frsrdg · GV04JO1 · 2008-01-01 00:00:00 — nämndens rutiner för underställning av beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU och ingivande av ansökan om vård när den unge är omhändertagen enligt 6 § LVU. Inspektio- nen omfattade akterna i samtliga ärenden vid socialnämnden där ett beslut om omhändertagande hade fattats . De två personakter som utreds inom ramen för tillsynsärenden hos JO (dnr 1216- 2006 och 5886-2006) undantogs från granskningen. I ett beslut anförde JO följande. 2 007 /0 8:JO1 Underlåtenhet att ansöka om vård inom den tid som anges i 8 § LVU ordförande beslutade att omhänderta S. med stöd av 6 § LVU. Därvid beslutade han att placera S. på behandlingshemmet . Enligt vad som har framkom- mit verkställdes beslutet . Länsrätten fastställde beslutet om omhändertagande av S. Efter att S. hade avvikit från be- handlingshemmet beslutade ordföranden att placera S. på Högantorps ungdomshem, avdelning Fridegård, som är ett särskilt ung- domshem. SiS beslutade om inskrivning på Högantorps ungdomshem och om placering på en låsbar enhet vid hemmet. Nämndens ansökan om vård skulle ha varit länsrätten till handa . hade varken någon ansökan om vård eller någon begäran om förlängning av utredningstiden inkommit till länsrät- ten. Enligt 9 § första stycket 1 upphörde således det omedelbara omhänderta- gandet av S. Trots detta blev S. kvar på Högantorps ungdomshem. S. var således från det att omhändertagandet hade upphört fram till , när ett nytt beslut om omhändertagande av henne fattades, intagen på Högantorps ungdomshem utan att det fanns någon rättslig grund för placeringen. Det kan ifrågasättas om någon befattningshavare i nämnden eller vid dess förvaltning kan ha gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § brottsbal- ken. Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsut- övningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall inte dömas till ansvar. När det gäller frågan om straffrättsligt ansvar i det förevarande ärendet är det två händelser som är av särskilt intresse, nämligen varför ansökan om vård gavs in till länsrätten för sent och förvaltningens agerande efter det att tjänstemännen hade uppmärksammats på att det omedelbara omhändertagan- det av S. hade upphört. Såvitt har kommit fram vid utredningen finns det inte grund för att anta att någon befattningshavare vid nämnden eller dess förvaltning uppsåtligen har åsidosatt de uppgifter som har gällt för hans eller hennes uppgifter. Däremot uppkommer fråga om någon har varit oaktsam på sådant sätt att straffrättsligt ansvar måste utkrävas. När det gäller frågan rent allmänt om hur oaktsamhet enligt 20 kap. 1 § skall bedömas är utgångspunkten för tjänstefelsansvaret att det av hänsyn till rättssäkerheten bör ställas särskilda krav på noggrannhet och omsorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myndighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt ansvar inte skall komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade ; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av huruvida en offentlig befattningshavare har 2 007 /0 8:JO1 handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang, vägas mot omständigheter som hänför sig till den enskilde personligen, t.ex. hans kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han har handlat under tidspress (se bl.a. NJA 2002 s. 188). Som framgår av det tidigare anförda skulle ansökan om vård ha getts in till länsrätten , dvs. efter det att beslutet om att omhänderta S. hade verkställts. Handläggaren av ärendet, socialsekreteraren , synes emellertid felaktigt ha utgått från att ansökan skulle göras senast efter att länsrätten hade fastställt omhändertagandebeslutet. Detta ledde till att hon inte såg till att utredningen lämnades över till socialnämnden så att nämnden kunde fatta beslut i saken. Enligt vad som har kommit fram under