sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Författarna förklarar där främst överrepresentationen av ungdomar med invandrarbakgrund på de slutna ungdomshem- men med att gruppen (inom normalbefolkningen) i större ut- sträckning präglas av mer allvarliga sociala problem än svenska ungdomar, och att överrepresentationen därför inte på något enkelt sätt kan förklaras av diskriminerande inslag i beslutsprocessen bakom placeringarna. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem Denna slutsats gäller dock endast vid vissa antaganden om hur social- tjänsten får sina kunskaper om ungdomar med sociala problem. Hy- potesen får stöd om skulle känna till och ingripa mot alla ungdomar med grov asocialitet (eller i varje fall lika stor andel svenska ungdomar som invandrarungdomar). Om det däremot förhål- ler sig så att endast känner till en del av de mest socialt belastade ungdomarna, är det tänkbart att den oftare känner till (ingri- per mot) de mest socialt belastade invandrarungdomarna, än de mest socialt belastade svenska ungdomarna. (s. 178) Det är kanske just till den fortsatta diskussionen kring denna pro- blematik som föreliggande studie kan bidra med en mer precis för- ståelse. Om man antar att främst får kännedom om de ungdomar som redan har hamnat i systemet genom polisens arbete (dvs. de ungdomar som har registrerats i någon av de popu- lationer av lagöverträdare som ryms inom misstanke- och lagfö- ringsregistren) så indikerar den avslutande analysen att det kan föreligga en viss överrepresentation av utrikes födda ungdomar på de särskilda ungdomshemmen. finns det knappast något entydigt stöd för hypotesen att skulle placera ung- domar med utländsk bakgrund på särskilda ungdomshem i avsevärt större utsträckning än svenska ungdomar med liknande brottsbe- lastning. Den datakälla som väcker flest funderingar och ger mest anled- ning till oro är troligen skolmaterialet. Här är andelen ungdomar med utländsk bakgrund i det tyngst brottsbelastade segmentet betydligt mindre än de andelar som noteras i de officiella register- populationerna och institutionsurvalet. Det finns dock flera tänk- bara orsaker bakom dessa skillnader mellan materialen. Minst bekymmersamt – på flera sätt – skulle det vara om avvikelserna främst kunde förklaras av de metodologiska problem som är för- knippade med att använda den aktuella typen av självrapportstudie i just denna specifika kontext. Även om användningen av stora nor- malpopulationsurval med fokus på ungdomsbrottsligheten har inneburit många viktiga framsteg för kriminologin som vetenskap- lig disciplin under det senaste halvseklet, så har denna metod sam- tidigt kritiserats. Som tidigare noterats präglas undersökningar baserade på skolurval av särskilda bortfallsproblem, där framförallt tungt brottsbelastade och marginaliserade ungdomar tenderar att saknas i materialen. Detta innebär i sin tur att vissa grupper i skol- urvalen kan antas underskattade i förhållande till gruppens storlek i ungdomspopulationen som helhet. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem går det emellertid inte att helt utesluta att det fortfa- rande finns verksamma (kanske även kraftfulla) diskriminerings- mekanismer på gatunivån i rättskedjan som innebär att ungdomar med utländsk bakgrund i större utsträckning än sina svenska mot- svarigheter hamnar i systemet. Om så är fallet kan arbete kanske betraktas som en reproducering av befintliga diskriminerande skevheter från rättskedjans tidigare led. Frågan om hur och i vilken utsträckning dessa mekanismer skulle kunna tän- kas fungera i praktiken ligger emellertid utanför ramarna för före- liggande kapitel. De resultat som presenteras i denna studie kan dock – tillsammans med övriga bidrag i boken – utgöra grunden för en vidare diskussion och fortsatt forskning kring dessa frågor. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem (2002). Problemsyndrom hos flickor på Särskilda ung- domshem. (1996), Invandrarungdomar på särskilda ungdoms- hem, magisteruppsats i socialt arbete, , . & , J. (1996): Invandrarungdomar på sär- skilda ungdomshem i åren 1990–1994. I Ar- , B.