frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Det aktuella ärendet är emellertid av något annan karaktär, då myndigheten färdtjänstnämnden inte fattat något annat beslut än att bevilja L.J. färdtjänst, medan de av anmälaren kriti- serade kontakterna med L.J. tagits på tjänstemannanivå och gällt tillämpning- en av nämndens beslut. Den faktiska tillämpningen av ett beslut om färdtjänst, liksom andra till- ståndsbeslut, har i betydande utsträckning lagts i tillståndshavarens (och, i detta fall, transportörens) hand. Vad gäller möjligheten att reagera mot miss- bruk anvisar färdtjänstlagen (12 §) som enda sanktion återkallelse av tillstån- det, vilket emellertid förutsätter allvarliga eller upprepade överträdelser av de föreskrifter och villkor som gäller för färdtjänsten. Något sådant ingripande har enligt vad som framgått inte aktualiserats i detta fall. Frågor om eventuellt betalningsansvar för otillåtna resor, som nämnts i kontakterna med L.J., om- fattas inte av regleringen i färdtjänstlagen och kan av kommunen endast väckas genom anlitande av utsökningsbalkens bestämmelser (bl.a. genom hänvändelse till ). Att ett sådant ansvar kan föreligga har nämnts i informationen men närmast som en erinran om ett faktum. 2 008 /0 9:JO1 Även om upplysningarna till L.J. sålunda i vart fall inte kan anses innefatta något rättsligt sanktionerat beslut, har den faktiska effekten blivit, att L.J. därefter trots att han inte ansett informationen korrekt avstått från att an- vända färdtjänsten på det sätt som ifrågasatts. Detta var ju också syftet med förvaltningens aktion, men frågan är om resultatet uppnåtts genom anlitande av otillbörliga metoder, innefattande vilseledande besked om informationens egentliga innebörd. Jag kan inte finna att så skulle vara fallet, även om tjäns- temännens agerande enligt anmälarens beskrivning, som i nämndens remiss- svar inte getts något konkret bemötande, framstår som något onyanserat och onödigt brutalt. Den avslutande frågan blir då, om tjänstemännens agerande kan anses ha varit av den art, att L.J. bort kunna avkräva nämnden som sådan ett ställnings- tagande i form av ett formligt, överklagbart beslut. Principiellt kan det knap- past anses åligga en tillståndsbeviljande myndighet att på verkställighetsstadi- et ta ställning till tillståndets tillämpning i olika uppkommande konkreta si- tuationer. En sådan prövning får normalt anstå tills avvikelsen påtalas i sam- band med att ett ingripande mot tillståndshavaren aktualiserats således, vad gäller färdtjänst, om en återkallelse ifrågasätts; sker detta, skall det slutliga beslutet föregås av en skriftlig kommunikation med vederbörande. Det bety- der, att den som avvisar information av det slag som här getts visserligen löper risken att hans tillstånd kan komma att återkallas men att han dessförin- nan har möjlighet att argumentera mot en sådan utgång. Med dessa uttalanden är ärendet avslutat. Fråga om tillämpliga föreskrifter, då ett ärende anhängiggörs före men avgörs först efter en lagändring, som inte försetts med övergångsbestämmelser (Dnr 2820-2006) I en anmälan, som kom in till JO , framförde kritik mot det sätt varpå i handlagt ett ärende om godkännande av handledare för privat övningskörning. Av anmälan fram- gick i huvudsak följande. skickade tilltänkta handledare vid privat övningskörning med motorcykel in ansökan till trafikenhet. betalade in avgiften . Vid tiden för anmälan hade något tillstånd inte kommit. Pat- rik klagar över bristande information, lång handläggningstid, un- dermålig service och bristande arbetsrutiner. 