yttr · GU05FiU1y · 2007-05-18 00:00:00 — I en rapport från den europeiska samarbetsorganisationen för konkurrensverk Comparative Study of Competition in Markets in the EU dras bl.a. slutsatsen att bankmarknaden i är relativt koncentrerad.3[ Hela rapporten finns på följande sida på Internet: .] Analysen baseras på enkätsvar från 17 av de 28 medlemsländerna och gällde konsumentrörlighet, tillgång till betalningssystem och det pågående arbetet med att skapa en enhetlig struktur för betalningar inom EU SEPA (Single European Payment Area). Konkurrensförhållandena på bankmarknaden har också kartlagts på uppdrag av : Konkurrensen på bankmarknaden som publicerades tidigare i år.4[ Rapporten kan laddas ner från:http://www.bankforeningen.se/upload/konkurrensen_på_bankmarknaden.pdf.] Bland slutsatserna kan nämnas att rapportförfattarna konstaterar att den svenska bankmarknaden är under stor förändring och att förändringarna kommer att accentueras. När det gäller bolån konstateras i rapporten att de fyra stora bolåneinstituten står för av utlånen till privatbostäder.5[ På grund av brister i tillgänglig statistik har rapportförfattarna antagit att utlåning från bolåneinstituten ungefär motsvarar bolånemarknaden, men författarna markerar tydligt att detta är en bristfällig metod och uppgifterna måste därför tolkas med detta i beaktande.] Vissa förändringar har emellertid skett till förmån för mindre aktörer, såsom bank och . Förskjutningen av marknadsandelar och minskade räntemarginaler får anses varit betydande och är tydliga indikationer på att konkurrensen har varit hård på bolånemarknaden. Hur mycket de nya bolåneinstituten bidragit till hårdare konkurrens . . . är svårt att svara på. Det kan dock konstateras att de nya kapitaltäckningsreglerna gynnar bolån och därmed har marknadsandelar blivit mer åtråvärda för alla aktörer (s. 43). Interpellationssvar om och bankkonkurrensen Statsrådet har som svar på en interpellation anfört följande beträffande betydelse för konkurrensen på bankmarknaden (prot. 2006/07:48): Bolånemarknaden kännetecknas av hård konkurrens, många aktörer och en stark prispress vilket inte var fallet för . Bolånemarknaden kännetecknas också av transparens och en hög grad av medvetenhet hos konsumenterna. Detta tvingar aktörerna att erbjuda konkurrenskraftiga villkor. Med tanke på detta och den mångfald som finns på bolånemarknaden är jag tämligen övertygad om att den hårda konkurrensen kommer att bestå även om staten minskar eller avvecklar sitt ägande i . Vid näringsutskottets offentliga utfrågning inledde generaldirektör sitt anförande om bankkonkurrensen med att citera rapporten i : Marknadskoncentrationen har minskat inom flera delmarknader för banktjänster riktade till konsumenterna. Trots detta svarar alltjämt de fyra storbankerna för av marknaden, vilket är en hög marknadskoncentration även i ett internationellt perspektiv. En ökad konkurrens inom detta område är nödvändigt för att få till stånd ett större omvandlingstryck på bank- och finansmarknaden, vilket skulle främja innovationsbenägenhet och leda till ett större och mera varierat utbud av tjänster. Det var den allmänna bedömning gjorde. Man kan titta på de fyra stora aktörernas marknadsandelar. Man får ha i minne när man talar om banktjänster att det inte är enbart en tjänst. Det är lite som på telemarknaden. Det finns åtminstone arton olika delmarknader som man måste analysera, även om huvudsakligen är verksam på bolånemarknaden. har de fyra stora bankernas andelar ändå minskat med några procentenheter. En av de aktörer som har bidragit till den utvecklingen har varit bland annat . När det gäller en utförsäljning av är det inte så att det uppstår infrastrukturproblem av den sort som gör sig gällande när det gäller och kopparnätet. Vid samma tillfälle redogjorde chefen för bank och för vilken betydelse haft för bankkunderna. Hon pekade på att det troligtvis var introduktion på marknaden som medvetandegjorde kunderna om möjligheten att förhandla