frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur han kan överklaga det. Han skall då också underrättas om sådana avvi- kande meningar som avses i 19 § eller som har antecknats enligt särskilda bestämmelser. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom van- ligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen skall dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. Enligt 24 § KvaL får i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, en in- tagen inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning . Rutinerna för delgivning av beslut/domar vid anstalten Hällby strider inte mot förvaltningslagens bestämmelser. Av 7 § förvaltningslagen om allmänna krav på handläggningen av ärenden följer att ett ärende skall hanteras enkelt, snabbt och billigt. Att kopiera samtliga beslut som fattas av anstalten, även i 2 008 /0 9:JO1 det stora flertalet fall när de intagna inte önskar en kopia, skulle medföra en fördröjning av ärendehanteringen. I ett kompletterande yttrande anförde Kriminalvården, , genom stf. regionchefen , följande. Efter att Kriminalvården yttrat sig i aktuellt ärende, så har JO beslutat i ett liknande ärende, ert dnr 4253-2006, där JO uttalar att det ligger i sakens natur att den intagne skall ha en kopia om delgivning används som underrättelse- form. Med anledning av detta beslut ser Kriminalvården att uttalandet i beslu- tet ger upphov till vissa ytterligare frågeställningar. Vidare var Kriminalvår- den otydlig angående förfaringssättet vid delgivning i yttrandet till JO i nämnda ärende. Vid delgivning lämnas det skriftliga beslutet till den intagne som får läsa igenom det innan han skriver under att han delgivits beslutet. Av 6 § delgivningslagen följer bl.a. att vid delgivning överbringas hand- lingen i original eller styrkt kopia. En kopia som har framställts vid en myn- dighet behöver inte bestyrkas. Av 7 § följer bl.a. att om delgivning skall ske med enskild person, överbringas handlingen till honom. Intagna erhåller således originalbesluten i skrift (överbringas). Efter genomläsning/delgivning återtas handlingen och förvaras i den intagnes akt. Att regelmässigt överlämna en kopia till den intagne vid delgivning av samtliga beslut som Kriminalvården fattar innebär en mängdproblematik och förvaltningsrättsliga frågeställningar. Vid anstalter fattas en mycket stor mängd beslut. Digniteten på besluten skiftar avsevärt, från innehav av en extra filt till beslut om en utsluss- åtgärd. Rent faktiskt står de enkla bifallsbesluten om exempelvis innehav i bostadsrum eller medgivande av besöks- och telefontillstånd för det stora flertalet beslut. Det torde enligt Kriminalvårdens mening finnas anledning att ha skilda former för underrättelse mellan bifalls- och avslagsbeslut (jfr 17 § förvaltningslagen). Om den intagne alltid skall erhålla en kopia vid varje skriftligt beslut upp- kommer det vid varje enskilt beslut ytterligare ett ärende att pröva för Krimi- nalvården. Frågan om innehav måste ha övervägts innan beslutet delges. Som tidigare anförts är det sällan som innehav av beslut inte medges. Oaktat detta så måste ändå en prövning göras. Normalt delges beslut inte av beslutsfatta- ren. För att uppnå en enhetlig praxis beträffande innehavsfrågor har många anstalter endast ett fåtal tjänstemän som har delegation att fatta beslut i inne- havsfrågor enligt 24 § KvaL. Beslutsfattaren i ärendet har därför inte alltid delegation att fatta beslut om innehav av själva beslutet. Det kan alltså bli aktuellt med två beslutsfattare innan delgivning kan ske, en för ursprungsbe- slutet och en för själva innehavsfrågan, och därutöver en person som utför själva delgivningen. Denna ordning leder till längre handläggningstider. Att Kriminalvården överlämnar en handling till den intagne och uppger att detta är hans kopia, för att ta tillbaka handlingen med motivering- en att innehavet kan äventyra säkerheten