frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Regeringen anser det således korrekt att universitet och högskolor har ett regelverk som styr förfarandet vid misstanke om ohederlighet i forskningen. Det kan även konstateras att regeringen har sänt ut en remiss angående ett förslag till reglering i högskoleförordningen av en högskolas ansvar för utred- ning av misstankar om oredlighet i forskning vid universitet och högskolor (Dnr U2004/2082/UH). Enligt regeringspromemorian innebär förslaget att ansvaret för att utreda sådana misstankar om oredlighet i forskningen även fortsättningsvis skall ligga på det lärosäte där forskningen utförs. Enligt regeringen är det således klart att universitet och högskolor har en utredningsskyldighet men att den behöver förtydligas. och högskolor har ett ansvar för att utreda om ored- lighet föreligger måste universitet och högskolor också ha befogenhet att besluta om formerna för hur en utredning skall genomföras. I samband med införandet av den nya paragrafen i högskoleförordningen är det önskvärt, enligt , att regeringen tydliggör universi- tets och högskolors befogenhet att också tillskapa regler för förfarandet vid utredningar om misstänkt vetenskaplig ohederlighet. Angående 15 § i regelverk avseende förfarandet vid misstanke om vetenskaplig ohederlighet Enligt 15 § i universitets regelverk kan rektor på grundval av den fullständiga utredningens resultat besluta om eventuella åtgärder. Åtgärderna kan, allt efter allvarligheten i förseelsen, innefatta ett krav att rätta eller dra tillbaka publicerat material, avskiljande från projektet eller annan i det enskil- da fallet lämplig åtgärd. Högskolelagens 1 kap. 3 a § anger att i högskolornas verksamhet skall ve- tenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas. Vidare skall verksam- heten enligt högskolelagen 1 kap. 4 § avpassas så att en hög kvalitet nås, såväl i utbildningen som i forskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet. I proposition 2001/02:15, Den öppna högskolan, betonar regeringen att rektor är verksamhetens främsta företrädare och myndighetens chef med ansvar för den direkta verksamheten och driften av högskolan. Rektors upp- gifter regleras, förutom i högskolelagen och högskoleförordningen, i verks- förordningen. Med utgångspunkt från 7 § verksförordningen skall rektor se till att verksamheten drivs författningsenligt och effektivt. Samma förordning 8 § stadgar att rektor också ansvarar för högskolans arbetsgivarpolitik (an- förd prop. s. 156). Det är således rektor i egenskap av verksamhetens högsta företrädare som ansvarar för att verksamheten bedrivs författningsenligt. Det kan ske exem- pelvis genom att se till att felaktigt material blir rättat eller återkallat i enlig- het med högskolelagens regler om hög kvalitet och vetenskapens trovärdig- het. Tryckfrihetsförordningen (TF) 1 kap. 3 § stadgar att [F]ör missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri må ej någon i annan ordning eller i annat fall än denna förordning bestämmer kunna tilltalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet eller skriften konfiskeras eller läggas under be- slag. Tryckfrihetens syfte är enligt TF att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Av förarbetena till TF framgår, att lagstiftaren i första hand velat skydda en fri nyhetsförmedling och en obeskuren politisk debatt. I nära samband med tryckfrihetens politiska uppgift anges dess betydelse ur en mera vidsträckt kulturell synpunkt såsom grundval för en allmän upplysning. Enligt 1 kap. 3 § TF gäller, att missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri inte får medföra ansvar eller ersättningsskyldighet i annan ordning eller i annat fall än som anges i förordningen. Denna är sålunda exklusivt tillämplig beträffande missbruk av det tryckta ordet. 