sou · GUB381 · 2007-01-01 00:00:00 — framhåller att det i vissa fall kan strida mot 10 § SVL att gallra fram ett lövrikare bestånd i äldre skog. Myndigheten betonar mot den bakgrunden vikten av att vissa undantagsmöjligheter till den aktuella bestämmelsen utvidgas. I föreskrifter till SVL:s hänsynsparagraf (30 §) anges att grova lövträd, och träd av mycket hög ålder tillhör de som i första hand ska lämnas kvar vid en avverkning. I allmänna råd listas exempel på vad som kan vara hänsynskrävande biotoper. Bland dessa märks äldre lövträdsbestånd med stor mängd död ved. Liksom anges av ovan finns emellertid bestämmelser i som kan motverka ambitioner att gynna utvecklingen Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 42 av äldre lövträdsbestånd. I föreskrifter till (10 §) slås det fast att avverkning som främjar skogens utveckling ska gynna sådana trädslag som med hänsyn till växtplatsens förutsättningar kan ge en tillfredsställande virkesproduktion. Stamantalet och virkesförrådet ska efter avverkning vara tillräckligt för att tillvarata markens virkesproducerande förmåga. Gammal skog Arealen gammal skog ska öka med . angav i sitt underlag till att valet av bestånd för föryngringsavverkning är avgörande för om målet om en större andel gammal skog kommer att nås. Enligt myndighetens bedömning kommer arealen gammal skog att öka mer än vad målet anger om nuvarande trend håller i sig och möjligheterna att nå målet bedömdes därför som mycket goda. Riktade rådgivningsinsatser kan, enligt , ändå bli aktuella. I allmänna råd till SVL:s hänsynsparagraf (30 §) anges att äldre skog på uddar och mindre öar i hav, sjöar, vattendrag och myrmarker kan vara hänsynskrävande biotoper. Detsamma gäller äldre lövträdsbestånd med stor mängd död ved, äldre hassellundar och äldre hällmarkstallskog. Vidare finns allmänna råd som anger att äldre träd av olika beskaffenhet bör lämnas vid avverkning. Arealen mark föryngrad med lövskog ska öka Ett av sektorsmålen innebär att ska agera för att öka den röjda arealen. Det finns, enligt , emellertid en risk att detta verkar hämmande på målet om en ökad areal föryngring av lövskog. Hur röjningsingreppen görs och vilka trädslag som lämnas kommer i stor utsträckning att vara avgörande för om målet kommer att nås. framhåller att klövviltets betesskador utgör ett stort problem för lövföryngringar och att frågan om en minskning av viltstammarna också är central för att målet ska kunna uppnås. Som har redovisats ovan finns inga regleringar i SVL eller formella råd om hur röjning bör utföras i syfte att främja lövskogsföryngring. De föreskrifter som avser röjning tar i stället SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 43 sikte på att förhindra uppkomst av insektsskador och reglerar när röjning får göras samt hur mycket röjningsvirke som får lämnas i skogen . I föreskrifter till 6 § SVL om beståndsanläggning anges att vid anläggning av ny skog ska sådana trädslag användas som med hänsyn till växtplatsens förutsättningar kan ge en tillfredsställande virkesproduktion. Vidare anges att huvudplantor är plantor av för växtplatsen lämpliga trädslag som med hänsyn till kvalitet, utvecklingsstadium och skaderisk har förutsättningar att utvecklas väl och därför är lämpliga att ingå i det framtida beståndet. I allmänna råd till berörd bestämmelse anges att det vid bedömning av vilka trädslag som kan ge en tillfredsställande virkesproduktion på växtplatsen bör det tas hänsyn till jordarten, vegetationstypen, klimatet, markens lutning och fuktighet samt därmed markens bonitet. Vidare bör hänsyn tas exempelvis till risken för skador genom viltbetning och vid naturlig föryngring fröträdens egenskaper såsom kvalitet och virkesproducerande