sou · GUB391 · 2007-01-01 00:00:00 — Vid de båda avdelningarna under RMV är verksamheten i sin helhet inriktad på utredningsverksamhet och att vårda och ta hand om den undersökte fram till dom, medan de båda enheter som drivs av sjukvårdshuvudmännen utöver utredningsverksamhet även be- driver rättspsykiatrisk vård efter lagakraftvunnen dom. har av samtliga RPU genomförts vid avdelningen i och vid avdel- ningen i . Entreprenadverksamheterna i har svarat för och i för av samtliga RPU. Vid de statliga undersökningsenheterna arbetar omkring 150 personer, utöver timanställda eller arvodesanställda. Flertalet timanställda tillhör vårdpersonalen (skötare), men återfinns även inom serviceområdet, t.ex. som vaktmästare. Deras arbetstid varierar alltifrån enstaka timmar till heltidsarbete, varav huvuddelen ingår i verksamheten som vikarier för personal under sjukdom, semester, studieledigheter m.m. Fördelningen av den fast anställda personalen omräknat i årsarbeten, per personalkategori och statlig undersökningsenhet framgår av följande tabell.TPF1FPT Tabell 8.1 Antal årsarbeten för fast anställda samt antal timanställda vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna i och Anm.: Siffrorna är avrundade till heltal. Uppgifterna avser förhållandena sept. 1TP PT Personlig information: , , sept. Dessa uppgifter innebär att varje läkare i genomsnitt ansvarar för omkring 50 RPU och att varje psykolog är involverad i ungefärligen lika många medan kuratorerna svarar för omkring 40 RPU . Tabellen utvisar dock inte den reella arbetstiden som står till förfogande för RPU-verksamhet. Vissa befattningshavare har således inte full tid vid avdelningen, andra arbetar även med andra uppgifter än rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, så- som forskning och utvecklingsarbete, administrativa uppgifter etc. De totala kostnaderna för den rättspsykiatriska undersöknings- verksamheten inklusive dess andel av myndighetens ledning, gemensamt IT-stöd och FoU m.m. uppgick enligt RMV:s årsredo- visning till . RMV har kunnat tillgodoräkna sig vissa intäkter av verksamheten i form av utred- ningsuppdrag och konsultstöd till kriminalvården och samt till vissa kommuner och landsting. Netto- kostnaderna stannade därför föregående år på . avtal med de båda entreprenörerna, och , löper (f.n. 2004–2006), varefter de regelmässigt förnyas för ytterligare en tre- årsperiod. Avtalen baserar sig på ett fast pris per typ av undersök- ning och ett åtagande från entreprenören som innebär att denne åtar sig att svara för ett visst antal undersökningar och att se till att personal finns för att genomföra dessa. I åtagandet ingår också bland annat att följa de föreskrifter och riktlinjer som gäller för undersökningsverksamheten, liksom de beslut som fattas gemen- samt när det gäller kvalitetskontroll m.m. RMV:s kostnader för dessa avtal med entreprenörerna i och uppgick under föregående år till . RMV:s kostnader för en RPU av en häktad person har beräknats till för och för en person på fri fot till (årsredovisning 2005). Båda dessa belopp innebär en kraftig ökning , vilket främst beror på att antalet undersökningar var lägre detta år än tidigare, som kostnaderna åtminstone på kort sikt i huvudsak är fasta. Kostnaderna för ett § 7-intyg uppgick före- gående år till . Enligt de gällande avtalen med entreprenörsenheterna ersätts en RPU av en häktad person i allmänhet med och av en person på fri fot med . 