frsrdg · GW04JO1 · 2008-11-17 00:00:00 — För att en hund skall anses ha visat benägenhet att bita människor krävs enligt grunderna för bestämmelserna att den visat sig vara behäftad med sådana särskilda egenskaper att den är påtagligt farligare än hundar i allmän- het (NJA 1988 s. 495, jfr NJA II 1944 s. 57 ff.). Bestämmelsen i den nu gäl- lande 3 § ger således inte någon möjlighet att omhänderta och eventuellt avli- va en hund som biter en människa men som inte visat sådana tendenser tidi- gare (se prop. 2006/07:126 s. 33, även SOU 2003:46 s. 67). I förarbetena till bestämmelsen uttalas vidare att det måste fordras bevisning om att den hund som är i fråga har visat benägenhet att bita människor (NJA II 1944 s. 59). I det nu aktuella ärendet har kommit fram att inför sitt beslut att förverka hundarna noterade att det fanns ytterligare tolv polisanmälningar om att den misstänktes hundar uppvisat aggressivt beteende mot människor. Detta talar för att hundarna visat olämpliga tendenser tidigare. har dock uppgett att det inte framgår om det handlade om samma hun- dar medan i denna fråga i sin promemoria antecknat att det var oklart om anmälningarna endast rörde sig om de två avlivade hundarna. De båda hundarna hade också låt vara att de då var skadade uppträtt ag- gressivt på djursjukhuset. Jag finner för min del att underlaget i den vid tillfället uppkomna situationen kunde anses ha varit tillräckligt för att i sak läggas till grund för ett avlivningsbeslut enligt tillsynslagen. Till detta kom- mer att polismyndigheten synes ha beslutat att den ena hun- den skulle vara försedd med munkorg och föras i fast, högst koppel när den vistades utanför bostaden. grundade emellertid inte sitt beslut på tillsynslagen utan på ett annat regelverk. Att omhänderta och låta avliva en persons hundar är ett stort ingrepp för den enskilde, och det är naturligtvis av största vikt att sådana åtgärder föregås av en korrekt tillämpning av gällande bestämmelser. handlande tyder också på att han haft bristande kunskaper på det aktu- ella rättsområdet varför han förtjänar kritik för det inträffade. Avslutningsvis kan nämnas att regeringen överlämnade en pro- position, Tillsyn över hundar och katter, till (prop. 2006/07:126). I propositionen lämnas bl.a. förslag till en ny lag om tillsyn över hundar och katter, som föreslås träda i kraft . Enligt förslaget skall kravet på att en hund skall vara bitsk för att få omhändertas i den nya lagen ersättas av en generell möjlighet att ingripa vid bristande tillsynsansvar (a. prop. s. 33). Syftet med de föreslagna lagändringarna är att förstärka skyddet mot skador och avsevärda olägenheter orsakade av hundar. Enligt förslaget kommer polisen att få möjlighet att gripa in tidigare och mer kraftfullt i situa- 2 008 /0 9:JO1 tioner där hundar orsakar, eller riskerar att orsaka, skada eller avsevärda olä- genheter. (Det kan nämnas att trädde den nya lagen om tillsyn över hundar och katter i kraft, se SFS 2007:1150). Fråga om handläggningstid, rätt till försvarare och genomförande av förhör i en förundersökning där målsäganden och de misstänkta var (Dnr 529-2006) I en anmälan, som kom in till JO , kritiserade J.A. Polis- myndigheten i och kammaråklagaren vid , Norrorts åklagarkammare i , med anledning av handläggningen av en förundersökning. uppgav bl.a. att hennes dotter blev utsatt för våldtäkt och sexuellt ofredande av tre pojkar på dotterns skola. Dottern var endast vid tillfället. Förundersökningen var klar men de hade fortfarande inte hört något mer. Handlingar infordrades från åklagarkammaren i ärende C1-20-7478-04 och från polismyndigheten i ärende K119875-05. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet och därvid särskilt handläggningstiden i ärendet, vilka åtgärder polismyndigheten vidtog beträffande de misstänktas rätt till offentlig försvarare och anledningen till att målsäganden förhördes . (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats yttranden från polismästaren , Norrorts polismästardistrikt, samt kriminalinspektörerna . I polismyndighetens yttrande lämnades inledningsvis en redogörelse för tillämpliga rättsregler. Därefter gjordes följande bedömning. konstaterar inledningsvis att handläggningstiden i aktuellt ärende uppgått , vilket vida överstiger kraven på skyndsamhet i ärenden med målsäganden och misstänkta under . Enligt såväl regeln i förundersökningskungörelsen som i LUL får emellertid tidsfris- terna i undantagsfall överskridas, om det är motiverat respektive nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet. Av utredningen i ärendet framgår 2 008 /0 