sou · GUB317 · 2007-01-01 00:00:00 — För det andra finns det situationer när unga intagna inte bör eller får vistas tillsammans, främst gäller det när de har varit in- blandade i gängrelaterad brottslighet. Det måste dock vara en strävan på häktena att i största möjliga mån hålla yngre häktade skilda från äldre och hårt kriminellt belastade intagna. Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket HL. Paragrafen motsvarar i huvudsak 14 § HL och har behandlats i av- snitt 5.3.1. Till skillnad mot vad som gäller är bestämmelsen köns- neutral. Det har också markerats att barnets bästa alltid skall sättas i förgrunden och att därför alltid skall höras innan den intagne ges tillstånd att ha barnet hos sig. Paragrafens första stycke motsvarar något utvidgad 5 § första stycket HL. Bestämmelsen i andra stycket är ny och har behandlats i av- snitt 5.3.2. Den innebär att Kriminalvården eller annan ansvarig för en förvaringslokal är skyldig att i rimlig omfattning bistå en in- tagen genom att t.ex. tillhandahålla särskilt utrymme eller littera- tur för att han eller hon skall kunna utöva sin religion eller livs- åskådning. Paragrafen motsvarar 5 § andra stycket HL. Paragrafen motsvarar 8 § HL, med den skillnaden att det tydliggörs att det bör vara en målsättning att intagna skall få vistas utomhus i mer än per dag om han eller hon så önskar. Bestämmelsen är ny och har behandlats i avsnitt 5.3.2. Syftet är att Kriminalvården, om den intagne själv önskar det, skall hjälpa honom eller henne med förberedelser inför en eventuellt kom- mande anstaltsvistelse eller annan påföljd, t.ex. genom att redan i det skedet inleda upprättandet av en verkställighetsplan. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 § första stycket HL och har behandlats i avsnitt 5.3.3. I första stycket anges att rätten att hålla sig informerad om vad som händer i omvärlden även kan innefatta elektroniska nätverk, t.ex. Internet eller särskilt anpassade intranät inom . Möjligheten att få tillgång till exempelvis nättidningar och annan nyhetsförmedling eller information på många av världens språk kan tänkas underlätta tillvaron för många av de icke svensktalande som är intagna i häkte . En förutsättning är att Kriminal- vården först bedömt att sådan informationstillgång är lämplig. En förutsättning är också att Kriminalvården tillhandahåller dator, pro- gramvara och annan nödvändig utrustning, eftersom det av ordnings- och säkerhetsskäl inte kan accepteras att en intagen har tillgång till egen teknisk utrustning för Internetuppkoppling i förvaringslokalen. I vissa fall kan det vara lämpligt att begränsad information, t.ex. genom utskrift av en nättidning, förmedlas via Kriminalvårdens per- sonal. Av andra stycket framgår att intagnas behov av förströelse i övrigt bör tillgodoses i rimlig omfattning. Paragrafen motsvarar 6 § andra stycket HL. Paragrafen motsvarar i huvudsak 9 § första stycket, andra stycket första ledet och femte stycket samt 10 § första stycket HL. Den har behandlats i avsnitt 5.3.4. I bestämmelserna talas uteslutande om skriftliga handlingar och andra försändelser. Begreppet brev som förekommer har ut- mönstrats och ingår i begreppet skriftliga handlingar. Dit räknas också utskrifter av fax och annan skriftlig kommunikation som inte är elektronisk, oavsett om den skriftliga handlingen är förseglad i ett kuvert eller inte. Däremot omfattas inte t.ex. e-post och SMS. Sådan elektronisk kommunikation regleras i stället tillsammans med telefonsamtal i 2 kap. 19–21 §§. Med andra försändelser än skriftliga handlingar avses paket och föremål som inte utgör skriftliga med- delanden. Första stycket reglerar den generella rätten att skicka eller ta emot försändelser och under vilka förutsättningar dessa får vidarebeford- ras utan att granskas. Bestämmelsen innebär ingen saklig förändring i förhållande till vad som gäller . I andra stycket regleras skriftliga handlingar som en intagen skick- ar till eller får från sin försvarare, svenska myndigheter eller