2 007 /0 8:JO1 TF:s exklusivitet gäller emellertid enbart missbruk av tryckfriheten som en form av yttrandefrihet. Innehållet i tryckt skrift som är brottsligt i annat hän- seende än som ett överskridande av yttrandefrihetens gränser faller sålunda utanför TF:s område. Frågan om ingripande kan ske enligt allmän lag för brott begångna i tryckt skrift får därför i tveksamma fall bedömas med led- ning av tryckfrihetens syfte. Enligt kommentaren till TF så betraktas exempelvis bedrägeri med hjälp av en tryckpress som vilket bedrägeri som helst och marknadsföringslagen stadgar straff för den som vid marknadsföring använder vilseledande fram- ställning, även tryckt sådan.7 Axberger menar att utanför grundlagsskyddet faller yttranden som TF inte typiskt sett avser att värna, exempelvis vilseled- ande och oredlighet.8 Ovanstående innebär att enbart den orsaken att något är framfört i en tryckt skrift inte innebär att det är fritt från andra sanktioner än de som är förbehåll- na TF. Forskningsfusk som uppdagas på grund av publicering bör enligt Upp- sala universitet bedömas som ett brott som faller enbart under allmän lag med hänvisning till att det saknas samband med yttrandefriheten. Om detta skulle underkännas vid en domstolsprövning så torde lagstiftningen behöva ändras så att TF:s brottskatalog utvidgas eller att sådana handlingar förs undan från TF:s tillämpningsområde. Enligt regelverk kan rektor ställa krav på att publicerat mate- rial, som vid en utredning befunnits felaktigt, skall rättas eller dras tillbaka. Rektor som myndighetschef måste kunna påtala ett felaktigt arbete och kräva att en produkt återkallas eller rättas vare sig det rör sig om en vara eller annat som är bristfälligt. I detta fall finns dessutom uttryckliga regler för att kvaliteten och vetenskapens trovärdighet skall värnas och att rektor har ansvar för verksamheten. Spridning av falska forskningsresultat kan även medföra risker för tredje man, exempelvis när medicinsk eller farmaceutisk forskning leder fram till nya felaktiga behandlingsmetoder. En vetenskaplig framställning, som vid en undersökning har befunnits vara felaktig, är ett sådant yttrande som Axberger menar faller utanför det område som TF avser att värna.9 Det krav som rektor kan ställa är dock inte ett rättsligt bindande krav utan skall ses som en uppmaning till vederbörande att vidta åtgärder. Om forskaren väljer att inte följa uppmaningen har ingen möjlighet att tvinga forskaren att rätta materialet eller dra tillbaka det. Vidare torde det stå klart att rektor, som myndighetens högste chef, kan besluta om vilka personer som skall ingå i ett projekt. Arbetsgivaren har en arbetsledningsrätt som ger arbetsgivaren rätt att leda och fördela arbetet vid myndigheten. Om någon av olika skäl inte är lämplig i ett visst sammanhang kan arbetsgivaren, inom ramen för lagar och bestämmelser i exempelvis kol- lektivavtal, besluta om omplacering. Utöver dessa möjligheter kan rektor, för det fall att misstanke om brott fö- religger, besluta att överlämna ärendet till polis och åklagare eller till an- svarsnämnd. vill betona att i det nu aktuella fallet blev inget av ovanstående aktuellt eftersom ärendet avslutades efter den förberedande un- dersökningen då någon misstanke om ohederlighet inte kunde styrkas. 7Petrén/Ragnemalm, grundlagar, tolfte upplagan s. 381. 8Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 50. 9Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 50. 2 007 /0 8:JO1 Vem skall besluta om förfarandereglerna vid utredning om misstänkt vetenskaplig ohederlighet (2 c)? har haft sina regler avseende det interna utrednings- förfarandet vid misstankar om vetenskaplig ohederlighet . Reg- lerna har ändrats , 1998 och 2004. Beslut om dessa regler har tagits av rektor , 1996 och 2004, medan styrelsen vid beslu- tade om ändringar i reglerna 1998. Anmälarna ifrågasätter i sin anmälan till JO varför rektor och inte styrelsen har beslutat om det nu gällande regelverket. Enligt högskoleförordningen 2 kap. 2 § skall styrelsen för en högskola besluta bland annat om viktigare föreskrifter. Vad som avses med viktigare föreskrifter framgår