i anstalten, kan uppfattas som pro- vocerande mot den intagne. I praktiken medför detta förfarande inte någon skillnad för den intagne gentemot den rutin som används , se ovan. Som tidigare anförts i detta ärende önskar intagna i de flesta fall ingen ko- pia av Kriminalvårdens beslut. Kriminalvården anser att följande rutin kan övervägas. I samband med delgivning av beslut tillfrågas den intagne om han/hon önskar ha en kopia. Om detta önskas avvaktar Kriminalvården med 2 008 /0 9:JO1 den formella delgivningen tills en kopia av beslutet kan överlämnas. Genom denna rutin skulle endast innehavsfrågan prövas i det fåtal fall där kopia öns- kas. Därmed skulle ärendehanteringen i de flesta fall inte fördröjas. Utöver att det delgivna originalbeslutet förvaras i den intagnes akt registre- ras beslutet i det klientadministrativa systemet . Om ändringar i tidigare beslut skulle göras, registreras tidpunkten för denna ändring. I beslut anförde JO följande. I mitt beslut , dnr 4253-2006, uttalade jag bl.a. följande (jfr JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 222). Som Kriminalvården anför i sitt remissvar finns regler för myndigheternas kommunicering med enskilda i förvaltningslagen. Regleringen lämnar ut- rymme för myndigheten att bestämma hur kommuniceringen skall ske, t.ex. muntligt, genom vanligt brev eller genom delgivning (se 21 § förvaltningsla- gen). Sistnämnda förfarande är, till skillnad från de andra, lagreglerat. Re- gleringen finns i delgivningslagen (1970:428). Utgångspunkten för reglering- en är att den handling som skall delges överlämnas. Genom delgivningsförfa- randet kan i efterhand visas att så faktiskt har skett. Regelsystemet gör det nödvändigt att skilja på en formlös underrrättelse och en delgivning av t.ex. ett beslut. Skillnaden kan ha betydelse i bevishänseende. Inom kriminalvården är underrättelse genom delgivning normalt sett nöd- vändig för att säkerställa att den intagne har fått del av ett föreläggande eller ett beslut och för att undvika påståenden om motsatsen. Om delgivning an- vänds som underrättelseform ligger det i sakens natur att den delgivne skall ha en kopia av handlingen, se t.ex. 6 och 7 §§ delgivningslagen, för att del- givning skall anses ha skett. Om en intagen får en kopia av ett föreläggande eller beslut minimeras dessutom risken för påståenden om att föreläggandet eller beslutet har ändrats i efterhand. En skriftlig underrättelse kan också ha betydelse för partens möjlighet att praktiskt utnyttja sin rätt att svara på ett föreläggande eller överklaga ett beslut. Jag vill i sammanhanget också erinra om att intyg som har utfärdats av bl.a. tjänsteman vid kriminalvårdsanstalt enligt 24 § delgivningslagen gäller som fullt bevis att delgivning skett. Jag har i ett stort antal ärenden noterat att kriminalvården tillämpar denna regel. Av vad som anförts i det föregående följer att delgivning är ett formbundet sätt att underrätta någon om ett beslut. Jag har i det ovan nämnda beslutet dnr 4253-2006 angett vad som enligt min mening krävs för att delgivning skall ha skett. Detta hindrar naturligtvis inte att Kriminalvården underrättar den intagne om ett beslut på något annat av de sätt som anges i 21 § tredje stycket förvaltningslagen och i sådana fall, enligt vad som framgår av paragrafen, på begäran överlämnar handlingen i original eller kopia. Distinktionen skulle måhända bli tydligare om Kriminalvården använde termen delgivning endast i de fall delgivningslagen tillämpats. 