9:JO1 att den mycket omfattande tekniska undersökningen av en av de misstänktas mobiltelefon drog ut så långt som till , alltså från beslagstillfället och det datum telefonen skick- ades för undersökning. Genomförande av tekniska undersökningar har i för- arbetena till LUL (prop. 1994/95:12 s. 97) anförts som en godtagbar anled- ning till att överskrida tidsfristen och polismyndigheten finner därmed, samt mot bakgrund av omständigheterna i det aktuella fallet, att den utdragna hand- läggningstiden varit godtagbar. Rätten till offentlig försvarare Av vad Norrorts polismästardistrikt anfört framgår att samtliga tre misstänkta underrättats om sin rätt till försvarare i samband med förhör vid vilket de delgivits misstanke. En av de misstänkta har haft biträde av försvarare under förhöret, medan de andra två ansett sig kunna förhöras utan biträde av försvar. För senare omnämnda har emellertid försvarare förordnats efter förhören. Samtliga misstänkta har haft sin mor med vid förhöret och vid ett förhör när- varade dessutom en socialsekreterare. anser inte att några felaktigheter begåtts eller att det annars finns skäl att kritisera polismästardi- striktet i denna del. kan konstatera att målsäganden förhördes som anmälan inkom, därefter ca och slutligen tre och en halv månad . De två senare förhören hölls på begäran av åklagaren i egen- skap av förundersökningsledare. Bestämmelsen i förundersökningskungörel- sen anger att antalet förhör ska vägas mot utredningens art och barnets bästa. finner inte skäl att ifrågasätta åklagarens bedömning av att ytterligare förhör var nödvändiga med hänsyn till utredningen. Vidare har inget framkommit som tyder på att målsäganden skulle lidit skada av de kom- pletterande förhören. finner inte skäl att ifrågasätta de två kompletterande målsägandeförhören. Ärendet remitterades därefter till för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet och därvid särskilt handläggningsti- den i ärendet, vilka åtgärder åklagaren vidtog beträffande de misstänktas rätt till offentlig försvarare och anledningen till att målsäganden förhördes . (genom överåklagaren ) kom in med ett remissvar jämte yttrande från chefsåklagaren . uppgav bl.a. följande. Brottet begicks 050517 och anmäldes till polis 050518. hölls ett första målsägandeförhör. Kompletterande målsägandeförhör hölls 050531 och 050913. Dröjsmålet mellan andra och tredje målsägandeförhöret berodde dels på en hög arbetsbelastning på rotel (bl.a. en lång 2 008 /0 9:JO1 förhandling i tingsrätt) och på hela åklagarkammaren dels på att det under semester () inte vidtogs några åtgärder i ären- det. Tidigt under utredningen framkom uppgifter om att den person som miss- tänktes för medhjälp till våldtäkt mot barn filmat händelseförloppet med en mobiltelefon. Mobiltelefonerna, som disponerades av de två misstänkta som befunnit sig tillsammans med målsäganden på brottsplatsen, togs därför i beslag 050523. Den tekniska undersökningen hos polismyndigheten visade att det i mobiltelefonerna fanns spår av raderade inspelningar, något som inte kunde återskapas med känd teknik i . Telefonerna skickades därför till ett företag i som hade nödvändig utrustning och kun- skap. 051123 erhölls slutligt besked om att det norska företaget inte hade funnit något som var intressant för utredningen. Efter slutdelgivning inkom förundersökningsprotokollet till Norrorts åklagarkammare 051209. I sam- manhanget bör nämnas att de misstänkta förnekade brott och påstod att måls- äganden agerat frivilligt. Åtal i nu aktuell del väcktes först 060216. Även detta dröjsmål berodde på stor arbetsanhopning på rotel, bland annat på grund av att varit upptagen i domstol utan att inflödet på roteln och redan inkomna ärenden kunnat fördelas på andra åklagare. Dåva- rande kammarchefen var enligt medveten om situationen men ansåg sig inte ha utrymme att fördela kammarens resurser på annat sätt. Det kan anmärkas att Norrorts åklagarkammare sedan 050101 av olika an- ledningar tappat 19 åklagare medan det tillkommit 9,5 åklagare (varav 6 är unga och orutinerade, några ännu ej förordnade som extra åklagare). De misstänktas rätt till offentlig försvarare Med hänsyn till de misstänktas ålder (vid tiden för brottet och förhören) och de allvarliga brott som de misstänktes för, borde offentliga försvarare ha begärts förordnade som möjliggjorde att de kunde närvara redan vid de inledande förhören. Det är också den rutin som normalt följs av samtliga åklagare på kammaren. kan inte erinra sig vilken kommunikation hon hade med polisen eller vilka överväganden hon själv gjorde i den aktuella frågan. Av