inte av nämnda stadgan- de. Någon definition av vad som avses med begreppet föreskrift synes hel- ler inte finnas. Enligt universitets mening torde det vara klart att med föreskrifter åsyftas regler som har rättsverkan mot tredje man, exempelvis sådana föreskrifter som utfärdar och inte sådana regler som en- dast riktar sig till den egna personalen. Enligt 2 kap. 2 § högskoleförordningen skall inte alla sådana föreskrifter beslutas av styrelsen utan endast viktigare föreskrifter. De regler som här är aktuella berör som ovan nämnts endast personer som genom anställning eller på annat sätt är knutna till . De berör inte enskilda i den meningen att alla och envar är underordnade dessa regler. kan exempelvis inte utreda en forskare som är knuten till . Även regeringen är av den uppfattningen att det är rektor som skall besluta om formerna för hur utredningar avseende misstänkt vetenskaplig ohederlig- het skall genomföras. I ovan nämnda proposition 2000/01:3 anför regeringen följande angående riktlinjer för utredningar om misstänkt forskningsfusk [Y]tterst är det rektor såsom myndighetschef som är ansvarig för att sådana utredningar kommer till stånd samt för formerna för dessa utredningar (an- förd prop. s. 89). I promemorian Förslag till reglering i högskoleförordning- en av en högskolas ansvar för utredning av misstankar om oredlighet i forsk- ningen vid universitet och högskolor återkommer regeringen med sin stånd- punkt 2[E]nligt 2 kap. 3 § högskolelagen har rektor som myndighetschef närmast under styrelsen ansvar för ledningen av verksamheten och av detta följer att rektor har ett ansvar för att utredningen av en misstanke om oredlig- het i forskningen kommer till stånd samt formerna för dessa utredningar. Enligt regeringen är det således klart att det är rektor som har att besluta om formerna för hur utredningar angående misstänkt vetenskaplig ohederlig- het skall genomföras. universitets regler avseende förfarandet vid misstanke om veten- skaplig ohederlighet kan inte anses vara föreskrifter i den mening som åsyftas i högskoleförordningen 2 kap. 2 §. Skulle det trots allt bedömas som före- skrifter kan de inte anses vara viktigare föreskrifter. De regler angående förfarandet vid misstanke om vetenskaplig ohe- derlighet som har beslutat om torde, enligt uni- versitets mening, vara sådana som avses i verksförordningens 18 § formerna för myndigheternas verksamhet. Något krav att sådana interna regler skall beslutas av styrelsen finns inte. har inte på ett konsekvent sätt handlagt beslutandet av regelverket men det påverkar inte regelverkets status. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Mot bakgrund av rubriceringen som föregår § 15 i aktuella föreskrifter och formuleringen av själva regeln är det svårt att se hur regeln skall kunna uppfattas som en upp- maning. Ett krav som rektor med stöd i en föreskrift riktar mot den enskilde forskaren att vidta vissa åtgärder kommer naturligtvis att uppfattas som för- 2 007 /0 8:JO1 En vägran att följa rektors direktiv kan ses som en ordervägran och föranleda arbetsrättsliga och disciplinära åtgärder. Påståendet i remissvaret om att [E]n vetenskaplig framställning, som vid en undersökning har befun- nits vara felaktig, är ett sådant yttrande som Axberger menar faller utanför det område som TF avser att värna, är en vilseledande och oriktig beskrivning av vad som anförs i den avhandling som det hänvisas till (se remissvaret med hänvisning, not 5; JO:s anmärkning). I ett beslut anförde JO följande. har gjort gällande att dåvarande rektors, , beslut att inleda en s.k. förberedande undersökning av professorns forskning har inneburit ett allvarligt ingrepp i professorns grundlagsfästa meddelarfrihet eftersom beslutet uteslutande var en reaktion på att professorn hade uttalat sig i media. I 2 kap. 1 § 1 regeringsformen (RF) stadgas att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsik- ter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt 2 kap. 12 § RF