frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — JO inhämtade från stadsdelsnämnden utredning och yttrande beträffande vad som framgick av artikeln i . Nämnden, sociala utskottet, beslutade att som sitt remissvar lämna ett tjänsteutlåtande som hade upprättats av enhetschefen och verksamhetschefen . I utlåtandet anfördes följande. Den yngling som avses i artikeln i 06-12-31 omhändertogs 06-11-30 då det bedömdes att det fanns en påtaglig risk att hans hälsa och 2 008 /0 9:JO1 utveckling kunde skadas. Han fördes till en låst institution. hade han suttit anhållen misstänkt för flertalet allvarliga brott. I samband med om- händertagandet skickades en redogörelse till länsrätten. Redogörelsen var omfattande då ynglingen var känd hos oss . inkommer fax från länsrätten om munt- lig förhandling gällande det omedelbara omhändertagandet som skall äga rum . Faxet innehåller även ett delgivnings- kvitto som skall skicka in för att länsrätten skall veta att vi är delgivna tid för förhandling. Något delgivningskvitto skickas aldrig då faxet når oss först . blir först handläggaren delgiven ge- nom att faxet då finns på hans kontorsstol. Faxet hade blivit liggande i recep- tionen dit det inkom. Handläggare talar då med mig som enhetschef som uppmanar handläggaren att ta en kontakt med länsrätten för att i första hand begära uppskov, dvs. skjuta på förhandlingen. Anledningen till detta var det sent inkomna faxet, samt att handläggaren var under denna tidpunkt upptagen med ett viktigt möte där vi har en skyldighet enligt Socialtjänstlagen. kommer först handläggaren i kontakt med länsrätten där länsrät- ten meddelar att man inte kan skjuta för förhandling. Som enhetschef hade jag då att besluta om att handläggare skulle följa sina skyldigheter på , alternativt inte följa sina skyldigheter utan gå på förhandlingen 1 . Det andra alternativet var att skicka någon handläggare som inte kände till ärendet utan endast läsa den fullgoda redogörelse som länsrätten hade fått inom föreskriven tid. Eftersom inte har en skyldighet enligt 14 § Förvaltningsprocesslagen att närvara vid förhandling om omhändertagande men andra skyldigheter enligt Social- tjänstlagen valde jag att Länsrätten fick avgöra ärendet på handlingarna. blir handläggaren uppringd av åklagare som ut- trycker frustration över att länsrätten beslutat att det omedelbara omhänderta- gandet enligt LVU skall upphöra och att ungdomen nu släppts. Åklagaren uppger vidare att han skall ta en kontakt med . Handläggaren får kontakt med ungdomen och ungdomen kommer överens med handläggaren att följa den vårdplan som finns inför en ansökan om vård. Därefter försöker jag som enhetschef komma i kontakt med åklagaren men utan att lyckas, får dock kontakt med den polis som utrett den senaste tidens händelser med brott som ungdomen är misstänkt för. Jag redogör för den rättsliga processen med omhändertagande och att vi ämnar ansöka om vård för ungdomen. tar del av länsrättens dom. Do- men beskriver att ungdomen har ett vårdbehov men inte ett vård- behov, att det framkommit uppgifter i förhandlingen som stod obestridda, men det framkommer ej i domen att begärt uppskov av för- handlingen. tar en journalist på en kon- takt med mig som enhetschef. Därefter hålls flera samtal där jag försöker redogöra för hur man arbetar inom , att det inte finns en skyl- dighet att närvara i länsrätten utan att ärendet kan avgöras på handlingarna och vilka beslut jag ställdes inför, dvs. att skicka vilken socialsekretare som helst eller att länsrätten fick avgöra målet på handlingarna. Journalisten lovar att jag skall få läsa artikeln innan den trycks. 06-12-31 trycks artikeln utan mitt godkännande. 2 008 /0 9:JO1 skriver jag upp fakta kring händelsen inför stads- delsnämndens möte för att möta upp artikeln som skrivits i tidningen (se bilaga; bilagan har här utelämnats, JO:s anmärkning). hålls ett möte där polis, åklagare, verksamhetschef från , stadsdelschefen samt jag som enhetschef deltar. Vi går igenom ärendets process för att utreda om några fel har begåtts. färdigställdes en ansökan om vård enligt § 2 och § 3 LVU gällande den aktuella ungdomen. 