8.3Konsekvenser av eventuell ny lagstiftning m.m. På förslag av regeringen (prop. 2005/06:35) har fattat beslut (SFS 2006:45, 2006:46-47) om möjligheten för livstids- dömda att begära tidsbestämning av straffet. En sådan omvandling får göras när den dömde har avtjänat av straffet. An- sökning om omvandling av livstids fängelse skall prövas av . Den nya lagen träder i kraft . Vid sin prövning skall domstolen bl.a. ta hänsyn till risken för återfall i allvarlig brottslighet. Vid en konkret och beaktansvärd risk för återfall i allvarlig brottslighet bör enligt propositionen en an- sökan om omvandling lämnas utan bifall. För att kunna bedöma risken för återfall skall tingsrätten kunna inhämta ett underlag från . Genomförande av en undersökning för be- dömning av återfallsrisk bör enligt propositionen kunna ske på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. Det ankommer på myndig- heten att avgöra vilken yrkeskategori som skall utföra bedömning- arna, på vilket sätt bedömningarna skall ske och vilka typer av risk- bedömningsinstrument som bör användas. Antalet gärningsmän som avtjänar en livstidsdom uppgick till 141 och att antalet nyintagna livstidsdömda har enligt Kriminalstatistik 2004 varit i genomsnitt 10 . Omkring 50 livstidsdömda har avtjänat av strafftiden och dessa kan således inledningsvis komma i fråga för att begära omvandling av straffet. Utförandet av riskbedömningar i samband med omvandling av livstidsstraff är en helt ny uppgift för RMV. Även om den inte kommer att vara särskilt omfattande, utom under ett inledande övergångsskede, är uppgiften krävande och grannlaga genom sin karaktär och de konsekvenser bedömningarna kan komma att få för den enskilde. Den skiljer sig också från annan rättspsykiatrisk risk- bedömning genom att den inte bara omfattar gärningsmän som lider av en psykisk störning utan även andra livstidsdömda. Ett genomförande av förslag innebär för- ändringar även för den rättspsykiatriska undersökningsverksam- heten. För att kunna bedöma om gärningsmannen uppfyllde kravet på tillräknelighet vid gärningstillfället eller skall gå fri från ansvar be- hövs enligt kommittén en kvalificerad RPU-liknande undersök- ning, ansvarsutredning, med såväl medicinsk/psykiatrisk bedöm- ning som socialutredning och psykologutlåtande. Kommittén anser att en sådan utredning, i likhet med dagens rättspsykiatriska under- sökningar, bör göras av ett s.k. RPU-team. För att kunna bedöma behovet av en samhällsskyddsåtgärd be- hövs ett omfattande underlag som innehåller historiska fakta, kliniska data och en värdering av situationen vid frisläppande. Ett RPU-team bör därför enligt kommittén utföra en första samhälls- skyddsutredning på uppdrag av domstol. Av samhällskyddsutred- ningen skall framgå om det finns en påtaglig risk för att den miss- tänkte återfaller i allvarliga gärningar mot någon annans liv eller hälsa. Enligt kommittén ska domstolen utöver dessa mer omfattande utredningar kunna förordna en läkare att utföra en mindre rätts- psykiatrisk utredning av vilken det skall framgå om den misstänkte vid gärningstillfället led av en psykisk störning och om det finns skäl att besluta om en ansvars- eller samhällsskyddsutredning. En sådan utredning kan närmast sägas motsvara dagens § 7-utredning. Flera remissinstanser förordar med anledning av Psykansvars- kommitténs förslag att fler brottsmisstänkta än nu bör bli föremål för rättspsykiatrisk bedömning. Anledningen härtill är att dom- stolen kan komma att behöva ett kompletterande underlag beträf- fande den åtalades psykiska förhållanden när fler påföljdsalternativ kommer att stå till buds även för den som har en allvarlig psykisk störning. En annan anledning är att den myndighet som har att svara för verkställigheten, vanligen Kriminalvården, är betjänt av en god beskrivning av den dömde för att kunna placera vederbörande i lämplig anstalt och i adekvat program. Vad som efterfrågas är att fler ska komma att genomgå mindre rättspsykiatrisk utredning än vad som är fallet när det gäller § 7- utredningar. Såväl som andra har förordat en utveckling som innebär att någon form av rättspsykiatrisk bedöm- ning bör presumeras när det gäller åtal där längre fängelsestraff övervägs, t.ex. för mord, dråp, grov misshandel, grovt olaga hot, våldtäkt och mordbrand. Enligt uppskattning (Justitiedeparte- mentet, 2003) skulle det i så fall kunna komma att röra sig om 2 500 undersökningar , jämfört med ca 1 800 § 7-utredningar som utförts i genomsnitt . Kommittén redovisar inte någon uppfattning om hur många an- svars- eller samhällsskyddsutredningar