sou · GUB317 · 2007-01-01 00:00:00 — hetsutrymmen.42 Rätten eller möjligheten till såväl gemensam vistelse som gemensam förvaring kan emellertid begränsas om det innebär fara från säkerhetssynpunkt. I den utsträckning det är möjligt skall förvaring och gemensam vistelse också utformas så att förbindelser mellan häktade som kan påverka varandras mål eller ärenden förhind- ras och så att häktade inte utsätts för olämpligt inflytande.43 Det sist- nämnda gäller särskilt den som är . Allmän hänsyn skall alltid tas till den häktades hälsotillstånd. En häktad som bedöms behöva hälso- och sjukvård skall undersökas av en läkare, om inte en sådan undersökning är uppenbart onödig.44 Detsamma gäller när den häktade själv begär att läkare tillkallas. En läkares anvisningar om vården av en häktad som är sjuk skall iakttas och om den häktade behöver sjukhusvård skall han eller hon få det . Om en häktad skall trans- porteras och det finns risk för att detta skulle innebära skada för hans eller hennes hälsa, behövs dessutom läkares medgivande till transporten. En häktad skall om det är möjligt erbjudas arbete eller någon annan jämförbar sysselsättning han eller hon är frihetsberö- vad.45 Om den häktade själv skaffar sig arbete skall han eller hon ges möjlighet att utföra detta, om det inte medför olägenheter. För arbete som utförs i ett häkte kan viss ersättning utgå.46 Den häkta- de har också rätt att vistas utomhus , om det inte finns synnerliga hinder mot detta.47 I den utsträckning det är lämpligt skall en häktad ges möjlighet att genom tidningar, radio eller teve följa vad som händer i omvärlden och i övrigt få sina behov av förströelse tillgodosedda i skälig omfatt- ning.48 Under samma förutsättningar får han eller hon också själv skaffa sig böcker, tidskrifter och tidningar. Häktade får dessutom inne- ha pengar, värdesaker och legitimationshandlingar, om det inte är olämpligt.49 Vidare får en häktad sända eller ta emot brev eller andra försändel- ser, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt.50 Detta gäller 423 § första stycket häkteslagen (jfr prop. 1975/76:90, s. 41 f och 58 f) 433 § andra stycket häkteslagen i förvaringslokal som står under Kriminalvårdens tillsyn, se 7 § häktesförordningen (jfr 36 § KVVFS 1997:15) 509 och 10 §§ häkteslagen alltså även andra försändelser än skriftliga handlingar, t.ex. paket. Den häktade får dock inte ta emot sådana försändelser om det kan äventyra ordningen eller medföra annan olägenhet. I vissa fall kan den häktade få tillåtelse att sända eller ta emot brev eller andra för- sändelser som annars skulle vara otillåtna, om han eller hon medger att deras innehåll först granskas.51 Om den häktade inte tillåter sådan granskning i de fall det uppställs som ett krav, skall breven och för- sändelserna hållas kvar oöppnade. Brev från den häktade till svenska myndigheter, till vissa internationella organ och till den offentlige försvararen, skall emellertid alltid vidarebefordras utan föregående granskning. För rätten till telefonsamtal med personer utanför förvaringslokalen gäller liknande regler som för mottagande eller sändande av brev.52 Telefonsamtal får således vägras helt om det medför fara från säker- hetssynpunkt. Om det behövs av säkerhetsskäl, och den häktade vet om det, får ett samtal i stället avlyssnas. Telefonsamtal med den of- fentlige försvararen får dock aldrig avlyssnas. En häktad får vidare ta emot besök i förvaringslokalen i den ut- sträckning det är lämpligt, om inte ett besök innebär fara från säker- hetssynpunkt.53 Behövs det av säkerhetsskäl skall en eller flera perso- ner närvara vid ett besök och det kan också ställas krav på en besö- kare att underkasta sig kroppsvisitation. Om det behövs för att avgöra om ett besök skall tillåtas, och om det i så fall skall vara bevakat, skall ansvarig myndighet i förväg undersöka om besökaren har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. En offentlig försvarare har alltid rätt att besöka sin klient i enrum.54 En häktad kan i vissa undantagsfall medges att vistas utanför för- varingslokalen, om man inte kan befara att rätten missbrukas.55 Det kan t.ex. gälla besök hos en närstående som är svårt sjuk eller närvaro vid en närståendes begravning. Som regel skall den häktade i sådana fall bevakas. 