sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Denna mystifiering har troligen ytterli- gare ökat uppmärksamheten kring frågan och förmodningen givit ytterligare understöd till högerpopulistiska krafter i deras försök att vinna allmänhetens stöd genom denna fråga. Min egen erfarenhet av samhällsdebatten kring brottsutveck- lingen i i allmänhet och våldsutvecklingen i synnerhet är att många människor (t.ex. bland dem som reagerar på mina uttalan- den i medierna kring dessa frågor) ser en direkt koppling mellan den påstådda ökningen av våldet och andra brott i och in- vandringen. På annat håll i EU som t.ex. i , och har populistiska högerkrafter vunnit avsevärda politiska framgångar genom att koppla samman frågor om lag och ordning med frågan om invandring. Populärpressens betydelse för dessa politiska framgångar kan knappast underskattas. Det kan även vara viktigt att diskutera vilken betydelse brottsfö- rebyggande rådets rapport och invandrares barns brottlighet (BRÅ 1996) hade för etableringen av stereotypen om den brottsliga invandraren. Rapporten kom förhållandevis sent i relation till när problemet etablerades så dess betydelse bör därför inte överskattas. har den inneburit en officiell bekräftelse "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" från den myndighet som har ansvar för landets brottsstatistik att invandrare begår fler brott i förhållande till sin andel i befolkningen jämfört med svenskar. Rapporten kom sedermera att användas fli- tigt i den högerpopulistiska propagandan. i denna anto- logi ifrågasätter legitimiteten i den frågeställningen som BRÅ-rap- porten utgår ifrån. Även om man accepterar det berättigade i frågeställningen kan emellertid en mängd vetenskapliga invändningar riktas mot rap- porten. Den statistiska överrepresentationen redovisas utan att nå- gon seriös analys av orsaker görs. Man utgår dessutom ifrån att den överrepresentation av olika invandrargrupper som konstateras i den polisanmälda brottsligheten avspeglar överrepresentation i den faktiska brottsligheten. Möjligheten att överrepresentationen skulle bero på att invandrare diskrimineras inom rättsväsendet tas visser- ligen upp av författaren men avfärdas utan vidare diskussion. Detta är ett allvarligt misstag, den statistiska överrepresentationen av invandrare i brottsstatistiken kan mycket väl och på flera nivåer vara relaterad till diskriminering. Nedan följer en diskussion kring hur invandrares överrepresentation i brottsstatistiken kan länkas till frågan om strukturell diskriminering. Detta är inte minst viktigt mot bakgrund av en ny om invandrare och brott (BRÅ 2005). I debatten och i olika typer av undersökningar används ofta begreppet invandrare och invandrares barn. Detta är egentligen en synnerligen meningslös kategori mot bakgrund av gruppens enorma heterogenitet. Jag kommer i detta kapitel försöka undvika detta begrepp. Både när det gäller den statistiska överrepresenta- tionen i brottsligheten och när det gäller utsatthet för diskrimine- ring så skiljer sig olika invandrargrupper kraftigt åt. I fokus för re- sonemanget nedan finns de etniska minoriteter som är starkast överrepresenterade i brottsstatistiken och enligt forsk- ning (1995) även är mest utsatta för diskriminering. Mest handlar det om invandrare från och om invand- rare från fattiga . Jag kommer vanligen använda benämningar av typ olika etniska/religiösa grupper/ minoriteter även om jag inte alltid lyckas undvika det i debatten etablerade begreppet invandrare. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Invandrarnas överrepresentation i statistiken över skäligen misstänkta personer har alltså publicerat en rapport (BRÅ 2005) som är en uppföljare till den tidigare nämnda rappor- ten Invandrares och invandrares barns brottslighet som bygger på data (BRÅ 1996). I stort sett bekräftas i den nya rapporten uppgifterna från den tidigare undersökningen. Personer folkbok- förda i som är födda i ett annat land är 2,5 gånger över- representerade bland misstänkta för brott jämfört med personer födda i av två svenskfödda föräldrar4. Överrepresentationen är större för bl.a. grova våldsbrott (så som mord och våldtäkt) och den är även större för personer som kommer från , och andra fattiga . Även svenskfödda personer med båda föräldrarna födda i utlan- det löper en överrisk att registreras för misstanke om brott. Över- risken för denna grupp är dock lägre och uppgår till c:a 2 gånger. I rapporten framgår vidare att även barn med en svenskfödd och en utlandsfödd förälder uppvisar en överrisk att registreras för miss- tanke om brott. Risken är emellertid ännu lägre än för de två ovan nämnda grupperna och stannar på 1,4 dvs. högre än ris- ken för individer födda i av två svenskfödda föräldrar. Hur tolkas överrepresentationen? Den svenska debatten om brottslighetens omfattning och karaktär i allmänhet och om invandrares brottlighet i synnerhet präglas ofta av en påtaglig okunnighet om hur källor till kunskaper om brotts- ligheten är beskaffade. På många håll saknas t.ex. insikt om skillna- den mellan den faktiska brottsligheten (dvs. handlingar som enligt lag är belagda med straff och som begås i vårt samhälle oberoende av om de kommer till polisens kännedom eller inte) och den reg- istrerade brottligheten (dvs. de brottsliga handlingar som kommer till polisens kännedom). Den främsta källan till kunskap om brottsligheten, den officiella statistiken över polisanmälda brott, omfattar endast en mindre del av alla brott som faktiskt begås i vårt samhälle, nämligen de brott som antingen anmäls till polisen eller uppdagas av polisen själv. 4 De sistnämndas risk för att registreras som misstänkta för brott sattes alltså i under- sökningen till 1. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Den process som leder till att brotten registreras hos polisen inrymmer en mängd selektionsmekanismer där bland annat brott som är grövre, mer synliga, där offret och gärningspersonen inte är bekanta med varandra etc. oftare blir anmälda än övriga brott (Ols- son 1998). Ytterligare ett problem är att denna statistik även om- fattar händelser som anmäls som brott men visar sig inte vara brott. När det gäller vissa brott, bl.a. dödligt våld, är den sortens överre- gistrering omfattande.5 För att det ska vara möjligt att fastsälla förövarnas identitet och t.ex. deras etniska bakgrund räcker det emellertid inte med att brottet blir känt av polisen. Det är också nödvändigt att brottet, som det brukar heta, upp på person. BRÅ:s undersökningar (BRÅ 1996 och BRÅ 2005) av invandrares och invandrares barns brottslighet bygger just på uppgifter om för brott skäligen miss- tänkta personer som finns i polisregistret. Dessa uppgifter finns i endast av de polisanmälda brotten. Också när det gäller brottsuppklaring finns det omfattande selektionsmekanismer efter- som vissa brott är förhållandevis enkla att klara upp medan andra är mycket svåra att hitta en misstänkt person för. Dessutom satsar man olika stora resurser för att klara upp olika brottstyper vilket påverkar uppklaringen. Vid all hantering av uppgifter rörande för brott misstänkta per- soner måste man alltså komma ihåg att dessa uppgifter dels endast avser en mindre och hårt selekterad del av den faktiska brottslig- heten och dels avser en mindre och hårt selekterad grupp av för- övare till den del av den brottslighet som polisanmälts. Det stora problemet med att tolka uppgifter ur den officiella statistiken, när det gäller olika etniska minoriteters överrepresenta- tion, är alltså att vi inte kan veta vad denna överrepresentation beror på. Begår invandrare verkligen flera brott i förhållande till sin andel i befolkningen än svenskar eller är orsaken istället att invand- rare selekteras i de olika stegen i den juridiska processen från brott till uppklaring. Trots dessa svårigheter att tolka de statistiska re- sultaten har alltså en uppfattning om invandrares höga brottslighet etablerats i vårt samhälle. 5 För en mer ingående beskrivning av hur registrering av brott går till se 2003. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Kriminologisk forskning visar att brottsligheten är störst bland unga män som tillhör lägre samhällsklasser och som bl.a. har låg utbildningsnivå, låga eller inga inkomster, bor i storstäder, i stads- delar där många människor med sociala problem bor osv. t.ex. 2003). I BRÅ:s undersökning av invandrares brottslighet konstateras att populationen utrikesfödda personer och personer med två utrikesfödda föräldrar fördelar sig annorlunda med avseende på några av de ovan nämnda riskvariablerna för högre brottslighet (större andel unga män, lägre utbildningsnivå och sämre inkomster), jämfört med populationen bestående av födda i av svenska föräldrar. När man standardiserar materialet på så sätt att grupperna blir lika med avseende på dessa variabler så minskar skillnaderna men förblir påtagliga. Den typen av s.k. konstanhållning som görs i är emellertid inte helt oproblematisk, åtminstone inte för sådana vari- abler som utbildning och inkomst. Tanken är att man på detta sätt ska kunna jämföra grupper med liknande levnadsförhållanden i samhället. Vi vet dock att t.ex. vissa etniska minoriteter samt även barn till dessa kan ha svårare än majoritetsbefolkningen att få sådana arbeten som motsvarar deras utbildning. Inte heller är den deklarerade inkomsten alltid ett bra mått på levnadsförhållanden. Med andra ord, även efter att man har konstanhållit för de för fors- karna tillgängliga indikatorerna, dvs. för de sociala förhållanden under vilka olika grupper lever, kan en hel del av de skillnader som orsakar olikheter i brottsnivån finnas kvar i materialet. Ett annat problem med den typen av konstanthållning (som 1983 har påpekat), är att när man kontrollerar för tänkbara orsaker till skillnader i brottlighet så tar man ur undersökningsma- terialet bort just sådant som forskaren bör vara intresserad av. Det är uppenbart att olika typer av sociala förhållanden, förklarar att (den registrerade) brottsligheten skiljer sig mellan olika grupper. Alternativa förklaringar av typen att just svenska i motsats till alla andra folk har någon speciell (biologisk?) egenskap som gör dem mindre brottsliga är så absurda så att dem behöver inte diskuteras här. Vad konstanthållningen således åstadkommer är att den tar bort de orsaker till skillnader som är åtkomliga för forskarna inom ramen för den metod de tillämpar och lämnar de orsaker som inte är lika lättåtkomliga. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Faktiska skillnader eller selektion Om man bortser från demografiska skillnader mellan de jämförda grupperna kan skillnaden i nivån på den registrerade brottsligheten bero på två faktorer: a)Personer som tillhör vissa etniska minoriteter selekteras fram i olika steg i den rättsliga processen b)Personer som tillhör dessa minoriteter begår faktiskt flera brott än personer med svensk bakgrund. Om a) gäller har vi att göra med ett klassiskt fall av (med all säker- het strukturell) diskriminering. Om b) gäller är det en ytterst cen- tral forskningsuppgift att finna orsakar till detta fenomen. Som det kommer att framgå senare i detta kapitel kan differensen i den fak- tiska brottsligheten mellan grupperna också vara orsakad av dis- kriminering. Det stora problemet är att ingen kan med säker- het svara på frågan om det är a), b) eller a) + b) som gäller. Den forskning som finns på området inklusive den forskning som pre- senteras i detta avsnitt är än så länge tämligen rudimentär. Brott kommer till polisens kännedom på i princip tre sätt: 1.Genom en anmälan från offret/vittnen 2.Genom att polisen upptäcker brottet (spaningsbrott) 3.Genom anmälan från andra myndigheter (t.ex. skattemyndig- heten) Man kan i stort sett utgå från att människors beteende när det gäller brottsanmälan är rationellt. Således anmäler man i första hand brott som har lett till allvarliga skador (fysiska, psykiska, ekonomiska eller sociala) hos en själv eller andra. Man avstår vanli- gen från att