yttrandet från i framgår de närmare omständigheterna vid förhören. Målsäganden, som var vid tiden för brottet, förhördes första gången som anmälan gjordes. var ej nöjd med kvalite- ten på förhöret och gav därför direktiv om kompletterande målsägandeförhör, vilket hölls 050531. Vid det andra målsägandeförhöret var de offentliga försvararna inte närva- rande. Det fanns dessutom efter det andra förhöret frågor som ännu inte klar- lagts. Därutöver framkom det uppgifter som tydde på att målsäganden kunde ha utsatts för övergrepp i rättssak. På grund av dessa omständigheter gav direktiv om ett tredje målsägandeförhör 050913. Vid detta förhör deltog de offentliga försvararna. Angående tidpunkten för förhöret hänvisas till vad som anförts under rubriken . 2 008 /0 9:JO1 Jag vill framhålla att det inte kan anses onormalt med tre målsägandeför- hör i den här typen av ärende. gjorde följande bedömning. Den aktuella händelsen inträffade . Förhör med den då 13- åriga målsäganden IL hölls . Hon hörs också samt . Då skälig misstänkt person funnits i vart fall skulle förundersökningen enligt bestämmelsen i 2 a § FuK ha varit avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan senast den 18 augus- ti 2005 om det inte förelegat någon undantagssituation. Enligt regeln i 4 § LUL skulle på motsvarande sätt avslutad förundersökning och beslut i åtals- frågan ha förelegat senast då två av de misstänkta delgavs misstanke om brott . De båda bestämmelserna ger utrymme för att i undantagsfall överskrida re- spektive frist. Detta får dock endast ske om det är absolut nödvändigt. 1994/95:12 anges på s. 9697 som exempel på sådana skäl att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, att man under förundersökningens gång upptäcker nya brott eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott eller att det är nödvändigt att genomföra tekniska un- dersökningar som tar . Det anges särskilt att det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde inte innebär att fristen får överskridas. Av kammarchefens upplysningar framgår att det förelåg misstanke om att den aktuella händelsen filmats med mobiltelefoner som disponerades av de misstänkta. Dessa togs därför i beslag och det fanns spår av raderade inspel- ningar. Då sådana inte kunde återskapas med känd teknik i skickades telefonerna därför till ett företag i i syfte att om möjligt återskapa rade- rat innehåll. erhöll man besked att man inte funnit något av intresse för utredningen. Därefter skedde slutdelgivning och utred- ningen redovisades till åklagaren . Genomförande av den tekniska utredningen får enligt myndighetens be- dömning anses utgöra ett sådant godtagbart skäl att de frister det nu är fråga om har överskridits. Att åtal sedan inte väcktes förrän drygt förklaras med stor arbetsanhopning på åklagarens rotel. Det anges i upplysningarna att den dåvarande kammarledningen varit medve- ten om situationen men inte ansett sig ha utrymme att fördela kammarens resurser på annat sätt. Det är myndighetens uppfattning att det inte är bra att det dröjde så länge med att fatta beslut i åtalsfrågan som skedde. Det för- hållandet att arbetsläget är ansträngt är inte skäl nog för att dröja med beslu- tet. Av kammarchefens upplysningar framgår att det är hans uppfattning att det med hänsyn till de misstänktas ålder och de allvarliga brott som misstanken avsåg offentliga försvarare borde ha begärts förordnade som möjliggjorde att de kunde vara närvarande redan vid de inledande förhören. Av upplysningarna framgår också att den handläggande åklagaren nu inte kan 2 008 /0 9:JO1 erinra sig vilken kommunikation hon haft med polisen eller vilka övervägan- den hon själv gjorde i denna fråga. Det är uppfattning att det bör vara en strävan att där det är möjligt genomföra åtgärder med en sådan planering att försvarare kan närvara redan vid de första förhören. Detta är emellertid inte alltid möjligt. Riksåklagaren har i sina riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3) bl.a. givit riktlinjer angående hanteringen av frågan om offentlig försvarare. Riktlinjerna förelåg emellertid inte för den nu aktu- ella händelsen. Av kammarchefens upplysningar framgår att åklagaren gjorde den bedöm- ningen att målsägandeförhören behövde kompletteras eftersom alla frågor inte klarlagts samt att det framkommit uppgifter som tydde på att det förekommit övergrepp i rättssak. Även om strävan skall vara att inte låta en ung måls- ägande underkastas fler förhör än nödvändigt uppstår ofta till följd av vad olika personer uppgett under utredningens gång ett behov av att låta inhämta kompletteringar