sou · GUB345 · 2007-01-01 00:00:00 — Det är därför av stor vikt att barnen själva får utforska olika konst- närliga tekniker - även digitala tekniker, foto och video. Man föds inte som konstnär eller musiker. Det är en myt! Däremot behöver man vara i en miljö som är lärande och närande och som inte skrämmer till tystnad. Det är inte meningen att alla barn ska bli konstnärer men alla ska ha tillgång till och erbjudas möjlighet att uttrycka sig på flera språk än enbart det talade. Ett konstmuseum har så mycket att erbjuda, det är en lärande miljö. Konsten öppnar nya världar. Det är viktigt att se till att dörrarna till ett konstmuseum är vidöppna – även för de barn som ännu inte börjat skolan. Information om utredning och inbjudan att medverka Drömde du om att få vara med och bestämma när du var liten? Har du genomfört dina visioner nu eller finns det fortfarande drömmar att förverkliga? För barn kan världen och möjligheterna vara oändliga, spännande och utmanande. Det krävs nyfikenhet, kreativitet, mod och stöd för att erövra kunskaper och färdigheter. Alla barns rättigheter som de är formulerade i FNs barnkonvention kräver alla vuxnas engage- mang för att de ska förverkligas och för att vi ska få de ansvars- tagande och kreativa unga vuxna som vårt demokratiska samhälle behöver. Att få uppleva kultur och att själv få skapa och använda sina olika språk och uttryck är en viktig del av barns och ungas identitetskapande. Regeringen tillsatte den statliga kommittén Aktionsgruppen för barnkultur (Ku 2004:07). Kommitténs upp- drag är att göra en kartläggning av barnkulturen i , analysera hur ändamålsenliga de offentliga insatserna är och ge förslag till hur barnkulturens ställning kan stärkas. I uppdraget ingår att lyfta fram de kommuner som arbetar med barn och kultur på ett sådant sätt att de kan vara modeller för andra och att initiera nätverk mellan modellkommuner. För att finna och kunna lyfta fram dessa goda kommuner har aktionsgruppen skapat en webbplats, , där de goda exemplen ges plats och där nätverk kan uppstå. Till stöd för de kommuner som vill synas finns på webbplatsen en beskrivning av hur länkningen sker och ett antal frågeställningar som aktions- gruppen identifierat som viktiga. Vi inbjuder nu dig och din kommun att delta i detta utvecklingsarbete. Som kommunstyrelsens ordförande kan du sätta dig in i kon- sekvenserna av förslag och beslut – du är van att måla bilder . Din roll i kommunernas arbete är viktig och de politiska beslut som fattas berör direkt barns vardag. Ditt stöd är viktigt för alla dem som arbetar i barnens vardag. Vi ber dig därför om hjälp att identifiera de viktigaste faktorerna för att barn och unga ska kunna få tillgång till kultur och eget skapande. Aktionsgruppen har formulerat fyra frågor som vi ber dig besvara och sända till oss. Vill du delta mer aktivt i aktionsgruppens arbete är du välkommen att ingå i en referensgrupp som leds av , tidigare kommunalråd i . Det mesta av referensgruppens arbete kommer att ske genom e-post och telefon. På vår webbplats kommer vi att publicera kommunernas arbete, vilka som är med i referensgruppen och vad ni kommer fram till. Tack för din hjälp att besvara frågorna. Välkommen att vara med i referensgruppen. Ku 2004:07, Spektern Frågor till kommunstyrelsens ordförande i .kommun: Vilka utvecklingsfrågor inom barn och ungdomskulturen är vik- tigast inom er kommun just nu? Vilka samverkansparter är viktigast för utvecklingen av barn och ungdomskulturen? Hur lyfter ni fram arbetet med barn- och ungdomskultur på er kommuns webbplats? Känner du att du kan styra utvecklingen av barns och ungas tillgång till kultur och eget skapande? Ja, jag vill ingå i referensgruppen som består av ordförande i kommunstyrelser. .Ja, jag kommer att tillsätta en arbetsgrupp i min kommun för att arbeta med frågorna på /kommunernas arbete. Aktionsgruppens arbete och förslag ska rapporteras och vi kommer att sända rapporten till samtliga kommuner. mer än 25 000 