anmäla struntsaker. Här är det emellertid fråga om individuella bedömningar som bl.a. beror på om personen ifråga överhuvudtaget bedömer det inträffade som brott och hur allvarlig kränkning det inträffade upplevs vara för den/de utsatta. Vem som har förövat kränkningen kan här ha stor betydelse. Vi är mera be- nägna att göra polisanmälan om kränkningen kommer från en främling och/eller en person vi har en allmänt negativ hållning till än om kränkningen kommer från en person som står oss nära "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" och/eller som vi sympatiserar med. En anmälan mot närstående som vi har, eller är angelägna om att ha, goda relationer med kan ofta leda till negativa sociala konsekvenser. Det är därför vanligare att man avstår från att anmäla närstående än främlingar. Vi vet inte om majoritetsbefolkningen i är mer be- nägen att polisanmäla personer med invandrarbakgrund än perso- ner med svensk bakgrund. Flera omständigheter talar dock för att så kan vara fallet åtminstone när det gäller vissa brottstyper. Troli- gen ökar sannolikheten för anmälan om gärningspersonen inte beter sig enligt det etablerade kulturmönstret, har språkliga kom- munikationsproblem och liknande. I synnerhet bör denna överrisk för anmälan gälla vid sexualbrott och andra våldsbrott, överrisken kan emellertid också vara högre i samband med stölder i butik och varuhus m.m. Det kan inte heller uteslutas att personer med icke svenska utseenden är lättare att peka ut i samband med brott i alla fall i miljöer som domineras av svenskar.6 Det stora problemet när det gäller sannolikheten för att en per- sons handlingar ska bedömas som brottsliga och en polisanmälan göras, tycks vara de stereotyper om människor med olika etniska ursprung som finns hos stora delar befolkningen. I genomgångar av de psykologiska och socialpsykologiska mekanismer som utgör grunden för uppkomsten av stereotyper och fördomar, visar Lind- holm och (1999), (2005) samt och (i denna volym) att det inte behöver röra sig om ett medvetet agerande från människor med rasistiska åsikter. Tvärt om, de stereotypa föreställningar om olika etniska grupper som finns i samhället påverkar oss ofta på ett undermedvetet sätt. För att utrycka det något förenklat: om det i vårt samhälle finns en föreställning om att invandrare eller personer med en vis typ av utseende/kulturell/religiös bakgrund begår många brott, så har vi lättare att uppfatta dessa personer som kriminella och har lättare att uppfatta när de faktiskt begår brottliga handlingar. Vi har även lät- tare att uppfatta att personer ur dessa grupper begår brott när det i själva verket är någon annan som gör detta eller att handlingen vi bevittnar/är utsatta för inte är kriminell. På motsvarande sätt har vi svårt att se att beteendet är förkastligt/brottsligt när personer som beter sig på detta sätt kommer från en grupp som vi identifierar oss med. 6 (2005) hävdar emellertid att personer med svensk bakgrund vanligen har svårare att känna igen ansiktsdragen hos personer med osvenska utseenden. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" och visar vidare, utifrån ett stort antal veten- skapliga studier, hur majoritetsbefolkningens stereotypa, negativa föreställningar om vissa etniska grupper (forskningen hon redovi- sar rör främst relationer mellan svarta och vita i ) på ett nega- tivt sätt påverkar majoritetsbefolkningens agerande gentemot dem som tillhör dessa grupper samt även beteendet hos dessa, så att de uppfyller de negativa förväntningarna (så kallade självuppfyllande profetior). och påpekar att den sortens uppdel- ningar på in- och utgrupper7, som skapar förutsättningar för att negativa stereotyper uppstår, är tämligen naturliga i mellanmänsk- liga relationer. Det är troligen svårt att motarbeta deras uppkomst, men inte alls omöjligt att motverka de diskriminerande effekter de för med sig. Sammanfattningsvis finns det en omfattande forskning som beskriver de psykologiska/socialpsykologiska mekanismer som kan