sou · GUB33 · 2007-01-01 00:00:00 — Utifrån en relativt bred enkät till ledamöter har sedan de olika partnerskapen jämförts.13 Drygt 1 000 enkäter skickades ut och ca 600 personer svarade. Efter en påminnelse gjordes ett ytterligare utskick till dem som inte svarat med en begäran om att ange skälet till att man inte besvarat enkäten. 180 personer hörde av sig. Av dessa angav nära 30 personer att de inte ingick i något partnerskap trots att de funnits upptagna på deltagarlistor. Flertalet av dessa personer har ingått i stora partnerskap och har uppenbarligen betraktat dessa sammanslutningar som någonting annat än partner- skap, snarare som en konferens, ett seminarium eller samrådsmöte . Av studien går inte att exakt ange hur stor andel av landets part- nerskap som fångats upp. En grov uppskattning säger att det kan röra sig om en dryg tredjedel. Med ett sådant antagande uppskattas omfattningen av partners- kapsarbetet som helhet. Deltagande i partnerskapens möten och förberedelser inför dessa, beräknas till ca 300 årsarbetskrafter. Till detta kommer det arbete som görs av kanslierna till de olika part- nerskapen samt den tid som åtgår till att författa program- dokument, handlingsplaner, projektsammanställningar, protokoll m.m. En intressant fråga som kan ställas i sammanhanget, men som inte ingått i den genomförda studien, är om partnerskap kommit att ersätta annan samverkan i mer eller mindre organiserade former eller om de olika samverkanssystemen lagrats på varandra. Övervakningskommittéer (ÖK) I den nuvarande förvaltningen av strukturfonderna ingår en ÖK per program och område (målprogrammen och gemenskaps- initiativens program). I finns totalt 12 kommittéer för de ERUF- och ESF-finansierade programmen. Kommittéerna ansva- rar för övervakning och uppföljning (monitoring) av hur pro- grammet som helhet genomförs. De ska däremot inte granska enskilda projekt. Sammanfattningsvis är uppgifterna att bekräfta eller anpassa programkomplementet, bekräfta fysiska och finansiella indikatorer för uppföljning, 13 Studien omfattar strukturfondsdelegationer till Mål 1 och Mål2, Stora partnerskap kopplade till vissa strukturfondsprogram (i det här fallet länsbaserade grupper inom Mål 2 södra), ÖK, regionala partnerskap till Växtkraft Mål 3, Lokala aktionsgrupper inom Leader+, partnerskap kopplade till RTP och, regionala kompetensråd. De gräns- överskridande partnerskapen inom t.ex. Interregprogrammen har uteslutits. granska och godkänna urvalskriterier, regelbundet utvärdera programgenomförandet, pröva resultaten från genomförandet och halvtids- utvärderingens rekommendationer, granska och godkänna årsrapporter, beakta och godkänna alla förslag till programändring. ÖK sammanträder normalt . Ledamöterna utses av regeringen. Ordförande och vice ordförande är tjänstemän i reger- ingskansliet. Kommissionen deltar vid behov som rådgivare. I övrigt finns representanter från bl.a. länsstyrelser, kommun- förbund, landsting, ideella organisationer, nationella myndigheter, fackförbund samt företagarorganisationer företrädda. Inom Mål 1 (Mål 3 i Mål 1) är även representerat. Inför kommande strukturfondsperiod föreslås medlemsstaten inrätta en ÖK för varje operativt program, enligt överenskommelse med förvaltningsmyndigheten.14 Enligt förslaget kan en enda ÖK få inrättas för flera operativa program. Kommittén föreslås fastställa sin egen arbetsordning inom den berörda medlemsstatens institu- , rättsliga och finansiella ram och anta den tillsammans med förvaltningsmyndigheten i syfte att utföra sina uppdrag i enlighet med förordningen. ÖK:s ordförande ska vara en företrädare för medlemsstaten eller förvaltningsmyndigheten. Kommitténs sam- mansättning ska beslutas av medlemsstaten i samförstånd med för- valtningsmyndigheten. föreslås delta som råd- givare i ÖK:s arbete, antingen på eget initiativ eller på begäran av ÖK. I huvudsak anges följande förslag till uppgifter (artikel 64): granska och godkänna kriterierna för urval av de insatser