inv. SOU 2006:45 Bilaga 7 12 500-25 000 inv. mindre än 12 500 inv. och fritidschef kommun Box 500 Projektidé för , och kommuner i respektive , som alla hade represen- anter närvarande vid seminariet . Även och kommuner i är mycket intresserade, fast de var förhindrade att närvara just på seminariet. , kommun, Kultur- och fritidschef , kommun, Teaterkonsulent , kommun, Barn- och utbidlningschef , kommun, Barn- och skol- bibliotekarie , kommun, Kulturen , kommun, Bibliotek , kommun, Bibliotek Har utifrån det seminarium som hölls hos Duo Gelland funderat vidare på en kulturprojektidé för barn och ungdom boende i glesbygd, i detta fall ovan nämnda kommuner. För att möjliggöra detta behövs (statligt) ekonomiskt stöd, samt kontinuerlig dialog och uppföljning mellan kommunerna och bidragsgivare. Skulle ett eventuellt projekt genomföras och visa sig bli lyckat, kan det få uppföljningar i övriga landet. Något om mig själv Som kultur och fritidschef tillika musikledare i kom- mun ställer jag mig bakom Duo Gellands skrivelse där de berör barnkultur- musik- utifrån sina erfarenheter. Det gör jag utifrån mina erfarenheter som organist, dirigent, tonsättare, musikrecensent och producent / dirigent vid Gotlands- musiken samt nära samarbete både som kulturadministratör och skapande musiker med Länsmusiken i . Ovan nämnda verksamheter omspänner en tidsram mellan 1975–1991. Därefter har jag haft min kommunala tjänst i , men min ton- sättar- och dirigentverksamhet fortgår. Anser mig vara väl insatt i nationellt och internationellt kulturliv. Som vi berörde vid seminariet har distrikts- och fylkes- musiker, vilka arbetar som professionella musiker på deltid och resterande tid som pedagoger. De är också verksamma i övrigt lokalt amatörmusikliv, där de exempelvis medverkar i kyrkokörens produktioner. Modellen har diskuterats i men av olika anledningar har den endast genomförts i ringa omfattning. Som projekt skulle det fungera, men i våra kommuner vill vi då bredda utbudet till att innehålla flera genrer av kultur. Barn och ungdomar skulle då få kontinuerliga besök av musi- ker/kompositörer bildkonstnärer, författare, konsthantverkare, dansare/koreografer och skådespelare/regissörer m fl på förslagsvis 3–. Utövarna kan förutom arbetet i skolorna, berika det ideella kulturlivet genom att inspirera teater- grupper, konstforum/ föreningar, skrivarkurser, musikensembler med mera. Naturligtvis kan de själva ge ett professionellt utbud i form av konserter, utställningar, föreläsningar och föreställningar. Målet är också att kommunerna efter projektperioden hittar lösningar för en fortsättning. Vilka skall göra detta Utövarna måste vara högutbildade eller under högklassig utbild- ning (återkommer till detta) motiverade och inställda på att bo i kommunerna under vissa perioder. Man kan tänka sig att sista års eleverna vid teaterhögskolor, , konsthögskolor, musikdito, med flera, kunde SOU 2006:45 Bilaga 8 få praktikveckor i projektet. Arbetslösa kulturarbetare inte att förglömma. I kommun har vi liksom andra kommuner tillfälliga besök i förskola och skola av olika kulturgrupper. Men en mer påtaglig positiv effekt har besöken med Duo Gelland gett, av den enkla anledningen att de kontinuerligt återkommer och därmed kan följa upp tidigare besök. Vi har anställt en violinpedagog som ytterligare kan följa upp detta. Forskarna vet att sång, musik, dans med mera utvecklar krea- tivitet, logik, fantasi, identitet, social förmåga, motorik och annat som är av nytta både för individen och samhället. Vi tror på projektet. Hela paketet går kanske inte att sjösätta på en gång, men väl delar av det. Kommittén aktionsgruppen för barnkultur Angående slutbetänkande om barn- och ungdoms- kultur Kommunal- och borgarråd i , , och med ansvar för kultur har inbjudits av kommittén aktionsgruppen för barnkultur att verka som referensgrupp inför slutbetänkande om barn- och ungdomskultur. Vi har genom våra respektive kulturförvaltningar tagit fram en