2 008 /0 9:JO1 Av en inom upprättad tjänsteanteckning framgår följande. Telefonsamtal med vid i Hon uppger bl.a. följande. Någon ansökan har dock ännu inte registrerats. Detta beror på att hand- läggningen släpar efter p.g.a. många ansökningar denna årstid, för lite perso- nal samt den lagändring som trädde ikraft med krav på utbildning vid övningskörning för behörighet B samt avgift för prövning av handledare. Registrering av ansökan sker först i samband med handläggning- en. Handläggningen i sig tar inte . När det väl finns tid för registrering kan därför ärendet handläggas . Handläggningen släpar efter beträf- fande ansökningar ända tillbaka . Sedan lagändringen blev känd inkom väldigt många ansökningar . Trots övertid gick det inte att hinna med. En orsak var att inte kände till lagändringen förrän just . Det fanns alltså ingen tid för förberedelse. Samtliga ansökningar som kom in före den 2 janu- ari 2006 där eleven redan hade körkortstillstånd bakdaterades och handla- des enligt de äldre reglerna. De sista av dessa ärenden avgjordes . Kvar av ansökningar är sådana där eleven saknar till- stånd. För att handledare skall godkännas krävs att eleven har tillstånd. Be- träffande sistnämnda ansökningar gäller kravet på utbildning. Sökandena slipper dock avgiften. Det som tar tid är att många ansökningar är bristfälliga och måste komplet- teras med utbildningsintyg och/eller avgift. Information om de nya kraven finns på hemsida. Handläggningstiden uppgår till ca 1,5 måna- der. bör ansökan alltså vara behandlad. Under samtalet konstateras att inte har angett handleda- rens personuppgifter på inbetalningen. Eftersom ansökningen sorteras och sedermera registreras på handledaren kommer det att bli svårt att koppla ihop betalningen med rätt ansökan. Undertecknad upplyser om det telefonnummer som uppgett i anmälan till JO, och hon upp- ger att hon omgående kommer att kontakta för att komma till rätta med det problem som upptäckts. Ärendet remitterades till för utredning och yttrande över vad som framgick i anmälan och tjänsteanteckningen. (länsöverdirektören ) anförde i yttrande följande. Till följd av ökad arbetsbelastning och ärendeinströmning har haft längre handläggningstider avseende ansökningar om handle- darskap vid övningskörning. Detta beror i huvudsak på den lagändring om introduktionsutbildning vid privat övningskörning som trädde i kraft vid års- skiftet. Ett mycket stort antal ansökningar inkom . hade inte möjlighet att handlägga dessa innan lagändringen trädde i kraft och eftersom det saknades övergångsbestämmelser beslutade , för att 2 008 /0 9:JO1 inte allmänheten skulle drabbas, att handlägga ansökningar inkomna innan årsskiftet enligt bestämmelserna som gällde då, trots att besluten kunde fattas först . Information om handläggningstider har spritts till trafiksko- lor och meddelats dem som kontaktat . Även information angå- ende avgiften har spritts till trafikskolor men finns t.ex. också på länsstyrel- sens hemsida där det framgår att från krävs att du betalat in på postgiro 43 55 97-0 för att ska kunna pröva ären- det. Ansökningsavgiften krävs oavsett vilken behörighet ansökan av- ser. har inte uppgett handledarens namn och personnummer vilket bidragit till den långa handläggningstiden i detta fall. På hem- sida framgår även att man ska ange både handledarens och elevens namn och personnummer vid betalning. Avgiften som inbetalat är en avgift för handlägg- ning av ärendet och ska inte återbetalas efter att ärendet handlagts. Eventuella skadeståndsanspråk kan riktas till Justitiekanslern. Avslutningsvis konstaterar att handläggningstiden för ären- den av aktuell typ även fortsättningsvis kommer att vara beroende av huruvi- da ansökan är fullständig med utbildningsintyg, betald avgift samt kör- kortstillstånd för eleven. Till följd av att ärendeinströmningen minskat och ansökningarna oftare är kompletta har handläggningstiderna dock blivit betydligt kortare och bedömer att de fortsätt- ningsvis inte ska behöva vara längre än . gavs möjlighet att kommentera remissvaret men avstod från detta. I beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Med hänsyn bl.a. till vad anfört om att de av påpekade handläggningsproblemen nu tycks vara bemästrade, ser jag ingen anledning att vidare uttala mig beträffande hans klagomål. Utredningen i ärendet har emellertid aktualiserat den principiellt betydelsefulla frågan om tillämpliga föreskrifter, då ett ärende