räntesatserna med bankerna och kom att utgöra jämförelsebasen vid sådana förhandlingar. Hon nämnde också roll som förnyare på marknaden på annat sätt: Någonting som också har bidragit med är en öppenhet för att samarbeta med andra aktörer. har till exempel ett samarbete med . Det har naturligtvis positiva effekter för konkurrensen på bankmarknaden i allmänhet. I motion N11 av () anförs att man innan lämnas till försäljning bör göra en inventering av bolagets fastighetsbestånd. De byggnader som bedöms ha ett särskilt kulturhistoriskt värde eller annat särskilt värde för det svenska folket ska tas ut ur beståndet och föras över till exempelvis eller läggas i ett särskilt bolag med staten som fortsatt ägare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna (yrkande 4). () föreslår i motion N7 att regeringen pekar ut bland de företag som regeringen kommer att avyttra nästa gång regeringen begär ett försäljningsbemyndigande för de statliga bolagen. Vasallen har i uppdrag att omvandla och utveckla nedlagda regementen och andra försvarsfastigheter till attraktiva och levande stadsdelar för nya verksamheter. Enligt riksdagsbeslutet är ändamålet för bolaget att utveckla och förädla fastighetsbeståndet i samarbete med kommuner och lokalt näringsliv för att slutligen sälja fastigheterna på kommersiella villkor. Regeringen bedömde att staten bör kvarstå som ägare till dess områdena är utvecklade och anpassade för alternativ användning. Genom detta bedömde regeringen att avkastningen på fastigheterna, sedan Försvarsmakten lämnat dessa, skulle bli högre än om de avyttrats för snabbt och i befintligt skick (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20). Utifrån de aspekter som utskottet har att beakta vill finansutskottet anföra följande. När det gäller skälen för försäljningen anser utskottet att det måste finnas särskilda skäl för att staten ska äga företag. Regeringen redogjorde för skälen för försäljning av statliga bolag i budgetpropositionen (prop. 2006/07:1, utg. omr. 24, avsnitt 3.13.1) i samband med att den aviserade den nu aktuella propositionen och upprepar motsvarande skäl i korta drag i den aktuella propositionen. Det kan, anser utskottet i likhet med regeringen, finnas företag som det är nödvändigt för staten att äga. Det finns inte skäl att sälja företag som utvecklas bättre med staten som ägare eller där marknadsförhållandena är sådana att en utförsäljning skulle försämra konkurrensen eller motverka en god sysselsättningsutveckling. Ett fortsatt statligt ägande kan vara motiverat om det föreligger särskilda nationella intressen eller samhällsuppdrag som svårligen kan hanteras utan ett statligt inflytande. Om dessa skäl saknas finns det emellertid, som regeringen redovisar i budgetpropositionen, anledning att minska det statliga ägandet. Statens främsta näringspolitiska uppgift är att ange ramar och regelsystem för näringslivets verksamhet och bidra till att skapa förutsättningar för långsiktig tillväxt. Om staten uppträder som ägare och som utformare av de regler som gäller för näringslivets verksamhet, uppstår en rad problem, bland vilka regeringen nämner följande: risk för konkurrenssnedvridning, risk för inoptimala investeringsbeslut samt svårigheter att tillföra kapital till företag som behöver kapital för expansion. Det är vidare viktigt med en stark och framtidsinriktad ägare för att företag ska utvecklas och växa. Regeringen anser att staten i de flesta fall inte är en ägare som ger företagen bästa tänkbara möjligheter. Privatiseringar har visat sig vara gynnsamma för de företag som har sålts. Effektiviteten har ökat, lönsamheten förbättrats och investeringarna har ökat. Dessutom bedömer regeringen att privatiseringar också bidrar till en starkare sysselsättning. Utskottet instämmer i dessa bedömningar. Regeringen har gått igenom de statligt ägda företagen och föreslår i proposition 2006/07:57 Försäljning av vissa statligt ägda företag att ägandet i sex företag bör minska, medan staten bör stå