frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — Av de handlingar som har granskats framgår att den främsta orsaken till de långa avskildhetsplaceringarna är svårigheter att placera den intagne i annan anstalt eller att finna en ny plats åt den intagne i den anstalt där han vistas. Detta beror av allt att döma i hög grad på den ansträngda platssituation som råder inom kriminalvården (jfr JO 2004/05 s. 134). Det är enligt min mening synnerligen allvarligt om platssituationen inom kriminalvården medför konsekvenser av det slag som kan noteras i detta ärende. Från humanitär synpunkt är det inte acceptabelt att hålla en intagen placerad i avskildhet i månader på grund av att man inte kan finna en ny pla- 2 007 /0 8:JO1 cering för honom. Jag har också i många andra ärenden kunnat konstatera att den höga beläggningen i anstaltssystemet bidragit till de förhållanden som klagomålen avser. Jag har därför för avsikt att i ett särskilt ärende uppmärk- samma beläggningssituationen inom landets anstalter och häkten. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till och riksda- gens justitieutskott för kännedom. Kritik mot ett häkte för behandlingen av en intagen i samband med en transport (Dnr 4174-2006) I en anmälan, som kom in till JO , framförde T.O. klago- mål mot hur han behandlades på i samband med en över- nattning i anslutning till en transport. Han anförde bl.a. att han inledningsvis placerades i ett bostadsrum som var nedstänkt med urin, att bostadsrum nummer två därutöver var nedkletat med avföring och att bostadsrum nummer tre, som han slutligen placerades i, hade blod på väggarna. Han anförde vida- re att han även i övrigt hade blivit illa behandlad, bl.a. på det sätt som redovi- sas nedan i remissyttrandet. Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I ett remissvar anförde Kriminalvården, Region , genom regionchefen , följande. Intagne T.O., annars avtjänande fängelsepåföljd vid anstalten Roxtuna, övernattade i häktet som ett led i en särskild permission med anledning av hans mors begravning i . har i sin skrivelse till JO anfört bl.a. att han under sin vistelse i häktet blivit visiterad på ett utlämnande sätt, att han först efter viss över- talning fått ta med sig sin vigselring och sina glasögon till sitt bostadsrum, att han fått tillbringa natten i cell som var nedklottrad med blod efter att först ha anvisats två andra celler, vilka var nedstänkta med urin respektive avföring, att han tilldelats otvättade lakan, dock ingen kudde, att han inte fått ta med sig sin astmaspray till sitt bostadsrum, att han inte fått byta underkläder, samt att han i övrigt blivit illa behandlad av personalen och att han på grund av att tjänstgörande kriminalvårdare inte burit tjänstebricka inte getts tillfälle till att identifiera dessa. Av 2 § första stycket lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HL) framgår att den häktade, om det inte är uppenbart onödigt, senast vid ankomsten till förvaringslokalen skall kroppsvisiteras för eftersö- kande av föremål som han eller hon enligt HL inte får inneha. Enligt 2 a § får även i den mån det är påkallat kroppsbesiktning företas bl.a. senast vid an- komsten till förvaringslokalen. Av 25 § samma lag följer bl.a. att HL gäller i tillämpliga delar även när någon tas in i häkte för annat ändamål än verkstäl- 2 007 /0 8:JO1 lighet av påföljd för brott. Häktet tillämpar den ordningen att samtliga intagna som anländer till häktet genomgår kroppsvisitation där den intagne får ta av sig sina kläder i ett särskilt avvisiteringsbås tillsammans med personal. Denna ordning gäller även vid s.k. transportuppehåll eftersom det har hänt att narkotika och andra otillåtna föremål påträffats också hos den kategori intagna som omfattas av sådana uppehåll. Av 7 § första stycket HL framgår bl.a. att den intagne får inneha värdesa- ker i den mån det inte är olämpligt. Enligt andra stycket får den häktade i övrigt, i den mån inte annat följer av