bl.a. i form av ytterligare förhör. Det är Åklagarmyndighe- tens bedömning att det inte kan sägas att de ytterligare klarlägganden som man sökte åstadkomma varit i strid med bestämmelsen i 17 § FuK. I det nu aktuella fallet hördes inte målsäganden personligen vid huvudförhandlingen utan hennes uppgifter presenterades genom uppspelning av videoförhör. Detta kan också vara ett skäl till att målsäganden måste höras under förundersökningen då förhör i ett inledande skede möjligen inte blir så fullständigt som är önskvärt. I ett beslut anförde chefsJO följande. gjorde en rektor och en kurator vid en skola en polisanmä- lan i vilken angavs att en elev, som var , dagen innan i skolan blivit ut- satt för ett brott som rubricerades som våldtäkt mot barn. Vid anmälningstill- fället antecknades tre pojkar som skäligen misstänkta för brottet. De var samt- liga under . Två av pojkarna delgavs misstanke om brott och den tredje delgavs misstanke . Mitt beslut i detta ärende gäller frågor av grundläggande betydelse för un- derårigas rättssäkerhet och rättsskydd, såsom handläggningstid, rätt till för- svarare och genomförande av förhör med såväl målsägande som misstänkta. Av 23 kap. 4 § andra stycket (RB) framgår att en förunder- sökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall denna läggas ned. När det, som i förevarande fall, är fråga om en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan är finns det i 2 a § förunder- 2 008 /0 9:JO1 sökningskungörelsen (1947:948, FUK) ett särskilt krav på skyndsamhet. En sådan förundersökning skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse . Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens be- skaffenhet eller andra särskilda omständigheter. I det aktuella ärendet har också personer som var delgivits misstanke om brott. Därav följer att den i 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) angivna tidsfristen var tillämp- lig i ärendet. I bestämmelsen föreskrivs att en förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse skall bedrivas med särskild skyndsamhet (gäller bestämmelsen i samtliga fall då fängelse ingår i straff- skalan). När en person delgetts misstanke om brott gäller att beslut i åtalsfrå- gan skall fattas . Den tidsfristen får endast överskridas i undantagsfall. Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett över- skridande av de aktuella tidsfristerna är att det är fråga om en mycket omfat- tande brottsutredning, att den misstänkte begår nya brott under pågående förundersökning eller att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersök- ningar som tar . Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas (prop. 1994/95:12 s. 96 f.). Av 1 a § andra stycket FUK framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom be- hövliga direktiv för arbetet. Anmälan gjordes och tre personer noterades som skäligen misstänkta. Två av dem delgavs misstanke om brott vid förhör och en delgavs misstanke . Stämningsansökan är daterad . De särskilda tidsfristerna i såväl LUL som FUK har således överskridits. har, beträffande handläggningstiden där, anfört att den måste anses vara godtagbar mot bakgrund av att en teknisk undersökning av en beslagtagen mobiltelefon tog . Även har i sitt yttrande som förklaring till den långa handläggningstiden pekat på att under- sökningen av beslagtagna mobiltelefoner inte var avslutad varför det varit motiverat att överskrida fristen . 2 008 /0 9:JO1 Två av de misstänktas mobiltelefoner togs i beslag och tre da- gar senare skickades de för undersökning. Undersökningen av en av telefo- nerna var klar , medan den beträffande den andra mobiltelefonen inte var färdig förrän , . Som ovan an- getts kan genomförandet av en teknisk utredning vara ett giltigt skäl att överskrida tidsfristerna. I ett ärende av nu aktuellt slag är det emellertid vik- tigt att det tydligt framhålls att det är fråga om ett fristärende när undersök- ning begärs och att det därför är särskilt angeläget med en snabb hantering. Det är därutöver viktigt att saken följs upp och, för det fall att en undersök- ning drar ut , att polis eller åklagare på lämpligt sätt påminner. Detta synes inte ha skett. När den tekniska undersökningen var färdig slutdelgavs de misstänkta och utredningen redovisades till åklagaren . Det dröjde innan åklagaren fattade beslut i åtalsfrågan. Förklaringen har angetts vara stor arbetsanhopning på åklagarens rotel och den ansträngda personalsituationen vid åklagarkammaren. Jag är väl medveten om att arbets- situationen inom åklagarväsendet är ansträngd. Av utredningen i ärendet framgår att den