sou · GUB3100 · 2007-01-01 00:00:00 — Ofta finns behov av att huvudmännen bedriver gemensamma verksamheter gentemot personer som har en psykisk störning och missbrukar, t.ex. särskilda mottagningar eller uppsökande team som består av brett sammansatta kompetenser. Vilka sådana verksamheter som ska finnas och vilket syfte de ska tjäna bör anges i överenskommelserna. 4.Bestämmelser om ansvar för hjälpmedel till personer med psykiska funktionshinder ska finnas i överenskommelserna. Detta är ett område med stora utvecklingsbehov varför en tydlig ansvars- fördelning mellan och kommunen har särskilt stor betydelse. I de fall där det redan finns en överenskommelse mellan huvudmännen om tillhandahållande av hjälpmedel, är det lämpligt att hänvisa till den. Hänvisningen bör kompletteras med en förklaring av vad den gällande ansvarsfördelningen betyder när det gäller hjälpmedel som kompenserar för kognitiva funktionshinder. 5.Ansvaret för boende och sysselsättning till personer som vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättpsykiatrisk vård ska tas upp i överenskommel- serna. Kommunens ansvar för insatser enligt LSS och socialtjänst- lagen gäller även för personer som har permission enligt 25 § LPT eller 9 och 10 §§ LRV, eller genomgår öppenvård med särskilda villkor enligt någon av dessa lagar. Svårigheter kring ansvars- och kostnadsfördelningen kan ändå uppstå eftersom tolkningen av vilka insatser som åvilar hälso- och sjukvård respektive kommunernas socialtjänst kan skilja sig åt. Övergripande principer för hur den bedömningen ska göras och hur ansvaret ska fördelas ska finnas i överenskommelserna. Andra frågor som tas upp under punkten 5, är t.ex. vilket stöd den psykiatriska vården ska ge till ett boende för personer som är på väg att avsluta tvångsvården eller vilka sysselsättningsverksamheter i en kommun som också kan vara öppna för personer som fortfarande vårdas i psykiatrisk slutenvård. Även sociala insatser i mera hemlika sjukvårdsinrättningar för personer som tvångsvårdas kan omfattas. 6.Överenskommelsen ska innehålla bestämmelser om ansvar i sådana situationer och kring sådana grupper där särskild samverkan krävs. Genom punkten får huvudmännen en skyldighet att iden- tifiera vilka situationer och grupper som kräver särskild samverkan och ingå överenskommelser på dessa områden. Vilka dessa är skiljer sig mellan olika landsting och kommuner. Överenskommelsen ska ange former för hur tvister som upp- kommer med anledning av överenskommelserna ska lösas. Med det menas t.ex. tidsgränser inom vilka tvisten ska lösas och vem eller vilka som ska avgöra ansvarsfördelningen när och kommunen inte kommer överens. I andra stycket anges att avtalen, när det är möjligt, ska utformas i samråd med organisationer som företräder patienter och när- stående. Begreppet organisationer som företräder klienter, patienter och närstående ska ges en vid tolkning. Vilka organisationer som ska inbjudas till samråd måste avgöras av vilka som finns i den region där överenskommelsen ska ingås. Även lokala och regionala organisationer och mer löst sammansatta närverk kan ingå. Det kan vara organisationer som endast företräder närstående till personer med psykiska besvär och funktionshinder och organisationer som endast består av personer med patient- och klienterfarenhet, eller med erfarenhet av psykisk ohälsa, eller andra liknande svårigheter. För att den lagstadgade skyldigheten att samråda ska anses vara uppfylld måste och kommunen antingen ha genomfört samrådet eller ha gjort allvarliga ansträngningar att få till ett samråd t.ex. genom upprepade inbjudningar, telefonkontakter eller på annat sätt. Att samråd ska ske innebär inget krav på att organisa- tionerna ska godkänna avtalens innehåll. I tredje stycket anges att överenskommelserna kontinuerligt och ska följas upp och utvärderas av och kommunen gemensamt. En plan för detta bör finnas redan när överenskom- melserna ingås. I planen bör tidpunkter för avstämning och even- tuell omvärdering av överenskommelsens innehåll anges. 