- A. m.fl. (red) Vård av ungdomar med sociala pro- blem – en forskningsöversikt, , Liber Utbild- ning/. Bowling, B., , J. & , A. (1994): Self-reported offen- ding among young people in and . In J. Junger- Tas, G. J. Terlouw and M. (Eds.) Delinquent Behaviour among in the Western World. : Kug- ler. Cernkovich, S. & , P. & Pugh, M. (1985): Chronic Offenders: The Missing Cases in Self-Report Delin- quency Research. 76, s 705–732. & Moynihan, J. (1996): Understanding crime data. Haunted by the dark figure, , . Covington, J. (2001): Round up the Usual Suspects: Racial Profi- ling and the War on Drugs. In: D. Milovanovic & K. K. Rus- sell (red) Petit Apartheid in the U.S. : The Dark Figure of Racism. , Academic Press. Estrada, F. & , J. (2006): the Balance between Humanism and Penal Punitivism – Recent trends in Juvenile delinquency and Juvenile in . I och . Decker (red) Handbook of International Juvenile , , Springer. & Utada, A. (1989) A method for diagnosing and planning the treatment of adolescent drug abusers (The Ado- lescent Drug Abuse Diagnosis [ADAD] Instrument). Jour- nal of Drug Education 19, s 285–312. Hagan, J. & , B. (1992). Street life and delinquency. 43, s 533–561 Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem & , B. (1999). Child Welfare in – an overview, university, , Studies in Social Work 15. Hindelang, M. J., Hirschi, T. & , J. (1981): Measuring delinquency. (2001). Åtgärder mot ungdomsbrottslighet. I Estrada, F. & Flyghed, J. (red) Den svenska ungdomsbrottslig- heten, s 317–331, , . & Sparks, R. (1973). Problemställningar och forskningsmetoder, , . Huizinga, D. & , D. (1986): Reassessing the Reliability and Validity of Self-Report Delinquency Measures. 2, s 293–327. (2004). Youth crime and youth : Comparative and cross-national perspectives (Crime and . An annual review of Research 31, s 391– 441). Junger, M. (1989). Discrepancies between and self-report data for Dutch racial minorities. logy 29, s 273–284. Moffitt, T. E., Caspi, A., Rutter, M. & , P. (2001). Sex dif- in antisocial behaviour, conduct disorder, delinquency and violence in the Dunedin longitudinal study, , . Ring J (1999). Hem och skola, kamrater och brott. Ring J (2003). Stöld, våld och droger bland ungdomar i årskurs 9. Resultat från fyra självrapportundersökningar. Rutter, M., Giller, H. & Hagell, A. (1998). Antisocial behaviour by , , . Sampson, R. (1986): Effects of Socioeconomic Context on Of- ficial Reaction to Delinquency. 51, s 876–885. (1996) Problemprofiler hos ungdomar inskrivna på särskilda ungdomshem i åren 1990–1994. I Armelius, B.- A. m.fl. (red) Vård av ungdomar med sociala problem – en forskningsöversikt, , Liber Utbild- ning/. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem (2005): Responses to juvenile crime. The Swedish system. Stencil, , . (2001). Educational achievement, language-mino- rity students, and the new second generation. Sociology of Education 74, Extra issue: Sociology of education at the dawn of the 21st century, s 71–87. , L. W. (1980). Causes of behavior: The current state of quantitative research. in Crime and Delinquency 17, s 69–100. (2001). Sammanfattning av 2000. Svenska femton- åringars läsförmåga och kunnande i matematik och naturveten- skap i ett internationellt perspektiv. , Liber Distribu- tion. 1999: Insatser för barn och unga 1998, , . 2000: Insatser för barn och unga 1999, , . 2001: Barn och unga – insatser , , . 2002: Barn och unga – insatser , , . , mångfalden och framtiden. Betänkande från invandrarpolitiska kommittén. (2003). (2004) . (2002): Strategic offences in the criminal career context. 42, s 395–411. , Hermodsson A (2004). ADAD och ut- vecklingen av ett dokumentationssystem för ungdomar. Nor- diskt Sosialt arbeide 24, s 110–123. Velez, W. (1989). High school attrition among Hispanic and non- Hispanic white youths. Sociology of Education 62, s 119–133. , B., Sallnäs, M., & Khyle , P. (2001). Sammanbrott vid tonårsplaceringar – om ungdomar i fosterhem och på institution. , , värdering av socialt arbete. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem , P.-O. (1987): Patterns of crime in a birth cohort, Rese- arch Report No. 24, , Sociologiska in- stitutionen. E., Figlio, R. & Sellin, T. (1972). Delinquency in a birth cohort, : . 8Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen Att alla människor, oavsett kön, etnicitet, social status eller social kompetens, ska behandlas lika inför lagen är för de flesta en självklar utgångspunkt. I vissa sammanhang framstår den som så självklar att människor reflexmässigt slår ifrån sig tvivel och försök till kritisk granskning av hur likabehandlingsprincipen fungerar i praktiken (se även SOU 2005:56 s 434). Som när det gäller demo- kratiska principer i allmänhet så kan emellertid likhet inför lagen inte erövras en gång för alla utan är något som ständigt måste återerövras. En viktig socialpsykologisk förmåga hos människan är att snabbt kunna göra en bedömning av de människor vi möter. Denna för- måga bygger på att vi använder oss av tidigare förvärvade kunskaper och uppfattningar som kopplar ihop t.ex. utseende med beteende och åsikter. Att rutinmässigt och automatiskt, och ofta omedvetet, gruppera människor, s.k. social kategorisering, framstår som ett grundläggande drag i det sociala tänkandet (2005 s 395). Denna kategorisering där vi drar slutsatser om en individ utifrån dennes grupptillhörighet innebär att vi är mindre uppmärksamma på hur någon faktiskt beter sig och i stället uppfattar denne på ett sätt som bekräftar våra föreställningar om den grupp denne tillhör (2005 s 398). Enligt så är [e]n av de viktigaste slutsatserna från de senaste två decenniernas forskning [ ] att subtila fördomar kan göra våra upplevelser av människor från stigmatiserade grupper partiska och förvrängda utan någon med- veten intention från vår sida. Om fördomarna finns hos oss, kanske utan att vi ens vill kännas vid dem, kan mekanismer i vårt kognitiva system systematiskt förvränga vår informationsbearbetning och göra oss benägna att uppfatta, bedöma och minnas människor på ett sätt som förstärker de förutfattade meningar vi har. (2005 s 408). Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen I föreliggande undersökning har studerats en delmängd av den arena som kan sammanfattas under benämningen rättsprocessen. Det som har studerats är brottmålsprocessen och närmare bestämt den del av denna process som utspelas i en domstol. Syftet var att ta reda på hur andra aktörer än den brottsmisstänkte själv uppfattar behandlingen av denne i domstolen med avseende på likabehand- lingsprincipen. Forskning om diskriminering inom rättsväsendet är begränsad i (SOU 2005:56 s 379). När det gäller kvalitativa studier om diskriminering i brottmålsprocessen i allmänhet och domstolsför- handlingen i synnerhet verkar dessa helt lysa med sin frånvaro.1 Det finns dock några kvantitativa svenska studier om förekomsten av strukturell diskriminering vid straffutmätning. En studie indikerar att när det gäller personer dömda för våldtäkt eller våldtäktsförsök så döms personer med utländsk bakgrund oftare till fängelse än personer med svensk bakgrund (1994). I en påföljande studie fann att domstolen tenderar att vara mer upp- märksam på psykiska störningar hos svenska gärningsmän än hos utländska (1996). En annan studie visar en något större risk för utlandsfödda än svenskfödda när det gäller risken att dömas för rattfylleri (1998). har i sitt exa- mensarbete på juristlinjen funnit att när det gällde personer dömda för kvinnomisshandel så dömdes fler till fängelse och färre till skyddstillsyn av de utländska gärningsmännen jämfört med de svenska (Diesen mfl 2005). En studie av om unga lagöverträdare visar att etnisk bakgrund inte påverkar va- let av påföljd för dessa (BRÅ 2002).2 Materialet till denna undersökning har inhämtats genom intervjuer med två av aktörerna i brottmålsprocessen, åklagare och advokater.3 Urvalet av advokater skedde genom att var tionde namn på Advo- 1Se dock Shute m.fl. angående rättsprocessen i . 