frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Ingen domare ansåg att han borde komma ifråga utan en särskild prövning i varje enskilt fall. När tillsynen över målen övergick till undertecknad fullföljde jag vad en enig domarkår hade övervägt. Jag har underhand vid olika tillfällen diskuterat frågan om H.E:s lämplighet för uppdrag som offentlig försvarare med en mängd advoka- ter i , även advokater med förtroendeuppdrag i , och jag har inte kommit i kontakt med någon som haft annan uppfatt- ning. Jag föreslår att yttrande inhämtas från samfundets mellersta avdelning, som bör kunna lämna uppgifter av betydelse för bedömningen av H.E:s lämp- lighet för uppdrag som offentlig försvarare. Enligt uppgift tillämpar Länsrät- ten i i fråga om förordnande som offentligt biträde samma principer som tingsrätten. Mina instruktioner till brottmålskansliet har varit och är alltjämt att H.E. ska förordnas när någon begär honom, men att det inte skall ske i andra fall utan att en prövning görs i varje enskilt fall. Instruktionen finns inte skriftli- gen dokumenterad. Det arbetspapper i form av ett mejl som kommit JO till- handa, och som jag tidigare inte sett, uttrycker kanske saken mindre väl nyan- serat, men mejlet har inte heller varit avsett att bli allmän handling. Mejlet återger korrekt mitt möte med H.E. och bakgrunden till informationen var att denne av kanslipersonalen upplevdes påstridig och besvärlig, och att de kunde hänvisa honom till mig. Per uppgav därefter muntligen, till förtydligande av uppgiften i remissvaret, att det fanns andra advokater som inte var upptagna på tingsrät- tens förteckning, att det var fråga om advokater som ägnar sig åt annat än brottmål och som därför inte önskar vara med på förteckningen. H.E. kommenterade remissvaret, lämnade såväl muntliga som skriftliga upplysningar samt ingav handlingar, bl.a. ett brev ställt till Per . I brevet hänvisade H.E. till Per yttrande i detta ärende och uppgav att om omprövning av beslutet att inte tilldela honom mål/ärenden från tings- rätten inte skedde önskade han besvärshänvisning för att få möjlighet att överklaga beslutet. Därefter inkom från tingsrätten för kännedom ett beslut i ett administrativt ärende i vilket Per lämnade H.E:s begäran om besvärshänvisning samt överklagande utan åtgärd med motiveringen att det inte fanns något överklagbart beslut. 2 008 /0 9:JO1 I ett beslut anförde chefsJO följande. Enligt 21 kap. 4 § (RB) förordnas offentlig försvarare av rätten. En fråga om förordnande av offentlig försvarare skall upptas då fram- ställning därom görs eller rätten annars finner anledning till det. Till offentlig försvarare skall, enligt 21 kap. 5 § första stycket RB, förordnas advokat som finnes lämplig därtill. Om det föreligger särskilda skäl, får till sådan försvara- re utses annan lämplig person, som avlagt för behörighet till domarämbetet föreskrivna kunskapsprov. Företrädesvis bör anlitas någon, som vid rätten brukas som rättegångsombud. Har den misstänkte själv föreslagit någon som är behörig därtill, skall, enligt 21 kap. 5 § andra stycket RB, han förordnas, om inte det skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller annars särskilda skäl föranleder annat. Av 21 kap. 6 § RB framgår att ett förordnande av offentlig försvarare får återkallas av rätten, om behovet av offentlig försvarare upphör eller något annat giltigt skäl föreligger. Annat giltigt skäl för återkallelse kan föreligga t.ex. om försvararen inte utför försvaret med tillräcklig omsorg eller på annat sätt åsidosätter sina plikter som försvarare. Vidare bör vid bedömande av om skäl till återkallelse föreligger samma omständigheter beaktas som kan föran- leda rätten att vid utseende av offentlig försvarare frångå den tilltalades för- slag (Fitger, , del 2, s. 21:27). I 21 kap. 7 § RB anges att försvarare med nit och omsorg skall tillvarata den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning. En advokat skall dessutom, enligt 8 kap. 4 § RB, i