19.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Förslaget har diskuterats i kapitel 15. Paragrafen är ändrad genom att ett andra stycke har lagts till. Bestämmelsen är formulerad på ett sätt så att den förutsätter att bestämmelser om öppenvård med särskilda villkor införs i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Genom paragrafen får chefsöverläkaren, utan hinder av hälso- och sjukvårdssekretessen, lämna upplysningar som är nödvändiga för att kommunen ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt LSS och socialtjänstlagen gentemot personer som har permission eller genomgår öppenvård med särskilda villkor enligt lagen om psykia- trisk tvångsvård eller lagen om rättpsykiatrisk vård. Med nödvän- diga uppgifter avses främst uppgifter om tidigare brottslighet eller information om patientens sjukdomstillstånd och förhållanden i övrigt som kräver särskild uppmärksamhet och planering. Det får antas att bestämmelsen i första hand blir relevant när det gäller rättpsykiatriska patienter. I vissa särskilda fall kan det emellertid vara nödvändigt att även uppgifter om den som tvångsvårdas enligt LPT lämnas ut. Det gäller främst om patienten på grund av sin sjukdom eller sina förhållanden i övrigt kan vara farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa. Bestämmelsen gäller även vård enligt lagen (1991:1129) om rättpsykiatrisk vård genom en hänvisning i 24 § nämnda lag. 19.5Förslaget till lag om ändring i 5 och 6 §§ lag (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. Bakgrund till och syftet med förslaget till ändringar i 5 och 6 §§ lag (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag har behandlats i kapitel 7. Paragrafen har ändrats genom att eller har en psykisk sjukdom vars konsekvenser är kognitiv funktionsnedsättning av allvarlig art lagts till bland de funktionsnedsättningar som medför rätt till handi- kappersättning. Genom bestämmelsen ges funktionsnedsättningen samma status som blindhet, dövhet och hörselskada när det gäller rätt till handikappersättning. Med psykisk sjukdom avses de sjukdomar som enligt sjuk- domsklassifikationen ICD 10 definieras som sådana. Det räcker emellertid inte med att den enskilde erhållit en sådan diagnos av läkare. Konsekvensen av sjukdomen skall, för att personen skall omfattas av denna definition, medföra kognitiva funktionsnedsätt- ningar av allvarlig art. Kognitiva funktionsnedsättningar avser tankemässiga funktionsnedsättningar som inte är av tillfällig art. Exempel på kognitiva funktionsnedsättningar kan vara bristande exekutiva funktioner, koncentrationsstörningar, uppmärksamhets- störningar, minnesstörningar och bristande abstraktionsförmåga. Konsekvenser av dessa funktionsnedsättningar kan vara oförmåga att planera och rätt värdera handlingar och konsekvenser, sociala funktionsnedsättningar och oförmåga att ta initiativ till handling och slutföra den. Utredning av funktionsnedsättningarnas art och grad görs av legitimerad psykolog eller därmed jämförbar funktion. Paragrafen har ändrats genom att eller har en psykisk sjukdom vars konsekvenser är kognitiv funktionsnedsättning av allvarlig art lagts till bland de funktionsnedsättningar som medför rätt till handi- kappersättning uppgående till av prisbasbeloppet. Med psykiskt funktionshindrad avses den grupp som beskrivs i författ- ningskommentaren till § 5. 