07-01-03 beslutar sociala utskottet ansöka om vård hos länsrätten. Förhandling om ansökan om vård enligt § 2 och § 3 LVU är utställd till . Det är endast undantagsvis så att någon part begär muntlig förhandling inför ett omhändertagande utan oftast avgörs det omedelbara omhän- dertagandet på de handlingar som ingett till länsrätten. Det är endast om en part begär muntlig förhandling som en sådan sker. Socialtjäns- ten har ingen skyldighet enligt Förvaltningsprocesslagen § 14 att delta i den muntliga förhandlingen utan ärendet kan ändå avgöras på de handlingar som inkommit. Utifrån den korta tidsfrist som fanns inför den muntliga förhandlingen i länsrätten och då länsrätten inte beviljade uppskov anser jag som enhetschef att jag fattade ett riktigt beslut. Så här i efterhand med den uppståndelse fallet har fått skulle jag dock ha tagit ett annat beslut, att oavsett kompetens i ären- det skicka en annan socialsekreterare. Vi är kritiska till vårt eget förfarande när det gäller mottagande av faxet. Vi har och kommer att upprätta rutiner så att inget fax blir liggande eller kan mottas av någon annan. Vi kommer även att alltid skicka någon på de muntli- ga förhandlingarna. Vi har fullföljt våra skyldigheter vad som avses med ungdomen, och även följt det beslut som länsrätten fattat i det omedelbara omhändertagandets upphörande; att ungdomen är i behov av vård och att ärendet skall prövas i länsrätten . JO lånade in länsrättens akt i målet om underställningen av beslutet om ome- delbart omhändertagande. I ett beslut anförde JO följande. insatser för barn och ungdom bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med tvångsvård. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU. Vård med stöd av LVU kan beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa och utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, 2 008 /0 9:JO1 brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). En förutsättning för vård enligt LVU är att behövlig vård inte kan ges med samtycke av vårdnadshavaren och, när den unge har fyllt , av ho- nom eller henne själv. Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 § LVU). får, enligt 6 § första stycket LVU, besluta att den som är ska omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa eller utveckling. För det fall inte heller nämndens beslut kan avvaktas får, enligt 6 § andra stycket LVU, nämndens ordförande, eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat, fatta beslut om omhändertagande. Ett beslut om omhändertagande ska underställas länsrätten inom från den dag beslutet fattades. Länsrätten ska pröva beslutet så snart det kan ske. Om det inte finns synnerliga hinder, ska prövningen ske inom från den dag då beslutet och handlingarna kom in till rätten (7 § LVU). När länsrätten prövar det underställda omhändertagandebeslutet är förfa- randet enligt 9 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL, skriftligt. I handläggningen får dock ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga, när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande. Muntlig förhandling i länsrätten ska också hållas, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det (9 § andra och tredje stycket FPL). Till en sådan förhandling ska kallas sökande eller klagande och den som har att svara i målet. får föreläggas att inställa sig vid påföljd att dess utevaro inte utgör hinder för målets vidare handläggning och avgörande (14 § FPL). Efter att stadsdelsnämnden hade underställt länsrätten beslutet om omhändertagande förklarade N.N:s mor, genom sitt offentliga biträde, att hon motsatte sig det omedelbara omhändertagandet. Hon begärde att länsrätten skulle hålla en muntlig förhandling för att hon och hennes son skulle få möj- lighet att utveckla sin inställning. Länsrätten kallade till en muntlig förhand- ling . En kallelse till förhandlingen skickades till nämnden per telefax och kom in till nämndens förvaltning . I kallelsen upplystes nämnden om att Om Ni inte kommer, kan länsrätten ändå avgöra målet. 2 008 /0 9:JO1 Handläggaren vid förvaltningen fick kännedom om kallelsen . Orsaken till att han först då fick veta att länsrätten skulle hålla en muntlig förhandling var att det hade brustit i förvalt- ningens kontroll av handlingar som kom in per telefax. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Förvaltningen har numera infört nya rutiner som innebär en bättre bevakning av inkommande telefax så att ett liknande misstag inte ska upprepas. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att närmare uppehålla mig vid den frågan. Handläggaren var upptagen av en annan arbetsuppgift när förhandlingen skulle äga rum. Han diskuterade därför länsrättens kallelse med enhetschefen som bestämde att någon företrädare för nämnden inte skulle vara närvarande vid förhandlingen. Handläggaren ringde till länsrätten och, som framgår av länsrättens akt, förklarade att nämnden i målet hänvisade till det skriftliga material som hade sänts till länsrätten och att nämnden inte hade någon erin- ran mot att förhandlingen hölls i nämndens utevaro. Vid den muntliga förhandlingen lämnade N.N:s mor, . själv och deras offentliga biträden vissa uppgifter angående N.N:s aktuella förhållanden. Länsrätten fastställde inte beslutet om omhändertagande. Som skäl för sitt beslut anförde länsrätten följande. Den hittillsvarande utredningen visar att även om N.N. haft långvariga pro- blem med kriminalitet och är misstänkt för mycket allvarliga brott, särskilt mot bakgrund av hans låga ålder, visar en positiv ut- veckling. Enligt intyg från skolan sköter han sin skolgång helt utan anmärk- ning och enligt oemotsagda uppgifter har han nu brutit med sin tidigare livs- stil. Familjen är inställd på att det finns ett vårdbehov och vill samarbeta med socialnämnden enligt den uppgjorda vårdplanen för att säkerställa den positi- va utvecklingen. ångrar sin tidigare brottslighet djupt. Det finns inte några faktorer i målet som pekar på att risk för ytterligare brottslighet förelig- ger. Ett ingripande från samhällets sida genom ett omhändertagande i detta positiva skede riskerar enligt länsrättens mening att bryta den goda utveck- lingen. Enligt länsrättens bedömning kan det vårdbehov som parterna är ense om tillgodoses på frivillig väg genom insatser enligt den tidigare upprättade vårdplanen utan att N.N:s hälsa och utveckling riskeras. Skäl föreligger då inte för omhändertagandet, varför beslutet härom skall upphävas. Som stadsdelsnämnden har anfört i sitt remissvar var inte skyl- dig att vara närvarande när länsrätten prövade nämndens beslut om omedel- bart omhändertagande. När det gäller frågan om närvaro vid en muntlig förhandling i ett mål om underställning av ett beslut om omedel- bart omhändertagande vill jag ändå inledningsvis rent allmänt anföra följande. Det kan vara svårt att i förväg avgöra vilka frågor som kan komma upp vid en förhandling, särskilt eftersom nämndens beslut i många fall har behövt fattas utan att det finns en fullständig utredning om behovet av vård enligt LVU. Det ligger därför nära till hands att anta att det vid en förhandling kan lämnas uppgifter som inte har kunnat beaktas närmare under nämndens inle- 2 008 /0 9:JO1 dande arbete med ärendet eller som är helt nya. Ett viktigt skäl för nämnden att vara representerad vid förhandlingen är att nämnden ska kunna bemöta sådana uppgifter som den unge eller dennes vårdnadshavare eventuellt läm- nar. Nämndens handläggare har som regel en god kunskap om ärendet, den unges tidigare kontakter med och om vilka överväganden som ligger bakom beslutet om omhändertagande. En handläggare har därför sär- skilda förutsättningar att genom frågor till den unge och dennes vårdnadsha- vare belysa uppgifter som förs fram under förhandlingen. En handläggare kan också mer allmänt fästa länsrättens uppmärksamhet på frågor och redogöra för omständigheter som enligt nämndens mening har särskild betydelse för om beslutet om omhändertagande ska fastställas. I det nu förevarande fallet gjorde enhetschefen den bedömningen att det underlag som nämnden hade gett in till länsrätten var tillräckligt för att dom- stolen skulle kunna ta ställning till det underställda beslutet. Nämndens re- missvar ger inte vid handen att det vid förhandlingen lämnades några nya uppgifter som nämnden hade anledning att yttra sig över. Orsaken till att länsrätten inte fastställde beslutet om omhändertagande förefaller ha varit att länsrätten gjorde den bedömningen att det vårdbehov som ostridigt fanns kunde tillgodoses på frivillig väg och att det därmed inte förelåg förutsätt- ningar för vård enligt LVU. Jag vill framhålla att min granskning avser nämndens formella handläggning av ärendet och att det inte finns skäl för mig att anlägga några synpunkter på om det var nämnden eller länsrätten som hade bäst fog för sitt respektive ställningstagande. Det är inte heller menings- fullt för mig att spekulera i frågan om utgången i länsrättens mål skulle ha blivit en annan om företrädare för nämnden hade varit närvarande vid för- handlingen. Jag vill dock peka på att om en tjänsteman från nämndens för- valtning hade varit med på förhandlingen skulle han eller hon, utifrån nämn- dens kunskap om N.N., ha kunnat verka för att vissa frågor rörande N.N:s personliga förhållanden hade blivit mer belysta än vad som eventuellt blev fallet i det nu aktuella målet. Enhetschefen ansåg att det i den situation som uppkom inte var möjligt för handläggaren att närvara vid förhandlingen därför att denne hade andra vikti- ga uppgifter att utföra. På grundval av remissvaret går det i och för sig inte att uttala sig om huruvida den prioritering som hon gjorde var riktig. Jag finner dock inte anledning att utgå från annat än att enhetschefen hade goda skäl för sitt beslut. Det kan ifrågasättas om inte enhetschefen borde