leda till att brott begångna av personer med invandrarbakgrund, eller kanske snarare tillhör vissa minoriteter om vilka det finns eta- blerade negativa stereotyper, oftare anmäls av offer/vittnen än brott begångna av majoritetsbefolkningen. Selektion när brott uppdagas av polisen Samma mekanismer kan självfallet även påverka vilka brott som registreras bland dem som vanligen uppdagas genom polisens och andra myndigheters agerande. De mer eller mindre medvetna ste- reotypa föreställningar om att invandrare i allmänhet eller vissa et- niska grupper är mer brottsbenägna än andra kan mycket väl påverka tjänstemännen inom polisen, skattemyndigheterna, olika kommunala tillsynsmyndigheter och liknande. Just om polisens selektiva agerande vad gäller olika minoritetsgrupper finns det täm- ligen omfattande forskning. Denna forskning har emellertid i huvudsak bedrivits i utlandet och den svenska forskningen på området är så länge begränsad (se dock och 2004, 2005). I SOU 2005:56 har gjort en genomgång av forsk- ningen om diskriminering inom rättväsendet och redovisar bl.a. flera studier som har genomförts i och om s.k. racial profiling. Med racial profiling avses bl.a. polisens val av personer 7 Eller vi och dem grupper som man brukar tala om i samband med diskriminerings- debatten (de los och , 2005) "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" som ska kontrolleras utifrån deras etniska (i rasmässiga) till- hörighet. I en studie som 2003 genomfördes i vårt grannland visar hur den danska polisen systematisk valde unga män med s.k. invandrarutseende för att genomföra olika typer av kontroller, inte minst när det gäller narkotikainnehav. Polisen motiverar detta handlingssätt med att erfarenheten visar att det är just hos unga män med den sortens utseende som man oftast hittar otillåtna föremål som narkotika, knivar, stöldgods och lik- nande. Samma argument används av den svenska polisen när man genomför s.k. fordonskontroller på män med invandrarutseende. Som en polis sade till mig när jag följde med en patrullbil i en av de s.k. invandrartäta förorterna till . Det är klart att man stoppar en invandrargrabb som sitter i en tju- sig BMW. Sannolikheten att han gör sig skyldig till ett brott (olov- lig körning, bilstöld, narkotikabrott etc.) är ju mycket större än om bilen skulle köras av en medelålders svensk (jämför du Rées redo- visning av intervjuer med åklagarna och advokaterna i denna anto- logi). Det är inte helt lätt att argumentera mot detta påstående8. Denna arbetsrationalitet har emellertid en omedelbar statistisk konse- kvens; sannolikheten att de unga invandrarmän som ofta kontrolle- ras av polis kommer att misstänkas och lagföras för olika brott blir större. minskar sannolikheten för att misstänkas och lagföras för brott för svenska män i medelåldern som kör liknande bilar och som ytterst sällan blir kontrollerad av polisen. Vi har här alltså ett exempel på en systematisk selektion inom rättsystemet som är ett exempel på strukturell diskriminering (Kamali 2005). Racial profiling som polisär arbetsmetod har kritiserats bl.a. i (Covington 2001) som just diskriminerande. Man har även påpekat att det finns andra indikatorer än etnicitet (ras) på miss- tänkt brottlighet som kan ge bättre resultat, utan att vara lika dis- kriminerande9. Efter attentaten har dessa praktiker dock åter tilltagit i omfattning i och med säkerhetstjäns- ternas jakt på muslimska extremister. Ett speciellt exempel på racial profiling, som existerar även i vårt land, är den s.k. inre utlännings- kontrollen (och 2004). Polisen använder sig ofta 8Diesen hävdar i denna antologi att detta förhållningssätt ibland kan vara berättigat. 9Ett visst stöd för denna tes kan man hitta i (2005) undersökning av hur den svenska polisen hanterar ärenden rörande misstänkt bruk av narkotika. finner att polisen är mera ingripande i sådana ärenden när det gäller personer med invandrarbakgrund men de hittar narkotika oftare hos de misstänkta svenskarna jämfört med de misstänkta invandrarna. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" just av yttre attribut på etnisk tillhörighet i sitt sökande efter per- soner som utan laglig rätt vistas i landet. Den typen av kontroll kan också öka sannolikheten för att det uppdagas andra typer av brott som begås av personer med utländskt utseende, även om detta inte är kontrollens primära uppgift. De ovan beskrivna mekanismerna kan mycket väl orsaka att de brott som begås av invandrare, och också av deras barn i den mån deras etniska/religiösa bakgrund är synlig, oftare registreras än de brott som begås av majoritetsbefolkningen. Dessa mekanismer kan också leda till att de personer som tillhör etniska grupper som är lätt urskiljbara i befolkningen i övrigt oftare misstänks för brott som de är oskyldiga till. Diskriminering i samband med polisutredning De två ovan redovisade undersökningarna om invandrares brotts- lighet som genomförts av (BRÅ 1996 och BRÅ 2005) bygger på registret över de personer som är miss- tänkta för brott. Det handlar om s.k. skäligen misstänkta dvs. en ganska hög grad av misstanke. För att en person ska anses vara skä- ligen misstänkt för brott krävs det att en polisutredning med en tillräckligt hög grad av sannolikhet visar att personen verkligen har begått den aktuella handlingen. Här finns det åter utrymme för diskriminerande effekter p.g.a. stereotypa föreställningar hos poli- sen. Frågan för forskningen är om brott med misstänkta personer ur majoritetsbefolkningen respektive en ur olika minoritetsgrupper utreds lika noggrant och opartiskt och oberoende av de misstänktas men också av målsägares bakgrund. Forskningen på detta område är inte entydig och inte alltid enkel att tolka. Min egen undersök- ning av polisanmälda våldtäkter i (1994) tyder på att polisen ägnar mer tid åt att utreda polisanmälda våldtäkter när det är personer med invandrarbakgrund som är misstänkta för brottet. Den genomgång av främst brittisk och amerikansk forskning på detta område som gjorts i SOU 2005:56 (2005) visar att polisen i dessa länder tenderar att vidta mera ingripande åtgärder i samband med brottsutredningar mot misstänkta ur minoritetsgrupper, jäm- fört med brottsutredningar mot misstänkta personer ur majoritets- befolkningen. och (2003) visar att polisen i frihetsberövar personer med invandrarbakgrund oftare än danskar i samband med utredning om brott. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Mot denna bakgrund kan de resultat som i denna volym presen- teras av både och vid första påseendet anses något oväntade. Kardell visar att brottutredningar mot personer från befolkningsgrupper för vilka risken att bli utsatt för diskrimi- nering anses vara störst (personer från , Nordaf- rika och söder om ) läggs ned oftare än mot personer med svensk och Nord- och Västeuropeisk bakgrund. Resultatet är robust så till vida att det kan visas för flera olika brottstyper och att det framgår av två studier som genomförts med olika metodik (Kardell och i denna volym)10. En möjlig tolkning av dessa resultat är att polisen är mindre restriktiv när det gäller att beslut om att inleda en förundersökning mot en person från vissa etniska minoritetsgrupper jämfört med att inleda en förundersök- ning mot en person ur majoritetsbefolkningen. Dessa, låt oss säga mera lättvindligt påbörjade förundersökningar, läggs sedan oftare ned. Om denna tolkning är korrekt skulle och Kardells resultat tyda på att de etniska minoriteterna diskrimineras i tidiga skeden av de polisens utredningar och att denna diskriminering delvis korrigeras i utredningens senare skede. Resultaten är emellertid, som tidigare nämnt svårt tolkade vilket kan vissas med ett enkelt tankeexperiment. Anta att vi (som i de av Diesen redovisade studierna) får ett helt motsatt resultat dvs. att polisen lägger ner förundersökningar med misstänkta svenskar of- tare än förundersökningar med misstänkta invandrare. Vad är en rimlig tolkning av ett sådana resultat? Jo att man diskriminerar invandrare.