19.6Förslaget till lag (200x:xx) om särskilt aktivitetsstöd för personer med psykiska funktionshinder Bakgrunden till förslaget har behandlats i kapitel 6. I paragrafens första stycke anges personkretsen som lagen omfattar. Personkretsen begränsas dels av åldersgränser som är desamma som anges i lag (1962:381) om allmän försäkring kap 7 § 1 5 st., dels av den diagnos som är den huvudsakliga orsaken till den nedsättning av arbetsförmågan för vilken aktivitetsersättning utgår. Med psykiatrisk diagnos avses de diagnoser som i den interna- sjukdomsklassifikationen ICD 10 klassificeras som psykia- triska diagnoser. Hit hör psykotiska sjukdomar: Schizofreni, schizotypa störningar och vanföreställningssyndrom (F20-F29). Neurotiska, stressrelaterade och somatoforma syndrom (F40-F48) t.ex. fobier, tvångssyndrom och hypokondri. Psykisk utvecklings- störning (F70-F79) så kallade intellektuella handikapp, Störningar i psykisk utveckling (F80-F89) t.ex. störningar i tal- och språk- utveckling samt inlärningsstörningar, Aspergers syndrom, autism. Den psykiatriska diagnosen skall vara huvudskälet till att personen beviljats aktivitetsersättning. För att omfattas av lagen skall den enskilde ha beviljats hel aktivitetsersättning. I det fall som särskilt aktivitetsstöd utgår till personen bedömer att den försäkra- des arbetsförmåga ökar och finner skäl att minska aktivitetsersätt- ning till ¼, ½ eller ¾ aktivitetsersättning, jfr lag (1962:381) om allmän försäkring kap. 7 § 2 st. 2 4, påverkas inte den enskildes rätt till aktivitetsstöd. På samma sätt utges ett beviljat särskilt akti- vitetsstöd under hela den stipulerade tiden oavsett för vilken tidsperiod den enskilde beviljats aktivitetsersättning. Undan- tag från denna regel är om den enskilde tillsammans med Försäk- ringskassan bedömer att han eller hon inte längre har behov av insatsen vilket regleras i § 11. I andra stycket anges att lagen inte omfattar personer som deltar i daglig verksamhet enligt lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade § 9 p. Motivet till detta är att en dylik insats är att betrakta som en sysselsättningsgaranti för den en- skilde, vilket medför att behovet av sysselsättning och rehabilite- ring tillgodoses genom annan lagstiftning. I paragrafen anges att personer som tillhör personer kretsen har rätt till särskilt aktivitetsstöd. Beslut om särskilt aktivitetsstöd fattas efter ansökan. Finner att en person som har aktivitetsersättning tillhör personkretsen ska den enskilde informeras om möjligheten att ansöka om stödet. I paragrafen anges också stödets syfte. Insatsen skall utgöra ett mer intensifierat stöd för rehabilitering mot arbete än de aktiviteter som anges i lag (1962:381) om allmän försäkring kap 7 § 5 st. 1 samt i socialtjänstlag (2001:453)kap 5 § 7 st. 2. Med aktiviteter i lag (1962:381) om allmän försäkring avses verksamheter som kan antas ha en positiv inverkan på den för- säkrades sjukdomstillstånd, psykiska eller fysiska prestations- förmåga. Medan aktiviteterna som regleras i nämnda lagstiftning har till syfte att öka förutsättningarna för att förbättra arbets- förmågan, har den verksamhet som avses i § 2 har som syfte att öka den faktiska arbetsförmågan, varför insatsen skall ses som ett uttryck för en höjd ambitionsnivå i insatsen. anges i denna lag ersätter inte insatser som beviljats enligt lag (1962:381) om allmän försäkring kap 7 § 5 st. 1. Det senare kan utgöra ett komplement till det särskilda aktivitetsstödet. Med arbete eller arbetsliknande förhållanden avses verksamhet där enskilda deltagare i vid mening deltar i produktion av varor och/eller tjänster under villkor som med avseende på tid och arbetsmiljö i allt väsentligt är analogt med lönearbete, dock utan anställningsförhållande och lön. Formuleringen inkluderar inte fritidsaktiviteter eller aktiviteter som syftar till behandling eller allmänmedicinsk rehabilitering vilket utvecklas i § 6. Det bör understrykas att stödet inte utgår enbart till sådan verksamhet utan att det om avses i paragrafen är aktiviteternas långsiktiga mål. Med avgörande avflytande avses att den enskildes behov och önskemål skall vara avgörande för när och hur insatsen utformas och planeras. Paragrafens syfte är att ange en tidsgräns inom vilken en utredning av den enskildes behov och resurser skall inledas. Utredningen kan innefatta en kartläggning av befintliga utredningar som den för- säkrade genomgått, men också att tillsammans med den försäkrade tar initiativ till