som kan komma att genomföras. En utgångspunkt för beräkning av antalet ansvars- utredningar kan dock enligt konsekvens- bedömning, vara att utgå från det antal personer som genomgår rättspsykiatrisk bedömning och som därvid bedöms lida av en all- varlig psykisk störning i form av psykossjukdom eller av neuro- psykiatrisk störning av typen autism, autismliknande tillstånd eller utvecklingsstörning och som överlämnas till rättspsykiatrisk vård. Detta antal uppgår till omkring 275 personer (av de totalt 375 överlämnade ) vilket kan ses som en övre gräns för hur många som kan komma ifråga för sådan utredning. En utgångspunkt för beräkning av behovet av samhällsskydds- bedömningar kan vara att utgå från antalet personer som döms till fängelse eller till rättspsykiatrisk vård för brott som kan ge fängelse . Eftersom straffskalorna är vida, t.ex. för ett vanligt brott som misshandel från ett till kommer mer än 2 200 per- soner att omfattas av en sådan avgränsning (, 2002). Om gruppen i stället avgränsas till att endast inklu- dera personer som döms till fängelse eller till rättspsyki- atrisk vård för motsvarande brott uppgår antalet till omkring 425 personer. Detta antal kan med nuvarande straffskalor och brotts- lighet ses som en sannolik övre gräns för antalet samhällsskydds- utredningar. Den kategori av personer som kan komma att bli föremål för an- svarsutredning sammanfaller till en del med den grupp som kan komma att bli föremål för samhällsskyddsutredning. En grov upp- skattning kan vara att omkring hälften av dem som blir föremål för ansvarsutredning begått ett brott som är av synnerligen allvarligt slag riktat mot annan persons liv eller hälsa. Detta skulle innebära att sammanlagt omkring 550 ansvars- och samhällsskyddsutred- ningar skulle kunna komma att utgöra en övre gräns vid dimensio- nering av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. En öppen fråga i kommitténs förslag är i vilken omfattning som det rättspsykiatriska undersökningsväsendet kan komma att enga- geras i de återkommande samhällsskyddsbedömningarna i anslut- ning till frågeställningen om fortsatt samhällsskyddsåtgärd eller dess upphörande. Kommittén anger för sin del att den för vården ansvarige läkaren bör vara den som utför samhällsskyddsutredning nummer två och de därpå följande utredningarna. Domstolen är dock fri att inhämta ytterligare expertutlåtande, t.ex. från den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten, inför sitt ställ- ningstagande. 8.4Återkommande utredningar av organisation och huvudmannaskap är relativt ung som myndighet även om de verksamheter som myndigheten svarar för är av gammalt datum, inte minst gäller detta rättsmedicinen. Rättspsykiatrisk undersök- ningsverksamhet på uppdrag av domstol fick sitt egentliga genom- brott i . Under därefter byggdes flera rättspsykiatriska kliniker och stationer upp i landet. I ett tidigt skede under ledning av kriminalvården och sedermera av dåvarande Medicinalstyrelsen, vilken 1968 ersattes av . Under större delen av var den rättspsykiat- riska undersökningsverksamheten föremål för en rad utredningar och överväganden när det gällde de organisatoriska formerna för verksamheten. Hit hörde t.ex. (SOU 1977:23), 1977 och 1981, ASV-grupp 1981 och Socialberedningen (SOU 1984:64). Anledningen till dessa utredningar var bl.a. att verksamheten hade svårt att klara de mål som riksdag och regering satt upp när det gällde undersöknings- tidernas längd och verksamhetens kvalitet. Flera av utredningarna förordade att det statliga huvudmannaskapet för verksamheten under ledning skulle upphöra och att verksam- heten skulle överföras till landstingen. Regeringen gav 1985 dåvarande , , i uppdrag att undersöka möjligheterna att överföra drift- ansvaret till några sjukvårdshuvudmän. Förhandlingarna avbröts utan att någon uppgörelse nåtts genom att sjuk- vårdshuvudmännen frånträdde dessa förhandlingar då man ansåg att statens villkor för övertagandet av en illa skött och nersliten organisation