endast ske genom lag eller, i vissa fall, genom annan författning. Genom bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och tryckfrihetsförord- ningen (TF) om meddelarfrihet ges yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Dessa regler tar sikte på rätten att för offentliggörande i bl.a. television respektive tryckt skrift lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Det skydd för yttrandefriheten som RF, YGL och TF anger är ett skydd gentemot det allmänna, exempelvis ledningen för ett universitet. Skyddet innebär bl.a. att en rektor såsom företrädare för det allmänna inte får utnyttja sin position till att inskränka anställdas grundlagsskyddade rättighet att fritt meddela sig med medier. Företrädare för det allmänna bör även vinnlägga sig om att inte uttala sig eller agera på ett sätt som är ägnat att uppfattas som försök att förmå anställda att avhålla sig från att använda sig av sina rättig- heter. De får inte heller handla på ett sådant sätt att de skapar rädsla för någon typ av repressalier för den som nyttjar meddelarfriheten. Rektor för ett universitet är verksamhetens främste företrädare och myn- dighetens chef med ansvar för den direkta verksamheten och driften av uni- versitetet. Rektor är därmed ansvarig för att verksamheten vid avpassas så att en hög kvalitet nås, såväl i utbildningen som i forskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet, samt att vetenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas (1 kap. 4 § första stycket och 1 kap. 3 a § högskole- lagen [1992:1434]). Vid misstanke om ohederlighet i den forskning som drivs vid ankommer det på att utreda misstanken. kompletteras 1 kap. 3 a § högskolelagen med en be- stämmelse 1 kap. 16 § högskoleförordningen (1993:100) som tydliggör och betonar högskolans ansvar för att utreda frågor om oredlighet i forskningen (se Utbildnings- och promemoria s. 1 och 5, bilaga till remiss U2004/2082/UH). Enligt 1 kap. 16 § högskole- 2 007 /0 8:JO1 förordningen skall en högskola som genom en anmälan eller på något annat sätt får kännedom om en misstanke om oredlighet i forskning, konstnärligt utvecklingsarbete eller annat utvecklingsarbete vid högskolan utreda misstan- karna. Av ordalydelsen framgår att utredningsskyldigheten föreligger oavsett hur misstankarna har väckts. De nämnda bestämmelserna skall givetvis inte användas som förevändning för att vidta grundlagsstridiga åtgärder. Det står dock klart att ett universitet eller en högskola inte kan vara förhindrad att utreda en misstanke om vetenskaplig ohederlighet i forskning av det skälet att misstanken har uppstått efter att uttalanden skett i media. I förevarande fall ger den till anmälan fogade utredningen, sammantaget med det från inhämtade materialet, enligt min mening inte vid handen att beslut att inleda en förberedande undersökning har inneburit någon kränkning av den berörda professorns meddelarfrihet. Jag har således inte funnit skäl att utreda klagomålen i detta avseende. Jag har däremot funnit skäl att närmare beröra vissa frågor rörande Uppsa- la universitets regler Vetenskaplig ohederlighet (regler avseende förfarandet vid anklagelse om), dnr UFV 2004/1477. har i sitt remissvar utförligt redogjort för hur universi- tetet ser på regelverkets status och rektors rätt att besluta om sådana förfaran- deregler som här är i fråga. I dessa delar instämmer jag i be- dömning och finner inte skäl att vidare uppehålla mig vid de mer övergripan- de frågeställningarna. I regelverket finns ett avsnitt rubricerat Sanktioner. Där regleras bl.a. vilka åtgärder skall vidta vid misstanke om brott. I § 15 i detta avsnitt stadgas följande. På grundval av den fullständiga utredningens resultat har rektor att besluta om eventuella åtgärder. Åtgärderna kan, allt efter allvarligheten i förseelsen, innefatta ett krav att rätta eller dra tillbaka publicerat material, avskiljande från projektet eller annan i det enskilda fallet lämplig åtgärd. Det kan konstateras att remissvaret