sin verksamhet redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts honom och iaktta god advokatsed. Genom en hänvisning i 21 kap. 3 § tredje stycket RB gäller bestämmelser- na i 12 kap. 25 §§ samt 6 § andra stycket RB om rättegångsombud också försvarare. Sålunda får som försvarare inte brukas annan än den som rätten med hänsyn till redbarhet, insikter och tidigare verksamhet finner lämplig att vara försvarare i målet (12 kap. 2 § RB). Behörighetsreglerna skall beaktas självmant av rätten och i förekommande fall föranleda avvisande utan in- vändning av part (NJA II 1943 s. 136 och NJA 1987 s. 879). Rätten skall, om en försvarare visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller annars finnes olämplig, avvisa honom som försvarare i målet. Rätten äger också, om det finns skäl till det, förklara honom obehörig, antingen eller tills vidare, att brukas som försvarare vid den rätten (12 kap. 5 § RB). Om den som avvisas eller förklaras obehörig är advokat skall anmälan om åtgärden göras hos styrelse (12 kap. 6 § andra stycket RB). Rättens beslut att avslå en begäran om offentlig försvarare eller att förord- na någon annan än den som föreslagits av den misstänkte kan överklagas 2 008 /0 9:JO1 (49 kap. 5 § 7 RB). Vidare kan beslut om att avvisa en redan förordnad för- svarare överklagas (49 kap. 5 § 1 RB). Av utredningen framgår att advokaten , som är verksam i , öns- kar uppdrag som offentlig försvarare m.m. vid domstolen. I ett e-post- meddelande till samtliga kanslister informerades om att Per gett H.E. besked om att denne inte skulle förordnas som offentlig försvarare i andra fall än då den misstänkte önskade att så skedde. H.E. be- gärde senare att få en överklagandehänvisning. I ett beslut avvisade Per hans begäran med motiveringen att det inte fanns något överklagbart beslut. När fråga om att utse en offentlig försvarare uppkommer och den miss- tänkte inte föreslagit någon särskild person för uppdraget, använder sig sekre- terarna på brottmålskansliet vid tingsrätten av en förteckning över advokater som åtar sig sådana uppdrag. I förteckningen finns inte alla advokater med verksamhet i upptagna. De advokater som saknas på listan är i första hand sådana som ägnar sig åt annat än brottmål och som därför inte önskar finnas med i förteckningen. Men inte heller H.E., som förvisso ägnar sig åt bl.a. brottmål, finns med på listan. Anledningen till detta är att hans lämplighet enligt tingsrätten kan ifrågasättas. Enligt odokumenterade instruk- tioner från lagmannen skall H.E. förordnas när någon begär honom men inte i övrigt utan att en prövning görs i varje enskilt fall. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Det är i princip bara myndigheter och deras anställda som står under JO:s tillsyn. Jag har därför inte någon synpunkt på om H.E. i och för sig kan anses lämplig att anförtros uppdrag som offentlig försvarare. Min granskning avser i stället uteslutande frågan om en domstol, så som skett i detta fall, kan avstå från att ta upp en viss advokat i sin förteckning över advokater som är tillgängliga för att ta emot förordnande som offentlig försvarare, vilket i praktiken torde innebära att denne inte kommer i fråga för sådant uppdrag i andra fall än då den misstänkte eller tilltalade begärt att han skall förordnas. Det är givetvis så, att en misstänkt eller tilltalad har ett befogat intresse av att den offentlige försvarare som förordnas för honom eller henne är lämplig och kan ta tillvara hans eller hennes rätt i processen. Det är också det över- gripande krav som ställer när fråga om att förordna en för- svarare uppkommer. Justitiekanslern () har i samband med inspektioner vid tingsrätter ägnat frågan om fördelningen av offentliga försvararuppdrag särskild uppmärksam- 2 008 /0 9:JO1 het (se t.ex. beslut , dnr 3417-02-28 och , dnr ). Han har anfört bl.a. följande. Uppdragen från rätten är av stor ekonomisk betydelse för många advokater. Inte minst därför är det ange- läget att tingsrätterna