kvar som ägare i bl.a. och . De sex företag där statens ägande föreslås minskas verkar på marknader som är helt kommersiella och präglas av fritt tillträde och fri konkurrens. delar regeringens bedömning. Det bör finnas särskilda skäl för att staten ska äga företag, och de skälen saknas för de företag som regeringen pekat ut i propositionen. När det gäller urvalet av de företag som staten bör minska sitt ägande i och vilken ordning företagen bör tas i, måste man ta hänsyn till en kombination av vad som är lämpligt och praktiskt genomförbart. Avyttringarna måste göras så att statens förmögenhetsvärde inte skadas. Utskottet anser att urvalet av företag som ska säljas är väl avvägt och anser därför att förslaget i motion om att i stället prioritera försäljningen av , OMX och bör avstyrkas av näringsutskottet. Utskottet anser också att det är lämpligt att lämnar ett bemyndigande till regeringen som lämnar handlingsfrihet för regeringen när det gäller att bestämma när de olika företagen ska privatiseras och den närmare utformningen av försäljningprocessen för vart och ett av företagen. När det gäller propositionsberedningen och underlag för beslut i det aktuella ärendet anser finansutskottet att nu har ett tillräckligt beslutsunderlag för att kunna gå till avgörande. Utskottet anser således inte att det finns anledning att begära ytterligare konsekvensanalyser av det slag som föreslagits i Socialdemokraternas motion N10 och motion N12 innan ett bemyndigande om försäljning lämnas för vissa av företagen. Utöver upplysningar som lämnas i propositionen och andra dokument från regeringen har kompletterande upplysningar inhämtats under beredningen i , bl.a. genom den offentliga utfrågningen . Utskottet vill också peka på att regeringen i propositionen redogör för att försäljningsprocessen kommer att innehålla ytterligare analyser innan försäljningarna genomförs. Regeringen har utfäst sig att regelbundet lämna information till , och utskottet vill peka på möjligheten för utskott att begära in upplysningar från regeringen efterhand som regeringen förbereder och sedan genomför försäljningarna. När det gäller särskilda hänsyn vid försäljningen, dvs. andra hänsyn än de affärsmässiga krav som budgetlagens huvudregel ställer, anser utskottet att utgångspunkten för försäljningen bör vara att värna statens förmögenhetsinnehav. Regeringen har inte begärt undantag från budgetlagens krav på affärsmässighet. I propositionen skriver regeringen att den kommer att pröva olika affärsmöjligheter för att hitta det alternativ som vid en samlad bedömning bedöms vara det mest affärsmässiga. I motioner har föreslagits att ska begära att regeringen ger förtur till de anställda i företagen, men utan rabatt, motion N12 (mp) och att regeringen i förväg ska deklarera hur den ser på utländska köpare, motion N11 (m). Dessutom har generaldirektören för vid den offentliga utfrågningen sagt att regeringen bör ta konkurrenshänsyn när den genomför försäljningen. anser emellertid inte att bör lämna ett vidare bemyndigande än det regeringen har begärt, och således bör regeringen inte ta andra än affärsmässiga hänsyn när försäljningen genomförs. Utskottet har i och för sig inga invändningar mot att anställda i de aktuella företagen förvärvar statens aktier i det egna företaget, men det är inte en prioriterad hänsyn att ge dem särskild förtur och i varje fall inte att ge dem någon särskild rabatt. Vidare bör inte utländska köpare diskrimineras. Utskottet vill peka på att EG-rätten torde sätta hinder för att enbart ge svenska köpare rätt att förvärva aktier vid försäljningen. Dessutom framstår det som meningslöst att sätta som krav att köparna ska vara svenska eftersom det är svårt för regeringen att kontrollera vad som händer efter att staten sålt aktierna. De nya ägarna kan i sinom tid vilja sälja sina aktier vidare, och det är svårt att hindra att den försäljningen görs till utlänningar. Till yttermera visso vill utskottet sätta i fråga om köparens landtillhörighet