inte bringar klarhet i den närmare inne- börden av att rektor kan uppställa krav på att publicerat material rättas eller dras tillbaka. I remissvaret anförs endast att det inte är fråga om ett rättsligt bindande krav, utan att det skall ses som en uppmaning till vederbörande att vidta åtgärder och att , om forskaren väljer att inte följa uppma- ningen, inte har någon möjlighet att tvinga forskaren att rätta materialet eller dra tillbaka det. Jag finner inte anledning att ifrågasätta att det förhåller sig på det sätt som har uppgivit. Då det således inte rör sig om en sanktionsregel föreligger det inte heller i denna del skäl för mig att gå in på frågan om beho- vet av lagstöd eller normgivningsbemyndigande. har invänt i sin kommentar till remissvaret ger emellertid ru- briken för det aktuella avsnittet och regelns utformning inte intryck av att det endast är en uppmaning som åsyftas. Det är givetvis av största vikt att regler för en myndighets interna hand- läggning ges en sådan utformning att det inte skall behöva uppkomma några tveksamheter i fråga om deras karaktär och innebörd. Det måste, i fall som 2 007 /0 8:JO1 det aktuella, där den enskildes heder sätts i fråga och det gäller en myndighets möjlighet att vidta åtgärder mot en enskild, ställas höga krav på att reglerna är tydliga och inte lämnar utrymme för missuppfattningar rörande innebörden av dem. Jag utgår från att erforderliga åtgärder vidtas för att komma till rätta med otydligheten både vad gäller den aktuella rubriken och det berör- da innehållet i § 15 . När det gäller övriga i § 15 angivna åtgärder som rektor kan vidta, in- stämmer jag i bedömning att det är fråga om beslut som arbets- givaren kan fatta inom ramen för sin arbetsledningsrätt. Jag finner därför inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid den saken. i övrigt har anfört ger mig inte tillräckliga skäl att anta att det är påkallat med någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Med de delvis kritiska uttalanden som har gjorts rörande formuleringen av interna regler avslutas ärendet. Handläggningen av ärenden om förvisning av elever från gymnasieskolan, m.m. (Dnr 4412-2005) i kommun beslutade att, såvitt här är aktuellt, stänga av eleverna . och A. från undervisningen på under resten av vårterminen och på grund av en händelse som hade inträffat . Beslutet överklagades av J. och A. Efter beslutet uppmärksammades nämnden på formella brister i handlägg- ningen och bestämde därför att en utredning skulle göras. Vid sammanträde beslutade nämnden att beslutet om av- stängning och förvisning av elever vid Torsbergsgymnasiet står fast. Genom dom undanröjde Länsrätten i nämndens beslut på grund av brister i handläggningen. Ärendet togs upp på nytt i nämnden . Nämnden besluta- de då att, under vissa förutsättningar, förkorta tiden för förvisning att gälla till och med . I en anmälan till JO framförde B.K. klagomål mot dåvarande Barn- och ut- bildningsnämnden i kommun (numera Barn-, utbildnings- och kultur- nämnden i kommun) m.fl. anförde bl.a. följande. beslutade barn- och utbildningsnämndens arbetsutskott att stänga av hans son, J., och dennes klasskamrat, ., från Torsbergsgymnasiet 2 007 /0 8:JO1 för resterande del av och hela . Varken rektorn, gymnasiechefen eller arbetsutskottet förde någon dialog med de två eleverna innan beslutet fattades. Första gången J. och A. träffade rektor var när hon gav dem beslutet om avstängning. Rektorn har inte följt 6 kap. 2224 §§ gymnasieförordningen (1992:394) då hon inte för- sökt utreda orsakerna till problemen, inte kopplat in elevvården, inte försökt få eleverna att bättra sig, inte använt möjligheten till en interimistisk avstäng- ning och inte tilldelat dem en skriftlig varning. Föräldrarna deltog i utveck- lingssamtal med respektive son endast någon vecka före avstängningsbeslutet och fick då inga indikationer på att det förelåg några problem. I efterhand har skolan sagt att det hade varit en ohållbar situation i