ha låtit en annan tjänsteman än den ordinarie handläggaren inställa sig vid förhandlingen för nämndens räkning. Hon ansåg för sin del att det inte var meningsfullt att göra det. Jag vill här framhålla att även om den tjänsteman som hade inställt sig vid förhandlingen inte skulle ha haft närmare kännedom om ärendet, hade han eller hon kunnat bevaka vad som kom fram. Om det hade kommit upp någon fråga som borde belysas närmare från nämndens sida hade tjänstemannen 2 008 /0 9:JO1 kunnat kontakta enhetschefen eller handläggaren på telefon för att få besked. Tjänstemannen hade dessutom sannolikt genom sin allmänna kunskap och erfarenhet ha kunnat bidra till att belysa de frågor som kom upp under för- handlingen. Jag har inledningsvis framhållit att det inte är tillfredsställande att det har funnits brister i nämndens bevakning av inkommande telefax. Bristerna ledde i det förevarande fallet till att handläggaren och enhetschefen fick kännedom om förhandlingen först drygt innan den skulle äga rum. Enhetsche- fen ställdes således inför ett svårt val när det gällde att bestämma vilka ar- betsuppgifter som skulle prioriteras och om det fanns skäl att be någon annan tjänsteman än handläggaren av ärendet att inställa sig vid förhandlingen för nämndens räkning. Även om det kan finnas utrymme för diskussion om hen- nes ställningstagande var det bästa möjliga, finns det inte anledning för mig att rikta någon kritik mot henne. En socialnämnd beslutade att omplacera två barn som vårdades med stöd av 2 § LVU. Fråga bl.a. om nämnden har kunnat underlåta att bereda vårdnadshavarna tillfälle att yttra sig över de utredningar som låg till grund för besluten (Dnr 3978-2006) har tillsammans bl.a. barnen ., född , och B., född . Enligt ett beslut av domstol bereddes A. och B., på ansökan av i kommun, vård med stöd av 2 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). A. och B. placerades hos makarna . beslutade socialnämndens ordförande att omplacera A. och B. till var sitt nytt familjehem. Besluten om omplacering verkställdes . I en anmälan till JO klagade . på socialnämndens beslut att omplacera barnen. Hon ifrågasatte grunden för omplaceringen och anförde att familje- hemmet och barnen inte hade förberetts på flyttningen. JO lånade från socialförvaltningen i kommun in de handling- ar som rörde omplaceringen, bl.a. journalanteckningar som hade förts under 2 008 /0 9:JO1 den aktuella tiden, ordförandens beslut och de tjänste- mannautlåtanden som hade legat till grund för nämndens överväganden enligt 13 § andra stycket LVU av vården beträffande A. och B. Därefter anmodade att göra en utredning och yttra sig över vad S.N. hade framfört i sin anmälan. I JO:s begäran om yttrande angavs att nämndens remissvar även skulle redovisa vilken utredning som låg till grund för besluten om omplacering av barnen, hur utredningsåtgärderna hade dokumenterats och om barnens vårdnadshavare hade beretts tillfälle att yttra sig över utredningen. I ett yttrande anförde socialnämnden, arbetsutskottet, följande. har ett ansvar att följa vården för de barn och ungdomar som är placerade. De uppgifter som framkommer vid uppföljningar dokumenteras i journalanteckningar och/eller övervägandedokument minst var sjätte månad. Så har också skett i detta fall. Inför omplaceringarna av barnen informerades socialnämndens ordförande muntligt om att det nuvarande familjehemmet inte kunde tillgodose barnens behov. Den utredning som vidtogs innan omplaceringen var de kontakter som finns dokumenterade i journalanteckningarna samt i övervägandedokumentet. Vårdnadshavarna informerades om omplaceringarna, modern muntligt innan omplaceringen och fadern informerades . An- ledningen till att vårdnadshavarna inte informerades om omplaceringarna innan de skedde var att det fanns en risk att vårdnadshavarna skulle informera familjehemmet om nämndens planering. Familjehemmet hade tidigare lämnat information till handläggarna att, om omplaceringar skulle ske skulle familje- hemmet avsluta sitt uppdrag med omedelbar verkan. För att inte utsätta bar- nen för den risken gjordes bedömningen att vårdnadshavarna inte kunde in- formeras innan omplaceringarna. Barnens vårdnadshavare har således inte beretts tillfälle att yttra sig innan omplaceringarna. Modern var positiv till att en omplacering skulle ske när hon fick informationen och är fortsatt positiv. Fadern har inte motsatt sig omplaceringarna. JO beredde S.N. tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar skall göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Under vissa förutsättningar kan barn och ungdomar beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i LVU. Vård med stöd av LVU skall beslutas bl.a. på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU). När någon vårdas med stöd av LVU bestämmer socialnämnden var den unge skall vistas . Om nämndens beslut om var den unge skall vistas inte kan avvaktas, får ordföranden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta i frågan. 