2 008 /0 9:JO1 Jag har inte tagit ställning till tillämpningen av 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt på beslut och underrättelser som delges den intagne. Kritik mot en i handläggningen av ett ärende om placering av en intagen i avskildhet (Dnr 927-2007) klagade i två anmälningar mot Kriminalvården, anstalten , som kom in till JO och , på omständigheter- na i samband med en avskildhetsplacering av honom och på hur hans privata föremål har hanterats av anstalten. anförde i huvudsak följande. Han placerades i avskildhet med motiveringen att han uppmanade andra intagna att arbetsvägra. Mot bakgrund av att han är placerad på en avdelning där de intagna inte har arbetsplikt anser han att beslutet kan ifrågasättas. som han var avskildhetsplacerad begärde han att få träffa en krimi- nalvårdsinspektör, en samordnare eller en annan beslutsfattare, men hans begäran hörsammades inte. Från det att han avskildhetsplacerades dröjde det innan förhör hölls med honom. Han har inte fått ta del av något förhörsprotokoll. Anstaltens motivering av beslutet har inte heller varit kor- rekt. Han anser inte att utredningen och behandlingen av honom har varit objektiv och saklig. Han ifrågsatte vidare hur omprövningarna av avskild- hetsplaceringen gått till. I samband med att han avskildhetsplacerades tömde anstaltspersonalen hans bostadsrum på privata ägodelar. När avskildhetspla- ceringen upphört bad han om att få tillbaka sina personliga ägodelar men fick bortförklaringar och undvikande svar. En av hans privata böcker påträffades senare i anstaltens bibliotek. Boken hade då en stämpel och streckkod som angav att den tillhörde . A.T:s behandlingsjournal hämtades in och granskades. Av denna framgår bl.a. följande. i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 2 lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) på grund av att han rapporterats för att upp- vigla medintagna att arbetsvägra. Detta har i Kriminalvårdens klientadminist- rativa system införts som ANNAN FÖRSEELSE. hölls förhör med A.T. beslutade anstalten att ärendet om Annan förseelse föranleder ingen åtgärd. I skälen för beslu- tet har anstalten angett att det var utrett att A.T. inte/inte styrkt brutit mot 2 008 /0 9:JO1 respektive omprövade anstalten beslutet om avskildhetsplacering jämlikt 20 § första stycket 2 krimi- nalvårdslagen. Anstalten har i samband med dessa omprövningsbeslut angett i skälen för beslutet att det kommit till anstaltens kännedom att A.T. uppmanar medintagna att störa ordningen på anstalten. hävde anstalten beslutet om avskildhetsplacering. Som skäl för den åtgärden har anstalten angett att företagen utredning inte har kunnat styrka A.T:s in- blandning i händelsen. Anmälningarna remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (Region ), genom regionchefen , bl.a. följande (bilagor utelämnade). har till inkommit med klagomål mot anstalten . Klagomålen avser att anstalten placerat A.T. i avskildhet, att det gått från avskiljande till förhör, att beslutsmotiveringen inte varit korrekt, att omprövningar av beslut om avskiljande inte gått till på ett korrekt sätt, att han inte fått ta del av protokoll, att A.T. inte trots önskemål fått sam- tala med kriminalvårdsinspektör och samordnare eller annan beslutsfattare och att anstalten i samband med att A.T. isolerats tagit en bok från A.T:s bostadsrum och placerat denna i anstaltens bibliotek utan A.T:s medgivande. riktar vidare klagomål mot anstalten och menar att han inte hanterats på ett objektivt och sakligt sätt. Enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 20 § följer att en intagen får hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt 1.med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstal- tens egendom, 2.för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten, 3.för att hindra att den intagne medverkar till att en annan intagen får tillgång till berusningsmedel, 4.för att hindra att den intagne allvarligt ofredar en annan intagen, 5.för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. Intagen som har dömts till fängelse i lägst och är placerad i sluten an- stalt får hållas avskild från andra intagna, om det kan befaras att han planläg- ger rymning eller att annan planlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sätts i verket samt det med hänsyn till