1975/76:90, s. 45 f 5421 kap. 9 § RB Som framgår av föregående avsnitt kan flera av de rättigheter som tillfälligt frihetsberövade personer har enligt häkteslagen begränsas av främst säkerhetsskäl. För personer som är gripna, anhållna eller häktade på grund av misstanke om brott kan rättigheterna även inskränkas genom att de meddelas restriktioner, om det finns risk för att bevis undanröjs eller att en brottsutredning på annat sätt försvåras (s.k. kollusionsfara). Till skillnad från inskränkningar på grund av säkerhetsskäl är det inte den myndighet som ansvarar för förvaringslokalen som fattar beslut om restriktioner. Sådana beslut fattas i stället av ansvarig undersökningsledare eller av åklagare.56 I realiteten torde åklagaren i de allra flesta fall vara undersökningsledare (se vidare i avsnitt 6.1.2). Restriktioner består i att den frihetsberövade personens kontakter med omvärlden begränsas på olika sätt. Det kan gälla rätten att vistas tillsammans med en eller flera andra häktade, rätten att ha tillgång till tidningar, tidskrifter, radio och teve, rätten att sända eller ta emot brev och andra försändelser eller att ringa eller ta emot telefonsam- tal samt rätten att ta emot besök eller att vistas utanför förvarings- lokalen.57 Även om en person har ålagts restriktioner har han eller hon dock alltid rätt att få kontakt med sin offentlige försvarare via brev som inte granskas, telefonsamtal som inte avlyssnas och besök som inte bevakas.58 Restriktioner avseende den som är gripen eller anhållen59 beslutas direkt av ansvarig undersökningsledare eller åklagare, om denne fin- ner att fara annars kan uppkomma för att bevis undanröjs eller att brottsutredningen på annat sätt försvåras. Det finns inga möjligheter till domstolsprövning av sådana beslut. För den som är häktad gäller däremot särskilda bestämmelser i 24 kap. och i häkteslagen. Om domstolen häktar någon på grund av kollusionsfara, kan åklagaren efter begäran få rät- tens tillstånd att meddela restriktioner.60 Det är därefter åklagaren som avgör vilka restriktioner som skall åläggas den häktade, t.ex. in- skränkningar i hans eller hennes rätt att vistas tillsammans med andra 5616 § häkteslagen (det torde endast i undantagsfall komma i fråga att någon annan än åklagare beslutar om restriktioner, t.ex. om en polismyndighet beslutar om restriktioner avseende en gripen i avvaktan på att en åklagare övertar förundersökningen) 573 § första stycket, 6 § tredje stycket samt 9–11, 12 och 13 §§ häkteslagen 589 § första stycket, 11 § femte stycket (jfrt med 21 kap. 9 § RB) samt 12 § andra stycket häkteslagen 59Se 24 kap. 6 och 7 §§ RB om anhållande och gripande 6024 kap. 5 a § RB (i vissa fall kan åklagare meddela restriktioner även utan rättens tillstånd) häktade eller rätt att ta del av information genom tidningar, radio och teve.61 Den häktade kan begära att rätten prövar åklagarens närmare beslut om restriktioner.62 Förfarande med restriktioner be- skrivs mer utförligt i kapitel 6. Det bör också nämnas att Kriminalvården kan besluta om in- skränkningar motsvarande restriktioner för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt men som tillfälligt har placerats i häkte med anledning av ett pågående disciplinärende, om det är nödvändigt för att syftet med utredningen av ärendet inte skall äventyras.63 Av den redogörelsen för häkteslagen framgår att lagen helt eller delvis kan vara tillämplig på förvaring av frihetsberövade perso- ner i ett flertal olika lokaler, främst polisarrester och häkten men också kriminalvårdsanstalter, rättspsykiatriska vårdavdelningar eller utredningsenheter och andra sjukvårdsinrättningar. Den vanligaste kategorin personer som omfattas av lagstiftningen är de som är gripna, anhållna eller häktade på grund av