2 008 /0 9:JO1 skall noga följa vården av den som får vård med stöd av LVU. Om den unge har beretts vård med stöd av 2 § LVU, skall socialnämn- den minst en gång var sjätte månad överväga om vård med stöd av LVU fort- farande behövs (13 § andra stycket LVU). När ett barn har beretts vård utan- för det egna hemmet skall socialnämnden medverka till att barnet får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden, verka för att barnet får lämplig utbildning samt lämna vårdnadshavaren och dem som vårdar barnet råd, stöd och annan hjälp som de behöver (6 kap. 7 § SoL). Enligt 11 kap. 1 § SoL skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kän- nedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Handläggningen av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling skall dokumenteras. Dokumentationen skall utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse (11 kap. 5 § första stycket SoL). A:s och B:s storasyster hade varit placerad hos makarna . men om- placerades till ett annat hem. Nämnden synes i samband med omplaceringen av E. ha inlett en utredning rörande brödernas förhållanden i familjehemmet. Det finns inte anledning för mig att anlägga några synpunkter på att nämnden inledde en sådan utredning. Min granskning har inriktats på själva utförandet av utredningen. När det gäller utredningen angående B. framgår det av ett tjänstemannaut- låtande, som synes ha upprättats och som låg till grund för nämndens övervägande av vården, bl.a. att hand- läggarna hade talat med personal i B:s skola och korttids- hem angående hans förhållanden i familjehemmet. I utlåtandet finns även en sammanfattning av förvaltningens egen syn på hur samarbetet med familje- hemmet hade fungerat. Härutöver har några utredningsåtgärder inte vidtagits. Under utredningen rörande omplaceringen av A. framgår av journalanteck- ningarna att handläggarna besökte och talade med honom i skolan . Vid det besöket lämnade A:s rektor vissa uppgifter. Handläg- garna synes ha beaktat även vad som kom fram vid samtalen rörande B. I övrigt synes inte handläggarna ha vidtagit några åtgärder för att klarlägga A:s förhållanden i familjehemmet. Några uppgifter om handläggarnas kontakter med B:s skola och korttids- hem finns inte i de journalanteckningar som har förts beträffande B. Att hand- läggarna inte har fört in uppgifterna i journalanteckningarna är en brist i själ- va dokumentationen i ärendet (se bl.a. 5 kap. 1 § i författ- 2 008 /0 9:JO1 ningssamling SOSFS 2006:5; se även publikation Handlägg- ning och dokumentation inom , 2006, s. 89). Det finns inte någon särskild handling i vilken utredningen i omplacerings- frågan har sammanställts. När det gäller en utredning inom torde det emellertid ofta ligga nära till hands att underlaget för beslutet sam- manställs i en handling som är skild från journalen (se härom bl.a. Socialsty- relsens författningssamling SOSFS 2006:5, de allmänna råden i anslutning till 5 kap. 1 § och publikation Handläggning och dokumentation inom , 2006, s. 206). Jag vill framhålla att om utredningen sammanställs i ett särskilt dokument skapas en klarhet om hur utredningen har bedrivits och vad som ligger till grund för nämndens beslut. Enligt min mening grundades ordförandens beslut om omplacering av brö- derna, som hade bott i familjehemmet , på en otillräcklig utred- ning. Handläggarna borde ha vinnlagt sig om att få fram uppgifter som mer ingående hade kunnat belysa barnens förhållanden i familjehemmet. Jag vill uttrycka särskild förvåning över att utredarna inte kontaktade barnens föräld- rar för att höra om de hade någon kännedom om något som kunde ha betydel- se i ärendet. Enligt min mening talar starka skäl för att nämnden också borde ha låtit familjehemsföräldrarna komma till tals under utredningen. Om ma- karna N. hade beretts tillfälle att få bemöta åtminstone vissa av de uppgifter som förelåg skulle detta under alla förhållanden ha gett ett bättre underlag för beslutet (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 230). Jag vill understryka att det nu anförda inte innebär något ställningstagande i frågan om utgången skulle ha blivit en annan om utredningen hade varit mer ingående. Huruvida det var rätt eller fel av nämnden att omplacera barnen är för övrigt en fråga som jag som JO inte bör anlägga synpunkter på.