den intagnes brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär. Ett beslut enligt första eller andra stycket skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . I 21 § framkommer att en intagen som hålls avskild från andra intagna en- ligt 20 § eller 20 a § skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig. 2 008 /0 9:JO1 I 22 § stadgas att innan beslut meddelas om en åtgärd enligt 20 § eller 20 a § och vid omprövning av ett sådant beslut skall de omständigheter utre- das som inverkar på frågans avgörande. Den som hålls avskild på grund av att han är farlig för sin egen säkerhet till liv eller hälsa skall undersökas av läkare så snart det kan ske. Andra intagna som hålls avskilda enligt 20 § eller 20 a § och sådana intagna som är placerade på en säkerhetsavdelning skall undersö- kas av läkare, om det behövs med hänsyn till den intagnes tillstånd. Har en intagen hållits avskild av en månad skall en sådan undersökning alltid äga rum. Protokoll skall föras över vad som kommit fram vid utredning enligt första stycket. Placering i avskildhet är en av de mest ingripande åtgärder som kan vidta- gas mot en intagen. Det är viktigt att sådana ärenden hanteras och handläggs med yttersta noggrannhet. Bestämmelserna om avskiljande får ses som tvångsmedel och måste därför vid jämförelse skiljas från andra regler som inte har denna karaktär. Man måste alltid beakta det grundlagsskydd som finns. Rättssäkerhetsaspekterna måste särskilt beaktas. Bestämmelserna rörande möjligheten att placera någon i avskildhet skall tolkas restriktivt. Som huvudregel gäller att förhör skall hållas. Kriminalvår- dens föreskrifter och allmänna råd KVFS 2006:26 innehåller bl.a. föreskrifter om förhör. Beslut om avskildhet såväl som beslut om upphävande av avskildheten skall fattas. De respektive besluten skall delges den intagne. Förvaltningsla- gens bestämmelser gäller, speciellt viktigt är att uppmärksamma kraven på utredning, kommunikation, och motivering av beslut. Reglerna om partsinsyn gäller med de begränsningar som följer av SekrL 14:5. Av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i an- stalt, KVFS 2006:26 1 kap. 16 §, framgår att en intagen om han/hon begär samtal med representant för ledningen av verksamhetsstället, skall få tillfälle till detta så snart det är möjligt. KVFS 2006:26 4 kap. 22, 23 §§ ger övergripande föreskrifter om hantering av visitation av bostadsrum. Anstalten skall visitera intagnas bostadsrum efter behov så att rätt nivå upprätthålls vad gäller ordning och säkerhet. Anstalten skall fortlöpande analysera behovet av sådana visitationer. Vid visitation av den intagnes bostadsrum skall normalt minst två tjänste- män delta när omhändertagande av egendom är aktuell. Visitationer av bo- stadsrum och allmänna utrymmen bör omfatta kontroll av ren säkerhetskarak- tär, av hygieniska förhållanden, av den intagnes innehav av personliga tillhö- righeter och tecken på skadegörelse. Underlag till yttrande och företagen utredning Beslut om avskiljande samt beslut om att upphäva avskiljande. placerades i avskildhet enligt KvaL 20 § 1 st. 2 p. med motiveringen att han genom att uppmana medintagna att arbetsvägra stört ordningen i anstalten. och har anstal- ten vid omprövning förlängt A.T:s placering i avskildhet enligt samma para- graf. Placeringen i avskildhet upphörde med motivering- en att företagen utredning ej kunnat styrka A.T:s inblandning i angiven hän- delse. 