som finansieras samt godkänna varje översyn av dessa kriterier, utifrån de handlingar förvaltningsmyndigheten lämnar, stämma av hur långt man kommit i förverkligandet av de särskilda målen i det operativa programmet, granska resultaten från genomförandet, granska och godkänna års- och slutrapporter om genomföran- det, 14 Förslag till rådets förordning om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala fonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden 11548/05 informeras om den årliga kontrollrapporten eller den del av rapporten som avser det berörda programmet, till förvaltningsmyndigheten föreslå sådan översyn eller gransk- ning av det operativa programmet som kan bidra till att fonder- nas mål förverkligas eller den ekonomiska förvaltningen för- bättras, granska och godkänna förslag till ändring av innehållet i kommissionens beslut om stöd från fonderna. Strukturfondsdelegationer, en delegation per program och mål- område, är en del av förvaltningsmyndigheten och beslutar om finansiering från ERUF samt inom Mål 1-området, även från övriga fonder för vissa åtgärder. Delegationens uppgifter regleras enligt instruktion för länsstyrelserna.15 I förordningen utpekas de läns- styrelser som har förvaltningsansvar för strukturfonderna. Vid dessa länsstyrelser har inrättats strukturfondsdelegationer som prövar frågor om stöd från fonderna inom ramen för ett fastställt programdokument. Besluten ska vara enhälliga. Delegationerna sammanträder normalt . En delegation består av tretton ledamöter med personliga ersättare. Ledamöterna, som utses av regeringen, representerar länsstyrelser, regionala själv- styrelseorgan, länsarbetsnämnder, kommuner och landsting. Landshövdingen är ordförande. Berörda länsmyndigheter har i flera fall valt att vidga kretsen av deltagare i strukturfondsarbetet genom att etablera s.k. stora partnerskap. Regionala partnerskap till Växtkraft Mål 3 Under innevarande programperiod är det nationella Växtkraft Mål 3-programmet utformat för att bidra till genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin. Svenska är förvalt- ningsmyndighet och utbetalande myn- dighet. Regionala partnerskap för Mål 3 finns i 16 län och i fyra regioner i . I dessa ingår representanter för arbetsmarknadens parter, organisationer och regionala myndighe- 15 Förordning (2002:864) med länsstyrelseinstruktion Partnerskapen följer aktivt arbetet vid regionala kontor och utarbetar de regionala planer som ligger till grund för inriktningen av den verksamhet som myndigheten genomför regi- onalt. Planerna utgår från regionala förutsättningar inom ramen för det nationella programmet. I de fyra nordligaste länen är Mål 3- åtgärder integrerade i Mål 1-programmen och hanteras av respek- tive länsstyrelse. De regionala partnerskapen har vuxit fram genom självorganisering där någon eller några av de berörda parterna har tagit initiativ till att etablera gruppen. Lokala aktionsgrupper (LAG) inom Leader+ Leader+ är EU:s gemenskapsinitiativ för landsbygdsutveckling. Utifrån lokala förutsättningar och initiativ ska programmet stödja nya och innovativa metoder som rör landsbygdens utveckling och förnyelse.16 LAG-grupper (lokala aktionsgrupper) ska stödja lokala integrerade utvecklingsplaner av pilotkaraktär, s.k. Leaderplaner, vilka har till syfte att utveckla och förnya landsbygden. En LAG-grupp är ett lokalt baserat partnerskap som består av representanter från offentlig, privat och ideell sektor. LAG-grup- perna definierade sig själva i samband med att de sökte medel från . Verket svarar för den nationella samordningen och har utsett tolv LAG-grupper i . svarar för själva utbetalningsbesluten. LAG-grupperna är både program- utformare och genomförare. Gruppen tar emot och fördelar både offentliga och privata medel för genomförande av utvecklings- planen. Utvecklingsplanerna ska präglas av en helhetssyn baserad på ett underifrånperspektiv och utformas i ett brett partnerskap och kring ett nytt och innovativt tema. Samarbete ska uppmuntras och stöd ges till samarbetsprojekt med andra landsbygdsaktörer, LAG-grupper och övriga organisationer på landsbygden som arbe- tar på ett liknande sätt. Samarbete kan ske såväl nationellt som internationellt med landsbygdsaktörer. 