utredningen om hur arbetet vid so- cialförvaltningen är organiserat har ansvaret för handläggningen av LVU- ärendet i första hand legat på handläggaren. Det är anmärkningsvärt att hon inte hade kunskap om en bestämmelse som är grundläggande för hur ärendet skulle handläggas. Sannolikt har denna brist haft sin förklaring i att hennes arbetsuppgifter vid förvaltningen i huvudsak har gällt löpande handläggning av ärenden rörande barn och ungdomar som är placerade i familjehem eller på institutioner och således inte i första hand handläggning av frågor som rör omedelbara omhändertaganden och ansökningar om vård enligt LVU. Av utredningen framgår att det är ovanligt att familjehemsenheten handlägger ärenden av det senare slaget. Att ett fel har begåtts från handläggarens sida synes därför närmast vara ett resultat av att hon inte har haft tillräcklig kom- petens för att handlägga ärendet. Med hänsyn härtill och till den pressade arbetssituation som vid tillfället rådde vid enheten är hennes oaktsamhet inte sådan att det finns skäl för mig att utkräva straffrättsligt ansvar av henne. Utredningen angående ansökan om vård enligt LVU blev klar den 14 no- vember 2005. Enhetschefen , som tillsammans med hand- läggaren undertecknade utredningen, uppmärksam- made inte att beslutet om det omedelbara omhändertagandet av S. hade verk- ställts och att ansökan således redan skulle ha varit läns- rätten till handa. Hon utgick felaktigt från att verkställighet hade skett först , dvs. när S., efter att ha avvikit från , ompla- cerades till Högantorps ungdomshem. Hon synes ha förlitat sig på att hand- läggaren i formellt hänseende hade hanterat ärendet på ett korrekt sätt. I likhet med vad som gäller för torde bristande vana vid att handlägga ärenden rörande omedelbara omhänderta- ganden och ansökningar om vård enligt LVU samt arbetssituationen vid enhe- ten ha bidragit till att hon inte uppmärksammade felet. Jag har därför avstått från att gå vidare i saken också när det gäller enhetschefen . Vad gäller handläggningen av ärendet efter det att tjänstemännen upp- märksammats på att det omedelbara omhändertagandet hade upphört finner jag skäl att anföra följande. 2 007 /0 8:JO1 kontaktade en notarie vid Länsrätten i handläggaren och upplyste om att det omedelbara omhändertagandet hade upphört. Vid det förhör som har hållits med har hon uppgett att hon vid samtalet fick uppfattningen att felet kunde rättas till om nämnden kom in med en ansökan om vård. Att nämnden kunde ansöka om att S. skulle beredas vård enligt LVU är i och för sig korrekt. Det förhållandet hade dock inte någon betydelse när det gällde att omhändertagandet hade upphört. synes inte ha förstått den närmare innebörden av beskedet hon fick från läns- rätten. borde omgående ha underättat sin chef om be- skedet från länsrätten. Enhetschefen synes emellertid ha fått kännedom om saken först i samband med att soci- alförvaltningen fick länsrättens beslut om att målet rörandet det omedelbara omhändertagandet hade skrivits av. Vid förvaltningen gjordes då försök att lösa den uppkomna situationen. Stadsjuristen informerades om saken och denne kontaktade i sin tur länsrät- ten. Däremot synes förvaltningen varken ha informerat Högantorps ungdoms- hem eller S. om att det inte längre fanns förutsättningar för att hålla kvar S. på hemmet mot hennes vilja. Det finns flera frågetecken rörande socialförvalt- ningens handläggning från fram till då ett nytt beslut om att omhänderta S. fattades. Flera tjänstemän har deltagit i handläggningen och det är enligt min mening inte möjligt att utpeka någon enskild tjänsteman för bristerna i handläggning- en . Även om jag således inte har funnit att straffrättsligt ansvar måste utkrävas är det inträffade givetvis mycket allvarligt. Den omständigheten att det i sak kan ha framstått som rimligt att S. vistades på Högantorps ungdomshem, avdel- ning