är av någon avgörande betydelse i sammanhanget. är en liten och öppen ekonomi. Inom landet verkar både inhemska och utländska bolag, vilket är till fördel för den svenska samhällsekonomin. På motsvarande sätt är det en fördel att svenska bolag verkar på den internationella marknaden och därmed i andra länder. bör vara en attraktiv plats att bedriva verksamhet i. Det är endast då tillväxt och sysselsättning kan utvecklas fördelaktigt på lång sikt. Någon särskild hänsyn till konkurrenssituationen på bankmarknaden behöver inte regeringen, enligt utskottets mening, ta när den väljer köpare till och Nordea. Köpet ska genomföras inom ramen för gällande konkurrensrätt, och det tillkommer konkurrensvårdande myndigheter att tillse att det regelverket tillämpas. Eventuella brister i konkurrensen på bankmarknaden måste, som utskottet ser saken, lösas med andra medel än att staten driver bankföretag. Det viktigaste redskapet för detta är lagstiftning, i första hand genom EG-rätten. anser att när det gäller information om och kontroll av försäljningen bör det i första hand ankomma på att följa och granska försäljningsprocessen medan den pågår. utövar kontroll i efterhand och varje riksrevisor bestämmer själv vad han eller hon vill granska. Rätten att bestämma detta är skyddad i bestämmelser i regeringsformen. Även ombudsmän granskar i efterhand och bestämmer själv om sin granskningsverksamhet, men har enligt sin instruktion att särskilt tillse att saklighet och opartiskhet iakttas i den offentliga förvaltningen. Det är således möjligt för båda myndigheterna att, utifrån olika perspektiv, i efterhand granska försäljningsprocessen. Med hänsyn till både ombudsmännens och riksrevisorernas ställning och uppgifter bör inte lämna någon av dem i uppgift att granska försäljningsprocessen medan den pågår. Ett sådant beslut skulle riskera att rucka på grunderna för de båda myndigheternas självständiga verksamhet. Utskottet vill också erinra om att det inte vid tidigare privatiseringar förekommit att externa organ, andra än utskott, granskat processen medan den pågick. Även om det, som det påpekas i motion N11, i fall som detta kan vara otympligt med som granskare är frågan om det ändå inte får anses falla på att göra en sådan granskning. Regeringen är ansvarig inför . Granskningen kan göras på flera olika sätt: genom frågeinstituten och genom granskning. Det är också naturligt att i första hand näringsutskottet och i andra hand övriga berörda utskott följer processen. För att underlätta granskning är det väsentligt att får relevant information i rätt tid. Det är också viktigt att processen dokumenteras ordentligt och att dokumenteringen görs tillgänglig för granskning för att göra efterhandskontroller möjliga. I propositionen anges att regeringen avser att rapportera till om försäljningarna i de årliga skrivelserna till med redogörelse för de statligt ägda företagen och i budgetpropositionerna. Därtill kommer regeringen att offentliggöra genomförda försäljningar i delårsrapporter för de statligt ägda företagen. Det framstår, enligt utskottet, som naturliga rapporteringstillfällen. Information om de finansiella strömmarna och effekterna för statens lånebehov kommer naturligen även att i efterhand finnas i Årsredovisning för staten. Det finns också skäl att utgå från att regeringen i de ekonomiska vårpropositionerna kommer att redovisa sådan finansiell information om genomförda och förestående försäljningar som har betydelse för ställningstagande för riktlinjerna för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken. Det är fullt möjligt för att därutöver begära ytterligare redogörelser, t.ex. som föreslås i motion N10 inför det att försäljningen ska beslutas av regeringen. Sådana krav bör emellertid balanseras mot behovet av viss sekretess i samband med försäljningsprocessen och av handlingsfrihet för regeringen att genomföra försäljningarna på bästa sätt och . Utskottet anser därför inte att det är motiverat att , i samband med