kompletterande utredningar. De utredningar som bedöms behövas skall utföras av ansvarig myndighet. Sålunda skall inte, enligt lagen, anses ha ansvar för att köpa utredningar, endast att i samråd med den enskilde tillse att dessa kommer till stånd hos ansvarig huvudman. En utredning av hälsa, resurser och behov skall alltid innehålla ett bekräftande av den diagnos som legat till grund för beviljandet av aktivitetsersättningen. Med utgångspunkt i den enskildes sjuk- domstillstånd skall en utredning ange i vilken utsträckning och på vilket sätt sjukdomen påverkar funktionsförmågan negativt, och vilka andra eventuella faktorer som har en negativ inverkan på den enskildes funktionsförmåga, exempelvis sociala faktorer eller andra sjukdomstillstånd. Med utgångspunkt i bedömningen i kombination med den enskildes egna behov och önskemål och hans eller hennes mål med sin rehabilitering görs en funktionsprofil av den enskildes styrkor och svagheter i relation till de målsättningar den enskilde har. Denna profil används för att identifiera funktionsnedsättningar som den enskilde har i relation till målsättningen med rehabilite- ringen som är i behov av rehabilitering alternativt kompensation. I paragrafen regleras att tillsammans med den försäkrade skall upprätta en aktivitetsplan. Planen skall vara skrift- lig och ta sin utgångspunkt i vad de utredningar som anges i § 3 visat att den enskilde har behov av, samt i vad den enskilde själv önskar och har för målsättning. Planen ska utformas på ett sätt som är anpassat efter den försäkrades behov av information och eventuell anpassning efter den enskildes funktionshinder. I planen skall samtliga planerade insatser anges, oavsett vilken huvudman som svarar för dem. Även målsättningen för insatserna skall ges. Aktivitetsplanen ersätter rehabiliteringsplan enligt lag (1962:381) om allmän försäkring kap 22 § 6 i det fall en sådan finns då den i allt väsentligt täcker samma områden som rehabiliteringsplanen. Planen skall upprättas utifrån den försäkrades behov och i sam- verkan med berörda myndigheter och i förekommande fall arbets- givare. I paragrafen anges även att andra som kan vara berörda kan komma att ingå i planeringen (första stycket). Med andra avses i detta fall närstående eller andra stödpersoner som den försäkrade väljer att involvera i sin planering. I andra stycket anges att skall medverka till att berörda myndigheter inom respektive ansvarsområde vidtar åtgärder som bedöms nödvändiga för att den enskilde skall erhålla en effektiv rehabilitering. Med medverka till avses att Försäkrings- kassan skall vara väl bevandrad i övriga myndigheters skyldigheter och vid behov bistå den enskilde att ansöka om insatser från övriga huvudmän. ska också kunna påtala behovet av aktiviteter för en annan myndighet men har ingen möjlighet att fatta beslut eller på annat sätt bestämma om en aktivitet som en annan huvudman svarar för. Personer som avses i denna lag som har en restarbetsförmåga bör aktualiseras för att komma i åtnjutande av skyddade anställningar hos i det fall förutsättningar i övrigt finns. första stycket anges att skall medverka till att en sådan prövning kommer till stånd hos Arbetsmarknadsmyndig- heten vilket innebär att skall bistå den enskilde att kontakta myndigheten för en sådan prövning. insatser för personer med funk- tionshinder som anges i andra stycket avser de program som riktas till personer med funktionshinder. Dessa kan variera men främst avses skyddade anställningar såsom de regleras i förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Det särskilda aktivitetsstödet kan beviljas för deltagande olika typer av verksamhet i enlighet med den enskildes val och behov, samt förutsättningarna i verksamheten för att tillgodose den enskildes behov. Med daglig sysselsättning avses strukturerad verksamhet där den enskilde deltagaren i vid mening bidrar till produktion av varor eller tjänster och där deltagarnas arbete är avgörande för