2Se (2005) samt SOU 2005:56 för en genomgång av forskning om diskriminering inom rättsväsendet. 3Domare ingick inte i urvalet av flera skäl: Domares erfarenhet av brottmål baseras främst på sådana mål där de själva är ordförande, vilket dels skulle göra intervjuerna till en slags självutvärdering, dels medför att domare inte, på samma sätt som advokater och åklagare, får en övergripande bild av brottmålsprocesser i allmänhet utan endast av sina egna mål. Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen katsamfundets lista över brottmålsadvokater i samt var femte namn på lista över advokater i som åtar sig ekobrottsmål valdes. Detta innebar ett urval av femton advokater. En av dessa var föräldraledig, en hade inte möj- lighet att ställa upp på intervju inom undersökningens tidsramar, en ville inte vara med i undersökningen och en dök aldrig upp vid överenskommet möte. Sammanlagt genomfördes därmed intervjuer med elva advokater. Urvalet av åklagare gjordes bland verksamma chefs- och kammaråklagare på åklagarkamrarna i samt östra avdelning. Urvalet skedde genom att två åklagare från vardera åklagarkammaren i Norrort, Västerort, City, Söderort och samt en åklagare från varje kammare på valdes ut. Urvalet från varje kammare skedde utan någon annan systematik än att varannan åklagare skulle vara kvinna och varannan man. Detta innebar ett urval av sexton åklagare och intervjuer genomfördes med samtliga. Totalt genom- fördes 27 intervjuer på mellan och två och . Den genomsnittliga intervjutiden var . Sexton av de intervjuade var män och elva var kvinnor. Intervjupersonernas erfarenhet av brottmål framgår av tabell 1. Tabell 8.1 Erfarenhet av brottmål (antal år) Samtliga intervjuer utom två genomfördes på intervjupersonens kontor. Av de två återstående genomfördes den ena på mitt arbets- rum på och den andra på ett café i . Under intervjuerna fördes noggranna anteckningar. Citaten från intervjuerna som redovisas nedan är citat från inter- vjuanteckningarna. Eftersom vissa frågor i intervjuerna skulle kunna uppfattas som känsliga för verksamma inom rättssystemet så spelades intervjuerna inte in. Bedömningen gjordes att en band- spelare skulle kunna hämma intervjupersonernas utsagor. En annan metodologisk fördel med detta arbetssätt är att intervjuaren är tvungen att aktivt ta del av intervjupersonernas utsagor vilket underlättar interaktionen gällande frågeställningarna mellan respondent och intervjuare. Ytterligare en fördel är att det med Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen denna metod uppstår naturliga pauser när svaren från intervjuper- sonerna antecknas. Detta leder till att den intervjuade får tillfälle till eftertanke och ibland efter en paus vidareutvecklar sitt resonemang. För intervjupersonerna beskrevs syftet med studien vara att un- dersöka hur olika aktörer, andra än den brottsmisstänkte själv, uppfattar behandlingen av brottsmisstänkta personer i domstolen. Intervjuerna genomfördes med hjälp av en intervjuguide4 med fär- digformulerade frågor utan några fasta svarsalternativ. Fördelen med öppna frågor är att intervjupersonerna inte tvingas in i en bestämd form som kan ge en skev bild av deras uppfattningar. Intervju- guiden bestod av två delar. Den första delen innehöll allmänna frågor kring den misstänktes situation i brottmålsprocessen. Den andra delen bestod av fyra korta fallbeskrivningar till vilka kopp- lades ett antal frågor där den intervjuade skulle svara på om han eller hon trodde att ett antal olika typer av omständigheter kunde komma att påverka bemötandet i domstolen av en brottsmisstänkt person. Begreppet bemötande definierades för intervjuperso- nerna kunna omfatta olika betydelser som dels kan stå var för sig men ibland är svåra eller omöjliga att särskilja. Med bemötande avses i denna studie hur rättens ledamöter behandlar respektive bedömer