att försäljningsbemyndigande lämnas, begär en sådan förhandsredogörelse som föreslås i motionen. Vad avser dispositionen av försäljningsinkomsterna anser utskottet att det, i likhet med vad som tillämpats vid tidigare försäljningar av statliga företag, är naturligt att försäljningsinkomster får användas för att täcka kostnader som uppstår i samband med försäljningen. När det gäller likviditetsbehovet kommer utskottet att behandla den frågan i sitt betänkande 2006/07:FiU21. Försäljningarna leder enligt utskottets bedömning till positiva statsfinansiella konsekvenser. Effekten måste bedömas med vägledning inte bara av enstaka års utfall. Som utredningsmaterialet från budgetkontoret vid visar är det bara som direktavkastningen från företagen varit påtagligt högre än den genomsnittliga räntesatsen på statsskulden . Den högre direktavkastningen dessa år beror uteslutande på att gjort stora extrautdelningar. Går man var räntesatserna påtagligt högre än direktavkastningen. Övriga år ligger direktavkastningen ungefär i nivå med statsskuldsräntan. Utskottet gör således en annan bedömning av de statsfinansiella konsekvenserna än vad som anförs i motionerna N6, N9 och N10. Att som i motion N9 ange att en privatisering av de aktuella företagen skulle leda till en permanent kostnad om är enligt utskottets mening direkt vilseledande. Att företagen kunnat lämna höga utdelningar, och därmed kunnat ge god direktavkastning, avspeglar det faktum att företagen går bra. Företagen har utvecklats väl och stigit i värde och det råder goda framtidsutsikter för dem, vilket i sin tur för att priset på företagen kan bli högt och därmed ge goda försäljningsinkomster till staten. anser för övrigt att hög direktavkastning i förhållande till statsskuldsräntan inte är ett sådant särskilt skäl som motiverar att staten äger företag. Även om vissa statliga företag har lägre direktavkastning än statsskuldsräntan kan det ibland finnas skäl att behålla företagen i statlig ägo. I grunden bör staten finansiera det offentliga åtagandet med skatter och inte i huvudsak bedriva statlig företagsverksamhet. När det sedan gäller de frågor som särskilt berör företagen som är verksamma inom utskottets beredningsområde vill utskottet anföra följande. När det först gäller vill utskottet peka på att bolånemarknaden kännetecknas av hård konkurrens, många aktörer och en stark prispress, vilket inte var fallet för . Den kännetecknas också av transparens och en hög grad av medvetenhet hos konsumenterna. Detta tvingar aktörerna att erbjuda konkurrenskraftiga villkor. Med tanke på detta och den mångfald som finns på bolånemarknaden är utskottet, i likhet med vad statsrådet gav uttryck för i sitt interpellationssvar , tämligen övertygat om att den hårda konkurrensen kommer att bestå även om staten minskar eller avvecklar sitt ägande i . När det sedan gäller fastighetsbestånd och Nordeas kontroll över Plusgirot, som tas upp i motionerna N11 och N12 (mp), vill utskottet peka på att det i regeringens redovisning av hur den bedömer att försäljningsprocessen ska genomföras anges flera moment som kommer att ingå för försäljningen av vart och ett av bolagen. Det är ingen uttömmande beskrivning av de moment regeringen avser vidta. Ett av momenten innebär att regeringen vid behov ska göra en strategisk och kommersiell anpassning av företagets affärsidé, struktur och kapital. Ett sådant moment genomförs naturligen med avsikt att öka värdet på företaget inför försäljningen. Det kan emellertid, när det gäller staten som ägare, finnas skäl att också väga in andra faktorer i ett sådant moment under försäljningsprocessen, nämligen hänsyn till vilken del av en verksamhet som eventuellt fortsatt bör ingå i det offentliga åtagandet. Exempelvis kan det finnas skäl för regeringen att försäkra sig om att fastighetsbeståndet i inte innehåller sådana fastigheter som lämpligen bör förvaltas av t.ex. . Enligt uppgifter från kan det bli aktuellt för staten att förvärva vissa av fastigheter före försäljningen