att verksamheten skall fungera. Öppna träfflokaler för umgänge är exempelvis inte att betrakta som daglig syssel- sättning enligt denna definition. Daglig sysselsättning kan bedrivas av kommuner, landsting, samverkansorgan, privata aktörer, stiftel- ser eller ekonomiska/ideella föreningar som t.ex. brukarorganiserad verksamhet och sociala kooperativ. Särskilt aktivitetsstöd kan också utges i arbetspraktik eller för att den försäkrade skall kunna färdigställa påbörjade studier. I dessa fall utges stödet för att ersätta utförande av personligt stöd till den enskilde och hans eller hennes arbetsplats eller utbildningsanordnare. Detta innebär inga in- skränkningar i ansvar för stöd till personligt biträde på arbetsplatsen (§§ 18, 19 förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga) eller särskild stödperson för introduktion och uppföljning () §§ 20, 21 förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga) utan syftar till att garantera att stödet kan utgå även i andra situationer och än de som avses i nämnda lagstiftningar. Denna typ av stöd, exempelvis supported employment eller supported education, kan anordnas av kommuner, landsting, samverkansorgan, privata aktörer, stiftelser eller ekonomiska/ideella föreningar. I andra stycket anges att särskilt aktivitetsstöd inte kan användas för att tillgodose en försäkrads behov av utredning, vård eller behandling som får anses vara sjukvårdshuvudmannens ansvar. Sådan verksamhet anses vara sådan som antas ha en positiv in- verkan på den försäkrades sjukdomstillstånd, men såsom anges i kommentaren till § 2 syftar insatser enligt denna lag till att öka den faktiska arbetsförmågan, inte förutsättningar för densamma. I det fall den försäkrade har behov av vård och behandling skall För- säkringskassan aktivt bistå den enskilde att söka sådan vård och behandling hos sjukvårdshuvudmannen som avgör om den önskade insatsen bygger på kunskap och beprövad erfarenhet och sålunda skall ges inom ramen för Hälso- och sjukvårdslag (1982:763) § 3. Inte heller alternativmedicinska insatser kan ingå i aktivitetsstödet. Avsikten med särskilt aktivitetsstöd är att yngre personer med psykiska funktionshinder skall komma igång i en individuellt ut- formad rehabilitering. Emellertid är den nya lagen inte ämnad att förskjuta det ansvar som finns för att bistå enskilda med rehabilitering varför insatsen avslutas och den enskilde hänvisas därefter till samhällets ordinarie utbud. Bedömningen är att är en ändamålsenlig tid för att den enskilde skall erhålla goda förutsättningar för återgång i arbete alternativt fortsatt målinriktad rehabilitering. bedömer i nära samråd med den enskilde hur hans eller hennes behov av rehabiliterande verksamhet kan till- godoses. fattar beslut om det antal timmar som kan tillgodose den enskildes behov . Det maximala antalet timmar en enskild kan beviljas är 1 380, beräknat på en semester och maximalt i rehabiliterings- verksamhet övriga veckor. Regeringen eller den myndighet regeringen väljer meddelar tim- beloppet skall i fastställandet av detsamma beakta de priser som finns för platser i verksamhet som bedrivs enligt ex. socialtjänstlag (2001:453) och lag (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade § 9 p. 10 och med utgångspunkt i den månadsavgift för en plats i sådan verksamhet på heltid beräknas timbeloppet. Anledningen till att beräkna timbelopp är att även det personliga stöd på arbetsplats, i praktikplats eller för färdigställande av studier som avses i § 6 st. 1 skall kunna utgå. Nämnda insats tar i allmänhet fler timmar i anspråk , och mindre senare i processen varför timantalet beräknas på årsbasis. Kostnaden för insatsen får inte överstiga tröskelvärdet som anges i lag (1992:1528) om offentlig upphandling § 4 st. 2. på års- basis. Insatser enligt särskilt aktivitetsstöd skall vara anpassade efter den enskildes individuella behov och önskemål. har att bedöma vad som är att betrakta som lämplig aktivitet, vilket