skrivelse för att belysa de specifika förutsättningar och behov som föreligger för storstäderna. Vi ser risken med att ungas kultur- aktiviteter inte blir lika väl belyst som barnkulturområdet i det kommande slutbetänkandet. Följande synpunkter överlämnas från referensgruppen till aktionsgruppen för barnkultur. Våra städer rymmer olika typer av samhällen sett ur sociala, etniska och kulturella aspekter. har man från statligt håll i alltför liten utsträckning valt att visa intresse för storstadsperspektivet och de specifika villkor som råder. Vi menar att en förutsättning för en meningsfull samverkan är ett statligt stöd för att utveckla kulturinstitutionernas kulturpedagogiska avdelningar samt tydliga krav på institutionerna att arbeta utanför institutionens väggar, exempelvis i städernas förorter. Det traditionella professionella kulturutbudet för barn och ung- dom måste utvecklas. I detta sammanhang är stödet till det fria kulturlivet ett viktigt verktyg. Vi vill att staten tittar på stödformer för att utveckla det fria kulturlivets insatser för barn och ungdom. Det behövs en utvecklad samordning av stödet till det fria kultur- livet mellan statliga och kommunala organ för att få uppnå de bästa möjliga effekterna. Vi efterlyser en dialogpart på kring barns och ungdomars eget skapande och ser gärna barn- och ungdomskulturen som ett eget sakområde på statlig tjänstemanna- nivå. Kulturen har stor betydelse för unga människors identitetsbygge. Att definiera tonåringar som barn i ett kulturpolitiskt samman- hang, såsom regeringens uppdrag till aktionsgruppen är utformat, anser vi vara begränsande. Ungdomskulturens villkor skiljer sig i hög grad från barnkulturen. I barnkulturen har vuxenvärlden en mer styrande roll, framförallt genom skolan, medan man i ung- domskulturen vill skapa på friare villkor och där vuxna snarare är att betrakta som ett bakomliggande stöd. Unga vuxna är också stora kulturkonsumenter, möjligtvis inte i traditionell bemärkelse, däremot söker ungdomar efter kulturupplevelser genom att ta del av musik och konserter och genom eget skapande. Trots det kan det för unga människor kännas svårt och problematiskt att finna offentliga kulturella mötesplaster där man känner sig hemma. Vi saknar begreppet ungdom i rubriken för Aktionsgruppens uppdrag. Det krävs att vi politiskt i högre grad ser till hur statliga och kommunala verksamheter utvecklas för att möta ungas behov och intressen. Vi menar att man måste se till den öppna verksam- hetens betydelse och ungdomarnas möjligheter till verkligt in- flytande, delaktighet och roll i utvecklingen av kulturprojekt. Vi vill ha möjligheten att som storstäder få statlig samfinansiering när det gäller långsiktiga och metodutvecklande satsningar inom ungdoms- kulturen motsvarande den form av samfinansiering som är möjlig till professionella kulturverksamheter. Insatser inom konstnärliga och pedagogiska utbildningar behövs för att utveckla intresset och kunskapen om barn- och ungdoms- kultur. Vi bör i kunna bedriva bra forskning på barn- och ungdomskultur och det behövs fler forum där forskningen presen- teras och debatteras. spelar här en viktig roll, men det saknas en motsvarighet inom barnkulturen. Behovet av utvärderingsmetoder, uppföljning och statistik är stort. Vi efterlyser stöd till forskning om barns och ungdomars kulturvanor och behov. I detta avseende krävs en samordning mellan staten och storstäderna så att utvärdering och analys blir jämförbart och mellan storstäderna. Vi kan tillsammans utveckla metoder för dokumentation och uppföljning som på ett naturligt sätt integreras i det dagliga arbetet. Se till verksamheten och värna om tillväxten I barn och unga återfinner vi en stark växtkraft – en växtkraft UKM värnar om genom att ge vägledning och stöttning under deras utveckling inom kulturområdet. Vi bedriver en aktiverande verksamhet där de unga får gå in och ta ansvar, vara med och skapa sina egna akti- viteter. Signaler från kulturaktiva unga