vissa internationella organ. Sådana handlingar skall vidarebefordras utan att innehållet granskas. gäller detta endast skriftliga hand- lingar som den intagne själv skickar och alltså inte handlingar som han eller hon får. Om personalen misstänker att en handling som har skickats till den intagne inte kommer från den försvarare, den svenska myndighet eller det internationella organ som anges som avsändare, får handlingen stoppas i avvaktan på att man kon- trollerar och granskar den i syfte att utröna vem avsändaren är (jfr också under 15 §). Paragrafen motsvarar 10 § andra stycket HL. Paragrafen är delvis ny och motsvarar delvis 9 § tredje och fjärde styckena samt 10 § första stycket HL. Den har behandlats i av- snitt 5.3.4. I första stycket tydliggörs att om en försändelse, oavsett om den är skriftlig eller av annat slag, stoppas och alltså inte vidarebefordras till eller från en intagen av t.ex. säkerhetsskäl, skall den hållas kvar och den intagne underrättas om kvarhållandet. Underrättelse till den intagne kan underlåtas om det finns särskilda skäl för det, exempel- vis om det krävs i en brottsutredning. En försändelse som stoppas får enligt andra stycket som regel granskas endast om den intagne medger det. Lämnas inte sådant medgivande skall alltså försändelsen hållas kvar utan att granskas. Undantag får till skillnad från göras för andra försändelser än skriftliga handlingar om det är synnerligen påkallat av säkerhetsskäl, t.ex. när det finns misstankar om att ett kuvert eller paket innehåller explosiva eller giftiga ämnen och en omedelbar undersökning krävs. Det innebär således att ett brev i sådana fall får brytas och under- sökas, men att innehållet i en skriftlig handling som finns i kuvertet inte får granskas. Även för en skriftlig handling till eller från den in- tagnes försvarare, en svensk myndighet eller ett internationellt organ gäller att granskning endast får utföras med den intagnes med- givande, och då endast i syfte att utreda vem avsändaren är (jfr under 13 §). Om en sådan handling granskas i detta syfte och av- sändaren visar sig vara den uppgivna, skall den alltså vidarebeford- ras utan att ytterligare granskning företas av handlingens innehåll. I tredje stycket klargörs att en försändelse som har stoppats skall vidarebefordras till den intagne eller, om det är den intagne som skickat försändelsen, till angiven mottagare, när det inte längre finns skäl att hålla kvar försändelsen. Om kopior eller översättningar har gjorts av en skriftlig handling, skall dessa förstöras så snart de inte längre behövs. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 § första stycket första och andra meningarna samt femte stycket HL. I första stycket anges att vid bedömningen av i vilken utsträckning en intagen får ta emot besök skall särskild hänsyn tas till om besöka- ren är minderårig och står under den intagnes vårdnad eller på annat sätt har särskild anknytning till honom eller henne. Härigenom mar- keras vikten av att barn genom besök ges möjlighet att bibehålla kontakten med en förälder eller någon annan för barnet viktig vuxen även om denne är intagen i häkte. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3.5 och innebär i övrigt ingen saklig skillnad mot vad som gäller . Paragrafen är delvis ny och motsvarar delvis 11 § andra stycket HL. Den har behandlats i avsnitt 5.3.5. Liksom anges i första stycket att personal kan närvara vid be- sök om det krävs av säkerhetsskäl. En ny möjlighet till kontroll av besök införs genom möjligheten att använda sig av särskilda besöks- rum som är utformade så att föremål inte kan överlämnas mellan den intagne och besökaren, s.k. glasruta. Sådana särskilda besöksrum får enligt andra stycket främst användas när det inte är tillräckligt av säkerhetsskäl att personal närvarar vid besök, t.ex. då det finns en stor risk för överlämnande av narkotika. Ett sådan särskilt besöks- rum kan också kunna utnyttjas om den intagne eller besökaren själv önskar det, vilket kan tänkas om de vill föra