skall ske i nära samråd med den enskilde. Det finns inte skäl att särskilt ange kriterier för vad som utmärker en lämplig aktivitet generellt då lämpligheten i alla delar skall bedömas med utgångs- punkt i den enskildes önskemål och behov. Den enskilde skall ges ett stort inflytande över valet av anord- nare av det särskilda aktivitetsstödet. Den enskilde skall informeras om utbudet av verksamhet i närområdet och i samråd med och med utgångspunkt i de behov och önskemål han eller hon har bestämma vilken verksamhet han eller hon vill ta del av, under förutsättning att verksamheten uppfyller villkoren i §§ 6 och 8. Omfattningen av särskilt aktivitetsstöd skall beslutas årsvis av skäl som angavs i kommentaren till § 11. Emellertid skall ersättningen till anordnaren av verksamheten ske då detta är det normala förfarandet i ex. kommunala verksamheter. I särskilda fall kan det finnas skäl för att medge en förhöjd timersättning, dock max . Detta kan vara tillämpligt i det fall den som beviljats ersättning har andra funktionshinder som kräver ytterligare personalstöd i verksam- heten eller i det fall den enskildes funktionsnedsättning är synner- ligen komplicerad och medför extraordinära insatser för att han eller hon skall kunna delta i verksamheten på avsett sätt. Syftet med särskilt aktivitetsstöd är att den enskilde skallerbjudas ändamålsenliga aktiviteter för återgång till arbete . Skyddad anställning används i paragrafen på samma sätt som i 5 §. I det fall en person erhåller anställning på , tidsbegränsad eller tills vidare, avslutas insatsen särskilt aktivitets- stöd då behov ej längre föreligger. Om den enskilde erhåller anställning omfattande eller mindre än fortgår insatsen för övriga . Skälet till att fortsätta om den enskilde erhåller en mindre omfattande anställning är att tillfälliga eller begränsade arbetsinsatser inte skall medföra att stödet upphör för den enskilde då detta skall ses som en viktig del av rehabiliteringen. Det skall sålunda vara möjligt att i mindre omfattning delta i reguljärt eller skyddat arbete med fortsatt stöd. I det fall en person erhåller en reguljär eller skyddad anställning som omfattar men bedöms ha behov av per- sonligt stöd på arbetsplatsen som beskrivits i § 6 påverkas inte särskilt aktivitetsstöd. Detta fortlöper antingen tills den enskilde tillsammans med bedömer att behovet inte längre kvarstår eller till dess att den bortre tidsgränsen för insatsen som anges i § 7 nåtts. En förtida avslutning skall ske endast om den enskilde som beviljats insatsen och är överens om att behov av insatsen inte längre kvarstår. I allmänhet innebär deltagande i rehabiliterande/aktiverande verk- samhet enligt denna lag ingen ökad inkomst för den enskilde. Emellertid är det sannolikt att den enskildes omkostnader ökar i samband med deltagande, ex. att äta ute eller behov av kläder som är anpassade för arbetet och inte ersätts på annat sätt. För att kompensera detta kan lämna en omkostnads- ersättning till den enskilde för merkostnader som uppstår i samband med den verksamhet som beviljats. Exempel på vad som kan bli aktuellt förutom ovannämnda exempel är kurs- eller med- lemsavgift vilket kan förekomma i verksamheter som anordnas av ideella/ekonomiska föreningar, kostnader för studiematerial och arbetsmaterial som emanerar ur den verksamhet den enskilde deltar i, och kostnader för resor till och från verksamheten. I paragrafen regleras formerna för överklagande samt att beslut om aktivitetsstöd skall gälla . Andershed, A-K, H. (2005). Normbrytande beteende i barndomen. Vad säger forskningen? Forskningsöversikt, IMS/och . (2005). Hur kan dagens forskning påverka fram- tidens sjukvård? Ansvarskommittens skriftserie, . (2005). Arbetsmarknadspolitiska program.Årsrapport (Ure 2005:1). & (2005). Funk- tionshindrades situation på arbetsmarknaden 4:e kvartalet 2004. Information om utbildning och arbetsmarknad 2005:3. (2005). Changes in the group defined as severely