visar att det vi ger dem är något de behöver och vill ha. Detta är för oss det centrala – inte att vår orga- nisation har en viss struktur. Hur tar vi tillvara på de ungas växtkraft inom kulturens område ? Staten menar att barn och unga ska prioriteras. Vad innebär detta? till de regler som styr bidrag till ungdomsorganisationer så är det organisationsformen som priori- teras, inte verksamhetens innehåll och funktion för de unga. Beträffande bidragsstöd så exkluderas unga kultur- skapare – unga amatörer. Detta kan inte vara vad staten menar med att prioritera samtliga barn och unga. Statens utformning av bidrag till ungdomsverksamhet ute i landet överensstämmer inte med samhällsutvecklingen och ungas organisering . De unga har spridda intressen och går mellan skilda aktiviteter. gick de unga gärna med i en förening, men så är det inte . Alla unga är inte föreningsbenägna – det gör att många känner sig bundna och hämmade i sitt engagemang. Det är de signaler UKM fått från sina medlemsregioner ute i landet och en bidragande orsak till att några regioner dragit sig ur och andra hyser dylika funderingar om föreningskravet inom UKM genomförs fullt ut. Vuxnas benägenhet att organisera sig kan inte överföras på de unga, de vill ha en friare struktur. I dagens bidragssystem finns det dessvärre ingen flexibilitet. detta torde vara bristande förståelse för och kunskap om de ungas situation . UKMs regionsamordnare, ofta verksamma som ungkulturkon- sulenter, stöttar inte bara genom att ge pengar, utan agerar som handledare för de unga. Vuxna och unga arbetar tillsammans i arrangörsgrupper som planerar och genomför festivaler runt om i landet. På så sätt kan de vuxna stödja och guida de unga in i att stegvis ta ett allt större ansvar för festivalernas genomförande. De unga ges redskap att kunna hantera ett givet ansvar, det vill säga ges förutsättningar att lyckas och därmed stärks deras självförtroende. Penga-påsen-projekt är inte alltid lyckade då de unga enbart får pengar och ingen annan stöttning för att lyckas med sitt projekt. Det drivs bokprojekt i syfte att stimulera ungas bokläsning. Man har insett att det krävs vuxna handledare som genom olika läs- främjande insatser hjälper de unga att upptäcka bokens fantastiska värld. UKM arbetsmetod kan jämföras med dessa bok- projekt, där vuxna finns med och stöttar de ungas engagemang. På lokal nivå engageras totalt omkring 6 000 unga i UKM-festivalerna på olika sätt. Detta är för oss ett bevis på en väl fungerande arbets- metod och att UKM på ett bra sätt bidrar till att säkra till- växten på kulturens område. UKM dilemma är att bidragssystemen på statlig nivå exkluderar ung amatörkultur som inte följer föreningsprincipen för att få en demokratisk organisation, utan väljer att ge de unga in- flytande via arrangörsgrupper1 och ingående i styrelsen. , enhetschef på enheten, bekräftade i ett samtal tidigare att UKM är ett lysande exempel på att det brister på statlig nivå så som bidragssystemet är utformat . Om ingen ändring sker, finns det en risk att UKM måste lägga ner sin verksamhet. Detta skulle innebära att Riksfesti- valen, som fungerar som en mötes- och inspirationsplats för unga från hela landet, försvinner. Eftersom vi endast söker bidrag för riksnivån3, kommer den lokala och regionala nivån inom UKM att kunna leva vidare, men den samordnande funktionen och det riks- övergripande mötet mellan unga uteblir. 1PITA (Nätverk för unga arrangörer) har pekat på att den verkliga makten vid arrangemang ligger i arrangörsgruppen. 2Kontakt med togs efter att vi försökt komma i kontakt med för uppföljning kring en skrivelse. Vi hänvisades då till . Bifogar UKM ärende till . 