sou · GUB3103 · 2007-01-01 00:00:00 — 2.2.5Yttrande från Rättsliga rådet, nedlagd förundersökning begärde överåklagaren ett utlåtande från Social- styrelsens råd för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet). Han frågade om på vilket sätt de konstaterade skadorna kunde ha uppstått, om det kunde klarläggas om var i livet när skadorna uppstod och om dödsorsaken kunde bestämmas. I yttrande ansåg rådet att obduktionsfynden och de toxikologiska fynden samt de uppgifter om händelseförloppet som förelåg var väl förenliga med diagnosen exciterat delirium. Fynden och omständigheterna bedömdes emellertid inte tala med samma styrka för diagnoserna förgiftning eller positionell asfyxi. Rådet underströk att bedömningarna av dödsorsaken baserade sig på värderingar av sannolikheter och att ingen av de diskuterade dödsorsakerna helt kunde uteslutas. beslutade överåklagaren att lägga ned för- undersökningen. Dödsorsaken hade inte kunnat fastställas med tillräcklig säkerhet och vållande till annans död kunde därmed inte styrkas. Eftersom det inte hade varit möjligt att klarlägga revbens- skadornas uppkomstsätt, eller om varit i livet när han tillfogades dessa skador, ansågs inte heller misshandel kunna styrkas. beslutade RÅ att överpröva beslutet att lägga ned förundersökningen. En av de rättsläkare som medverkat vid den tredje obduktionen gavs i uppdrag att göra en undersökning av de halskotor från kropp som återfunnits och som inte varit tillgängliga vid den tredje obduktionen. I utlåtandet angavs att det vid undersökningen inte hade kunnat påvisas några skador som uppkommit under livstid. I en rapport granskade en f.d. rättsläkare på eget initiativ Rättsliga rådets yttrande. framstod det som klarlagt att avlidit i ett plötsligt hjärt- och/eller andningsstillestånd som med hög grad av sanno- likhet utlösts av att han blev trampad på ryggen med sådan kraft att minst ett revben, sannolikt fyra-fem, brutits. I beslut anförde RÅ att den rättsmedicinska utredningen inte gav tillräckligt stöd för att inom ramen för en brottmålsprocess och med det regelverk som gäller för ett åtalsbeslut med tillräcklig grad av säkerhet kunna påstå vilken den huvudsakliga dödsorsaken var. Han beaktade särskilt att det fanns en rad olika uppfattningar från ett stort antal rättsmedicinska experter. RÅ ansåg dock att det fanns bevisning av sådan styrka att det fanns anledning att överväga att väcka åtal för misshandel. Han konstaterade emellertid att det med hänsyn till domarnas rättskraft (30 kap. 9 § ) förelåg hinder mot att väcka nytt åtal, vilket för övrigt skulle ha gällt andra eventuella brott i sammanhanget, som vållande till annans död eller tjänstefel. Inte heller ansåg RÅ att det fanns rättsliga förutsättningar för resning. avslog och Hovrätten för ansökningar om resning från mor. 2.3.1JK och JO granskar I beslut behandlade JK ett antal klagomål som riktats mot bl.a. RMV, Rättsliga rådet och flera rättsläkare för hanteringen i . I beslutet konstaterades att uppgiftslämnandet mellan polis och rättsläkare inte fungerat tillfredsställande inför den första rättsmedicinska undersökningen. Vidare uttalade JK kritik mot en rättsläkare för brister dels vid utförandet av den första rättsmedicinska undersökningen, dels för utfärdandet av det andra dödsorsaksintyget. Därutöver fick RMV kritik för att verket givit samma två rättsläkare som granskat den första rättsmedicinska undersökningen uppdraget att utföra en andra sådan undersökning. Verket fick dessutom kritik för att man på eget initiativ föranstaltat om yttrande över den tredje rätts- medicinska undersökningen från de fyra rättsläkare som medverkat vid den andra rättsmedicinska undersökningen. I ett senare beslut4 behandlade JK klagomål avseende hante- ringen av organiskt material (halskotorna). I detta uttalade han kritik mot en rättsläkare för att organiskt undersökningsmaterial från den andra rättsmedicinska undersökningen hade förvarats på ett otillfredsställande