misstanke om brott.64 Gripna och anhållna förvaras – förutom i där Kronobergs- häktet administrerar arrestlokalerna – i någon av de polisarrester som polismyndigheterna ansvarar för och då endast , . En häktesperiod är ofta betydligt längre, . Den som är häktad förva- ras på något av Kriminalvårdens häkten, med undantag för tillfälliga vistelser på t.ex. en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. var tidigare central förvaltnings- och chefs- myndighet för kriminalvårdverket, som bestod av styrelsens olika regionkontor, ett trettiotal lokala kriminalvårdsmyndigheter och en särskild myndighet för transporttjänst. Hela det tidigare kriminal- vårdsverket utgör emellertid en enda myn- dighet, Kriminalvården, som alltså ansvarar för samtliga krimi- nalvårdsanstalter, häkten och frivårdskontor i landet.65 Kriminalvården är därmed huvudansvarig myndighet för tilllämpningen av häktesla- gen beträffande samtliga personer som förvaras i häkte eller i 64Det finns ingen särskild sammanställd statistik på detta, men såväl befintlig häktesstatistik från Kriminalvården som särskild information från i län talar tydligt för att denna kategori dominerar kriminalvårdsanstalt samt beträffande personer som är intagna i häkte men vistas på sjukhus, med undantag för dem som överförs till rätts- psykiatriska undersökningsenheter eller till vissa rättspsykiatriska vårdenheter. fanns det 30 häkten med sammanlagt drygt 2 000 platser.66 och häktena i , och är säkerhetshäkten, dvs. de är utrustade för att klara en höjd säkerhetsnivå. Häktena i landet varierar mycket sinsemellan i antalet platser, störst är med 321 platser och minst häktet i med 14 platser. Av de totalt 2 058 personer som var inskrivna i häkte var 1 626 häktade misstänkta för brott, 255 fängelsedömda i väntan på anstaltsplacering, 45 tagna i förvar enligt utlänningslagen, 30 intagna i anstalt och tillfälligt för- varade på häkte i avvaktan på omplacering samt 44 gripna eller an- hållna.67 Resterande 58 personer förvarades tillfälligt i häkte av andra skäl.68 662 079 platser, varav 1 847 ordinarie och 222 tillfälliga, enligt Aktuell Statistik från Kriminal- vården () för 67Av de 2 058 inskrivna var 137 kvinnor (6,) och 12 under (0,) inställelse för straffavtjänande, införpassning efter avvikelse från anstalt eller förvar efter beslut av övervakningsnämnd Kriminalvården ansvarar för verkställigheten av påföljderna fängelse och skyddstillsyn samt villkorlig dom som har kombinerats med före- skrift om samhällstjänst.1 Kriminalvårdens ansvar innefattar också olika verkställighetsformer, som t.ex. fängelsestraff genom intensiv- övervakning med elektronisk kontroll (s.k. elektronisk fotboja). På- följderna böter, överlämnande till särskild vård2 samt sluten ungdoms- vård3 ligger däremot utanför Kriminalvårdens område. De lokala fri- vårdskontoren handhar dem som dömts till skyddstillsyn eller till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst samt dem som skall verkställa ett fängelsestraff med elektronisk fotboja eller som är vill- korligt frigivna från fängelsestraff med övervakning. Ansvaret för dem som verkställer fängelsestraff i anstalt vilar på ledningen för res- pektive kriminalvårdsanstalt. Regler om verkställighet av en fängelsedom i kriminalvårdsanstalt finns i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, i fortsättningen kallad kriminalvårdslagen, och i förordningen (1974:248) om krimi- nalvård i anstalt.4 Ytterligare bestämmelser inom kriminalvårdens område finns i lagen (1994:451) om intensivövervakning genom elek- tronisk kontroll, i bötesverkställighetslagen (1979:189) och i förord- ningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder. 1Vissa påföljder kan förenas med särskilda åtgärder, som skyddstillsyn med föreskrift om antingen kontraktsvård eller samhällstjänst och villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst 2Vård inom och vård av missbrukare (båda med socialnämnd som ansvarig) samt rättspsykiatrisk vård (med en sjukvårdshuvudman som ansvarig) 