16 Programmet omfattar samtliga landsbygdsområden exklusive de fyra nordligaste länen, tätorter med 20 000 invånare eller fler med en buffertzon samt skärgårdsöar med bofast befolkning och utan fast landförbindelse. Partnerskap kopplade till RUP/RTP Alla län ska enligt förordning utarbeta regionala utvecklings- program (RUP).17 RUP ska utgöra underlag för olika delprogram som tillsammans ska bidra till att uppnå mål för länets samlade utveckling. , de regionala självstyrelseorganen och KSO har ansvar för regional utveckling på länsplanet, vilket inklu- derar samordningen av arbetet med RUP och RTP.18 RTP (tidigare RTA) utgör ett operativt delprogram. Programmen upprättas av ett partnerskap på regional nivå. I regeringens riktlinjer för uppdraget till arbetet med RTP fram- går att de regionala partnerskapen är centrala för arbetet med RTP och ska aktivt delta i tillväxtprogrammens samtliga faser (se ovan under Partnerskap i RTA och RTP). Alla län har något slags part- nerskap som utarbetar och följer RTP. Partnerskapet ska kontinu- erligt följa genomförandet av programmen. Privat, offentlig och ideell sektor ska vara företrädd. Ofta finns det partnerskap på olika nivåer, t.ex. en styrgrupp på politisk nivå och en arbetsgrupp på tjänstemannanivå. I många län förekommer stora partnerskap med kanske hundratalet deltagare samt utskott, små partnerskap, för olika delar av programarbetet. Exakt vilka parter som ingår bestäms regionalt, men normalt ingår företrädare för länets kom- muner, länsmyndigheter, arbetsmarknadens parter och närings- livets företrädare. har fler företrädare för den sociala ekonomin beretts plats i partnerskapen. I RTP anges en indikativ finansieringsplan som visar hur par- terna har tänkt sig att olika grupper av åtgärder ska finansieras. Det är dock inte själva partnerskapet som förfogar över dessa medel. Det handlar därmed inte om att parterna avstått från en del av sina medel till en gemensam pott utan ska mer ses som en avsikts- förklaring från respektive grupp av parter att medel i den angivna storleksordningen kan komma att anvisas. 17SFS 2003:595, Förordning om regionalt utvecklingsarbete 18I har utarbetat länets motsvarighet till RUP, Regional utvecklingsplan för , RUFS. I propositionen om regional tillväxt19 föreslog regeringen inrättan- det av regionala kompetensråd. Man bedömde att det finns ett stort behov av att på regional nivå skapa en arena för sampel i första hand mellan arbetsmarknadens parter och olika utbildnings- anordnare, men även övriga berörda regionala aktörer. Genom en samlad bild av de regionala behoven, ska råden föreslå åtgärder för att tillgodose kort- och långsiktiga behov av kompetens men också behandla frågor kring kompetensförsörjning i ett vidare perspektiv. Det finns inget reglerverk för att utse ledamöter. De konstituerar sig själva. Ansvaret att bilda regionala kompetensråd har vilat på länsarbetsnämnderna. De länsvisa råden har en relativt likartad sammansättning och består av deltagare från länsarbetsnämnd, länsstyrelse, kommunförbund, kommuner, arbetsmarknadens par- ter och näringslivets organisationer samt universitet och högskolor. Sammankallande är landshövdingen eller länsarbetsdirektören. Intresset för arbetet i kompetensråden varierar över landet. Råden kan karakteriseras som en samarbetsform mellan regionala myn- digheter och ombudsmän för arbetsmarknadens parter. Begreppet stort partnerskap används inte på ett entydigt sätt. Ofta förekommer stora och små partnerskap inom RTP. Det stora part- nerskapet utgörs av ett betydligt större antal intressenter än de primära finansiärerna. Det lilla partnerskapet kan oftast betraktas som partnerskapets operativa ledning. I den genomförda part- nerskapsstudien, utgörs det stora partnerskapet av ett slags refe- rensgrupp kopplat till Mål 2 Södra. 