ett förtroligt samtal och därför inte vill ha personal närvarande eller om besöket annars inte kunde bli av eller måste uppskjutas på grund av personalbrist. Möjligheten att använda sig av dessa besöksrum får däremot inte från ansvarig myndighets sida utnyttjas som ett alternativ till helt obe- vakade besök när det saknas skäl för kontroll. I tredje stycket anges att en besökare får låsas in under förutsätt- ning att han eller hon går med på det. Paragrafen hänvisar till bestämmelser om kontrollåtgärder i 3 kap. som i huvudsak motsvarar 11 § tredje och fjärde styckena HL. Paragrafen motsvarar i huvudsak 12 § första stycket första och andra meningarna HL. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3.6 och innebär bl.a. att rätten till telefonsamtal utvidgas till att omfatta även rätt till annan elektronisk kommunikation, t.ex. genom e-post. En grundförutsättning för all elektronisk kommunikation är enligt första stycket att det är lämpligt och att det inte finns säkerhetsskäl mot det. Det anges också att vid bedömningen av i vilken utsträck- ning en intagen får ringa eller ta emot telefonsamtal skall särskild hänsyn tas till om besökaren är minderårig och står under den in- tagnes vårdnad eller på annat sätt har särskild anknytning till honom eller henne. Härigenom markeras vikten av att barn genom telefon- samtal ges möjlighet att bibehålla kontakten med en förälder eller någon annan för barnet viktig vuxen även om denne är intagen i häkte. Av andra stycket framgår att den intagne endast får använda ut- rustning för elektronisk kommunikation som tillhandahålls i förva- ringslokalen. Det innebär bl.a. att mobiltelefoner inte är tillåtna om de inte tillhandahålls av den ansvariga myndigheten. Rätten till kom- munikation via e-post är således inte självklar, utan är avhängig att det finns behövlig datorutrustning i förvaringslokalen. Paragrafen motsvarar 12 § andra stycket HL. En skillnad är att möjligheten att i vissa fall kontrollera kommu- nikation genom avlyssning omfattar all elektronisk kommunikation och inte bara telefonsamtal. Vidare skall även den som en intagen ringer till eller kontaktar på annat sätt informeras om avlyssningen i förväg. krävs endast att den intagne själv skall ha vetskap om avlyssningen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.3.6. Paragrafen hänvisar till bestämmelser om personkontroller som inte har någon motsvarighet i den gällande häkteslagen. För dessa redogörs under 3 kap. 11 §. Paragrafens första stycke motsvarar i huvudsak bestämmelserna om permission i 13 § HL, med den skillnaden att den som får permission undantagslöst skall stå under bevakning. Av andra stycket framgår att om åklagaren har meddelat restrik- tioner beträffande en intagen, skall han eller hon lämna sitt med- givande till permission innan sådan får beviljas av den myndighet som ansvarar för förvaringen. Bestämmelsen, som behandlats i avsnitt 5.3.7, har sin grund i att förbud mot permission förslås upp- höra som en särskild restriktionsform (se också under 4 kap. 2 §). Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 § HL och har behandlats i av- snitt 5.3.7. Paragrafen motsvarar 4 § första stycket, andra stycket första och andra meningarna samt fjärde och femte styckena HL. Paragrafen motsvarar 4 § andra stycket fjärde meningen HL. Paragrafen hänvisar till bestämmelser om tvångsåtgärder i 3 kap. samt till den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen. Den gällan- de bestämmelsen i 4 § tredje stycket HL om att läkares medgivande behövs inför transport, om det kan befaras att det skulle medföra skada för den intagne, har ingen motsvarighet i vårt förslag till ny lag. Den är obehövlig eftersom den omfattas av den nya häktes- lagens bestämmelser i 2 kap. 24 § första och andra styckena om att hänsyn skall tas till enskilds hälsa och att läkares vårdanvisning skall följas. Paragrafen motsvarar 24 § HL. Då Kriminalvården är en myndighet bör emellertid beslutsordningen i fortsättningen vara en intern fråga för den myndigheten. Särskilda tvångs- och kontrollåtgärder I detta kapitel finns de bestämmelser samlade som reglerar vilka kon- troll- och tvångsåtgärder som vid sidan av åklagarrestriktioner får vidtas mot intagna och besökare till dem. Bestämmelser i kapitlet om åtgärder som riktar sig mot intagna (1–10 §§) har behandlats i avsnitt 5.4.1 och mot besökare (11–14 §§) i avsnitt 5.4.2. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § första stycket HL. är det tillåtet att med stöd av häkteslagens bestämmelser kroppsvisitera gripna, anhållna och häktade redan innan de har an- länt till förvaringslokalen, t.ex. direkt i samband med ett gripande. Enligt den nu förslagna lydelsen kommer denna möjlighet inte att finnas kvar. Häkteslagens bestämmelser skall vara tillämpliga först när någon anländer till förvaringslokalen. Kroppsvisitation av t.ex. en gripen som görs av polis före ankomsten till en polisarrest eller ett häkte, måste i fortsättningen ske med stöd av bestämmelserna om sådan visitation i polislagen eller . Denna fråga har behandlats i avsnitt 5.4.1. Paragrafen motsvarar 2 § andra stycket HL. Paragrafen motsvarar 2 § tredje stycket HL, med den ändringen att vanlig kroppsvisitation skall tillåtas. Begreppet ytlig kroppsvisitation utmönstras från lagen. Paragrafen motsvarar i sak 2 a § och 2 b § första stycket fjärde mening- en HL. Paragrafen motsvarar 2 b § första stycket andra och tredje mening- arna HL. I den gällande lagen återfinns i detta sammanhang också den s.k. proportionalitetsprincipen, dvs. att en åtgärd inte får göras mer ingripande än vad ändamålet med den kräver. Denna princip återfinns i den nya lagen i 1 kap. 6 §, där det anges att kontroll- och tvångs- åtgärder får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden samt att mindre ingripande åtgärder skall användas om de är tillräckliga. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 b § andra stycket HL. Bestämmelsen har emellertid gjorts könsneutral så att en man har samma rätt att inte bli undersökt av en kvinna som en kvinna har att inte bli undersökt av en man. I jämförelse med dagens bestäm- melser har också vissa tillägg gjorts. Någon särskild restriktion i fråga om vilket kön den har som medverkar vid en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning finns enligt förslaget således inte beträffan- de undersökning av föremål som en intagen bär på sig eller tagande av blodprov eller utandningsprov. Paragrafen motsvarar 2 b § tredje och fjärde styckena HL. Paragrafen motsvarar 2 c § HL. Paragrafen motsvarar det förslag till ett nytt andra stycke i 2 c § HL som enligt regeringens förslag skall träda i kraft (se prop. 2005/06:30). Paragrafen motsvarar 15 § HL. Paragrafens första stycke motsvarar 11 § fjärde stycket HL, med tillägg för att kontroll av besökare också skall göras om det behövs för be- dömningen av om ett särskilt utformat besöksrum skall användas vid besöket (jfr under 2 kap. 17 §). I andra stycket har gjorts ett tillägg som innebär att person- kontroll får göras också inför telefonsamtal eller annan elektronisk kommunikation mellan den intagne och någon utomstående. Kontroll av om en besökare till en intagen i anstalt eller häkte har dömts eller är misstänkt för brott sker genom att Kriminal- vården har direktåtkomst till misstanke- och belastningsregister. I nuvarande häktes- och kriminalvårdslagstift- ning anges att kontrollen skall avse om besökaren har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I registerlagstiftningen an- vänds emellertid uttrycket misstanke om brottslig verksamhet vanligt- vis beträffande underrättelseregister, exempelvis i polisdatalagen (1998:622), medan misstanke om brott används beträffande register som avser konkreta brottsmisstankar, t.ex. i lagen (1998:621) om polisens misstankeregister. Att kontroll skall utföras av om någon har dömts eller är misstänkt för brott motsvarar bättre än dagens skrivning den registerkontroll som faktiskt görs och som det finns stöd för i de