3Statens institutionsstyrelse är ansvarig 4Se SOU 1972:64, prop. 1974:20, bet. JuU 1974:2 och rskr. 1974:99 (närmare föreskrifter finns i , KVVFS) 3.1.1Grundläggande principer och regler om placering5 En grundläggande princip för vistelsen i fängelse är att den skall ut- formas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skad- liga följder av frihetsberövandet motverkas. Han eller hon skall be- handlas med aktning för människovärdet och visas förståelse för de svårigheter som en fängelsevistelse innebär. I den utsträckning det kan göras utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, bör verkställig- heten redan från början inriktas på åtgärder som förebereder den in- tagne för tillvaron utanför anstalten. Kriminalvårdsanstalter, eller i vissa fall avdelningar inom en anstalt, skall vara antingen öppna eller slutna beroende på graden av säker- het. På slutna anstalter kan det finnas säkerhetsavdelningar med sär- skild övervakning och begränsad gemensamhet mellan intagna. Utgångspunkten är att en intagen skall placeras på en öppen an- stalt. Vid bedömningen av om han eller hon i stället skall placeras på en sluten anstalt skall hänsyn tas till säkerhetsskäl – främst risken för avvikelse, fortsatt brottslighet eller drogmissbruk – samt till om arbete, utbildning eller särskild vård inte lämpligen kan anordnas på en öppen anstalt. För långtidsdömda personer som avtjänar fängelse- straff på lägst finns särskilda regler om villkor för vistelsen i anstalt.6 Intagna under skall normalt inte placeras tillsammans med personer som är och kvinnor skall normalt placeras på anstalter avsedda enbart för kvinnor. 3.1.2Sysselsättning och gemenskap m.m.7 Den som är intagen på anstalt skall under arbetstid ges möjlighet till arbete, undervisning, arbetsträning eller annan verksamhet som kan motverka brott eller missbruk och som främjar möjligheterna för an- passning i samhället. Sådan sysselsättning är i princip såväl en rättig- het som en skyldighet för den intagne och han eller hon skall få viss ersättning.8 En intagen skall också ges möjlighet till fysisk träning och utomhusvistelse per dag. Om det är lämpligt och 5Se 3–9 §§ KvaL 67 § tredje stycket KvaL (7:3); alla häktade långtidsdömda män tas emot på Riksmottagningen på för utredning av placering och villkor (motsvarande mottagning för kvinnor som avtjänar fängelsestraff på lägst finns på anstalten Hinseberg) 7Se 10–24 §§ KvaL 844 § KvaL och KVVFS 2001:5 under vissa villkor kan den intagne få vistas utanför bedriva arbete, studier eller annan sysselsättning (frigång). En inta- gen får i lämplig utsträckning även följa vad som händer i omvärlden genom tidningar, radio och teve. Om det kan ske utan olägenhet får han eller hon inneha personliga tillhörigheter och själv skaffa sig böcker och tidningar m.m. Huvudregeln är att en intagen skall vistas tillsammans med andra intagna under arbetstid och fritid, men inte under dygnsvilan. Ge- mensamhet kan dock i vissa fall inskränkas genom att en intagen hålls avskild (isolerad) från övriga. Det gäller t.ex. om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller för att förhindra spridning av berusningsmedel inom anstalten eller ofredande av andra intagna. Vidare kan isolering bli aktuellt i ett enskilt fall om det finns fara för rymning eller fritagning. En intagen som begått ett allvarligt brott kan i sådant fall placeras på en säkerhetsavdelning i stället för att isoleras. Isolering kan också användas om den intagne uppträder våld- samt eller är drogpåverkad. Om det är oundgängligen nödvändigt får han eller hon i sådana fall beläggas med handfängsel och under högst placeras i allmänt häkte. En intagen har rätt att utan föregående granskning sända eller ta emot brev från en advokat, en svensk myndighet och vissa interna- organisationer.10 Andra brev och försändelser får granskas och hållas kvar om det behövs av säkerhetsskäl eller för undersökning av om de innehåller något otillåtet föremål. För den som är intagen på säkerhetsavdelning gäller att