sätt. Detta hade lett till att materialet inte fanns tillgängligt för granskning vid den tredje rättsmedicinska undersökningen, vilket fick olyckliga konsekvenser för den fort- satta rättsmedicinska utredningen. JK kritiserade dessutom RMV för bristen på föreskrifter om omhändertagande av undersöknings- material. I ett beslut konstaterade JO att RÅ:s handläggning av ärendet om ingripandet mot hade uppvisat allvarliga brister i olika hänseenden. beslutade regeringen att tillsätta en utredning med uppdrag att göra en sammanhållen och övergripande granskning av förfarandet vid brottsutredningen i samband med dödsfall. Utredningen överlämnade betänkandet – Utredning om en utredning (SOU 2002:37). kritiserade förfarandet vid brotts- utredningen främst i fråga om följande förhållanden (se kap. 4). Polisens kunskaper om risker vid tvångsingripanden mot enskilda var inte tillfredsställande. Osmos Vallos dödsfall behandlades inledningsvis som ett plötsligt dödsfall utan misstanke om brott. Ärendet överlämnades inte till åklagare. Åklagaren var inte aktiv som förundersökningsledare. Den första rättsmedicinska undersökningen var bristfällig. Det fanns brister i samarbetet mellan brottsutredningen och rätts- läkarna. RMV borde inte ha beslutat om granskning av den första rätts- medicinska undersökningen. Rättsläkaren utfärdade ett nytt dödsorsaksintyg utan att nya om- ständigheter hade tillkommit. Samma rättsläkare som granskat den första rättsmedicinska under- sökningen medverkade även vid den andra undersökningen. 4 Beslut (dnr ) RMV inhämtade yttrande över den tredje rättsmedicinska under- sökningen utan skäl. RÅ startade utredningar utan beaktande av frågan om rättskraft. Mot bakgrund bl.a. av de brister utredningen funnit lämnade man vissa förslag, varav några rörde organisationen för interna brotts- utredningar och förfarandet i samband med sådana. Ett annat förslag avsåg rätten till målsägandebiträde vid dödsfall och allvarlig skada i samband med polisingripande. Utredningens resonemang i fråga om den rättsmedicinska verk- samheten utmynnade i förslaget att tillsätta en särskild utredning av denna verksamhet. Genom direktiven för RMV/har förslag i denna del genomförts. De frågor som väckte avseende den rätts- medicinska verksamheten kommer att tas upp i den kommande framställningen. 3Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten 3.1Socialstyrelsens tillsyn över hälso- och sjukvården Enligt 1 § förordningen (1996:570) med instruktion för Social- styrelsen är central förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör bl.a. hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, i den utsträckning det inte är en uppgift för någon annan statlig myndighet att handlägga sådana ärenden. I 6 kap. 1 § första stycket lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) anges att hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av . Tillsynen skall främst syfta till att förebygga skador och eliminera risker i hälso- och sjukvården. Genom sin tillsyn skall stödja och granska verksamheten och hälso- och sjukvårdspersonalens åt- gärder (6 kap. 3 §). Av 1 kap. 2 § LYHS framgår att med hälso- och sjukvård avses – såvitt här är av intresse – sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763; HSL). Enligt 1 kap. 1 § första stycket HSL avses med hälso- och sjukvård åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. I 6 kap. 2 § LYHS stadgas att den som, utan att bedriva hälso- och sjukvård, tar emot uppdrag från hälso- och sjukvården av- seende provtagning, analys eller annan utredning som utgör ett led i bedömningen av en patients hälsotillstånd eller behandling, i denna verksamhet också står under tillsyn av . Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten 3.2Socialstyrelsen har inte tillsyn över RMV:s rättsmedicinska avdelningar Rättsmedicinsk verksamhet1 är inte att betrakta som hälso- och sjukvård i den mening som avses i HSL och därmed inte heller i LYHS2. Syftet med rättsmedicinska undersökningar, oavsett om de gäller levande människor eller avlidna, är inte att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador, utan i första hand att till- handahålla rättsväsendet underlag i brottmålsprocessen3. Av det sagda följer att reglerna i HSL inte är tillämpliga på den rättsmedicinska verksamheten. I konsekvens härmed omfattas () rättsmedicinska avdelningar i princip inte av verksamhets- eller individtillsyn enligt 6 kap. 1 § LYHS. Detta är dessutom väl förenligt med 6 kap. 3 § LYHS, där det stadgas att tillsyn främst skall syfta till att förebygga skador och eliminera risker i hälso- och sjuk- vården. Den rättsmedicinska verksamheten väcker sällan frågor som rör patientsäkerhet. 3.3Annan granskning av den rättsmedicinska verksamheten har således inte tillsyn över de rättsmedicinska avdelningarna. Inte heller finns det någon annan myndighet som har till uppgift att utöva ordinär tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten. () och Justitiekanslern () utövar dock extraordinär tillsyn (se avsnitt 3.6.1). Det rätts- medicinska arbetet kan vidare kontrolleras och granskas i flera andra sammanhang. Över de rättsmedicinska utlåtandena finns möjlighet att begära en second opinion från Rättsliga rådet (se kap. 4). Utlåtandena blir vidare kontinuerligt föremål för värdering av polis, åklagare och domstolar. RMV bedriver härutöver ett eget gransknings- och utvecklingsarbete, bland annat genom det rättsmedicinska kvali- tets- och utvecklingsrådet (RM-KUR). Den rättsmedicinska per- sonalen arbetar därtill under såväl straffrättsligt ansvar som arbets- rättsligt disciplinansvar (se avsnitt 3.6.2) och kan dessutom under 1För en beskrivning av den rättsmedicinska verksamheten, se – Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri (SOU 2006:63), kap. 3 2Ny ordning för utfärdande av rättsintyg (prop. 2004/05:64) s. 53 3Åligganden för personal inom hälso- och sjukvården m.m. (prop. 1993/94:149) s. 86 Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten vissa förutsättningar åläggas offentligrättsliga disciplinpåföljder (se avsnitt 3.5). Legitimerad personal kan också få sin legitimation återkallad (se avsnitt 3.6.3). 3.4Disciplinpåföljder för hälso- och sjukvårdspersonal I 5 kap. LYHS finns bestämmelser om bl.a. disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation. Enligt 5 kap. 1 § gäller kapitlet personer som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen i deras yrkesutövning inom hälso- och sjukvården. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i LYHS (1 kap. 4 §) bl.a. den som har legitimation för yrke inom hälso- och sjukvården, personal som är verksam vid sjukhus och andra vårdinrättningar och som medverkar i hälso- och sjuk- vård av patienter samt den som i annat fall vid hälso- och sjukvård av patienter biträder en legitimerad yrkesutövare. Bestämmelserna om disciplinpåföljd gäller sådan yrkesutövning inom hälso- och sjukvården som har betydelse för patientsäkerheten (5 kap. 2 §). Disciplinpåföljd får åläggas den som tillhör hälso- och sjukvårds- personalen och som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör vissa skyldigheter enligt 2 kap. LYHS eller någon annan föreskrift som är av direkt betydelse för säkerheten i vården (5 kap. 3 §). Om felet är ringa eller om det framstår som ursäktligt får disciplin- påföljd underlåtas. De disciplinpåföljder som står till buds är erinran eller varning. Avseende återkallande av legitimation, se avsnitt 3.6.3. Enligt 7 kap. 1 § prövas frågor om bl.a. disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation av Hälso- och sjukvårdens ansvars- nämnd (). Om anser att det finns skäl för t.ex. disciplinpåföljd eller återkallelse av legitimation skall man anmäla detta hos (6 kap. 18 §). Nämnden skall enligt 1 § andra stycket förordningen (1996:571) med instruktion för genom sin verksamhet medverka till att stärka patientsäkerheten inom hälso- och sjukvården inklusive tandvården. skall ta upp frågor om disciplinpåföljd på anmälan av , den patient som saken gäller eller, om patienten inte själv kan anmäla saken, en närstående till denne (7 kap. 7 § LYHS). Som berörs nedan kan därtill JK och JO göra anmälan till . beslut enligt LYHS får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (8 kap. 9 §). Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten 3.5Disciplinpåföljder för rättsmedicinsk personal? Den rättsmedicinska verksamheten omfattas således i princip inte av verksamhets- eller individtillsyn. Mer oklart är dock om personalen vid de rättsmedicinska avdelningarna kan bli föremål för disciplinpåföljder enligt 5 kap. LYHS. Här finns i förarbetena uttalanden som förefaller vara svårförenliga. Av 5 kap. 2 och 3 §§ LYHS följer att rättsläkarna inte kan bli föremål för disciplinpåföljd enligt 5 kap. LYHS för undersökningar av avlidna. Bestämmelserna om disciplinpåföljd gäller ju endast sådan yrkesutövning inom hälso- och sjukvården som har (direkt) betydelse för patientsäkerheten. Frågan om rättsläkare kan drabbas av disciplinpåföljd enligt LYHS p.g.a. utförande av undersökning eller provtagning på levande personer är dock svårare att besvara. JK har uttalat att så är fallet4 och hänvisade i sitt beslut till för- arbetena till lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område (disciplinpåföljdslagen), som har ersatts av bestämmelserna i . I förarbetena (prop. 1993/94:149 s. 85 ff.) anges att personalen inom RMV:s rättsmedicinska område skall omfattas av bestämmelserna om disciplinpåföljd endast då det är fråga om utförande av undersökning eller provtagning på levande människor. Från sida har också rapporterats om fall där man med tillämpning av tidigare lagstiftning har prövat frågan om disciplinpåföljd för rättsläkare. Som tidigare nämnts klargörs emellertid i 5 kap. 1 § LYHS att kapitlet gäller personer som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen i deras yrkesutövning inom hälso- och sjukvården. Förutom att det skall vara fråga om undersökning, vård och behandling av patienter5 bör således, sett till lydelsen av 5 kap. 1 och 2 §§ LYHS, ett eventuellt disciplinansvar för den rättsmedicinska personalen vara beroende av att följande tre grundläggande villkor är uppfyllda: den skall tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen, dess yrkesutövning skall ske inom hälso- och sjukvården, och dess yrkesutövning skall ha betydelse för patientsäkerheten. Härutöver skall även förutsättningarna i 5 kap. 3 § vara för handen. 4Justitiekanslerns beslut (dnr ) 1993/94:149 s. 76 ff. Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten 3.5.2Tillhör rättsmedicinsk personal hälso- och sjukvårdspersonalen? Uttalandet i prop. 1993/94:149 att den rättsmedicinska personalen skall omfattas av disciplinpåföljdsbestämmelserna vid utförandet av undersökning eller provtagning på levande människor föreföll ta sikte på patientsäkerhetsrekvisitet. I förarbetena till LYHS har man dock berört detta uttalande som om det avsåg definitionen av hälso- och sjukvårdspersonal (se prop. 1997/98:109 s. 150). Ett sådant synsätt skulle innebära att berörd personal vid RMV:s rättsmedicinska avdelningar tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen endast vid undersökning eller provtagning på levande människor. Frågan om den rättsmedicinska personalen tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen bör dock egentligen besvaras av 1 kap. 4 § LYHS. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses således bl.a. den som har legitimation för yrke inom hälso- och sjukvården, personal som är verksam vid sjukhus och andra vårdinrättningar och som medverkar i hälso- och sjukvård av patienter samt den som i annat fall vid hälso- och sjukvård av patienter biträder en legitimerad yrkesutövare. Ordalydelsen ger vid handen att i vart fall legitimerad rättsmedicinsk personal alltid tillhör hälso- och sjukvårds- personalen. Att även andra förutsättningar måste föreligga för att den rättsmedicinska personalen skall omfattas av bestämmelserna om disciplinpåföljd är en annan sak. 3.5.3Sker den rättsmedicinska personalens yrkesutövning inom hälso- och sjukvården? Även om berörd personal vid RMV:s rättsmedicinska avdelningar är hälso- och sjukvårdspersonal i enlighet med 1 kap. 4 § LYHS bör för disciplinansvar därtill krävas att deras yrkesutövning sker inom hälso- och sjukvården (och har samband med undersökning, vård och behandling av patienter). Som tidigare nämnts har i förarbetena (prop. 1993/94:149 s. 86) angetts att rättsmedicinsk verksamhet inte är att beteckna som hälso- och sjukvård, oavsett om under- sökningarna avser levande personer eller avlidna. Verksamheten syftar inte till att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador, vilket är definitionen av hälso- och sjukvård enligt 1 kap. 1 § HSL. I stället har den till uppgift att biträda de rättsvårdande myndigheterna med sådan medicinsk sakkunskap Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten som de behöver för att kunna bedöma mål och ärenden med medicinska frågeställningar6. Att rättsmedicinsk verksamhet inte utgör hälso- och sjukvård hade konstaterats redan innan disciplinpåföljdslagen infördes. I det betänkande som låg till grund för den tidigare lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen (tillsynslagen) – innan dagens definition av hälso- och sjukvård infördes genom HSL – angavs att verksamheten vid statens rättsläkarstationer och statens rättskemiska laboratorium i princip inte var att hänföra till den individuellt inriktade vård som lagen åsyftade7. Det föredragande statsrådet anslöt sig till kommitténs uttalanden i denna del (prop. 1978/79:220 s. 39 f.). I sitt huvudbetänkande Tillsynen över hälso- och sjukvården (SOU 1991:63) föreslog vissa förändringar i tillsynslagen, bl.a. att rättsmedicinska undersökningar även av avlidna skulle omfattas av tillsynslagens bestämmelser8. I övrigt an- förde man (s. 122 ff.) att rättsläkarnas insatser inom rättsmedicinen inte är att beteckna som hälso- och sjukvård i den meningen att åtgärderna syftar till att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Enligt utredningen gällde detta oavsett om den som är föremål för en rättsmedicinsk åtgärd är en levande person eller avliden. Trots detta angav man (s. 124) att levande- undersökningarna omfattades av reglerna i tillsynslagen9. 3.5.4Har den rättsmedicinska personalens yrkesutövning betydelse för patientsäkerheten? Eftersom rättsmedicinsk verksamhet i princip inte är hälso- och sjukvård kan det ifrågasättas om disciplinpåföljd enligt LYHS verkligen kan komma i fråga. Som redan framgått följer av 5 kap. 1 § LYHS att disciplinpåföljdsbestämmelserna gäller personer som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen i deras yrkesutövning inom hälso- och sjukvården. Ändå har man i förarbetena konstaterat att disciplinpåföljder kan bli aktuella för rättsmedicinsk personal, 6 Samordning av det rättsmedicinska, rättskemiska och kriminaltekniska undersöknings- väsendet (Ds S 1986:3) s. 50 7Hälso- och sjukvårdspersonalen (SOU 1978:26) s. 149 8Detta förslag genomfördes dock inte när tillsynslagen ersattes av disciplinpåföljdslagen 9Tillsynslagen hänvisade dock inte till HSL:s definition av hälso- och sjukvård Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten under förutsättning att det gäller undersökning eller provtagning på levande människor. Rättsläget måste därmed betraktas som oklart. En rimlig tolkning är dock att den rättsmedicinska verksamheten, trots uttalanden som motsäger detta, under vissa förhållanden ändå anses utgöra hälso- och sjukvård. Den slutsats man kan dra av de olika förarbetsuttalandena är att patientsäkerhetskriteriet avgör disciplinansvarsbestämmelsernas tillämpning på den rättsmedi- cinska verksamheten. I den utsträckning den rättsmedicinska per- sonalens yrkesutövning har betydelse för patientsäkerheten före- faller avsikten vara – oberoende av den egentliga definitionen av hälso- och sjukvård – att yrkesutövningen skall anses ske inom hälso- och sjukvården. Utredningen delar uppfattningen att den rättsmedicinska verk- samheten i vissa situationer har betydelse för patientsäkerheten, även om verksamheten inte har patienter i traditionell bemärkelse (jfr prop. 1993/94:149 s. 76 f.). Sakligt sett innebär enligt ut- redningens mening den ordning som förfaller råda en ändamåls- enlig avgränsning av disciplinansvaret för personalen vid RMV:s rättsmedicinska avdelningar. 