Fridegård, ändrar inte den bedömningen. S. har de facto varit utsatt för ett olaga frihetsberövande under närmare . Jag vill med kraft understryka att nämnden och ledningen för socialför- valtningen har ett ansvar för att arbetet vid förvaltningen med ärenden som rör tvångsvård organiseras så att ärendena kan handläggas på ett rättssäkert sätt. Jag har tidigare meddelat beslut i ett antal ärenden och jag räknar med att fatta beslut i ytterligare fall som också rör att ome- delbara omhändertaganden har upphört därför att socialnämnder antingen inte har underställt beslut om omhändertagande (7 § LVU) eller inte ansökt om vård inom rätt tid (se 8 och 9 §§ LVU). Jag har inom ramen för ett av dessa ärenden (dnr 5886-2006) inhämtat upplysningar från samtliga länsstyrelser angående huruvida de i sin tillsyn över i länets kommuner har uppmärksammat brister av detta slag. Det kan finnas anledning för mig att mer allmänt återkomma till bl.a. frågan om den praktiska tillämpningen av lagstiftningen när det gäller nämndernas handläggning av ärenden som rör tvångsingripanden. 2 007 /0 8:JO1 Handläggningen av ärendet på Högantorps ungdomshem Av 3 kap. 10 § socialtjänstförordningen (2001:937) framgår att det är , SiS, som beslutar om inskrivning i ett sådant hem för särskild tillsyn som avses i 12 § LVU. Om det för den som ansökan om in- skrivning avser finns ett beslut om omhändertagande eller om vård enligt LVU skall en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet fogas till ansökan (3 kap. 13 § socialtjänstförordningen). Innan ett beslut om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem fattas måste institutionschefen för- vissa sig om att SiS platsanvisning samt giltiga beslut om omhändertagande eller vård och nämndens beslut om placering enligt 11 § LVU föreligger (se SiS råd och riktlinjer 2002:1, LVU, avsnitt 4). I förevarande fall förelåg det inte något hinder mot att skriva in S. på Hö- gantorps ungdomshem. Såvitt har framkommit fick Högantorps ungdomshem aldrig någon information som gav anledning att misstänka att omhänderta- gandet hade upphört. Jag har mot den bakgrunden inte funnit skäl att närmare utreda ungdomshemmets handläggning av ärendet. Det kan finnas anledning för mig att i ett senare sammanhang ta upp frågan om SiS bör åläggas någon skyldighet att följa upp handläggningen av LVU- frågan efter inskrivning i ett särskilt ungdomshem. Nytt beslut om omhändertagande Efter att det hade uppmärksammats att omhändertagandet av S. hade upphört fattade nämndens vice ordförande ett nytt beslut om att omhänderta S. med stöd av 6 § LVU. I beslutet angavs bl.a. följande. LVU har utgått. Ansökan om nytt LVU § 6 då det är av största vikt att S. får fortsatt vård på Fridegård fram tills länsrättens sammanträde gällande LVU §§ 1 o 3, . När ett omhändertagande har upphört i enlighet med bestämmel- sen i 9 § första stycket 1 LVU, dvs. på grund av att socialnämnden inte har inkommit till länsrätten med en ansökan om vård inom den tid som anges i 8 § LVU, har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker såle- des inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i 8 § LVU saknat betydelse. Av utredningen i förevarande ärende framgår att omhändertagandet av S. inte grundade sig på några nya omständigheter utan förutsättningarna var desamma som förelåg vid beslutet om omhändertagande . Handläggningen i denna del kan ifrågasättas i formellt hänseende. Jag vill peka på den möjlighet som länsrätten har att enligt 6 § tredje stycket LVU själv fatta beslut om omhändertagande. Eftersom nämnden gav in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten kunde 2 007 /0 8:JO1 nämnden ha uppmärksammat länsrätten på frågan om att S. borde omhändertas. Ett sådant handlingssätt hade svarat bättre mot lag- stiftarens intentioner att ett av socialnämnden fattat beslut om omhändertagande till följd av sin