HL, bl.a. inneha personliga tillhörigheter enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regering- en bestämmer. Av 15 § första stycket Kriminalvårdens häktesföreskrifter (KVFS 2006:3) (HF) följer att det i den intagnes bostadsrum inte får förvaras sådant som kan äventyra säkerheten i häktet, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Häktet tillåter normalt intagna att inneha glas- ögon och smycken i sina bostadsrum. Undantag görs dock av säkerhetsskäl, exempelvis för stora och tunga halskedjor eller för värdefulla föremål. Inne- hav av förlovnings- och vigselringar tillåts dock mer eller mindre regelmässigt. Häktet har 301 ordinarie platser, varav 32 arrestceller. Det tas i häktet in ungefärligen 10 000 personer . De intagna placeras på olika avdelningar utifrån restriktions-, säkerhets- eller andra skäl. Arrest- cellerna används huvudsakligen för intagna som är gripna eller omhändertag- na med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer. På grund av högt beläggningstryck saknas stundom andra lediga platser på häktet än arrestceller. Eftersom de klienter som huvudsakligen frekventerar dessa arrestplatser är omhändertagna förhållandevis , kan det hända att det i en och samma cell befinner sig bortemot tio olika personer . Cellerna städas i normalfallet innan en intagen flyttar in; undantag kan dock förekomma om beläggningstrycket är stort. Varje intagen på häktet får en färdigförpackad påse innehållan- de sängkläder, tandborste och handduk. Sängkläderna, som förvisso kan vara i varierande skick, kommer direkt från tvätteriet på kriminalvårdsanstalten . På häktet finns mellan och 18 sjuksköterska i tjänst. (Läkare finns härutöver att tillgå .) Sjuksköterskan träffar samtliga intagna . Om en intagen på grund av ett s.k. transportuppehåll skrivs in under kvällstid och skrivs ut tidigt morgonen där- på är det dock sannolikt att denne inte hinner träffa sjuksköterska, försåvitt inte den intagne uppvisar sådana symptom att personal anser att sjukvårdsper- sonal bör tillkallas. Normalt sett utgör nämnda fall inga problem eftersom eventuell medicin följer med den intagne från avsändande anstalt eller häkte. Av 25 § HF framgår att sänglinne, tilldelade handdukar och underkläder skall bytas regelbundet. Eftersom det i normalfallet är 1015 utskrivningar från häktet finns det inte alltid tillräckliga personella resurser för att tillse att den intagne kan få egna nya underkläder från förrådet; i all synnerhet gäller detta under s.k. transportuppehåll. Häktet har enligt egen uppgift arbetat mycket med förhåll- ningssätt och ett professionellt bemötande gentemot de intagna. Bland annat har arbetets bedrivande i form av små arbetslag med en närvarande chef dyg- net runt varit en framgångsfaktor i detta avseende. Härutöver utbildas perso- nal kontinuerligt i exempelvis konflikthantering. Vidare implementeras Kri- minalvårdens (värdering, attityd, kunskap) genom diskus- sioner vid arbetsplatsträffar såväl som vid morgonmöten. Av 7 § Kriminalvårdens föreskrifter om tjänstedräkt (KVAF 2006:11) framgår att all personal vid anstalter och häkten på tjänstestället skall bära tjänstebricka. Tjänstebricka skall under tjänstgöring bäras på tjänstedräkt. Tjänstemannens namn och befattning skall anges på brickan. Ett problem enligt häktet är att när personal bär den polotröja som finns bland 2 007 /0 8:JO1 uniformspersedlarna kan de inte fästa någon namnbricka i brösthöjd. Brickan fästs i dessa fall i stället i bältet där den inte syns lika klart. Den bild T.O. målar att han blivit felaktigt och rentutav illa behandlad under sin korta vistelse på häktet delas inte av de tjänstemän som var i tjänst vid aktuellt tillfälle. De anser inte att T.O. behandlats nedsät- tande men har förståelse för att han är missnöjd med placeringen i arresten. Region gör följande bedömning: Inledningsvis vill regionen beklaga det faktum att arrestceller, som håller en lägre standard än ordinarie häktesplatser, inte