3.5Sammanfattning av iakttagelser i studien Flera av dem som funnits upptagna på partnerskapsstudiens del- tagarlistor har svarat att de inte anser sig ingå i något partnerskap. Det är ett belysande exempel på att skillnaderna mellan partnerskap och andra samarbetsformer inte är tydlig. 1997/98:62, Regional tillväxt – för arbete och välfärd. Enligt EU:s ursprungliga tankar kännetecknas partnerskap av att de består av deltagare från såväl offentlig som privat sektor samt från den sociala ekonomin. Mätt med det måttet kan inte alla de under- sökta partnerskapen kvalificera sig. Närmast idealet kommer LAG- grupperna. Helhetsintrycket av studien är att arbetet i partnerskap uppfattas som positivt. Arbetet anses ha bidragit till ett bättre samarbete och deltagarna anges i allmänhet vara öppna och samarbetsvilliga. Kritik saknas dock inte. En dryg fjärdedel av de svarande tycker att part- nerskapet är tämligen tandlöst, att en del av deltagarna var broms- klossar eller att många ägnade sig åt revirbevakning samt att part- nerskapen borde bestå av färre deltagare för att bli mer effektiva. Åsikten att partnerskapen borde vara mindre företräddes oftare av politiker än andra. Skeptikerna pekar också bl.a. på att partnerska- pets roll är oklar, att ansvaret inte är definierat och att mötes- formen ofta är ineffektiv. Tjänstemän inom offentlig sektor dominerar i partnerskapen medan företagare, fritidspolitiker eller förtroendevalda och/eller medlemmar i intresseorganisationer, syns mer sällan. Av enkät- svaren att döma domineras strukturfondsdelegationerna av heltids- engagerade politiker från kommuner och landsting samt regionala statliga myndigheter. Betraktade utifrån de ursprungliga intentio- nerna om partnerskap i EU:s skrivningar har delegationerna där- med en skev sammansättning. ÖK har en något bredare samman- sättning men dominansen av tjänstemän är stark, främst från cen- trala myndigheter men även från kommuner och regionala myn- digheter. Politikerinslaget är relativt begränsat. Mål 3-partnerskapet domineras av regionalt verksamma tjänstemän eller ombudsmän från arbetsmarknadens parter. LAG-grupperna kan ses som gräsrotspartnerskap och kan beskrivas som mest välbalanserad när det gäller representationen. Där återfinns relativt sett flest personer från den sociala ekonomin och näringslivet. Även kommuner är väl företrädda. Kommunernas företrädare dominerar i RTP och i de stora partnerskapen. Kom- munerna är även väl företrädda i de regionala kompetensråden. Här bör noteras att det är kommunala tjänstemän som sitter i råden medan kommunpolitiker återfinns i strukturfondsdelegationerna. I kompetensråden finns för övrigt främst företrädare för regionala statliga myndigheter. När det gäller organisationstillhörighet kan sammanfattningsvis sägas de regionala statliga myndigheterna är mest spridda och åter- finns i alla slags partnerskap, särkilt Mål 3 och RTP. Även kommu- ner och landsting är väl företrädda i flera typer av partnerskap. Representanter för de centrala statliga myndigheterna är mest kon- centrerade till ÖK. Även högskolorna är svagt företrädda i olika partnerskap och återfinns till en övervägande del inom RTP. Den ideella sektorn återfinns främst i Mål 3 och i LAG-grupperna men även i ÖK. Näringslivets representanter är relativt väl spridda men återfinns något mer inom RTP och Mål 3. Några deltar även i ÖK och LAG-grupper. Av dem som svarat var män och kvinnor. Fördelningen mellan män och kvinnor i de olika grupperna är täm- ligen lika. Det finns relativt sett något fler kvinnor inom ÖK och LAG-grupperna och färre kvinnor inom Mål 3 och de stora part- nerskapen. Den relativa mansdominansen är störst bland närings- livets representanter, tätt följd av kommun och landsting. Ålders- gruppen dominerar stort. Bland deltagarna som är dominerar kvinnorna. Av enkäten framgår att nära hälften av de svarande ingår i fler än ett