tillämpar någorlunda fasta principer för hur offentliga försvarare skall utses. Detta har betydelse för förtroendet för domstolens saklighet och oavhängighet. Det är vidare viktigt att systemet för utseende av offentlig försvarare är utformat så att det inte kan misstänkas att någon advo- kat på ett osakligt sätt gynnas eller missgynnas. De principer som tillämpas bör ha som utgångspunkt att det sker en jämn spridning av uppdragen över tiden mellan de advokater på orten som utan särskilda inskränkningar vill ha förordnanden som offentlig försvarare. Principen om en jämn spridning över tiden innebär emellertid inte att en helt rättvis eller slumpmässig fördelning av uppdragen måste upprätthållas. Rätten måste också ha ett visst utrymme att beakta en advokats särskilda erfarenhet och skicklighet inom ett visst område. Även advokaters tillgänglighet måste kunna inverka på domstolens val. Jag har ingen annan uppfattning än den JK gett uttryck för. Det nu sagda kan också uttryckas så, att det ankommer på domstolen att sakligt och opar- tiskt tillse, såväl att en misstänkt eller tilltalad biträds av en person som kan tillhandahålla ett fullgott försvar, som att en någorlunda rättvis fördelning av förordnanden som offentlig försvarare bland advokater som åtar sig sådana uppdrag eftersträvas. Det kan redan här framhållas att vad tingsrätten anfört om att H.E. förord- nas när någon begär honom som försvarare men inte i andra fall framstår som inkonsekvent och felaktigt. Det förhållandet att en misstänkt begär viss advo- kat kan inte annat än möjligen helt undantagsvis påverka bedömningen av dennes lämplighet för uppdraget. Den misstänktes önskemål blir av betydelse först vid val mellan personer som i det enskilda fallet kan komma i fråga som offentlig försvarare (jfr NJA 1976 s. 312). Som tidigare nämnts äger rätten med stöd av 21 kap. 3 § tredje stycket, sis- ta meningen och 12 kap. 5 § RB förklara en offentlig försvarare, som visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller eljest finnes olämplig, obehörig att eller tills vidare brukas vid domstolen. Bestämmelserna tar enligt motiven sikte på fall då vederbörande först under rättegången befinns vara olämplig (NJA II 1943 s. 136). tillämpade också be- stämmelsen på detta sätt i rättsfallet NJA 1950 s. 359 och fann att, då det inte under den ifrågavarande rättegången förekommit förhållande av beskaffenhet att kunna föranleda tillämpning av bestämmelsen, det saknades laga grund att förklara ombudet obehörig att tills vidare brukas som ombud eller rättegångs- biträde vid domstolen. En tillämpning i enlighet med det anförda har kritise- rats som opraktisk (, II, 8:e uppl., s. 83 och Welams- son i SvJT 1953 s. 691). 2 008 /0 9:JO1 har i rättsfallet NJA 1987 s. 879 anslutit sig till ställ- ningstagandet rättsfall. anförde bl.a. att dylika generella förbud kan få förödande verkningar för en person som ägnar sig åt detta slag av juridisk verksamhet. Vidare uttalade domstolen att det, när be- stämmelserna kom till, kan ha ansetts motiverat att reservera sådana mera vittgående förklaringar för fall där beslutet kunnat grundas på en egen erfa- renhet hos rätten. Det borde därför i vart fall inte komma i fråga att besluta om åtgärder av detta slag utan klart lagstöd. anmärkte slut- ligen att den kritik som riktats mot bestämmelsens tillämpning fick övervägas i lagstiftningsarbetet. Såvitt gäller den här aktuella frågan innebär de nämnda rättsfallen att den möjlighet som finns att med stöd av lag avvisa en advokat och eller tills vidare förklara denne obehörig att uppträda som offentlig försvarare vid tingsrätten förutsätter att advokaten blivit förordnad i visst mål och fordrar att iakttagelser under den rättegången läggs till grund för beslutet. Den som drabbas av en sådan obehörighetsförklaring har möjlighet att få saken prövad i högre instans. Det får, av bl.a. de skäl som låg till grund för Högsta domstolens avgöran- de , inte förekomma att en domstol