av företaget för att dessa ska förbli i statlig ägo. För kan en motsvarande prövning göras för att garantera att konkurrensvillkoren på marknaden för hypotekslån är sund, men i det fallet kan granskningen också innebära att regeringen prövar om lagstiftningen på området behöver ändras, i stället för att staten fortsätter som ägare av en av marknadsaktörerna. Motsvarande gäller Nordea och Plusgirot när det gäller betalningstjänster. Utskottet utgår från att regeringen kommer att fortsätta med sin noggranna genomgång av varje företag innan en försäljning genomförs och anser därför inte att det är påkallat med något särskilt riksdagsbeslut om detta. När det sedan gäller motion N8 anser utskottet inte att det finns anledning att befara att en privatisering av och Nordea skulle skada . Motionärerna befarar att bolånekunder i riskerar att förlora på en försäljning, att sysselsättningen i finanssektorn skulle minska i huvudstadsområdet och att som finanspolitiskt centrum skulle riskera att förlora i attraktionskraft. Utskottet anser att attraktionskraft, både som finansiellt centrum och som företagens huvudort, är avhängigt av andra faktorer än om staten är ägare i och Nordea. Vad avser har bolaget i uppdrag att omvandla och utveckla nedlagda regementen och andra försvarsfastigheter till attraktiva och levande stadsdelar för nya verksamheter. Företaget har ett existensberättigande bara så länge som fastighetsbeståndet ännu inte utvecklats och sedan avvecklats. Att, som föreslås i motion N7, skulle tillkännage för regeringen att Vasallen bör prioriteras i nästa omgång av privatiseringar framstår, enligt utskottet, mot denna bakgrund som överflödigt. Sammanfattningsvis föreslår finansutskottet, i de delar som berör utskottets beredningsområde, att näringsutskottet tillstyrker regeringens förslag till riksdagsbeslut i propositionen. Utskottet föreslår också att näringsutskottet avslår samtliga motioner som utskottet behandlat ovan i de delar som berör utskottets beredningsområde, nämligen motionerna N6, N7, N8, N9 (v), N10 (s) yrkandena 1 och 3, N11 yrkandena 1, 3 och 4 samt N12 (mp) yrkandena 1, 3 och 5. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och Per Åsling (c). Avvikande mening (s, v) (), (), (), (), (), () och () anför: Vi anser att inte bör bemyndiga regeringen att minska det statliga ägandet och anser också att bör återtar de bemyndiganden som den tidigare lämnat om att sälja aktier i , Sonera och OMX. Man bör inte av rent ideologiska skäl minska det statliga företagandet. Särskilt inte när det finns tydlig samhällsnytta med statligt ägande. När det t.ex. gäller handlar det om ett statligt företag som påtagligt bidragit till att öka konkurrensen på en oligopolistisk marknad. Genom en medveten räntestrategi från statliga har kunderna fått betydligt bättre villkor på sina bolån, eftersom konkurrensen har ökat väsentligt. Regeringens försäljningar genomförs av rent ideologiska skäl. Det är en mycket dålig affär för staten att avyttra aktierna i dessa välskötta statliga företag som genom sina utdelningar bidrar till staten med betydande inkomster, och därutöver bidrar aktieinnehaven till att öka statens förmögenhet genom värdeökningarna. Vi menar att regeringens argument mot statligt företagande inte håller. Till och med marknadsekonomer menar att statligt ägande är motiverat när det gäller naturliga monopol. Vidare saknas det som vi ser det skäl att minska statsskulden genom försäljningar av statliga företag. Staten byter en tillgång mot en annan och får därmed inte en bättre ekonomisk ställning. Vi menar att regeringen undervärderar statens förmåga att äga företag. De aktuella företagen har utvecklats väl med staten som ägare, och vi anser därför inte att det finns fog för regeringens generella påstående att staten skulle vara dåligt ägnad som företagsägare. När det gäller propositionsberedningen anser vi att den inte uppfyller de krav som bör ställa. har rätt att förvänta sig ett bättre beslutsunderlag.