var alltför magra. Kort därefter fick Statskontoret i uppdrag att i samråd med utreda vissa administra- tiva rutiner m.m. inom statens rättspsykiatriska kliniker och statio- ner i syfte att rationalisera verksamheten. I sin rapport och förnyelse av rättspsykiatrin (1989:14) lämnade Statskontoret vissa förslag till rationaliseringsåtgärder men myndigheten framhöll att några väsentliga förändringar och effektiviseringar av verksamheten inte kunde göras utan för- ändrad lagstiftning och strukturella åtgärder. Statskontoret lämnade tre förslag till hur verksamheten skulle kunna organiseras för att bättre kunna utföra de uppgifter som ålagts den. Ett av dessa förslag innebar att landstingen skulle ta över ansvaret för såväl ut- redning som vård . Ett annat alternativ var ett fortsatt statligt huvudmannaskap för utredningsverksamheten, men att sjukvårdshuvudmännen skulle överta ansvar för vård och omhändertagande av dem som är under utredning. Staten skulle enligt detta alternativ alltså köpa vårdplats till vårddagskostnad . Ett tredje alternativ innebar att staten bibe- håller ansvaret för rättspsykiatrin, men att vårdplatserna för dem som är under utredning koncentreras till en eller två kliniker. lämnade regeringen sin proposition Psykiatrisk tvångsvård m.m. (1990/91:58) i vilken en ny lag om psykiatrisk tvångsvård föreslogs liksom nya påföljdsregler för psykiskt störda lagöverträdare och ny reglering av det medicinska utredningsför- farandet vid straffrättsliga åtgärder mot sådana lagöverträdare. Den nya lagstiftningen föreslogs komma att gälla fr.o.m. . Regeringens förslag antogs i allt väsentligt av och gäller således från nämnda tidpunkt. När det gäller organisation beslutades att rättspsykiatrisk under- sökningsverksamhet skall utföras dels vid undersökningsenheter som drivs av staten, dels efter överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmännen, vid enheter inom hälso- och sjukvården. I likhet med vad regeringen anfört i propositionen (1990/91:120) anförde socialutskottet att de rättspsykiatriska undersökningarna så långt möjligt borde utföras inom hälso- och sjuk- vården. Genom beslut av överfördes ansvaret för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten till den nybildade myndigheten fr.o.m. . Sedan den nya organisationen trätt i kraft inleddes en rad aktivi- teter i syfte att effektivisera verksamheten och för att åstadkomma mer likvärdiga bedömningar vid de dåvarande sex undersöknings- enheterna. Genom ett stort antal utbildningsinternat för personal på olika nivåer och från skilda professioner samt fortbildnings- aktiviteter av olika slag skapades på ett gemensamt synsätt mellan företrädare för olika undersökningsenheter och yrkesgrupper. Härigenom skapades en ändrad attityd till arbetets innehåll och målsättning hos såväl utredningsenheternas ledningar som dess personal. För samordning av den rättspsykiatriska under- sökningsverksamheten tillskapades en nationell koordinerings- grupp bestående av myndighetsledningen och cheferna för de stat- liga undersökningsenheterna och för var och en av entrepre- nörerna. I gruppen diskuterades frågor av strategisk betydelse för undersökningsverksamheten och erfarenheterna av den nya lag- stiftningen och nya författningar för området ägnades särskild uppmärksamhet liksom frågan om hur uppföljning och kvalitets- säkring skulle utformas. Resultaten av vidtagna åtgärder lät inte vänta på sig utan resulte- rade i kortare utredningstider, färre anstånd, lägre fre- kvens av ärenden som domstolarna fann skäl att lämna till över- prövning, jämnare bedömningar och bättre struktur på utlåtanden, positiva avnämare och en väsentligt ökad produktivitet (Rättsmedi- cinalverket, 1996). I takt med att verksamheten rationaliserades försvann de tidigare återkommande överskridandena av de ekono- miska ramarna. De resurser som frigjordes vid de statliga utredningsenheterna tack vare rationaliseringsåtgärderna och kortare undersökningstider erbjöds kriminalvården och