sällan måste tas i anspråk bero- ende på den ansträngda platssituationen på våra häkten. Det framstår dessut- om som särskilt beklagansvärt att en person på väg till sin mors begravning, såsom T.O. i förevarande fall, upplever att han blivit illa behandlad. Av 1 § andra stycket HL i förevarande fall jämförd med 25 § framgår att den som tas in i häkte skall behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet mot- verkas. I den utsträckning det är lämpligt, skall åtgärder vidtas för att ge den intagne det personliga stöd och annan hjälp som han eller hon behöver. Såda- na åtgärder får dock vidtas endast om den häktade samtycker till detta. Av utredningen i ärendet framgår att häktet inte vidtagit några särskilda åtgärder för att ge T.O. personligt stöd eller annan hjälp i den utsatta situation han får antas ha befunnit sig i med anledning av hans mors bortgång. Huruvida denna underlåtenhet förtjänar kritik mot bakgrund av den korta tid T.O. vistats på häktet tar inte regionen ställning till. Häktet har vidare tillbakavisat T.O:s påstående om att han un- der visitationen anmodades att inta speciella ställningar så att kroppens hålig- heter kunde granskas. I detta avseende står således ord mot ord, varför regio- nen saknar möjlighet att göra en adekvat bedömning. Dock vidgår häktet att man företagit en ytlig kroppsbesiktning av T.O. Sådan får enligt 2 a § HL vidtas om det är påkallat. Av 58 § HF framgår att vid ytlig kroppsbesiktning skall den intagne uppmanas att helt eller delvis klä av sig och därefter stå upp. Därefter skall de synliga delarna av kroppen undersökas. Det är inte tillåtet att undersöka andra delar än handflator, armhålor, fotsulor och huvudhår. Den intagne får inte uppmanas att inta särskilda kroppsställningar så att andra delar av kroppen skall kunna granskas. Beslut om ytlig kroppsbesiktning fattas enligt häktets delegationsordning av vakthavande befäl. Regionen anser dock att viss kritik bör riktas mot häktet för den regelmässighet med vilken man använder sig av ytlig kroppsbesiktning. Det framstår nämligen inte som alldeles självklart att det alltid anses påkallat att företa en ytlig kroppsbesikt- ning i anslutning till att intagen tas in i häktet. Rörande T.O:s uttalande att han först efter viss övertalning medgetts att inneha sina glasögon och sin vigselring på sitt bostadsrum, har häktet en an- nan bild eftersom man mer eller mindre regelmässigt medger innehav av sådana föremål. Regionen saknar alltså, då ord står mot ord, möjlighet att bedöma denna del. Beträffande T.O:s påstående att han fått vistas i en oren cell, kan följande anföras: Det är i Kriminalvårdens föreskrifter oreglerat när och hur en cell skall rengöras. Av artikel 18.1 Recommendation Rec(2006)2 of to member states on Prison Rules (de europeiska fängelsereglerna; JO:s anmärkning) följer dock att the ac- commodation provided for prisoners, and in particular all sleeping accom- modation, shall respect human dignity and, as far as possible, privacy, and meet the requirements of health and hygiene, due regard being paid to cli- matic conditions and especially to floor space, cubic content of air, lighting, heating and ventilation. Vidare har häktet meddelat att praxis är att celler i normalfallet är städade då en intagen flyttar in, men att ett högt beläggningstryck kan medföra att städning helt enkelt inte hinns med. Som nämnts i det föregående skall enligt 1 § andra stycket HL den intagne behand- 2 007 /0 8:JO1 las så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Det finns anledning att anta att det för en intagen är förenat med visst obehag, som i förlängningen kan medföra skadliga följder av häktesvistelsen, att tvingas vistas i ett rum som inte är rengjort från avföring, urin eller blod. Härutöver kan inte helt bortses från att nämnda kroppsavfall kan innehålla smitta. Häktet har inte dementerat T.O:s påstående om cellens skick, varför påståendet att han tvingats vistas i en