2 008 /0 9:JO1 Av anstaltens underlag till yttrande framkommer att misstankarna mot A.T. stärktes under utredningen men att misstankarna inte var så starka att de kunde utgöra underlag för disciplinär bestraffning. Anstalten menar dock att avskiljande av A.T. var nödvändigt av säkerhetsskäl. Enligt anstalten har beslutet om upphävande av avskildheten motiverats på ett olyckligt sätt som inte återspeglade kunskapen från anstaltens utredning och anstaltens överväganden och ställningstagande. Se vidare anstaltens underlag till yttran- de (se bilaga). I skrivelse som inkom till Kriminalvården, Region den 1 febru- ari 2007 överklagade . placeringen i avskildhet. I beslut om omprövning fastställde Region beslutet om avskildhet men påpekade för anstalten att denna borde ha fattat beslut om att upphäva avskildheten då anstalten vid förhör med A.T. denna dag konstaterade att det inte var styrkt att denne brutit mot gällande regelverk (se bilaga). inkom vidare i skrivelse, som till sitt innehåll är nästintill identisk med AT:s klagomål till JO, till Region med klagomål mot anstaltens placering av honom i avskildhet. Region besvarade klagomålen . Vad avser A.T:s klagomål avseende förhör, begäran om att få ta del av protokoll och brister i beslutsmotivering hänvisas till Region svar på A.T:s klagomål (se bilaga). [Av denna bilaga framgår bl.a. att uppgifterna som låg till grund för avskildhetsplaceringen kom från flera håll och att det sammanfattades i en mycket kort rapport. har delgetts denna rapport och övriga handlingar i ärendet, JO:s anmärkning.] Begäran om att få samtala med kriminalvårdsinspektör, samordnare eller annan beslutsfattare. har begärt att få samtala med kriminalvårdsinspektör, samordnare eller annan beslutsfattare. Denna begäran tillgodosågs inte A.T. Enligt anstalten har man noterat A.T:s önskemål men ej kunnat till- godose dessa p.g.a. tidsbrist. Påstående om att utredning och behandling av AT inte skett på ett objektivt och sakligt sätt. Anstalten tillbakavisar A.T:s påståenden om att hans ärende inte hanterats på ett objektivt och sakligt sätt. Påstående om att en av A.T:s böcker, utan AT:s medgivande placerats i anstaltens bibliotek. I samband med att A.T:s bostadsrum visiterades omhändertogs, enligt upp- gjord leveransspecifikation, för förvaring bl.a. böcker och tidningar. Det framgår inte av leveransspecifikationen vilka böcker eller boktitlar som avses. Det framkommer dock vid vidare kontakt med anstalten att man vid visitation av A.T:s bostadsrum, av misstag felaktigt tagit om hand böcker som tillhörde A.T. Det synes som om böcker från A.T:s bostadsrum felaktigt lämnats till såväl anstaltens skola som till anstaltens bibliotek. Anstalten uppger att A.T. såvitt är känt nu återfått böckerna. 2 008 /0 9:JO1 Kriminalvården gör följande bedömning: Region har vid omprövning av frågan om avskiljande funnit att anstalten haft fog för sitt beslut om avskiljande och att anstalten hållit förhör dagen efter beslut om avskiljande samt att A.T. fått ta del av tillgängligt un- derlag avseende beslut om avskiljande. Avseende den formella hanteringen har Region påpekat att anstalten borde ha fattat beslut om att upp- häva beslutet om avskiljande . Att anstalten menar att beslutsmotiveringen varit bristfällig och att det funnits grund för fortsatt avskiljande p.g.a. säkerhetsskäl ändrar inte Region ställningsta- gande i denna fråga. Ärendet har inte hanterats korrekt i denna del. A.T:s begäran om att få samtala med kriminalvårdsinspektör, samordnare eller annan beslutsfattare får anses ha varit en så öppen begäran att denna borde ha kunnat tillgodoses under tidsramen för avskiljande. A.T:s påstående om att anstalten inte hanterat hans ärende på ett objektivt och sakligt sätt tillbakavisas av anstalten. Oaktat ärendet visat sig ha vissa formella brister avseende beslutsmotivering och skäl för fortsatt avskil- jande föranleder det inte Region att kritisera anstalten för brister avseende en objektiv och saklig hantering. Anstaltens materiella be- dömning var enligt Region korrekt. Vad avser huruvida en bok tagits ifrån A.T:s bostadsrum och placerats i anstaltens bibliotek kan konstateras att anstaltens leveransspecifikation inte har en detaljnivå som möjliggör att i efterhand belägga vilka böcker som omhändertagits för förvaring. Utredningen visar dock att böcker från A.T:s bostadsrum, av misstag