den åtalade personen. Denna definition delgavs även intervju- personerna. Fallbeskrivningar löd enligt följande: En person står åtalad för narkotikabrott. Den brottsliga handlingen bestod av införsel av en mindre mängd cannabis, enligt den åtalade avsett för eget bruk. En person står åtalad för bokföringsbrott. Den åtalade är vd och delägare av ett fåmansbolag. Brottet består av att bokföringen en- dast skötts sporadiskt . Den åtalade har förklarat detta med att en av de tre personer som arbetar i bolaget, och som var den som skötte bokföringen, har haft personliga problem och därför inte hunnit med sina arbetsuppgifter. 4 Bilaga 1. Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen En taxichaufför står åtalad för att ha misshandlat en kund. En dis- pyt om betalning ledde till att tumult uppstod i bilen. När taxi- chauffören försökte att hålla kvar kunden i bilen slutade detta med att kundens axel vreds ur led. Taxichauffören hade fått ett rivsår på kinden. En person står åtalad för att sexuellt ha utnyttjat en annan person i dennes lägenhet dit de gått tillsammans efter en fest hos gemen- samma bekanta. Båda parter var berusade vid händelsen. Att olika utomlegala omständigheter spelar in när det gäller hur rättens ledamöter behandlar och bedömer brottsmisstänkta perso- ner är alla utom två (advokater) av de åklagare och advokater som ingått i denna intervjuundersökning överens om. Den omständig- het som framför allt kommer att behandlas nedan är etnisk/ kulturell bakgrund. Dessutom kommer även kön, social tillhörighet och den åtalades uppförande i rättssalen att beröras. Huvudsakligen kom intervjuerna att kretsa kring de fyra fallbe- skrivningar som beskrevs för intervjupersonerna (se ovan), men många intervjupersoner associerade till och diskuterade även andra tänkbara situationer samt refererade till egna erfarenheter av lik- nande eller andra typer av fall. Syftet var att de beskrivna fallen inte skulle uppfattas som helt uppenbara i straffrättsligt hänseende. De två fall som beskrev ett narkotikabrott respektive ett bokförings- brott betraktade emellertid många som s.k. tabellbrott vilket inne- bär ett mindre utrymme för att andra omständigheter än mängden narkotika respektive omfattningen av brottet ska påverka förloppet i domstolen. Genomgående så framfördes dock åsikten att den brottsmisstänktes person har en större betydelse i sådana fall där bevisningen är mindre tydlig. När det gäller misshandelsfallet och sexualbrottet, som alltså innefattade en fysisk person som målsägande, så ansågs olika omständigheter som kunde påverka bilden av gärningspersonen ha större betydelse för bemötandet i domstolen. Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen bedömningen av målsäganden in. När det gäller sexualbrott anses den brottsmisstänktes person spela särskilt stor roll eftersom dessa fall ofta handlar om att ord står mot ord. Redovisningen nedan bygger uteslutande på de uppfattningar som framförts av de åklagare och advokater som intervjuats inom ramen för denna studie. Åklagarnas och advokaternas utsagor redovisas tillsammans eftersom dessa två gruppers attityder inte på något substantiellt sätt skilde sig åt. Den omständighet som flest av de intervjuade åklagarna och advo- katerna framförde som betydelsefull när det gäller bemötandet i domstolen var den brottsmisstänktes kön. Samtliga utom två av de intervjuade ansåg att den åtalades kön kunde ha betydelse för be- mötandet i domstolen. Den allmänna uppfattningen var att kvinnor ofta både behandlas på ett mildare och mer förstående sätt och döms till lindrigare påföljder. Man påstod att det är svårt att få en kvinna dömd till fängelse och att kvinnor oftare får villkorlig dom. Detta kan enligt de intervjuade bero på flera olika förhållanden, att det är mer ovanligt att kvinnor står åtalade för brott, att kvinnor ofta är mer verbala och socialt kompetenta än män och därför uppfattas som mer trovärdiga och får mer gehör för sina berättelser och förklaringar till det