cell med torkat blod på väggarna får anses styrkt. Detta förhållande står i skarp kontrast till de minimikrav som uppställs i Eu- roparådets nämnda fängelseregler; enligt regionens mening är häktets underlåtenhet att torka bort blodet från väggarna ägnat att undergräva respek- ten för T.O:s mänskliga värdighet. Sammantaget är regionens uppfattning att häktet förtjänar skarp kritik för att inte ha rengjort T.O:s bostadsrum från blod innan han flyttade in. anfört om det skick hans sängkläder var i, motsägs av häktet rutin att varje intagen på häktet får en färdigförpackad påse innehållande bl.a. sängkläder. Även om dessa kan vara i varierande skick är de nytvättade. Regionen saknar alltså skäl att bedöma denna del, och nöjer sig med att konstatera att det, som nämnts ovan, av 25 § HF framgår att säng- linne, tilldelade handdukar och underkläder skall bytas regelbundet. Huruvida förhållandet att häktet inte medgett T.O. att byta underkläder förtjänar kritik mot bakgrund av den korta tid T.O. vistats på häktet tar inte regionen ställ- ning till. vidare enligt egen uppgift inte tillåtits inneha sin astmaspray be- strids inte av häktet . Av 4 § första stycket HL i förevarande fall jämförd med 25 § framgår bl.a. att en intagen som bedöms behöva hälso- eller sjukvård skall undersökas av läkare, om sådan un- dersökning uppenbarligen är onödig. Av 4 § HL följer att den intagne inte får inneha, eller i sitt bostadsrum förvara, läkemedel eller substanser som kan antas vara läkemedel, utan ansvarig läkares tillstånd. Motsatsvis måste alltså läkare lämna sitt tillstånd för att den intagne skall få inneha läkemedel i sitt bostadsrum. Om som i förevarande fall läkare inte getts möjlighet att bedöma huruvida sådant innehav skall medges, innebär alltså bestämmelsen att inne- hav inte skall tillåtas. Tjänstgörande häktespersonal har uppenbarligen gjort bedömningen att läkare inte behövt undersöka T.O. och i förlängningen ta ställning till huruvida T.O. skulle ges tillstånd att inneha sin astmaspray i sitt bostadsrum. Även om själva förefintligheten av en astmaspray med viss styr- ka talar för att läkare borde ha getts möjlighet att ta ställning till innehavsfrå- gan, ligger det utanför regionens kompetens att bedöma huruvida tjänstgöran- de häktespersonal gjort en felaktig bedömning då man underlåtit att tillkalla läkare. Vad som dock talar till häktets fördel är att man då intagen har med sig exempelvis astmaspray regelmässigt låter denna stå alldeles utanför cell- dörren i avvaktan på att sjukvårdspersonal gjort en bedömning av innehavs- frågan. Härigenom säkerställs att den intagne då han begär det får tillgång till sprayen. Vad slutligen T.O. påstått om personalens bemötande i övrigt, tillbakavisas av häktet . Häktet har, som ovan nämnts, enligt egen uppgift arbe- tat mycket med förhållningssätt och ett professionellt bemötande gentemot de intagna. Då ord står mot ord även i denna del, saknar regionen förutsättningar för en vederhäftig bedömning. Dock bör häktet enligt regionens uppfattning vinnlägga sig om att tillse att samtliga kriminalvårdstjänstemän bär sin tjänstebricka väl synligt. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. 2 007 /0 8:JO1 Enligt 9 § första stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall en intagen behandlas med aktning för sitt människovärde. I aktuellt fall vill jag även erinra om innehållet i 25 § jämfört med 1 § andra stycket lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna (häkteslagen). Av sist nämnda bestämmelse följer bl.a. att den häktade skall behandlas så att skadli- ga följder av frihetsberövandet motverkas samt att, i den utsträckning det är lämpligt, åtgärder skall vidtas för att ge den häktade det personliga stöd och annan hjälp som han eller hon behöver. Innebörden av nämnda bestämmelser får anses ha en generell tillämplighet på samtliga frihetsberövade, vilket stöds av artikel 1 i de europeiska fängelsereglerna, som har följande