partnerskap. Här utgör ledamöter i strukturfondsdelegationer den största gruppen. Detta kan sannolikt förklaras av att man ofta sitter med i de stora partnerskap som är kopplade till struktur- fonderna och RTP. Flerpartnerskap är något mindre förekom- mande inom ÖK och Mål 3. Relativt sett finns flest mångsysslare inom gruppen regionala myndigheter samt hos arbetsmarknadens parter. Av de undersökta partnerskapen uppfattar alla att partnerskapets viktigaste uppgifter är att fastställa policy och riktlinjer samt vara ett forum för erfarenhetsutbyte. De få kommentarer som finns kommer oftast från ledamöter i ÖK. Bl.a. anses det fel att ÖK med uppgift att fatta strategiska beslut och följa programmen besätts av tjänstemän medan lokalpolitiker i strukturfondsdelegationen fattar beslut om enskilda projekt. Bland de öppna svaren finns många som betonar uppgiften att sprida erfarenheter. Andra kommentarer är att det viktigaste skedet för partnerskapet är att medverka i pro- gramarbetet och att partnerskapets roll ska avse policy och inrikt- ningsfrågor. Skillnader i uppgiftsprofil mellan olika partnerskap är tydligast när det gäller frågan om att fatta beslut om projekt eller program. Tillsammans med LAG-grupperna skiljer sig ledamöter i struktur- fondsdelegationerna från genomsnittet, främst genom att de i större utsträckning betraktar uppgiften att fatta beslut om projekt som den viktigaste. Detta är inte förvånande eftersom struktur- fondsdelegationerna ju har till uppgift att fatta projektbeslut. LAG- grupperna betonar även uppgiften att stötta projektägare samt vara ett forum för finansiella överenskommelser. I övrigt betraktades den senare uppgiften inte som framträdande, vilket kan överraska mot bakgrund av att de ursprungliga tankarna med partnerskap var att just hitta en form för att samordna finansiella resurser mellan olika aktörer. Partnerskapet i Mål 3 avviker något i fråga om att man i högre grad än övriga även ser sig som ett stöd och bollplank till den för- valtande myndigheten, . Eftersom partnerskapet främst har en rådgivande roll gentemot det beslutsfattande är det något förvånande att ledamöterna i 3 även anser sig fatta beslut om större projekt och program. En förklaring skulle kunna vara att det råder en viss oklarhet om partnerskapets rekommenda- tioner kan jämställas med beslut. En praxis har i många fall blivit att partnerskapet engageras vid svårare avvägningar och beslut som uppfattas som prejudicerande. Ett aktivt arbetsutskott har fungerat som ett bollplank till ledningen i de regionala ESF-kontoren med det underförstådda antagandet att utskottets förslag kommer att följas. I de regionala kompetensråden betonas erfarenhetsutbyte och funktionen att stödja och stimulera projektägare och eldsjälar, men deltagarna ser i övrigt inte frågor om beslutsfattande och finansie- ring som sina arbetsuppgifter. En sammanfattande iakttagelse rörande de olika partnerskapens uppgifter är dock att svaren är tämligen lika, trots att vissa partner- skap har väsensskilda uppgifter. I de fall ledamöterna markerat att det finns stora skillnader mellan partnerskapen innehåller svaren huvudsakligen frågor om beslutsmandat, tydlighet och formalise- ringsgrad. Deltagarna upplever t.ex. att det finns stora skillnader mellan ÖK och RTP-partnerskap. I ÖK arbetar man strukturerat med principfrågor och konkret med beslutsfattande. RTP-partner- skapet ses mer som en diskussionsklubb eller nätverk. Vidare beto- nas att det finns en koppling mellan engagemang och besluts- fattande. Man anser också att de rådgivande partnerskapen bör ha en större omsättning av medlemmar medan de finansiella och beslutande partnerskapen bör vara långsiktiga. Ytterligare en syn- punkt är att gemensamt beslutsfattande leder till mindre revir- tänkande och bättre samverkan. De som svarat har tagit ställning till ett antal påståenden utifrån partnerskapets roll, ansvar, samarbetsklimat samt i vilken mån sam- arbetet förbättrat den egna organisationens