inträffade, att kvinnor oftare uppfattas som offer bl.a. för att de är fysiskt svagare än män, att man tar mer hän- syn till personliga förhållanden hos kvinnor t.ex. att de har ansvar för barn osv. En vanlig uppfattning var att domstolen tar större hänsyn till förmildrande omständigheter när kvinnor står åtalade för brott. En advokat hävdade att de ofta utarbetade strategin för försvaret av en kvinna efter detta faktum. Man menade att domstolens aktörer an- strängde sig mer för att leta efter ursäkter och förklaringar till kvinnors brottslighet. Framför allt ansågs kvinnor ha en fördel i fall som omfattade fysiskt våld. Det gällde då inte främst hur domsto- lens aktörer behandlade den åtalade utan vid bedömningen av själva brottet. En åklagare exemplifierade med ett pågående mordfall där hon upplevde ett starkt motstånd från domstolens ledamöter att ta till sig att den åtalade kvinnan var farlig. En annan åklagare exemp- lifierade med ett avslutat fall där de åtalade männen fick betydligt strängare straff än den medåtalade kvinnan. Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen åklagare menade att domstolen utgår ifrån att en kvinna som är åtalad för rattfylleri har problem medan en man bara är dum och oansvarig. När det gällde sexualbrott så var uppfattningen att det i princip är nästan omöjligt att tänka sig att en kvinna verkligen skulle kunna förgripa sig på en man. Ytterligare en aspekt på behandlingen av kvinnor i rättsprocessen var att man ansåg att dessa ofta skyddas genom att de medåtalade männen tar på sig skulden för brotten vilket godtas av domstolen, medan det omvända inte ansågs vara ett trovärdigt scenario. Social tillhörighet och uppförande i rättssalen En annan omständighet som ansågs ha betydelse för bemötandet av brottsmisstänkta personer var dennes sociala tillhörighet. Enighe- ten hos de intervjuade var här inte lika stor som när det gällde omständigheten kön, men två tredjedelar ansåg att den åtalades so- ciala tillhörighet kan påverka domstolsförhandlingen. På vilket sätt detta kan ha betydelse var emellertid inte entydigt utan var beroende av kontexten. För att en brottsmisstänkt person ska framstå som trovärdig anses det vara vikigt att vederbörandes signaler om social tillhörighet stämmer överens med vem han eller hon utger sig för att vara, en narkotikamissbrukare bör uppföra sig som stereotypen av en sådan för att verka trovärdig, någon som bedriver affärsverksamhet eller kör taxi bör uppföra sig som en typisk näringsidkare respektive taxichaufför. En annan åsikt var att ju mer lik den åtalade är rättens ledamöter i socialt hänseende, desto mer benägen är man att behandla denne väl och tillmäta honom eller henne trovärdighet. En åklagare hävdade att rättens ledamöter har lättare att tänka sig in i och förstå den brottsmiss- tänktes situation om denne uppfattas som någon som man kan bo granne med. Att ledamöterna uppfattar det hela som att detta måste vara en ovanlig situation för den åtalade. En annan åklagare ansåg att det för alla typer av brott alltid är bättre för den åtalade om denne bor på en fin adress och att det kan vara svårt att inte påverkas av den åtalades bostadsort eftersom det är mer troligt att man t.ex. begår narkotikabrott om man bor i vissa områden med låg status. När det gäller sexualbrott menade vissa att ett socialt ordnat liv kan vara avgörande vid en trovärdighetsbedömning medan andra menade att just vid dessa brott spelade social tillhö- righet ingen roll. Åklagares och advokaters syn på likabehandling i domstolen En annan synpunkt som förekom var att det kan uppfattas som mer klandervärt om personer med hög status är misstänkta för in- försel av narkotika. Att förekomma i straffregistret påstods av åklagare vara en klar nackdel för trovärdigheten hos den åtalade. Har man begått bokföringsbrott är det inte bra för trovärdighe- ten att vara vare sig för dåligt eller för elegant klädd. Man bör inte heller se ut som en missbrukare eller som en medlem i en krimi- nell mc-klubb.