provisoriska karaktär endast skall kunna gälla . Handläggningen av ett ärende rörande omplacering av ett barn som vårdades med stöd av LVU; fråga bl.a. om saken var så brådskande att nämndens ordförande borde ha fattat beslutet (Dnr 1123-2006) har tillsammans sonen , som är född . beslutade domstol på ansökan av i Pi- teå kommun att F. skulle beredas vård enligt 2 § LVU. F. placerades av soci- alnämnden hos T.N. I en anmälan till JO klagade . och T.B. på i kommun. De anförde bl.a. att nämnden vid ett sammanträde hade beslutat att omplacera F. till ett nytt familjehem och att beslutet verkställdes , före nämndens beslut justerats och för- äldrarna B. tagit del av beslutet. Efter remiss anförde nämnden i ett yttrande över anmälan i huvudsak följan- de. har mot bakgrund av anmälan gått igenom handläggningen och handlingarna i ärendet och ber att få lämna följande redovisning och yttrande. Anmälan gäller i huvudsak kritik mot socialnämndens handläggning av ärende avseende placeringsbeslut av F. F. har varit jourhemsplacerad i familjehem efter ett be- slut om vård jml 2 § LVU av Kammarrätten i (domen den 9 sep- tember 2005 meddelades av Länsrätten i ; JO:s anmärkning). Under jourhemsplaceringen har det varit tydligt informerat till föräldrarna att sökt ett familjehem för stadigvarande vård och fostran. fick socialnämnden klart med familjehem till F. Det familjehemmet bedöms att kunna klara av hans vårdbehov. De ingår i ett förstärkt familjehemsföretag med dygnet-runt-support. meddelas detta till föräldrarna och även information om den fortsatta handläggningen och planeringen för omplaceringen. Under hela jourhemsplaceringen är socialnämndens ordförande och social- nämndens arbetsutskott informerade om planeringen. beslutar ordförande jml 11 § LVU om omplacering av F. fr.o.m. den 30 janu- ari 2006. Beslutet underrättades till socialnämndens arbetsutskott den 20 2 007 /0 8:JO1 beslutades om att lämna familjehemmet medgivande att ta emot F. för stadigvarande vård och fostran. blev föräldern H.B. via telefon informerad om social- nämndens ordförande beslut och socialnämndens arbetsutskottsmöte . Föräldrarnas ombud hade även tidigare informerats om socialnämn- dens arbetsutskottsmöte. hade informerats om besvärshänvisning. Även om omplaceringen blev snabb är vår bedömning att detta är ett helt rätt beslut, men vi hade önskat att omplaceringen hade kunnat genomföras på ett planerat och lugnt sätt. Detta var inte möjligt då jourhemmet enligt vår bedömning började att agera utifrån deras egna behov och inte kunde se till barnets behov. I detta fall bedömdes det att situationen var mer akut, och det var nödvän- digt med en omplacering och beslutet kunde inte avvaktas. Därmed fattade ordföranden beslut i frågan på nämndens vägnar. kan mot bakgrund av anmälan till JO nu emellertid konsta- tera att det beslut som socialnämndens ordförande fattade om placering jml 11 § LVU hade ett felaktigt skrivfel. I beslutet står att det fanns förslag till beslut om en placering av F. Socialnämndens ordförande hade dock fattat ett beslut om en placering jml 11 § LVU. Eftersom ordförandens beslut om placering jml 11 § LVU gäller med omedelbar verkan och det inte uppmärksammades det felaktiga skrivfelet, fortsatte inskolning och omplacer- ing av F. Upplysningsvis har gått igenom handläggningsrutiner och gjort en översyn av gällande rutiner för hantering av ärenden och överklag- ningar. Vars syfte är att främja en god dokumentation och rättssäker hand- läggning utifrån gällande lagar och författningar. H. och T.B. yttrade sig över nämndens remissvar. gav in en skrivelse till JO beträffande nämndens beslut om omplacering av F. JO hade vid sin granskning tillgång till socialförvaltningens akt beträffan- de F. I ett beslut anförde JO följande. När någon har beretts vård med stöd av LVU bestämmer socialnämnden en- ligt 11 § första stycket LVU hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas . Om nämndens beslut om var den unge skall vistas inte kan avvaktas, får ordföranden i socialnämnden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta i frågan (11 § tredje styck- et LVU). Ett sådant beslut skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. Inledningsvis vill jag framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller förfarandet, dvs. att de har handlagt ett ärende på ett riktigt sätt i formellt hänseende. JO är återhållsam med att uttala sig om ett beslut i sak. Huruvida det var lämpligt att omplacera F. är därför en fråga som jag inte finner skäl att anlägga några synpunkter på. Makarna . har anfört att utskottets beslut om omplacering verkställdes innan protokollet hade justerats och de hade underrättas om beslutet. Nämn- den har i sitt remissyttrande anfört att det var nämndens avsikt att frågan om omplacering av F. skulle behandlas vid utskottets sammanträde . Enligt nämndens mening synes det emellertid ha uppstått en sådan 2 007 /0 8:JO1 situation att ett beslut om omplacering inte kunde anstå och att nämndens ordförande därför beslutade att omplacera F. med stöd av 11 § tredje stycket LVU. Jag har inte underlag för att hävda att nämndens uppgift i remissvaret om att ordföranden fattade ett beslut om omplacering är felaktig. Däremot är det givetvis inte acceptabelt att nämndens handläggning rent faktiskt har innebu- rit att det uppkommit en oklarhet om saken. Jag vill härvid peka på bl.a. att ordförandens beslut dokumenterades i en handling under . Journalanteckningarna i ärendet ger för övrigt intryck av att tjäns- temännen vid socialförvaltningen inte var medvetna om att ordföranden hade fattat ett beslut om att F. skulle omplaceras. Med den utgångspunkten att ordföranden fattade ett beslut om omplacering av F. har det inte förelegat något hinder för nämnden att verkställa beslutet . Den omständigheten att placeringsfrågan överklagades till länsrätten har inte heller medfört att nämnden behövde av- bryta verkställigheten av ordförandebeslutet. Det nu anförda innebär emeller- tid inte att nämndens handläggning är fri från invändningar. Enligt huvudregeln i 11 § LVU är det nämnden som skall besluta om pla- ceringen av den unge. Som nämnden har anfört i sitt yttrande har ordföranden enligt 11 § tredje stycket LVU behörighet att fatta ett beslut om placering och omplacering. Den beslutanderätten får dock användas endast om nämndens beslut i frågan inte kan avvaktas, dvs. i akuta situationer (se prop. 1981/82:8 s. 64 f.). Jag kan konstatera att ordföranden fattade beslutet om omplacering av F. före nämndens sammanträde. Under andra hälften av januari skolades F. in i det nya familjehemmet men han flyttade dit först . Enligt min mening framstår det som uppenbart att situationen inte var akut. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv fatta ett beslut om omplacering och ha låtit utskottet ta ställning till frågan. Efter att ordföranden hade fattat sitt beslut om omplacering av F. skulle en- ligt 21 § förvaltningslagen makarna . ha underrättats om beslutet och om deras möjlighet att överklaga. Nämnden har uppgett att sådan information lämnades till H.B. per telefon dagen efter beslutet, dvs. Makarna . har inte bekräftat den uppgiften. Det framstår inte som sannolikt att jag kan bringa ytterligare klarhet om vilka uppgifter som lämnades till makarna . Jag vill däremot framhålla att om informationen lämnades till dem borde det ha dokumenterats i socialförvaltningens akt angående F. Såvitt jag kan se finns det inte någon sådan dokumentation i akten. Detta är en brist i handläggningen. Ett beslut som ordföranden fattar med stöd av 11 § tredje stycket LVU skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. I förevarande fall har placer- ingsfrågan tagits upp på utskottets sammanträde . Enligt protokollet från sammanträdet fattade utskottet följande beslut (§ 52). Utredning har gjorts angående F., , med anledning av placering i famil- jehem enligt LVU. Med stöd av utredningen beslutar arbetsutskottet att F. placeras i familjehem hos J. och M.K. , enligt LVU § 11 . 