dåvarande kammarledningen var medveten om läget men inte ansåg sig ha utrymme att fördela kammarens resurser på annat sätt. Åklagar- myndigheten har emellertid anfört att beslutet i åtalsfrågan trots detta inte borde ha dröjt så länge som drygt . Jag delar denna uppfattning. Det var i detta fall fråga om ett fristärende rörande ett allvarligt brott där för- undersökningen redan dragit ut på grund av den tekniska undersök- ningen. En annan prioritering borde därför ha gjorts och, om så krävdes, en omfördelning av resurserna ha skett så att beslut i åtalsfrågan kunnat fattas tidigare. Av 24 § LUL framgår att för en misstänkt som inte har fyllt skall offent- lig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare skall förordnas skall förundersökningsle- daren göra anmälan om det hos rätten. Bestämmelsen fick sin nuvarande utformning genom en lagändring . gällde 24 § enligt ordalydelsen endast den som var tilltalad. Bakgrunden till förändringen var bl.a. att , som hade i uppdrag att göra en översyn av svensk lagstiftning och praxis i förhållande till FN:s konvention om barnets rättigheter, ansett att det inte var förenligt med kon- ventionens bestämmelser att det fanns en skillnad i förutsättningarna för att ha rätt till offentlig försvarare beroende på var i den rättsliga processen den unge befann sig. I artikel 40.2 i stadgas att varje barn som miss- tänks eller åtalas för att ha begått brott skall ha vissa särskilt uppräknade 2 008 /0 9:JO1 Det gäller bl.a. att barnet och direkt skall underrättas om anklagelserna mot sig och få juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar (prop. 2000/01:56 s. 25). Det föreligger således en stark presumtion för att försvarare skall förordnas för en underårig misstänkt. I förarbetena har, som exempel på situationer då en underårig innan åtal väckts kan sakna behov av en offentlig försvarare, angetts att förundersökningen gäller bagatellartade brott eller att åtalsunderlå- telse eller strafföreläggande torde komma att meddelas. I dessa fall är det fråga om erkända brott av inte alltför svår beskaffenhet. Vidare kan en misstänkt sakna behov av försvarare i de fall där en förundersökning enligt 23 kap. 22 § RB inte behöver genomföras (a. prop. s. 32). Om en misstänkt eller dennes vårdnadshavare begär att en offentlig försva- rare skall förordnas skall en framställning om detta översändas till domstol oavsett vilken bedömning i saken som förundersökningsledaren gör. Det är rätten som har att pröva om ett behov av offentlig försvarare föreligger. Även om en misstänkt eller dennes vårdnadshavare uppger att det inte finns behov av en offentlig försvarare har en förundersökningsledare att på objektiva grunder bedöma om så är fallet. Bedömningen kan således inte enbart överlåtas på den misstänkte eller dennes vårdnadshavare. Vårdnadsha- varen kan dock givetvis alltid ha synpunkter på valet av försvarare (jfr 21 kap. 3 § andra stycket RB). delgavs en 15-årig pojke misstanke om våldtäkt mot barn och en annan 15-årig pojke misstanke om medhjälp till våldtäkt mot barn. Båda hade en vårdnadshavare med sig vid förhörstillfället. Ingen av dem biträddes av en offentlig försvarare. Enligt vad som framkommit i utredningen skall båda de misstänkta ha uppgett att de önskade försvarare. Den ene pojken medgav emellertid att förhör kunde hållas vid det aktuella tillfället utan en försvarare närvarande. Den andre pojkens mor framförde först att sonen önskade försvarare under förhöret och upplystes då om att förhörsledare kunde ordna detta genom att kontakta jourhavande åklagare. Därefter är antecknat i förhörsprotokollet att modern och sonen erbjöds att tala igenom detta vad det innebär , och att den misstänkte sedan uppgett att han ville berätta sin version av det som hänt. Jag vill inledningsvis påpeka att, när frågan om förordnande av offentlig försvarare diskuteras, den misstänkte naturligtvis inte får ges intryck av att upplysningar om t.ex. tidsaspekten lämnas för att förmå honom eller henne att avstå från biträde av offentlig försvarare. Jag utgår i min bedömning från att de misstänkta och deras vårdnadshavare i och för sig ansett att förhören kunde genomföras utan försvarare. För brottet våldtäkt mot barn är föreskrivet fängelse i lägst . När det är fråga om misstanke om ett så allvarligt brott kan det inte anses uppenbart att behov av försvarare saknas. Mot bakgrund av vad som ovan angetts om de 2 008 /0 9:JO1 överväganden som låg bakom lagändringen som genomfördes bör så långt möjligt eftersträvas att en försvarare förordnas redan vid det inledande förhö- ret med den misstänkte.