position. Inte sällan har kritik i olika sammanhang framförts om att partnerskapens roll är otydlig, med ett otydligt ansvar. Allmänt kan sägas att det i studien är färre som ställer sig bakom de mer ifrågasättande än de positiva påståendena. Det samlade intrycket är att det finns en majoritet, om än svag, som anser att partnerskapets roll är tydlig och att ansvaret är tydligt preciserat. Av de öppna svaren framkommer dock en hel del tveksamheter som rör kopplingen mellan ansvar, resurser och befogenhet. När det gäller mer negativa påståenden om partnerskapet finner man, förutom företrädare från universitet och högskola, också företrädare för näringslivet, som särskilt markerar påståendet om partnerskapets tandlöshet. Av de öppna svaren framkommer också kritiska kommentarer. Exempel som nämns är att de som deltar i ett partnerskap ska ansvara för sina beslut, ibland är det lite för enkelt att besluta i andras ansvarsområden. Revirtänkande åter- kommer i flera svar. Exempelvis anger en ledamot från en struk- turfondsdelegation att partnerskapet är för stort och att leda- möterna oftast är dåligt pålästa eller förberedda. är de bara insatta och engagerade i ärenden som rör den egna hemtrakten. Svaren mellan de olika partnerskapen skiljer sig åt. LAG-grup- perna avviker positivt för alla mätta variabler. Totalt sett utmärker sig även strukturfondsdelegationerna. Deltagarna anser att roll och ansvar är tämligen klart och tydligt och man tar avstånd från påstå- endet att partnerskapet skulle vara tandlösa pratklubbar. Dock ligger delegationerna något lägre än genomsnittet när det gäller frå- gan om att samarbetet mellan parterna har förbättrats genom själva partnerskapskonstruktionen. Mål 3-partnerskapen och de regionala kompetensråden hamnar i nästa kategori. Kompetensråden har inga beslutsbefogenheter men samverkansfördelarna inom området bedöms som mycket stora. Minst positiva är deltagare i ÖK samt de stora partnerskapen kopplade till strukturfonderna. När man betraktar de studerade partnerskapens syn på fram- tiden, får påståendet att fortsätta som en svag övervikt. Här finns dock en klar rangordning. LAG-grupper och strukturfonds- delegationer är mest positiva. ÖK, RTP-partnerskap och stora partnerskap hamnar sist. Rangordningen illustreras i nedanstående figur. Utifrån en fem- gradig skala anges andelen inom respektive partnerskap som helt instämmer att de i stort vill fortsätta arbetet som . Figur 3.1: Andelen inom respektive partnerskap som helt instämmer att de vill fortsätta arbetet i partnerskapet ungefär som (svar 5 på en femgradig skala) Källa: Svenska partnerskap – en översikt, SOU 2006:4 Värderingen skiljer sig också något mellan olika parter. Företrädare för högskolevärlden och för centrala statliga myndigheter är minst benägna att fortsätta arbetet på samma sätt som , medan statliga regionala myndigheter och företrädare för den sociala ekonomin är mest positiva. Tjänstemän kan sägas vara mindre positiva än politi- ker. På frågan om ändrade roller för partnerskapen fick alternativet att mer fungera som rådgivande och stödjande grupp till organ som har ett eget utpekat ansvar sammantaget ett tämligen starkt stöd. Mest positiva till en sådan roll var offentligt anställda tjänstemän och företrädare för olika organisationer. Svagast stöd för detta alternativ finns hos politiker och företagare. Ett visst stöd finns även för att partnerskap mer bör vara ett organ för förhandlingar för att göra finansiella åtaganden. Det är en uppgift som de flesta i partnerskapen utom LAG-grupperna inte anser som så viktig . Finansieringsaspekten i ett framtida part- nerskap betonas främst av RTP-ledamöter. Minst attraherade är respondenterna av partnerskapet ska utgöra ett kontrollerande organ. Dock sätter ÖK:s ledamöter naturligen kontrollaspekten Att mer ta fasta på partnerskapens roll i programskedet väcker inte heller något större gensvar. Slutligen har en öppen fråga om sambanden mellan RTP och strukturfondsprogrammen ställts.