förmåga. Särskilda bestämmelser gäller för ädellövskog. Dessa innebär bl.a. att det i ett ädellövskogsbestånd inte får vidtas åtgärder som leder till att beståndet upphör att vara ädellövskog (25 § SVL). Efter annan avverkning än röjning eller gallring ska dessutom ny ädellövskog anläggas på området. När det gäller måluppfyllelsemodellens tredje fråga, dvs. den om skogsvårdslagstiftningens inverkan på måluppfyllelsen kan man notera att den för måluppfyllelsen här så betydelsefulla röjningen inte regleras närmare i SVL. Visserligen finns skogsskyddsbetingade begränsningar för när röjning får ske och för hur mycket röjningsvirke som får lämnas i skogen , men skogsvårdslagstiftningen ger ingen närmare vägledning om hur röjningen ska utföras. Att en viss mängd lövträd bör sparas i samband med röjning framgår således inte heller av lagstiftningen. Även skogsvårdslagens regler om hur man får avverka är tillämpliga här eftersom röjning i lagens mening är en form av avverkning. Det är alltså inte tillåtet att röja fram glasbjörk på frisk mark (men väl på fuktig). Vårtbjörken kan däremot gynnas vid röjning på frisk mark. På torr mark får inget löv gynnas. De bestämmelser i skogsvårdslagstiftningen som anger vilka trädslag som ska godkännas som huvudplantor vid en bedömning av om en föryngring är godkänd har av tolkats så att icke obetydliga Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 44 arealer självföryngrad skog av glasbjörk har godkänts. Även betydande arealer vårtbjörk har godkänts på frisk mark.8 Föryngring har i dessa fall således skett med lövträd och arealerna bör därmed ha anses ha bidragit till måluppfyllelsen. Å andra sidan behöver det inte innebära att dessa lövträd tillåts uppnå en sådan ålder att de på ett mer påtagligt sätt bidrar till att stärka den biologiska mångfalden. En inte helt ovanlig utveckling torde vara att glasbjörken röjs eller gallras bort och att virkesproduktionen i aktuellt bestånd överförs på inväxande sekundärträdslag – företrädesvis gran. I vårtbjörksbestånden är inväxningen av gran mindre och sannolikheten att björken tillåts uppnå avverkningsbar ålder därmed högre. Det finns ingen bestämmelse i SVL som förhindrar att markens produktionsförmåga överförs från triviala lövträd till för marken lämpliga barrträdshuvudstammar vid röjning eller gallring. 22.7.3 Delmål 3 Skydd för kulturmiljövärden Skogsmarken ska brukas på sådant sätt att fornlämningar inte skadas och så att skador på övriga kända värdefulla kulturlämningar är försumbara . ansåg att möjligheten att nå detta delmål är liten. Huvudförklaringarna var att de nuvarande skadenivåerna på fornlämningar och övriga kulturlämningar är omfattande samt att många av lämningarna är okända. SVL:s reglering av kulturmiljöfrågor har redovisats i avsnittet om den äldre uppsättningen sektorsmål ovan. Den sammanfattande bedömningen var att SVL:s betydelse för måluppfyllelsen var begränsad. Bristande kunskaper hos markägare och skogliga rådgivare om kulturmiljövärden och om dessa lämningars lokalisering bedömdes ha avsevärt större betydelse än skogsvårdslagstiftningens utformning. Därutöver kan det upprepas att många kulturminnen i skogsmark åtnjuter skydd med stöd av lagen om kulturminnen och att SVL och dess föreskrifter inte är tillämpliga på dessa lämningar. 