sådan granskning alltid skall göras. En granskning får inte vara mer ingripande än vad som är nödvändigt med hänsyn till dess syfte. En intagen får ta emot besök i den omfattning det är lämpligt, om det inte äventyrar säkerheten i anstalten, motverkar den intagnes an- passning eller på annat sätt kan vara till skada för honom eller henne. Om det behövs för en sådan bedömning skall en kontroll göras av om besökaren har dömts eller är misstänkt för brott. Med hänsyn till säkerheten får besök av andra än en advokat vara bevakade och den som besöker en intagen kan i vissa fall också underkastas kroppsvi- sitation eller ytlig kroppsbesiktning. Den intagnes rätt till telefon- 9Se 25–32 §§ KvaL 10Ett brev som tas emot får dock granskas om det kan misstänkas att avsändaren är oriktig samtal kan inskränkas eller samtalen avlyssnas under motsvarande förutsättningar och enligt de principer som gäller för besök.11 En intagen kan enligt Kriminalvårdens närmare föreskrifter och under vissa villkor beviljas permission för att underlätta anpassningen i samhället (normalpermission) eller annars när det finns särskild an- ledning till det, t.ex. vid närståendes begravning (särskild permis- sion).12 Normalpermission får inte beviljas om det finns påtaglig fara för fortsatt brottslighet eller avsevärd fara för annan misskötsamhet. Kriminalvårdslagen innehåller en generell bestämmelse om att sådana förmåner som en intagen har rätt till enligt lagen tillfälligt kan in- skränkas, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordning och säkerhet inom anstalten. Åtgärderna kan avse allt från att den in- tagne isoleras till att han eller hon tillfälligt inte får utöva planerat arbete eller annan sysselsättning.14 Därutöver finns det särskilda bestämmelser om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en intagen för eftersökande av otillåtna föremål. Det får göras bl.a. när en intagen anländer till anstalten eller har haft obevakat besök, i samband med stickprovskontroller eller vid en större undersökning som görs av säkerhetsskäl samt om det finns anledning att anta att den intagne innehar ett otillåtet föremål. Utöver vad som framgår av tidigare avsnitt innehåller kriminalvårds- lagen ytterligare materiella bestämmelser om bl.a. sjukvård, omhänder- tagande av viss egendom, skyldighet att i vissa fall lämna blod-, urin- eller utandningsprov samt föreberedande åtgärder inför frigivning. Vidare finns det bestämmelser om handläggning av ärenden, behö- righet att fatta beslut och rätt för intagna att överklaga beslut. Huvudregeln är att beslut enligt kriminalvårdslagen fattas av Kriminal- 11Intagna får dock inte använda mobiltelefoner på anstalt (4 kap. 3 § i KVVFS 2004:13) 13Se 52–52 c §§ och 63 § 14Enligt uppgift från Kriminalvården används bestämmelsen främst vid åtgärder som riktar sig mot grupper av intagna och tillämpas endast undantagsvis när omständigheter kräver det (vid särskilda åtgärder mot enskilda intagna tillämpas i stället t.ex. 20, 23 eller 50 §§ KvaL) vården och att besluten, efter särskild omprövning av myndigheten, är överklagbara till allmän förvaltningsdomstol.15 3.2Huvuddragen i förslag till en ny kriminalvårdslag beslutade regeringen att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att utarbeta en ny kriminal- vårdslag.16 Kommittén skulle dels göra en genomgripande översyn av regelverket i sak, dels se över den lagtekniska och språkliga ut- formningen. Förslaget till en ny lag skulle utgöra en samlad reglering av verkställigheten av samtliga kriminalvårdspåföljder, såväl fängelse som frivårdspåföljder. I direktiven uttalades att kommittén särskilt skulle uppmärksamma frågor om hur verkställigheten kan anpassas så att den förebygger återfall i brott utan att kraven på säkerhet och samhällsskydd efter- sätts. Mot den bakgrunden skulle kommitténs arbete inriktas bl.a. på att all form av drogmissbruk och kriminell gängbildning eller kriminell livsstil måste motverkas. Den skulle också uppmärksamma frågor om t.ex. de intagnas kontakter