lydelse. All persons deprived of their be treated with respect for their human rights. Jag vill betona att det är av största vikt att de nu återgivna bestämmel- serna efterlevs. Som framgår av remissvaret innehåller de europeiska fängelsereglerna en artikel om hur bostadsförhållandena för en frihetsberövad person skall vara utformade. Jag vill särskilt påpeka att fängelsereglerna uppställer ett minimi- krav för hur frihetsberövade personer skall behandlas. Jag konstaterar att den beskrivning av förhållandena som T.O. har redogjort för inte har motsagts av Kriminalvården. I likhet med Kriminalvården konstaterar jag vidare att för- hållandena i de bostadsrum som T.O. anvisades kraftigt avvek från vad som är acceptabelt och att de, därmed, inte var förenliga med bl.a. artikel 18.1 i de europeiska fängelsereglerna. Jag vill därför betona att det inte får förekomma att en person placeras i ett bostadsrum som inte har rengjorts från avföring, urin och/eller blod. Jag utgår från att åtgärder vidtas för att undvika att lik- nande situationer uppstår . I sammanhanget kan heller inte bortses från att T.O. hade beviljats permission för att delta vid sin mors begravning. Häktet förtjänar, mot bakgrund av det anförda, allvarlig kritik för behandling- en av T.O. När det gäller frågan om ytlig kroppsbesiktning framgår av remissvaret att sådan genomförs regelmässigt på samtliga intagna som anländer till häktet . Detta bekräftades även vid min inspektion av häktet . Av remissvaret framgår vidare att ett beslut om ytlig kroppsbesiktning, enligt häktets delegationsordning, skall fattas av vakthavande befäl. Vid min inspektion framkom emellertid att sådana beslut inte alltid fattas av någon som är behörig att göra detta. Det framkom vidare att besluten inte dokumen- teras. I protokollet från inspektionen uttalande jag att ett beslut om ytlig kroppsbesiktning måste fattas av en behörig tjänsteman. Ett beslut om ytlig kroppsbesiktning måste vidare, vilket framgår av 2 § och 2 a § häkteslagen, föregås av en bedömning i varje enskilt fall. Besluten bör dessutom dokumen- teras på lämpligt sätt. För nämnda brister förtjänar häktet kritik. Jag konstaterar avslutningsvis att en viktig del i skyddet mot dålig behand- ling är att den intagne vet namn och tjänsteställning på den häktespersonal han möter. Häktespersonalen har också skyldighet att bära sin tjänstebricka väl synlig. Det ligger i sakens natur att tjänstedräkten måste vara anpassad till detta krav. 2 007 /0 8:JO1 Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder med hänsyn till vad Kriminalvården anfört i remissyttrandet inte någon ytterligare åtgärd eller uttalande från min sida. Initiativärende angående bristfällig information till målsägande om gärningsmannens permission (Dnr 4301-2006) I beslut anförde JO följande. I en artikel i framkom uppgifter om att det inte hade gått ut någon underrättelse till en målsägande om gärnings- mannens permission från anstalten. Jag beslutade därför att inleda en utredning i saken. Aktuellt lagrum i sammanhanget är 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Kriminalvården anmodades att yttra sig över vilka försök som hade gjorts för att kontakta målsäganden i det aktuella fallet och vilka överväganden som gjordes när detta inte lyckades. Kriminalvården anmodades även att redogöra för de rutiner som tillämpas när det gäller målsägandeinformation. Kriminalvården, genom generaldirektören , anförde i ett yttran- de följande. Kriminalvården, Region , har i yttrande till huvudkontoret anfört följande i fråga om sakförhållanden (här med utelämnande av personuppgifter): dömdes till fängelse två (2) år sex (6) måna- der för våldtäkt mot barn m.m. Verkställigheten i anstalt inleddes på an- stalten . är dömd för brott för vilka, enligt bestämmelserna i 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL), information skall lämnas till brottsoffer. Personuppgifter om det aktuella brottsoffret (namn och adress) fanns