anhängiggörs före men avgörs först efter en lagändring, som inte försetts med övergångsbestämmelser. Problemet uppkom visserligen inte i ärende, som helt hänför sig till tiden efter den aktuella lagändringen, men utgör ett centralt tema i länsstyrel- sens remissvar och förtjänar en kommentar. Bestämmelser om handledare vid privat övningskörning fanns tidigare i den äldre körkortsförordningen (1977:722) och överfördes sedan till den nu gällande körkortslagen (1998:488). Genom ändringar i körkortslagen i de- cember 2004 (SFS 2004:1087) infördes ett krav på att handledaren tillsam- mans med den som skall övningsköra genomgår en introduktionsutbildning (4 kap. 7 § första stycket 4 körkortslagen). Kravet gällde dock först från den 2 008 /0 9:JO1 och endast om det är fråga om övningskörning för förarbehö- righeten B. anger att det stora antalet inkomna an- sökningar om godkännande av handledare omöjliggjorde en handläggning av dessa före , då lagändringen med det nytillkomna kravet trädde i kraft. Då övergångsbestämmelser saknades ansåg sig för att inte allmänheten skulle drabbas kunna handlägga de inkomna ansökningarna enligt de äldre bestämmelserna, trots att beslut inte kunde fattas förrän . Regeringsrätten har i en serie rättsfall från senare tid haft att ta ställning till den aktuella frågan. Innebörden av denna praxis är i korthet, att den allmänna utgångspunkten vid bedömningen bör vara, att till grund för prövningen av ett mål eller ärende skall ligga de föreskrifter som är i kraft för denna prövning, men att t.ex. hänsynen till principer om proportionalitet och rättssäkerhet liksom till uttalade syften med lagstiftningen kan motivera av- steg från grundkonceptet. (Se RÅ 1988 ref. 132 och de senare mera nyansera- de domarna i rättsfallen RÅ 1996 ref. 57, RÅ 2003 ref. 88 och RÅ 2004 ref. Som framgått har i sitt remissyttrande ansett att hänsynen till allmänheten, varmed måste avses de sökande, motiverat en tillämpning av de vid prövningstillfället ej gällande men för dessa förmånligare äldre be- stämmelserna. Även om ett sådant synsätt rent principiellt inte framstår som orimligt, har jag svårt för att se att det skulle väga tillräckligt tungt för att i ett fall som detta frångå huvudregeln. Mot betraktelsesätt talar bl.a. också den omständigheten, att syftet med lagstiftningen att komma till rätta med brister i den privata övningskörningen temporärt motverkades genom det valda förfarandet. (Se prop. 2003/04:160 s. 89 f. och 96 ff.) Noteras bör även att JO i ett tidigare ärende (dnr 1226-2006, be- slut ) inte funnit anledning till någon åtgärd eller något uttalande i anledning av klagomål mot i län för att denna länssty- relse i motsvarande situation tillämpat de nya reglerna. Som framgått delar jag JO uppfattning, att anledning saknas att reagera mot en sådan tillämpning. Mot bakgrund bl.a. av de uttalanden som Regeringsrätten i sin senare prax- is gjort om nödvändigheten av försiktighet vad gäller uppställande av en strikt princip för hanteringen av situationer som den aktuella finner jag dock inte skäl att rikta kritik mot i för att den tagit i an- språk den av Regeringsrätten anvisade flexibiliteten i tillämpningen på ett sätt som jag finner mindre lyckat. Mera angeläget synes vara att fästa regeringens uppmärksamhet på behovet av genomtänkta övergångsbestämmelser för att motverka en sådan oenhetlig rättstillämpning inom landet som här illustrerats. 2 008 /0 9:JO1 Att övergångsbestämmelser i ökad utsträckning kommit att framstå som en bristvara framgår också av Regeringsrättens praxis. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till regeringen (Näringsdeparte- mentet) för kännedom. Länsrätt har avskrivit ärenden om riksfärdtjänst, eftersom tidpunkten för aktuell resa passerats, men ändå uttalat sig i sakfrågan. Fråga om betydelsen av sådana uttalanden vid kommunens prövning av senare ärenden rörande likartade förhållanden (Dnr 3127-2006) klagade i en anmälan till JO på kommun. Klagomålen avsåg handläggningen av och beslut i två ärenden om riksfärd- tjänst. I anmälan uppgav följande. Jag är funktionshindrad och kan på grund av detta inte resa med allmänna kommunikationer. Jag ansökte därför hos kommun om riksfärd- tjänst med taxi när jag skulle åka till över en helg. Kommunen avslog min ansökan och beviljade i stället riksfärdtjänst med buss och ledsa- gare. Eftersom jag inte klarar av att resa med buss även om jag har en ledsa- gare med mig överklagade jag avslagsbeslutet till Länsrätten i . Länsrätten konstaterade i domskälen att jag borde ha beviljats riksfärd- tjänst med taxi. På grund av att tidpunkten för resan passerats beslutade emel- lertid länsrätten att med åberopande av domskälen avskriva målet från vidare handläggning. Beslutet, mål nr 1855-04 E, bifogas. Tidpunkten för resan hade som nämnts passerat, men eftersom länsrätten i domskälen uttalat att jag borde ha beviljats resa med taxi mellan och utgick jag ifrån att nästa ansökan från mig skulle beviljas för- utsatt att övriga omständigheter var desamma. Så blev dock inte fallet. Föl- jande höst skulle jag nämligen göra en exakt likadan resa mellan och . Syftet med resan var detsamma liksom själva resan som skulle vara StorumanSkellefteå tur och retur. Mitt funktionshinder var detsamma, förutom att mitt tillstånd försämrats något under det år som gått. kommun avslog emellertid riksfärdtjänstresa med taxi och be- viljade resa med buss och ledsagare. När jag ifrågasatte detta hävdade hand- läggaren, , att eftersom länsrätten inte meddelat någon dom tog de inte hänsyn till vad som antecknats i domskälen. Enligt handläggaren var detta enbart rekommendationer till kommunen och dessa rekommendationer hade kommunen inte någon skyldighet att följa. menade även att länsrättens avskrivningsbeslut inte var möjligt att överklaga och att kom- munen naturligtvis annars skulle ha gjort det eftersom de anser att jag kan åka buss med ledsagare i stället för taxi. Jag överklagade även detta avslagsbeslut och påpekade då även för länsrät- ten att kommunen ansåg deras beslut vara rekommendationer och att det som 2 008 /0 9:JO1 krävdes för kommun var en dom. Länsrätten meddelade dom i målet. Domen med mål nr 2395-05 E bifogas. I domskälen skriver man åter att jag borde ha beviljats en resa med taxi. Domslutet lyder dock att målet avskrivs från vidare handläggning, med åberopande av domskälen, eftersom tidpunkten för resan passerats. Jag har åter varit i kontakt med handläggarna i kommun. Såväl (nu tjänstledig) som menar att även detta är en rekommendation från länsrätten. En rekommendation som de inte heller kommer att följa. En ny ansökan från mig kommer alltså även den att avslås. Jag kommer att överklaga, länsrätten kommer att anse att jag borde ha fått resa med taxi, men i slutänden blir det ändå ingen resa eftersom tid- punkten för resan har passerats när domen kommer och det måste till en ny ansökan för att den ska kunna bli av. Den nya ansökan kommer kommun att avslå och så vidare. Det kan inte vara rimligt att kommunala handläggare gång på gång tillåts ignorera såväl lagakraftvunna domar som beslut och medvetet obstruera lag- stiftningen. Jag vill därför göra en JO-anmälan mot såväl kommun som dess handläggare för ansökningar om färdtjänst och riksfärdtjänst. Akterna i de aktuella ärendena och målen hämtades in från kom- mun och Länsrätten i . Av handlingarna framgår bl.a. följande. i kom- mun beslutade att bevilja riksfärd- tjänst med buss och ledsagare för en resa mel- lan och ; yrkandet att få anlita taxi avslogs. Ärendet hade inletts . Länsrätten i fann i beslut i mål nr 1855-04 att ansökan borde ha bifallits men avskrev målet eftersom tiden för resan hade förflutit. Med avslag på begäran om att få anlita taxi beslutade Kommunstyrelsen i kom- mun att bevilja riksfärdtjänst med buss och ledsagare för en resa mellan Stor- uman och . Ärendet hade inletts . Länsrätten i fann i dom i mål nr 2395-05 att ansökan borde ha bifallits men avskrev målet eftersom tiden för resan hade förflutit. Ärendet remitterades därefter till kommun för utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan. Kommunstyrelsen i kommun anförde i sitt yttrande följande. 