med omvärlden, möjligheter till placering i avskildhet och användande av tvångsmedel. lämnade sitt betänkande Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) . Kommittén föreslår en ny kriminalvårdslag där regler om såväl verkställighet av fängelse- straff som skyddstillsyn och samhällstjänst samlas. Som en allmän utgångspunkt för kommitténs arbete har gällt att individens egen mo- tivation till förändring skall tas till vara utan att kravet på samhälls- skydd eftersätts. En viktig del i kommitténs förslag är att en individuell verkställig- hetsplan skall upprättas för samtliga som har dömts till en kriminal- vårdspåföljd. I planen skall bland annat anges vad som förväntas av den dömde och vilka mål som han eller hon har att sträva efter under verkställigheten. För intagna i anstalt skall också ett särskilt förmånssystem införas och kopplas till verksställighetsplanen. Detta för att den intagnes egna motivation och ansvarstagande skall kunna tas tillvara. Förmånssystemet innebär bland annat att en intagen in- ledningsvis i verkställigheten får del av ett grundutbud av förmåner (grundnivån). Om den intagne följer verkställighetsplanen och även i 1558–60 §§ KvaL 2002:90 (tilläggsdirektiv genom dir. 2004:33) övrigt är skötsam skall han eller hon tilldelas särskilda förmåner ge- nom uppflyttning till en förhöjd nivå i förmånssystemet. Om den intagne missköter sig och inte längre uppfyller de krav som ställs, skall han eller hon flyttas ned till grundnivån. Förmånssystemet skall enligt kommitténs förslag i sin tur vara kopplat till den intagnes utslussning i samhället. Den som befinner sig på en förhöjd nivå i förmånssystemet skall efter att minst hälf- ten av strafftiden har avtjänats kunna få vistas utanför anstalt enligt de former för utslussning som finns och genom nya regler om utökad frigång och vistelse i av Kriminalvården kontrollerade boen- den. Den villkorliga frigivningen, som normalt skall ske sedan två tredjedelar av strafftiden har avtjänats, föreslås bli fakultativ. Dömda som grovt misskött sig under verkställigheten skall efter en särskild prövning kunna få avtjäna hela den utdömda strafftiden i anstalt. Kommittén föreslår också en förändring av det besluts- och över- klagandesystem som gäller , där beslut både fattas av och kan överklagas till flera olika instanser. I stället skall Kriminalvården fatta i princip samtliga beslut som första instans. Möjligheten att över- klaga föreslås bli begränsad till mer ingripande beslut. För att åstad- komma ett enhetligt system som uppfyller kraven i Europakonven- tionen föreslår kommittén även att överklagbara beslut skall överkla- gas direkt till allmän förvaltningsdomstol. förslag har remissbehandlats.17 Rege- ringen har lagt fram en lagrådsremiss rörande de delar av förslaget som avser utslussning i samhället och fakultativ frigiv- ning.18 Förslagets övriga delar kommer att beredas vidare inom . 17Remissammanställning, se RK:s dnr Ju 2005/5429/ 18Dnr Ju2005/5429/ 4Vissa internationella regler och överenskommelser m.m. har genom sitt medlemskap i FN förbundit sig att vidta åtgär- der för att främja den allmänna aktningen och respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter.1 FN:s närmare intentioner och rekommendationer utvecklades genom den allmänna förkla- ringen om mänskliga rättigheter. Där anges att ingen får utsättas för tortyr eller grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller för godtyckliga ingripanden i fråga om bl.a. privatliv och korrespon- dens.2 Med denna allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna som utgångspunkt har ett antal juridiskt bindande konventioner ut- formats. En av de grundläggande och övergripande konventioner som ratificerat är FN:s internationella konvention om medborger- liga och politiska rättigheter från år 1966.3 Av betydelse för frågor om frihetsberövande är bl.a. artikel 7, i vilken det slås fast att ingen skall utsättas för tortyr eller för grym, omänsklig eller förnedrande behand- ling eller bestraffning.