i bilaga till domen. Det framgick dock av domen att brottsoffret var minderårigt, i vilket fall förfrågan om information enligt Kriminalvårdens s.k. handbok skall ställas till barnets vårdnadshavare. Dennas namn och adress fanns inte angivet i domshandlingarna. Anstal- ten valde då att sända förfrågan via målsägandebiträdet i må- let, advokaten . Anstalten antecknade i akten att Förfrågan om målsägarinformation är skickad till målsägan- des advokat som vidarebefordrar förfrågan. förflyttades till anstalten . Av slutan- teckning från anstalten framgick att svar på förfrågan om målsägarinformation inte hade inkommit. redan passerat den generella och individuella minimitiden för normal- permission prövades permissionsfrågan skyndsamt, beslut om permis- sionsplan fattades i kollegium . 2 007 /0 8:JO1 medgavs en permission med tillsyn av personal, därefter fram till en permission utan tillsyn och därefter ytterligare permis- sioner enligt bestämmelserna om normalpermission. skötte sin första permission (med tillsyn) utan an- märkning och beviljades sin första permission på egen hand (åtta tim- mar) . Inför permissionen hade C.H:s kontaktman, E.G., som ansvarade för brottsofferinformationen, upprepade gånger sökt advokat . på telefon för att kontrollera att det faktiskt förhöll sig så att brottsoffrets vårdnadshavare inte önskade information. Kon- taktmannen hade även gjort försök att via adressregister på nätet själv spåra vårdnadshavaren. På grund av bristande kunskap och bristande rutiner hos anstalten hade kontaktmannen dock inte sökt i folkbokföringens dataregister SPAR (som alla enheter inom har tillgång till) där en enkel sökning direkt hade tagit fram vårdnadshavarens namn och adress (samma adress men annat efternamn än brottsoffret). tilläts därför gå ut på sin första permission, på egen hand, utan att brottsoffrets vårdnadshavare blivit tillfrågad om hon önskade infor- mation. skötte denna permission, som han tillbringade tillsammans med sina föräldrar, utan anmärkning. , , tog vårdnadshavaren själv telefonkontakt med anstalten och fick då av vikarierande kontaktmannen, B.A., upplysningar om tid och plats för den kommande permissionen . E.G. hade före sin semester planerat C.H:s tredje permission. Hon fortsatte att söka advokat , dock utan resultat. E.G. har delegation att fatta beslut om normalpermission, dock ej första normalpermission som beslutas lägst av kriminalvårdsinspektör. Av de- legationen framgår att ett ärende skall överlämnas till närmast överord- nad chef om ärendet är av principiell betydelse, av större omfattning, kan få betydelse utanför ansvarsområdet, föranleda stort intresse i massmedia eller om tveksamhet uppkommer vid avgörandet. E.G. gjor- de själv bedömningen att C.H. kunde få tillbringa sin tredje permission hos sin familj i A, väl medveten om att även brottsoffret var bosatt i samma stadsdel och att kontakt ej etablerats med brottsoffrets vårdnads- havare. E.G. var helt övertygad om att C.H. inte tänkte ta kontakt med brottsoffret under permissionen, vilket ej heller skedde, och fann ej an- ledning att samråda i ärendet med närmaste chef. skötte således även sin tredje permission utan anmärkning. Genom att vårdnadshavaren spontant tog kontakt med anstalten och därigenom fick upplysning om tid och plats för C.H:s permission var hon informerad, innan permissionen ägde rum. Hade vårdnadshavaren inte själv tagit denna kontakt hade hon inte fått någon underrättelse om permissionen, eftersom E.G. eller B.A. inte kunnat få fram uppgift om hennes adress och telefonnummer.2 Enligt 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall, om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilken anstalt den intagne befinner sig, om den intagne förflyttas till öppen anstalt, om den intagne får permission enligt 32 §§, om den intagne 2 Från Kriminalvården har inhämtats att de tjänstemän som omnämns i remissva- ret med initialerna E.G. och B.A. 2 007 /0 8:JO1