formlöst förklarar en advokat obehörig att ta emot uppdrag som offentlig försvarare. Ett sådant ställningsta- gande måste grundas på sakliga skäl som låter sig anges i ett beslut som kan bli föremål för överprövning. tillhandahåller också, som framgått, genom bestämmelsen i 12 kap. 5 § en sådan möjlighet att genom ett överklagbart beslut förklara en person obehörig att tills vidare brukas som offentlig försvarare vid domstolen. Domstolens tillvägagångssätt i detta ärende är väsentligen att likställa med en formlös obehörighetsförklaring mot vilken den drabbade saknar möjlighet att värja sig. Även om Per åtgärder får antas ha varit motiverade av omsorg om de misstänktas rätt till ett effektivt försvar, förtjänar han kritik för sitt handlande. En annan sak är att den möjlighet att förklara någon obehörig att brukas som ombud eller offentlig försvarare vid domstolen som den nämnda bestämmelsen ger förefaller alltför snäv. En sådan förklaring kan, som fram- gått, uteslutande grundas på oredlighet, oskicklighet eller oförstånd som nå- gon visat i ett visst anhängigt mål. Jag anser att det borde vara möjligt att lägga de samlade erfarenheter av en viss persons processföring som kan fin- nas vid domstolen till grund för ett sådant beslut. Det avgörande för en rätts- säker handläggning bör, som jag uttalat, vara att prövningen grundas på sakliga skäl och resulterar i ett formligt beslut mot vilket talan kan föras. Någon översyn av bestämmelsen i 12 kap. 5 § RB har mig veterligen inte kommit till stånd med anledning av Högsta domstolens uttalande rättsfall. Jag överlämnar därför en kopia av mitt beslut till . 2 008 /0 9:JO1 Med anledning av att Per uppgett att Länsrätten i tillämpar samma principer som tingsrätten i fråga om förordnande av H.E. som offentligt biträde översänder jag en kopia av detta beslut dit för känne- dom. En ansvar för brister i en tingsrätts verksamhet m.m. (Dnr 1677-2006) I ett beslut anförde chefsJO följande. Under en inspektion vid kunde jag konstatera att handläggningstiden i flera mål och domstolsärenden varit alltför lång. Således noterades 13 dispositiva tvistemål i vilka handläggningstiden uppgick till mellan tre och ett halvt och och 19 ärenden i vilka handläggningstiden uppgick till mellan drygt ett och ett halvt och . I 5 brottmål hade inga försök att sätta ut målen till huvudförhandling gjorts . Vidare fanns på den särskilda notarieenheten flera dispositiva tvistemål som var och där handläggningen i praktiken avstannat . Jag gav i protokollet från inspek- tionen (JO:s dnr 776-2006) uttryck för kritiska synpunkter på handläggningen i dessa fall. Närmare om de iakttagelser som gjordes beträffande handlägg- ningstiden m.m. i vissa mål och ärenden framgår av protokollet som finns tillgängligt på JO:s hemsida: . Därutöver gjorde jag vid inspektionen iakttagelser beträffande 8 tvistemål, 2 brottmål och 6 ärenden som föranledde mig att ta upp handläggningen av dessa mål och ärenden till närmare granskning (se under rubriken ser i vissa andra mål och ärenden m.m. i inspektionsprotokollet). Jag beslutade även att i ett särskilt ärende utreda i vad mån lagmannen kunde anses bära ett ansvar för de brister i verksamheten som uppdagats. Det är denna sak som är föremål för min bedömning. Handläggningen av de initiativärenden som togs upp med anledning av iakttagelser vid inspektionen m.m. I tre av de särskilda ärenden som togs upp efter inspektionen beslutade jag att inleda förundersökning med anledning av misstanke om tjänstefel på grund av främst underlåtenhet att handlägga målen respektive ärendena. Mot en rådman väckte jag sedan åtal för flera fall av underlåten handläggning i ett antal mål och ärenden (JO:s dnr 1674-2006). dömde rådmannen för tjänstefel. Domen har vunnit laga kraft. 