2 008 /0 9:JO1 inkom med ansökan för riksfärdtjänst innan resorna skulle ske. Vid all utredning av riksfärdtjänst görs hembesök och utredningen sker med stöd av frågor från en utredningsblankett som an- vänds vid all utredning av riksfärdtjänst. Detta för att säkerställa att alla sö- kande skall få en likvärdig bedömning. Eftersom ansökte om en likadan resa , begärde utredaren ett läkarutlåtande som beskriver sökandens eventuella förmåga att resa med allmänna kommu- nikationer. Utredaren lämnade ett brev med frågor som skulle besvaras av läkare angående den sökandes förmåga och hur funktionshindret påverkas av att åka med allmänna kommunikationer. Utredaren fick tillåtelse av sökanden att kontakta sjukvården i för att få svar på frågorna. Kontakt erhölls inte mellan utredaren och sjukvård. En annan utredare fick i upp- drag att meddela sökanden att kontakt inte erhållits. Sökanden ansåg att det skulle bli en orimlig kostnad för resa och läkarbesök till för detta läkarutlåtande. Utredare fick muntligt löfte av att kon- takta sökandes läkare i . Utredaren läste upp de ställda frågorna. Utreda- ren beskrev för läkaren att sökanden tyckte att restiden skulle bli för lång utifrån sökandens besvär. Läkaren ansåg att sökandens funktionshinder inte berättigar till resa med bil, eftersom ledsagare och buss beviljats. Utredaren läste upp detta för sökanden som fortfarande vidhöll att restiden skulle bli för lång. Rutiner för handläggning av riksfärdtjänst och färdtjänst i kommun framgår av bilaga 1 [här utelämnad, JO:s anmärkning]. Enligt lagen om riksfärdtjänst (1997:735) och gällande regelverk för riks- färdtjänst i kommun skall den sökande styrka sitt funktionshinder med ett läkarutlåtande. Läkarutlåtande bekostas av sökanden. Utredaren har i detta fall hjälpt sökande med att införskaffa ett läkarutlåtande, något som är utöver utredarens skyldighet. Utredaren fann att sökanden för den aktuella resan uppfyllde kraven för riksfärdtjänst med allmänna kommunikationer och ledsagare. I Transportrå- dets Allmänna råd för riksfärdtjänsten 1989:3, vilka alltjämt används av dom- stolarna vid tolkning av lagen om riksfärdtjänst, anges följande (sid 5): Tillståndet att anlita riksfärdtjänst skall ges för det färdsätt som med hän- syn till resenärens förutsättningar är det minst kostsamma. Några utgångs- punkter kan vara att tåg och buss i linjetrafik alltid är det billigaste alternativet att en flygresa, även om den sker tillsammans med en ledsagare, så gott som alltid är billigare än en lång taxiresa att specialfordon är det dyraste färdmedlet. Tillstånd skall därför i första hand ges för resan med tåg, flyg, buss eller båt i reguljär trafik, eventuellt med ledsagare, om resenären med hänsyn till sina förutsättningar kan resa med något av dessa färdmedel. Tillstånd för resa med taxi eller specialfordon får endast ges om de all- männa kommunikationerna inte kan utnyttjas p g a resenärens funktionshin- der. Tillgängligheten till allmänna kommunikationer ökar successivt med den fortlöpande handikappanpassningen. Detta innebär att behovet av att anlita taxi och specialfordon för riksfärdtjänstresor minskar. I tveksamma fall eller när resenären är osäker på vilket färdsätt som kan utnyttjas bör handläggaren upplysa resenären om vilka möjligheter som finns att resa med kollektiva färdmedel och vilken service som trafikföretagen ger. 2 008 /0 9:JO1 Vid första resetillfället överklagade sökanden ärendet till Länsrätten i Väs- terbottens län. Länsrätten konstaterade i mål 1855-04 att tiden för resan passe- rat och avskrev målet (se tidigare insänt underlag). Vid andra resetillfället överklagade sökanden på nytt beslutet hos länsrät- ten. Länsrätten prövade även inte ärendet i sak p g a att tiden för resan passerat, utan avskrev endast målet. Länsrätten ansåg vid båda tillfälle- na att sökandens ansökningar borde ha