3Medlemsregioner och aktiva kommuner finansierar själva den lokala respektive regionala verksamheten inom UKM. Totalt sett läggs det mycket pengar på UKM lokalt och regionalt. Signaler, inte bara från unga utan även från personer på myndig- hetsnivå, tyder på ett starkt gillande för den verksamhet vi bedriver, men bristande flexibilitet gör det omöjligt för oss att komma in i det reguljära bidragssystemet. Vi har enbart sett positiva effekter med vuxna handledare som uppmuntrar de unga till att engagera sig och stegvis ge dem mer ansvar så att de inte slukas av för stort ansvar och tappar sitt engagemang. Det är vår förhoppning att instanser på statlig nivå får insikt i ungas organisering i dagens och lämnar utrymme även för organisationer som UKM i bidragssystemen. Verksamheten och vad den bidrar till i samhället, i vårt fall på kultursidan, ska stå i fokus vid beslut om bidrag ska beviljas eller ej. Vad vet du om samer? Vad har Du fått lära Dig om samer i skolan? Svaret på bägge frågorna är förmodligen inte särskilt mycket. Det finns en stor okunskap om de nationella minoriteterna i , inte minst om samer. Mina kompisar vet mer om indianer än om oss samer har jag hört många samiska barn och ungdomar säga frustrerat. De flesta barn lär sig ingenting om samer i skolan , trots att undertecknat en FN konvention om att alla barn i ska få undervisning om samer i skolan. Detta är en stor brist som försvårar för oss samer på många sätt. Den samiska kulturen och den samiska historien är en osynliggjord del av kulturarv. Ett mycket talande exempel på hur okunskapen skapar kon- flikter är den rättsprocess som pågått i , d. s. k. Nordmalingsmålet. De är tre samebyar (sameby = lag- stadgad ekonomisk sammanslutning för renskötare i ett visst område) som har blivit stämda av ett hundratal markägare. Domen som kom gav samebyarna rätt och ses som ett viktigt steg för samerna vad det gäller erkännandet av de samiska rättig- heterna. Markägarna hävdade att renarna gör skada på deras mark och att samerna inte har rätt att beta med sina renar på deras mark. Om markägarna haft större kunskap om samernas rättigheter och renskötsel hade de kanske aldrig startat processen och sluppit de höga rättsskulderna. En stor missuppfattning bland markägarna var tex att renar äter tallplantor och krävde därför skadestånd för renägarna. Denna uppfattning är dock helt fel enligt omfattande forskning på området, det är bara älgar som äter tallplantor och det är ingenting som renskötseln kan ställas till svars för. De rättsprocesser mot renskötseln som pågår runt om i landet får naturligtvis konsekvenser även för barn och ungdomar. Det är svårt att få en stark samisk identitet när man redan som barn känner sig ifrågasatt och inser att det inte finns något utrymme för ens egen kultur och historia i skolan. Många är vi som kan vittna om att det är tufft att växa upp som samiskt barn och ungdom i det svenska samhället. I vissa delar av landet finns ett utbrett missnöje mot samerna som folkgrupp vilket avspeglas tydligt i barnens värld. Barn anammar som bekant lätt sina föräldrars åsikter och därför tvingas många samiska barn att stå upp gentemot sina egna kamrater och agera försvarsadvokat för hela sitt folk redan i tidiga ålder. Det är därför är viktigt att särskilt vuxna som jobbar med barn i områden där det finns starka konflikter mellan olika etniska grupper, medvetandegörs om hur samhällskonflikterna påverkar klimatet i skolan. Men det är även angeläget att svenska skolor tar sitt ansvar och följer den som undertecknat där det klart och tydligt framgår att alla barn i ska lära sig om samer i skolan. pågår en mycket positiv utveckling inom den samiska kulturen som få utomstående känner till. Många sameungdomar försöker själva ta igen det skolan helt förbisett. Intresset för att lära sig uttrycka sig på samiska och lära sig mer om samisk historia, kultur och traditionella levnadssätt har ökat markant . Även jojken, samernas musikaliska tradition är på framfart trots att den länge av kyrkan och staten ansågs som synd för att den hörde den gamla religionen till. Vi i Sáminuorra jobbar mycket med projekt just inom samisk kultur och språk men även med att sprida information om samer till svenska barn och ungdomar. Vi märker att det