2 007 /0 8:JO1 att lämna makarna medgivande att ta emot F. för stadigvarande vård och fostran. Efter ordförandens beslut om omplacering har det ankommit på utskottet att enligt 6 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) lämna makarna ett medgi- vande till att ta emot F. för stadigvarande vård och fostran. Eftersom ordfö- randen enligt nämndens remissvar redan hade fattat ett beslut om omplacering borde dock utskottet inte för egen del ha fattat ett formellt beslut rörande själva placeringen av F. Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om en socialnämnds skyldighet att fatta ett formellt beslut med anledning av att en 15-årig flicka, som vårdades med stöd av LVU, förklarade att hon ville bli omplacerad (Dnr 1004-2006) Ordföranden i i kommun beslutade att omhänderta C.B., som är född , med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och att placera C.B. Malmén HVB, som är ett sådant hem för vård och boende som avses i 7 kap. 1 § första stycket 1 socialtjänstlagen (2001:453), SoL. var tidigare placerad där med stöd av bestämmelserna i . I en dom förordnade Länsrätten i att C.B. skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU. I en anmälan, som inkom till JO , framförde C.B. klago- mål mot i kommun. Hon anförde bl.a. att hon upprepa- de gånger framfört att hon inte ville vara placerad i ett HVB-hem utan i ett familjehem, men att nämnden trots detta inte hade vidtagit någon åtgärd. Inledningsvis inhämtades delar av socialförvaltningens akt beträffande C.B. Därefter remitterades anmälan till i kommun för utred- ning och yttrande över frågan om nämnden borde ha fattat ett formellt beslut i anledning av C.B:s önskemål om en ny placering. lämnade som sitt yttrande en skrivelse som var underteck- nad av verksamhetschefen . I yttrandet har ingående redogjorts för C.B:s problematik och bakgrunden till att hon placerades vid HVB- hemmet. När det gäller handläggningen av C.B:s önskemål om en ny placer- ing anförde nämnden bl.a. följande. 2 007 /0 8:JO1 akutplacerades vid A-C. inleddes en utredning avseende omplacering enligt 11 § LVU med anledning av en skrivelse från C.B. som inkom till socialförvaltningen . C.B:s vård har följts upp genom regelbundna besök och kontakt med hen- ne, föräldrarna och behandlingspersonal. uttryckte sig inledningsvis mycket positivt kring placeringen och att hon på länge kän- ner att hon hade människor runt sig som hon litade på. Efterhand har C.B:s inställning till nuvarande placering förändrats och hon har börjat prata om att hon istället skulle vilja vara placerad i ett familjehem i , för att få något mer familjelikt, känna sig välkommen och vuxna att känna tillit till. Diskussioner har förts med henne kring att ett familjehem inte bedöms tillräckligt för att tillgodose hennes behov, vilket är en bedömning som även föräldrarna delar. har emellanåt gett uttryck för att trivas bätt- re. Till behandlingshemmets personal har hon ibland även kunnat uttrycka att hon vill arbeta för att kunna vara kvar. säger att hon har ljugit för både sig själv och oss andra, för att hon har haft en önskan om att trivas. I behandlingen har stort fokus legat på att framför allt få C.B. att komma till ro för att få till stånd ett förändringsarbete. Detta har dock varit svårt. har avvikit från HVB-hemmet vid ett flertal tillfällen. beslutades att nytt placeringsalternativ ska sökas för C.B., vilket socialtjänst och HVB-hem var överens om. HVB-hemmet har försökt bemöta C.B:s problematik på olika sätt utan några bestående förändringar. Hennes utåtagerande beteende påver- kar även de andra barnen på HVB-hemmet.