sjukvårdshuvudmännen, i första hand och , för vård av undersökta som bedömdes lida av en allvarlig psykisk störning i avvaktan på att dessa kunde överföras till en rättspsykiatrisk vård- avdelning. Intäkterna från denna verksamhet finansierade ytterli- gare utbildnings- och forskningsinsatser, men fick ett slut då riks- dagen 1995 fattade beslut (rskr 1995:382) om att denna verksamhet inte var förenlig med statens uppgifter utan att all vårdverksamhet skulle bedrivas av sjukvårdshuvudmännen i egen regi. En uppdel- ning av den rättspsykiatriska vården med en sjukvårdshuvudman som ansvarig för läkarinsatser och staten som ansvarig för övriga vårdinsatser ligger inte i linje med de intentioner som utgör grunden för lagstiftningen på området, nämligen att landstingen skall ta ett helhetsansvar för såväl finansiering, tillhandahållande och produktion av vården (prop. 1994/95:194). Avvecklingen för- utsattes vara fullt genomförd . Följden blev att en statlig avdelning () och en entreprenadverksamhet (/) fick läggas ner och verksamheten koncent- reras till de fyra enheter som fortfarande finns. tillsatte regeringen en utredning benämnd Den framtida organisationen av verksamheten vid och , m.m. (I fortsättningen benämnd RMV/). Till utredare utsågs överdirek- tören vid . Enligt direktiven (Dir 2005:104) skall utredaren bl.a. ingående kartlägga och beskriva de verksamheter som bedrivs inom RMV och Statens kriminal- tekniska laboratorium och överväga för- och nackdelar med att slå ihop verksamheterna till en myndighet. Uppdraget skall enligt direktiven redovisas . Tyngdpunkten i uppdraget ligger på de brottsutredande delarna av RMV:s verksamhet dvs. den rättsmedicinska och rättskemiska verksamheten för vilken i likhet med det kriminaltekniska labora- till stor del polismyndigheterna och åklagarmyndigheterna är uppdragsgivare. För RMV:s rättsgenetiska verksamheten finns samarbetsmöjligheter och möjliga rationaliseringsvinster när det gäller utnyttjandet och utveckling av avancerade DNA-tekniker. Indirekt berörs givetvis även den rättspsykiatriska undersöknings- verksamheten av uppdraget, men denna del av RMV har inte några egentliga beröringspunkter med de verksamheter som ingår i verksamhet. Utredningen har i ett delbetänkande (SOU 2006:63), . Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri (RMV/, 2006) i juni 2006föreslagit att båda myndigheterna slås samman och bildar den nya myndig- heten (). Institutet bör enligt utredningen ansvara för all den verksamhet som bedrivs av SKL och RMV. När det gäller den rättspsykiat- riska undersökningsverksamheten föreslås dock att driften i sin helhet – i enlighet med statsmakternas tidigare uttalanden – skall skötas av sjukvårdshuvudmännen. Utredningen anser därför att staten bör inleda förhandlingar med och med om ett övertagande av driftansvaret för RMV:s rättspsykiatriska avdelningar i och . Utredningen förordar dock att staten genom FORI även fortsättningsvis skall vara huvudman för den utredande rätts- psykiatrin. 9.1Psykiatrisamordningen efterlyser ett ställningstagande till förslag Bedömning: Nationell psykiatrisamordning finner det angelä- get med ett ställningstagande från regeringen om hur det straff- rättsliga systemet skall komma att utformas. Huvuddragen i de förslag som lämnat när det gäller det straffrättsliga systemets utformning stöds av Psykiatrisamord- ningen. Skäl för bedömningen. förslag är omfat- tande. Psykiatrisamordningen delar kommitténs uppfattning när det gäller frågan om att ta bort fängelseförbudet liksom möjlighe- terna att såsom en straffpåföljd överlämna en gärningsman till rättspsykiatrisk vård. En naturlig följd av dessa ställningstaganden är att någon form av otillräknelighetsbegrepp införs. Det finns flera skäl till Psykiatrisamordningens ställningstagande för kommitténs förslag. Det främsta är den klarare åtskillnaden mellan vård, straff och samhällsskydd med en rollfördelning som innebär att kriminalvården ansvarar för det straffrättsliga perspek- tivet medan