågan om strandskyddsdis- pens för ändrat användningssätt innan avgjort frågan. I 32 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) föreskrivs följande. Om domstolen finner att en dom eller ett beslut innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av domstolens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får domstolen besluta om rättelse. Har domstolen av förbiseende underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med ett avgörande, får domstolen komplettera sitt avgö- rande från det att avgörandet vann laga kraft. En komplet- tering senare än efter det att avgörandet meddelades får dock ske endast om en part begär det och ingen annan part motsätter sig komplettering- en. Innan beslut om rättelse eller komplettering fattas, skall parterna även i annat fall än som avses i andra stycket andra meningen ha fått tillfälle att yttra sig, om det inte är obehövligt. Beslutet skall om möjligt antecknas på varje exemplar av den dom eller det beslut som rättas eller kompletteras. Möjligheten att rätta enligt paragrafen avser bara oriktigheter till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseenden (förbiseendefel). Paragrafen ger däremot inte domstolen någon befogenhet att rätta sådana fel i ett besluts innehåll som beror på bristfällig utredning, felaktig faktabedömning, oriktig rättstillämpning eller bedömningsfel. För att ett förbiseendefel skall få rättas enligt paragrafen måste dock oriktigheten vara uppenbar. 2 008 /0 9:JO1 andra ord vara sådant att var och en med normal iakttagelseförmåga bort kunna upptäcka detta. Felet kan exempelvis framgå av ett studium av enbart själva beslutet eller vid en enkel jämförelse med handlingarna i ärendet. Vida- re måste det utan ringaste tvivel stå klart vilket innehåll domstolen avsett att ge sitt beslut. Det måste vara tydligt att felet är ett förbiseendefel och inte ett bedömningsfel. (Se och , Förvaltningslagen med kom- mentarer, 2 u. 2007, s. 333334 och , Förvaltningsprocesslagen m.m., 5 u. bör anmodas att yttra sig i fråga om rättsenligheten av rättelsebeslutet . Vidare bör domstolen anmodas att redovisa vilka överväganden som gjor- des sedan domstolen fått kännedom om miljö- och beslut om strandskyddsdispens. , , anmodades att göra en utredning och yttra sig enligt promemorian. Hovrättsråden och uppgav följande. Efter överklagande av tingsrätts, miljödomstolen, dom i mål nr M 1102-05, föredrogs målet för pröv- ningstillstånd vid , varvid rättens tre ledamöter enhälligt beslutade att meddela prövningstillstånd i målet. ex- pedierades protokollet från föredragningen, varefter vid den fortsatta hand- läggningen av målet upptäcktes att det i protokollet intagna beslutet felaktigt fått innebörden att prövningstillstånd inte meddelades. Även om det expedie- rade beslutet således hade fått motsatt innebörd än det fattade beslutet, gjor- des den bedömningen att felaktigheten kunde ses som ett förbiseendefel och därmed bli föremål för rättelse enligt 32 § förvaltningsprocesslagen. Någon annan praktisk möjlighet att åstadkomma rättelse ansågs inte finnas och be- slutet i fråga om prövningstillstånd hade inte rättsverkningar för annan än klagandena i målet, vilka gynnades av att rättelse skedde utan dröjsmål. När det gäller Miljö- och i kommun beslut , som fattades efter rättelsebeslut , gjordes bedömningen att detta inte alls påverkade pröv- ningsförfarandet i . Hovrättslagmannen lämnade följande yttrande. Jag instämmer i det yttrande som och lämnat (se bilaga). Att rätta beslutet var som jag ser det, det enda praktiska förfaringssättet som också bör kunna rymmas inom bestämmelsen i 32 § förvaltningsprocesslagen. Någon rättsförlust för omkringboende har inte upp- kommit genom rättelsebeslutet. De har inte talerätt eftersom endast allmänna intressen beaktas i mål om strandskyddsdispens. Alternativet att uppmana klagandena att ansöka om resning i framstår som mycket opraktisk och till nackdel för klagandena. Det är att beklaga att protokollet innehöll ett väsentligt fel. Vid nästa genomgång med personalen på avdelningen ska vi diskutera hur fel av detta och liknande slag skall undvikas . , , genom hovrättspresidenten , yttrade följande. 2 008 /0 9:JO1 rättade med stöd av 32 § första stycket förvaltningspro- cesslagen (1971:291) i beslut sitt beslut i protokoll i mål nr M 6196-05 att inte meddela prövningstillstånd på så sätt att prövningstillstånd meddelades. För en redogörelse av målets handläggning och de överväganden som gjordes efter beslutet om strandskyddsdispens, se hovrättslagmannen respektive hovrättsråden och yttrande (bilaga 1 och 2). Av de inhämtade yttrandena framgår att ledamöter- na gjorde bedömningen att felaktigheterna kunde ses som ett förbiseendefel och därmed bli föremål för rättelse enligt 32 § förvaltningsprocesslagen. Mot denna bakgrund lämnas följande yttrande vad gäller rättsenligheten av rättel- sebeslutet. För att ett förbiseendefel skall få rättas enligt 32 § första stycket förvalt- ningsprocesslagen krävs att oriktigheten har varit uppenbar. Detta innebär att det måste ha stått klart för parterna vilket innehåll som domstolen avsett att ge sitt beslut. Den rättelse som gjordes innebar att beslutet fick ett motsatt mate- riellt innehåll och rättelsen påverkade således utgången i sak.