bifallits. Värt att poängtera är att sö- kanden i sin överklagan och utredaren i sin rättidsprövning angivit att det är av stor vikt att överklagan tas upp till prövning och att dom avkunnas. Efter- som länsrätten endast avskrivit målet går beslutet i praktiken inte att överkla- ga hos kammarrätten. Ur rättssäkerhetssynpunkt måste detta vara oacceptabelt och föranleda att länsrätten ser över sina rutiner. Riksfärdtjänstresor borde ha förtur i handläggningen i domstolarna, eftersom det oftast är mellan ansökan och det datum då resan skall göras, eller att dom fastställs för att vidare prövning skall kunna göras. Det är av stor vikt att det går att överklaga de domar som länsrätten avkunnar, både för den enskilde och för kommunen. Utredaren har varit i kontakt med Kammarrätten i och där fått till svar att om kommunen överklagar länsrättens beslut så är det bara av- skrivningen av ärendet och inte sakinnehållet som kan överklagas. Beslut om riksfärdtjänst fattas av kommunen för varje resa. Detta innebär att det vid varje ansökan bedöms huruvida den sökande till följd av funk- tionshinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt och, om så bedöms vara fallet, vilket färdsätt som beviljas för den aktuella resan. Eftersom varje ansö- kan om riksfärdtjänst föranleder en ny prövning har kommun således inte ignorerat lagakraftvunna domar, vilket sökande gör gällande. Utredaren har följt gällande lagstiftning och de regler för riksfärdtjänst som gäller för kommun, vilket inte kan anses vara att medvetet obstrue- ra. Riksfärdtjänst med taxi och specialfordon är enligt ovan nämnda Allmänna råd komplement till allmänna kommunikationer och ska samplaneras när så är möjligt. Restiden varierar därmed beroende av antalet medresenärer och var deras slutdestinationer finns. Det finns därmed ingen garanti för sökanden att restiden blir kortare eller att resan blir mindre påfrestande med riksfärdtjänst med taxi än med andra färdmedel. Restiden blir lång även för personer utan funktionshinder. Detta är därför oftast inget skäl att få resan beviljad med taxi. Eftersom kollektivtrafiken görs alltmer tillgänglig för funktionshindrade blir det successivt allt oftare möjligt för funktionshindrade att resa med kol- lektivtrafiken. Vid behov även i form av riksfärdtjänst tillsammans med led- sagare. Ledsagare var i de aktuella fallen beviljade för att sökanden skulle kunna få stöd att resa sig upp i bussen och för att hjälpa till med att bära ba- gaget. Det kan konstateras att på den tänkta resvägen, , och körs 25 av 33 turer med handikappanpassad buss. Detta inne- bär att det finns låg entré vid påstigning av bussen och handikapptoalett i bussen. Som en jämförelse kan Kammarrättens i dom i mål nr 3140 rörande en ansökan om färdtjänst nämnas, där sökande hade svårigheter att genomföra ändamålet med sin resa om denna skulle företas med allmänna kommunikationer. I domen förs ett resonemang om att det endast är hur resan kan genomföras som skall bedömas och utredas, inte ändamålet med resan. Även om denna dom rör färdtjänst och inte riksfärdtjänst kan det ändå finnas 2 008 /0 9:JO1 skäl till en jämförelse eftersom kraven att få tillstånd till riksfärdtjänst enligt gällande lagstiftning är högre ställda än för färdtjänst. Med hänvisning till ovanstående bedömer kommunstyrelsen i kommun att det inte finns anledning till kritik av handläggning av ansökningar om riksfärdtjänst och hemställer att JO lämnar an- mälan utan erinran eller annan åtgärd. I beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Det är inte svårt att förstå, att anmälaren ställer sig frågande inför ett system, som kan leda till att för henne förmånliga uttalanden i ett avgörande av en förvaltningsdomstol inte får någon effekt. Grundproblemet är naturligtvis tidsfaktorn, dvs. omöjligheten i många fall att hinna slutligt pröva och avgöra ett överklagande, innan den sökta färdtjänstresan avses äga rum. Den principfråga som här väckts har relativt varit föremål för be- handling i Regeringsrätten.