den psykiatriska vården fokuseras kring den psykiskt störde lagöverträdarens psykiska tillfrisknande och rehabilitering oavsett om gärningsmannen vid gärningstillfället bedömts vara till- räknelig eller otillräknelig. Ett annat skäl är att det nuvarande systemet innebär en tudelning av den psykiska hälsan som inte speglar en medicinsk verklighet, men som får vittgående och oåter- kalleliga konsekvenser för den enskilde lagöverträdaren – antingen fängelse eller rättspsykiatrisk vård. Ett genomförande av de förslag som framlagt innebär att det skapas förutsättningar för mjukare över- gångar åt båda hållen för den psykiskt störde lagöverträdaren mel- lan kriminalvård och rättspsykiatrisk vård, liksom en naturligare samverkan mellan dessa verksamheter. En sådan närmare samver- kan var också en av grundpelarna i kommitténs förslag. Psykiatri- samordningen återkommer till denna fråga. Ett tredje skäl är det internationella perspektivet där den nuvarande svenska ordningen när det gäller påföljder för psykiskt störda lagöverträdare skiljer sig från samtliga andra länder inom EU. är således det enda land inom unionen som dömer en gärningsman, som till följd av sin psykiska sjukdom bedömts som otillräknelig, för brott. EU-kom- missionen har i sin s.k. grönbok från maj 2004TPF1FPT uttalat sig för en ordning som innebär att medlemsstaterna verkar för att påföljdssy- stemen så långt möjligt harmoniseras inom unionen, något som dock bland annat i sitt remissvar förhållit sig tveksam till. Som framgår av bilaga 2 förordar merparten av tillfrågade verksam- hetschefer och chefsöverläkare inom den rättspsykiatriska vården en förändring av lagstiftningen i den riktning som kommittén före- slagit. Ett införande av de nämnda förslagen är emellertid inte okompli- cerat, något som även flera remissinstanser har påpekat. Till svårig- heterna hör att fler psykiskt störda lagöverträdare skulle komma att finnas inom kriminalvårdens ram, något som ställer krav på rimliga former för omhändertagandet där för att inte uppnådda behand- lingsresultat skall gå förlorade när den dömde återförs till kriminal- vården från rättspsykiatrin. Varningar för en ping-pong-effekt har också uttalats, vilket innebär att en person återförs till krimi- nalvården när den psykiska störningen lindrats, men kort därefter behöver tas tillbaka till rättspsykiatrin vid återinsjuknande, varefter proceduren upprepas återigen. En annan svårighet är att en del psykiskt störda gärningsmän som gjort sig skyldiga till brott som renderar relativt korta fängelsestraff, t.ex. för misshandel och olaga hot, inte kommer att vara färdigbehandlade vid tiden för villkorlig frigivning och att det efter utskrivningen ännu saknas formella möjligheter till fortsatt vård mot den dömdes vilja. Vissa kritiker har också framhållit risken för att behandlingsmotivationen hos såväl behandlare som patienter skulle komma att minska som en följd av att den dömde som inte vill ha vård endast behöver sitta av tiden för att bli fri. Ytterligare en risk för sviktande behandlings- motivation har ansetts vara det faktum att den intagne vid ett till- 1TP PT är ett remissunderlag från som syftar till att bl.a. leda till en tillnämning inom EU av reglerna om straffrättslig påföljd. frisknande skulle komma att återföras till kriminalvården, ett alter- nativ som för många skulle te sig mindre attraktivt än att kvar- stanna på den rättspsykiatriska avdelningen. Det finns även andra kontroversiella frågor förknippade med förslagen, t.ex. rörande de föreslagna samhällsskyddsåtgärderna och även administrativa och ekonomiska problem genom de relativt omfattande förändringar i omhändertagandet av de allvarligt psykiskt störda lagöverträdarna som förslagen innebär. förslag hade som utgångspunkt de rent straffrättsliga förutsättningar som enligt kommittén borde gälla, medan konsekvenserna av förslagen för patienter och vårdgivare inte analyserades fullt ut av kommittén. Ett förhållande som upp- märksammades av många remissinstanser.