trots allt finns ett stort intresse bland unga att lära sig mer om vår kultur och vårt levnadssätt och hoppas på att skolan tar fasta på det och inför obligatorisk undervisning om samer i skolan. Förbundsordförande i – i Ohörsam barnkultur – krönika (eller mer pretentiöst, essä) av , ordförande i Att tolka kultur, att möta t.ex. en tavla, bok, teaterpjäs eller musik- stycke är en fascinerande process som innefattar flera kopplingar. Förutom själva mötet, den fysiska upplevelsen så gör vi kopplingar till tidigare erfarenheter, tidigare intryck och tidigare tolkningar. Men vilka begränsningar skapar samhället för barn och ungdomar med hörselnedsättning när de ska gå in i denna process? Kommer att tänka på som inte ens svarar på frågan när de tänker installera slinga i Lejonkulan, funderar på vilket ansvar man kan lägga på en nationalscen? Eller är kanske den oskyldiga, i händerna på ? Tänker vidare bakåt, skolresan för att se en teaterpjäs nere i , ingen slinga, ingen text, ingen susning om vad som fanns i de skrattalstrande replikerna. En mimteater, en skrattlös fars med munnar som rör sig i en absurd regi. Återigen, en individuell erfarenhet men även ett resultat av en struktur där jag, som avvikande från , inte ingår i de som förväntas ta del av kulturen, berättelsen. Funderar på musiken omkring oss, på ljudnivåerna. På de tusen- tals barn som redan nu har tinnitus, öronsus. På deras rädsla för ljud och inte minst på deras dubbla känslor inför musiken. Den ger ett skydd, en ro från tinnitus, den har så att säga läkande kraft. Inte för tinnitus i sig utan för livet med detsamma. , i det offentliga rummet ges musik gärna en form som gör den till ett hot, något som kan förvärra skadan genom volymen. När vi konsumerar så speglar vi oss i det vi tolkar. I de erfaren- heter och intryck som vi får presenterade för oss. Dessa formar om oss, förändrar eller skapar vår identitet, vårt svar på frågan Vem är jag?. Vilken värld får vi se? Är det en värld där vi med hörselskada finns med i mångfalden? En värld där hör dåligt, där Pärl- örhänget har en matchande blåskalig hörapparat eller där video- installationen innehåller teckenspråk? Söker igenom kulturutbudet för att få svar på min fråga. Första anhalten blir några bokaffärer nere på stan och avdelningen med barnböcker, ett rikt land, bördigt med mycket variation i skörden. Likväl så finner jag mig inte. Inte på baksidetexterna, inte när jag snabbt bläddrar igenom utbudet och inte när jag frågar den hjälpsamma personalen. Tre bokaffärer i en av största städer visar mig en bot mot hörselnedsätt- ningar. Flytta in i en barnbok, för där hör inga barn dåligt. Är filmens värld eller TV-s värld annorlunda? Kommentarer känns överflödiga. Musiken då, invänder den behörige. Här finns ju Beet- hoven med sin tinnitus och sin hörselnedsättning. Men det är inte barnet som jag ser och lyssnar på. Hans storhet är som kompositör, inte som identitetsmarkör eller kulturskapare för barn med hörselnedsättningar. Minns så besöket på . Ingen barnkultur, tvärtom på många sätt väldigt vuxet. Men mitt i vårsalongen, mitt i projektet , ser jag några tavlor som sticker ut. Som alla andra tavlor, osignerade, som alla andra tavlor efter ett bestämt mått men med ett motiv vars effekt chockar mig. En svit av hörapparater får mig att reflektera, över reaktionen att se hörapparater som ett motiv i konsten, över min relation med hörapparaten och hur jag strävar efter att bli betraktad som mig själv och inte en hörselskadad men är beroende av den för att kunna bli sedd som något annat än en person som hör dåligt. Ett spänningsfält inom mig. Slutligen så blir tavlorna en kontrast mot så mycket annan kultur där jag som hörselskadad blir osynliggjord – där den delen av mig inte existerar. Men är det statens roll att ordna det här? Är det statens roll att se till att barn och ungdomar med hörselnedsättning ser även sig själva i böckerna de läser, konstverken de ser och rör vid eller filmerna de ser?