författningar som reglerar belastnings- och misstanke- registren (jfr också SOU 2005:54). Någon ändring i sak mot vad som gäller är inte avsedd och bestämmelsen hindrar inte att Kriminalvården genom kontakter med polisen också inhämtar in- formation från olika underrättelseregister. Paragrafen motsvarar 11 § tredje stycket HL, med de tilläggen att en besökare också kan avkrävas legitimation och underkastas ytlig kroppsvisitation inför ett besök. Paragrafen motsvarar 11 a § första stycket HL. Paragrafen motsvarar i sak 11 a § andra och tredje styckena HL, dock har bestämmelsen om obligatorisk tidsbegränsning tagits bort. Tillägg har gjorts om att regeringen eller Kriminalvården får med- dela närmare föreskrifter om var och hur allmän inpasseringskontroll generellt skall utföras. Restriktioner för intagna som misstänks för brott I detta kapitel finns bestämmelser om s.k. åklagarrestriktioner be- träffande intagna som är häktade, anhållna eller gripna på grund av misstanke om brott. Bestämmelserna, som har sin motsvarighet i 16 § och 23 § första stycket första ledet HL, har behandlats i avsnitt 5.5. I paragrafens första stycke finns de allmänna grundförutsättningar- na för när vissa intagna – häktade, anhållna eller gripna på grund av misstanke om brott – får åläggas restriktioner. Paragrafen motsvarar i huvudsak den uppräkning som återfinns i 16 § första stycket 1 och 2 HL. En förändring i förhållande till gällande lagstiftning är att åklaga- rens möjlighet att meddela restriktioner beträffande permissioner försvinner (se hänvisningen i 16 § första stycket 1 HL till 13 § sam- ma lag). Denna restriktionsform ersätts i stället med ett krav på att den myndighet som ansvarar för förvaringslokalen, dvs. i praktiken Kriminalvården, inte får bevilja permission för intagna som har restriktioner utan att undersökningsledaren eller åklagaren först har lämnat sitt medgivande (jfr under 2 kap. 22 §). 5 kap. Om beslut och överklagande m.m. I detta kapitel finns bestämmelser samlade om vem som fattar beslut samt om omprövning och överklagande av beslut. Kapitlet, som även innehåller vissa övriga bestämmelser, har behandlats i avsnitt 5.6. Av paragrafens första stycke framgår att Kriminalvården fattar beslut i särskilda fall om inskränkningar i rättigheter eller om tvångsåt- gärder beträffande dem som är intagna i kriminalvårdsanstalt eller häkte (förvaltningsbeslut). Detta gäller oavsett om den intagne till- fälligt förvaras i t.ex. en polisarrest eller vistas på sjukhus. En polis- myndighet fattar beslut beträffande dem som är intagna i polisarrest och som inte är inskrivna i eller annars kan anses vara intagna också i kriminalvårdsanstalt eller häkte. Enligt andra stycket gäller särskilda regler beträffande intagna som har förts över till en sjukvårdsinrättning för rättspsykiatrisk vård eller till en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. I dessa fall fattas beslut i stället av huvudmannen för inrättningen eller enheten, dvs. ett landsting eller . (Regeringen har i prop. 2005/06:63 föreslagit vissa förändringar beträffande rättspsykiatriska vårdenheter, se avsnitt 7.2.2). I paragrafen anges att beslut beträffande intagna gäller om inget annat förordnas. Skyldigheten att så ofta det finns anled- ning till det ompröva ett beslut som innebär att en intagens rättig- heter inskränks gäller oavsett vilken myndighet som fattat beslutet. Paragrafen motsvarar i princip 19 och 21 §§ HL. I första stycket anges vilka beslut enligt häkteslagen som är över- klagbara. Det gäller sådana beslut i särskilda fall enligt 2 och 3 kap. om inskränkningar i rättigheter eller om tvångsåtgärder som avser enskilda intagna, dvs. Normbeslut kan däremot inte överklagas. Till skillnad från vad som gäller är paragrafen tillämplig också när andra myndigheter än Kriminalvården har fattat beslut. Paragrafen motsvarar 19 a § HL. Till skillnad från vad som anges om omprövning i de nu gällande bestämmelserna (19 a, 19 b och 20 §§ HL) talas det i denna och föl- jande paragraf