felaktigt tagits om hand av anstalten och placerats i anstaltens bibliotek och anstaltens skola. Personalen kan inte p.g.a. en boks titel eller biblioteksmarkering presumera att boken inte tillhör den intagne. Anstalten bör utreda frågan om osäkerhet om ägarförhållandet till en bok eller annan egendom uppkommer. Anstalten har uppmärksammats på behovet av att beslut om av- skiljande och beslut om upphävande av avskiljande skall ske med stor omsorg och noggrannhet. Frågan kommer att tas upp vid kommande rättsvårdsmöten vid anstalten och anstaltens kontaktman i rättsvårdsfrågor kommer att gå igenom gällande lagstiftning avseende avskiljande och förvaltningslagens bestämmelser rörande utformning och kommunicering av beslut. Rutinerna för visitation bör uppmärksammas och anstaltens personal bör, då osäkerhet om ägarförhållanden avseende viss egendom uppstår, utreda frågan på ett fullgott sätt. har getts tillfälle att kommentera remissvaret. I beslut anförde JO följande. En intagen har enligt 17 § kriminalvårdslagen normalt rätt till gemenskap med andra intagna då han eller hon är skyldig att ha sysselsätt- ning. En intagens rätt till gemenskap får dock inskränkas bl.a. med stöd av bestämmelserna i 20 § samma lag. Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för dessa bestämmelser. 2 008 /0 9:JO1 JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myn- digheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att kommentera anstaltens beslut att placera A.T. Att placera en intagen i avskildhet är en mycket ingripande åtgärd, som en- ligt min mening bör användas med restriktivitet. Jag är medveten om att det för att säkerställa ordning och säkerhet inom anstalten kan krävas att en eller flera intagna placeras i avskildhet. Det är dock av yttersta vikt att ärenden om placering i avskildhet handläggs med största noggrannhet. Av utredningen i ärendet har framkommit att förhör hölls med A.T. dagen efter avskiljandet , och beslutade anstalten att händelsen inte föranledde någon ytterligare åtgärd. Trots det bestod placer- ingen i avskildhet fram till . Som anstalten har formulerat sitt beslut av saknades formell grund för fortsatt placer- ing i avskildhet efter denna tidpunkt. Anstalten har i utredningen anfört att det fanns grund för fortsatt avskildhetsplacering i form av säkerhetsskäl. Anstal- tens uppfattning har emellertid inte dokumenterats eller avspeglats i de om- prövningar som skett av beslutet om avskildhetsplacering. Jag är synnerligen kritisk till anstalten agerande att låta A.T:s avskildhetsplacering fortgå efter i avsaknad av ett beslut med de verkliga skälen för placeringen. Jag vill påminna om att enligt 20 § förvaltningslagen (1986:223) skall beslut normalt innehålla de skäl som bestämt utgången. Ett åsidosättande av den principen medför allvarliga risker för rättssäkerheten. Kriminalvården hävdar att A.T. fått del av samtliga handlingar i ärendet. Jag finner därför inte anledning att kommentera A.T:s klagomål i den delen ytterligare. Anstalten förtjänar dock kritik för att A.T., han varit avskildhetsplacerad, inte har getts tillfälle att samtala med en beslutsfattare. Av utredningen har också framkommit att en bok som tagits från A.T:s bo- stadsrum placerats i anstaltens bibliotek. visitation och hantering av A.T:s personliga föremål har i detta fall varit bristfällig. Min förhoppning är att det handlar om ett enskilt misstag. Trots det är jag kritisk till det inträf- fade. Jag utgår ifrån att anstalten har ombesörjt att A.T. fått tillbaka aktuell bok. Har så inte skett skall detta ske. anfört i övrigt föranleder inte någon kommentar från min sida. 2 008 /0 9:JO1 Kritik mot en med handläggningen av ett tandvårdsärende (Dnr 1069-2007) Tandläkaren klagade, i en anmälan mot Kriminalvården, an- stalten , som inkom till JO , på handläggningen av den intagne M.D:s tandvårdsärende och anförde bl.a. följande. behandlade han M.D.