3.6Extraordinär tillsyn, arbetsrättsligt disciplinansvar m.m. Enligt 1 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn har JK i den omfattning som anges i 2 och 3 §§ tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Med stöd av 2 § har regeringen i 3 § andra stycket förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern föreskrivit att JK:s tillsyn omfattar statliga myndigheter, tjänstemän och andra befattningshavare vid statliga myndigheter samt andra som är knutna till statlig myn- dighet och som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myn- dighetsutövning, såvitt angår denna deras verksamhet. Om en befattningshavare har åsidosatt vad som åligger honom i hans tjänst och felet kan beivras genom disciplinärt förfarande får JK enligt 6 § lagen om Justitiekanslerns tillsyn göra anmälan till den som har befogenhet att besluta om disciplinpåföljd. Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten är legitimerad eller annars behörig att utöva yrke inom bl.a. hälso- och sjukvården har varit grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva detta, får JK göra anmälan till den som har befogenhet att besluta om återkallelse av legitimationen eller behörigheten. Enligt 13 § andra stycket i sin instruktion får JK vid behov anlita experter och sakkunniga. Även JO utövar extraordinär tillsyn över RMV. Enligt 1 § andra stycket lagen (1986:765) med instruktion för ombuds- män har chefsjustitieombudsmannen och justitieombudsmännen i den omfattning som anges i 2 § tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. I 2 § stadgas att bl.a. statliga myn- digheter samt tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter står under ombudsmännens tillsyn. JO har samma befogenhet som JK att göra anmälan om bl.a. disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation (6 § tredje stycket). 3.6.2Arbetsrättsligt disciplinansvar, straffansvar Som framgått har reglerna om offentligrättsliga disciplinpåföljder endast en begränsad tillämpning på den rättsmedicinska personalen. I likhet med andra statligt anställda står personalen dock under arbetsrättsligt disciplinansvar enligt lagen (1994:260) om offentlig anställning. Enligt 14 § första stycket får en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Om felet är ringa får någon påföljd dock inte meddelas. De disciplin- påföljder som står till buds är varning och löneavdrag (15 §). Av 21 § andra punkten följer att de arbetsrättsliga disciplinansvars- bestämmelserna inte gäller för hälso- och sjukvårdspersonal för sådana förseelser i deras yrkesutövning som skall prövas av . beslutar i frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan och avskedande när det gäller arbetstagare som är anställda genom beslut av regeringen och arbetstagare som har en verksledande eller därmed jämförlig ställning (34 §). För andra arbetstagare prövar enligt 19 § verksförordningen (1995:1322) personalansvarsnämnden vid respektive myndighet sådana frågor. Det finns även straffrättsliga bestämmelser som kan bli aktuella att tillämpa på den rättsmedicinska personalen. Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten enligt 25 § lagen (1995:832) om obduktion m.m. den som med uppsåt utför ingrepp på en avliden människa i strid med obduk- tionslagen dömas till böter. I 20 kap. finns därtill bestämmelser om bl.a. tjänstefel. 3.6.3Återkallelse av legitimation m.m.