2 008 /0 9:JO1 Sedan vissa utredningsåtgärder vidtagits i de båda andra ärendena lades förundersökningarna ned. Jag har emellertid i dessa fall uttalat allvarlig kritik mot två rådmän för brister i handläggningen av mål och ärenden. Ett av dessa båda beslut (JO:s dnr 1676-2006) avsåg bl.a. handläggningsti- den i två brottmål. Vid inspektionen syntes det som om inga försök att kalla till huvudförhandling hade gjorts, trots att talan väcktes . Det framkom att försök, som inte dokumenterats, att sätta ut målen hade gjorts men jag ansåg att betydligt större ansträngningar borde ha vidta- gits från tingsrättens sida för att få till stånd sådana förhandlingar. Det var, menade jag, helt oacceptabelt att kallelser till huvudförhandlingar inte utfär- dats under . Vidare kritiserade jag rådmannen för att han inte hållit sig informerad om att det på den rotel han ansvarade för fanns två ärenden anhängiggjorda respektive 2005 i vilka beslut inte hade meddelats och där klagandena i praktiken betagits sin rätt till prövning. Det andra beslutet (JO:s dnr 1675-2006) avsåg främst underlåten hand- läggning av två tvistemål. I målen hade inga åtgärder vidtagits under och . Jag beslutade att lägga ned förundersökningen såvitt av- såg ett av målen då jag bedömde att gärningen var ringa och beträffande det andra målet då jag ansåg mig inte kunna visa att rådmannen burit det faktiska ansvaret för målet att den uteblivna handläggningen skulle medföra straffansvar. Besluten finns tillgängliga på JO:s hemsida. I det fjärde av de ärenden som togs upp efter inspektionen riktade jag i ett beslut (JO:s dnr 5038-2005 och 1679-2006) mycket allvarlig kritik mot en rådman bl.a. med anledning av att handläggningen i tre tvistemål avstannat helt av mellan knappt sex och . Även detta beslut återfinns på JO:s hemsida. Utöver de ärenden som initierades i samband med inspektionen har jag se- dan i sju klagomålsärenden haft anledning att kritisera för långsam handläggning av mål eller ärenden. En kopia av arbetsordningen för , gällande från , tillfördes akten. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om 1.vilken kännedom lagmannen haft om arbetsbalanserna och målens samt ärendenas ålder på enheterna och vilka åtgärder han vidtagit för att skaffa sig kännedom om detta, 2 008 /0 9:JO1 2.vilka överväganden lagmannen gjort och vilka åtgärder han vidtagit med anledning av vad han kände till om balansläget, 3.vilka överväganden som föranlett införandet av bestämmelsen i tingsrät- tens arbetsordning att lagmannen är ansvarig domare för brottmålen fram till utsättning av målet (punkten 3.1) och vilka överväganden han gjort beträffande en sådan ordnings förenlighet med de skäl som bär upp före- skriften i 15 § förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion. Per kom in med ett remissvar. Det åligger domstolarna att på ett rättssäkert och effektivt sätt avgöra de mål och ärenden de har att handlägga. Detta innebär bl.a. att handläggningen skall ske på ett sådant sätt att ett mål eller ärende snabbt skall kunna avgöras. Ge- nerellt gäller, enligt artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (EMRK), att var och en, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en an- klagelse mot honom för brott, skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid. I och i viss annan lagstiftning föreskrivs särskilda skyndsamhetskrav och frister för domstols handläggning. Enligt 15 § första stycket tingsrättsinstruktionen skall det för varje mål och ärende finnas en ansvarig domare. Det innebär att det i första hand är denne som ansvarar för att handläggningen av ett mål eller ärende drivs fram emot ett avgörande på ett sätt som står i överensstämmelse med gällande rätt. I detta den enskilde domarens ansvar ligger också, enligt min uppfattning, att denne har att underrätta domstolens chef om handlägg- ningen av de mål och ärenden han ansvarar för inte fortskrider på ett accepta- belt sätt. Även domstolschefen har emellertid ett ansvar för att mål och ärenden blir avgjorda inom skälig tid. En domstolschef har ansvar för tingsrättens verk- samhet och skall se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effek- tivt. Domstolschefen