genomgående om särskild omprövning. Detta för att skilja det särskilda omprövningsinstitutet som endast berör Kriminalvården från den generella omprövning som enligt 5 kap. 2 § regelmässigt skall göras av alla beslut som inskränker intagnas rättigheter, oavsett vilken myndighet som fattat beslutet. Paragrafen motsvarar 19 b och 20 §§ HL (se ovan under 5 kap. 4 §). Paragrafens första stycket motsvarar i sak 16 § första stycket första ledet och tredje stycket HL. Överklagandeförbudet som framgår av andra stycket är föranlett av förslaget om ändring i (se avsnitt 10.2) Paragrafen motsvarar 22 § HL. Paragrafen motsvarar 27 § HL. 10.2Förslaget till lag om ändring i 24 kap. 5 a § Av paragrafens första stycke framgår att rättens prövning av om åklagaren skall få tillstånd att meddela restriktioner beträffande en häktad, skall innefatta en prövning av samtliga de enskilda restrik- tioner som åklagaren begär att tillståndet skall omfatta. Åklagaren skall således för rätten utveckla om han eller hon vill kunna meddela restriktioner i form av t.ex. besöksförbud, inskränkningar i telefon- samtal och begränsningar i rätten att läsa tidningar eller se på teve. Åklagaren skall också ange skälen för sin begäran om rätt att med- dela enskilda restriktioner, om inte en sådan motivering skulle vara till men för brottsutredningen. Av rättens beslut om tillstånd till restriktioner skall framgå vilka enskilda restriktioner som åklagaren får besluta om. I andra stycket anges att åklagaren i vissa fall har rätt att besluta om enskilda restriktioner, t.ex. förbud att ta emot besök eller att se på teve, såväl i fall då rätten inte alls har meddelat tillstånd till restrik- tioner som då rätten har meddelat ett tillstånd som inte omfattar den önskade restriktionsformen. En förutsättning för att åklagaren skall få fatta ett sådant beslut är liksom att det är nödvändigt med hänsyn till omständigheter som inträffat efter rättens häkt- ningsbeslut. Beslutet skall underställas rättens prövning. Av 49 kap. 5 § 6 RB framgår att tingsrättens beslut kan överklagas till hovrätt. 10.3Förslagen till förordningar om ändring i förordningarna (1999:1134) om belastningsregister och (1999:1135) om misstankeregister 10 § förordningen om belastningsregister och 4 § förordningen om misstankeregister har Kriminalvården direktåtkomst till polisens belastnings och misstankeregister och har rätt att självständigt inhämta uppgifter som behövs för att pröva en fråga enligt häkteslagen, främst för att genomföra kontroll av besökare till intagna på bl.a. häkte (jfr under 3 kap. 11 § i avsnitt 10.1). Kriminalvården får dock inte göra sådana sökningar när någon annan myndighet skall göra den faktiska pröv- ningen och fatta beslut om besöksförbud e.d. Enligt förslaget till ny häkteslag är det huvudmannen för en rätts- psykiatrisk sjukvårdsinrättning eller en rättspsykiatrisk undersök- ningsenhet, dvs. ett landsting eller , som skall besluta om och göra sådana kontroller av bl.a. besökare till intagna som har förts över till inrättningen eller enheten. Den faktiska registerkontrollen i belastnings- och misstankeregister skall dock utföras av Kriminalvården på begäran av huvudmannen. Kriminal- vården, i praktiken ofta det häkte där den intagne är inskriven, skall därefter på lämpligt sätt överlämna informationen till huvudmannen så att denne har ett underlag för beslut om exempelvis ett besök skall tillåtas eller inte. Det finns inget skäl att tro att den nu föreslagna ordningen av re- striktionsförfarandet (se kapitel 6) skulle medföra någon påvisbar minskning av meddelade restriktionsbeslut, lika lite som den förra ändringen gjorde det. Anledningen till detta är att domsto- larnas beslut att häkta på kollusionsrisk är väl underbyggda och att de restriktioner som meddelas uppfattas som nödvändiga för att inte omintetgöra den åsyftade effekten med häktningsbeslutet. I det sammanhanget finns det skäl att påpeka att det finns ett inre sam- band mellan de olika möjligheterna till inskränkningar.