klassen . J. och A. fick del av beslutet . påpekade J:s mor för ordföranden att nämnden måste ge J. och A. tillfälle att yttra sig i ärendet. ansåg att det inte behövdes eftersom nämnden hade tillräckligt med underlag för att fatta beslut. Arbets- utskottet har inte följt 6 kap. 25 § gymnasieförordningen och 7 § förvaltnings- lagen (1986:223) då det inför beslutet inte fanns någon allsidig utredning som klarlade de omständigheter som var av betydelse för ärendets bedömning. Inte heller fick eleverna tillfälle att yttra sig muntligen innan beslutet togs. Den besvärshänvisning som bifogades beslutet avsåg laglighetsprövning och var således felaktig. Beslutet överklagades till Länsrätten i som undanröjde det på grund av brister i nämndens handläggning. hade arbetsutskottet ett nytt sammanträde och beslutade att beslutet från skulle stå fast. När sedan länsrättens dom meddelades ansåg nämnden att det var det nya beslutet från som gällde och att J. och A. fortfarande var avstängda från skolan. Beslutet saknade överklagandehänvisning, vilket innebar att J. och A. inte visste att det kunde överklagas. De uppfattade det inte som ett nytt beslut utan en- dast som ett fastställande av det första beslutet. Först efter påtryckningar från föräldrarna kallades J. och A. till samman- trädet . J. och A. ville då ha varsin förälder med sig som ombud/biträde och skrev därför fullmakt för föräldrarna. Trots det nekades föräldrarna att följa med in på sammanträdet. J. och A. gavs inte möjlighet att överklaga det beslutet. J:s föräldrar har på uppdrag av J. och A. per telefon, brev och e-post begärt att få ta del av de handlingar som legat till grund för beslutet men har nekats detta med hänvisning till att handlingarna är sekretessbe- lagda. Detta strider mot förvaltningslagen och sekretesslagen (1980:100). har inte varit tillgänglig för dialog. Till anmälan fogades bl.a. kopior av diverse beslut från Barn- och utbild- ningsnämnden i kommun, av en överklagandehänvisning avseende s.k. laglighetsprövning samt av länsrättens ovan nämnda dom. 2 007 /0 8:JO1 Anmälan remitterades till i kommun. Nämnden (arbetsutskottet) överlämnade som sitt remissvar ett yttrande under- tecknat av advokaten . I yttrandet anfördes bl.a. följande (bilagorna återges inte här; JO:s anm.). Barn- och utbildningsnämndens beslut samt bakgrunden till detta BUN:s arbetsutskott i kommun beslutade vid sammanträde 2005-06- 01, § 144 att avstänga (förvisa) tre elever, . och ytterligare två elever från undervisningen på under resten av vårterminen samt på grund av att de gjort sig skyldiga till sexuella trakasse- rier. Bl.a. J. överklagade arbetsutskottets beslut och detta undanröjdes av Läns- rätten i genom dom . (Domen finns bilagd till B.K:s anmälan.) J. var myndig (rätteligen ; JO:s anm.). Rektor vid Torsbergsgymnasiet anhöll om att BUN skulle stänga av en annan elev i samma klass som J. för sexuella trakasserier mot olika kvinnliga lärare. I sin anhållan beskrev hon att signaler även inkommit från kvinnliga elever om att liknande trakasse- rier riktats mot dem. Ytterligare en skrivelse inkom till BUN daterad 2005- 06-01 från rektor . Där begärdes avstängning av J. och ytterligare en elev för sexuella trakasserier mot en lärare. Skrivelsen har bifo- gats av anmälaren B.K. Av skrivelsen framgår att rektor begär att BUN skall avstänga eleverna. Enligt gymnasieförordningen får avstängning ske . Rektor har uppgivit att det var hennes uppfattning att poj- karna skulle avstängas . BUN:s arbetsutskott hade sammanträde , dvs. som rektor givit in den andra skrivelsen. Vid sammanträdet kompletterades skrivelserna med muntlig föredragning av förvaltningschefen . Därvid framkom att två händelser hade inträffat som riktat sig mot två olika lärare. De båda lärarna var mycket upprörda och kränkta. Rektor hade inte hunnit samtala med de utpekade eleverna, men hon hade fått meddelande om att de hade sökt upp sin klasslärare och för henne erkänt fotograferings- händelsen, se nedan.