skall fortlöpande följa upp och pröva den egna verk- samheten och konsekvenserna av de författningsföreskrifter och särskilda beslut som rör verksamheten samt vidta de åtgärder som behövs (6 och 7 §§ verksförordningen [1995:1322], 7 § tingsrättsinstruktionen). har motsvarande skyldighet uttryckts så, att lagmannen ansva- rar för verksamheten och bl.a. skall se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt (1 § tingsrättsinstruktionen) samt är skyldig att genomföra intern styrning och kontroll (1a § tingsrättsinstruktionen jämförd med 4 § förord- 2 008 /0 9:JO1 ningen [2007:1073] med instruktion för och 4 § 4 myndig- hetsförordningen [2007:515]). Domstolschefen har således en skyldighet såväl att hålla sig informerad om de problem och svårigheter som kan finnas i domstolens verksamhet som att vidta de åtgärder som behövs. En domstolschefs möjligheter att leda och administrativt styra verksamheten är emellertid mera begränsade än andra myndighetschefers, eftersom dels verksamheten i större utsträckning än på andra områden är författningsreglerad, dels principen om domares oberoende sätter gränser för vilka åtgärder en chef kan vidta. Jag har funnit skäl att i detta beslut behandla nu nämnda frågor såväl på ett mera övergripande plan som med avseende på förhållandena vid Västman- lands tingsrätt. Domstolschefens skyldighet att hålla sig informerad JO har i flera tidigare ärenden betonat vikten av att en tingsrätt har fungeran- de rutiner för kontroll av äldre mål och ärenden som inte är avgjorda och konstaterat att ansvaret för att det finns ett sådant kontrollsystem ytterst vilar på lagmannen i egenskap av chef för domstolen (se t.ex. JO 1991/92 s. 35, JO 1992/93 s. 48). I flera avgöranden har JO uttalat att sådan kontroll som regel utövas genom att lagmannen, eller i förekommande fall en chefsrådman, med viss regelbundenhet tillsammans med var och en av domarna i domstolen har s.k. rotelgenomgångar, varvid särskilt äldre mål och ärenden skall uppmärk- sammas. Chefsdomarens ansvar för verksamheten innebär att han på eget initiativ bör undersöka förhållandena om han inte får en tillfredsställande förklaring till att ett äldre mål eller ärende inte har avgjorts. Jag kunde vid inspektionen, och i de enskilda klagomålsärenden som jag nämnt, konstatera att handläggningstiden i ett stort antal mål och ärenden hade varit alltför lång och att det brustit i bevakning av dessa. I ett flertal mål och ärenden hade handläggningen avstannat helt . Vad som kom fram bl.a. vid inspektionen och genom utredningen i de särskilda ären- den som togs upp efter inspektionen visar att det vid vissa enheter funnits allvarliga brister i tingsrättens verksamhet. I tingsrättens arbetsordning anges att lagmannen omkring varje års- och halvårsskifte skall inhämta uppgifter om arbetsbalanserna på enheterna. Per har när det gäller hans kännedom om arbetsbalanserna samt om målens och ärendenas ålder på enheterna anfört i huvudsak att arbetsbalan- serna varit väl kända för honom samt att han på ett övergripande plan haft kunskap om antalet mål som varit , men att han inte haft någon detaljkunskap om målen. Han har vidare upplyst att han fram halvårsvis hade genomgångar med respektive rotelinnehavare av balanslistor med äldre mål men att hans bevakning av äldre oavgjorda mål, 2 008 /0 9:JO1 med anledning av det omfattande och tunga arbetet med att genomföra en omorganisation, därefter upphörde varefter systemet med balanslistor återinfördes . Vid genomgångarna gicks inte målen igenom i detalj utan diskussionen handlade, enligt Per , mer om domarens plan för hur och när målen skulle avgöras. Om ett mål, trots besked om att det skulle komma att avgöras, fanns med vid nästa genomgång lämnades förklar- ingar av olika innebörd. Per har endast redogjort för rutinerna vad gäller bevakning av äldre icke avgjorda mål. Huruvida även äldre dom- stolsärenden är och har varit föremål för motsvarande bevakning har inte framgått av hans yttrande.