8 genomför en översyn av dessa föreskrifter och allmänna råd bl.a. mot bakgrund av att skogsägare klarar återväxtkraven med föryngringar som kan förväntas ge mycket låg volym- och värdeproduktion. Ambitionen är dock att dessa förändringar och tolkningar inte får försvåra medvetna satsningar på lövträdslag. , Skogsskötselenheten, Lämpliga egenskaper för huvudplantor, Promemoria, . SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 45 22.7.4 Delmål 4 Åtgärdsprogram för hotade arter Åtgärdsprogram för hotade arter kommer, enligt bedömning, att finnas . Målet kommer således att nås. Detta delmål saknar koppling till SVL. 22.8 Sektorsmålen för perioden 20052010 Utöver uppföljningar av de sektorsmål som är desamma som Levande skogars delmål, har ännu bara genomfört begränsande uppföljningar som har varit direkt inriktade mot sektorsmål. Utredningen har därför bedömt det vara mindre meningsfullt att redan i detta läge genomföra en analys kring skogsvårdslagens (SVL:s) betydelse roll uppfyllelsen av dessa mål. I flera fall avser de nu gällande sektorsmålen dessutom liknande områden som den föregående uppsättningen sektorsmål och SVL:s roll har således redan beskrivits ovan. Likaså har skogsvårdslagstiftningens förhållande till Levande skogars delmål redovisats tidigare i detta kapitel. 22.9 Administrativa kostnader till följd av bestämmelser i skogsvårdslagen Verket för näringslivsutveckling () har undersökt företagens administrativa kostnader för att uppfylla lagstiftningen inom skogsområdet. 9 Studien visar att den årliga administrativa kostnaden uppgår till . Av denna kostnad utgör kravet på att upprätta och uppdatera skogs- och miljöredovisning (SMÖR; 14a § SVL) ().10 Som jämförelse kan nämnas att skattar företagens kostnader för att göra anmälan (företrädesvis avverkningsanmälningar) eller ansöka om tillstånd för åtgärder i skogen till . Det motsvarar av de totala administrativa kostnaderna. anger vidare att de flesta av de företag som intervjuades inte upplevde skogslagstiftningen som särskilt betungande. Informationskravet kring skogs- och miljöredovisning är kostsamt för 9 , Näringslivets administrativa kostnader på jordbruks-, skogsbruks- och fiskeområdet (Rapport 2006:2). 10 SMÖR behandlas närmare i betänkandets kapitel 25. Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 46 svenskt näringsliv, men i och med att det kan vara en integrerad del av företagens arbete med den egna skogbruksplanen upplevs kravet inte som särskilt betungande. Enligt har flera företag uppgivit att de tycker att har gjort mycket för att försöka förbättra regelverket för företag genom att till exempel minska det antal blanketter som ska skickas in per avverkning. 22.10 Gränsen för svårföryngrad och fjällnära skog I 1517 §§ SVL anges särskilda krav på skogsbruket i fjällnära och svårföryngrade områden. Regeringen har bemyndigats att meddela föreskrifter om att skog som är svår att föryngra på grund av dess ogynnsamma läge eller som behövs som skydd mot sand- eller jordflykt eller för att förhindra att fjällgränsen flyttas ned ska avsättas som svårföryngrad skog eller skyddsskog (15 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar också föreskrifter om vilka delar av den svårföryngrade skogen som ska anses utgöra fjällnära skog. Gränserna för dessa områden har meddelats i förordningen (SKSFS 1983:1) om svårföryngrad skog och skyddsskog samt i förordningen (SKSFS 1991:3) om gränserna för fjällnära skog. Enligt 16 § SVL krävs det tillstånd från för avverkning i svårföryngrad skog eller skyddsskog. I 17 § SVL anges dock att sådant tillstånd inte får ges om avverkningen medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. I 17 § skogsvårdsförordningen anger regeringen att tillstånd till avverkning inte får ges inom den svårföryngrade skogen i , , och på mark som i genomsnitt producerar mindre än en kubikmeter virke per hektar.11 har dock rätt att meddela tillstånd till avverkning i det första fallet om det finns särskilda skäl. När det gäller den fjällnära skogen anges det i 18 § SVL att tillstånd till avverkning inte får ges om den är oförenlig med intressen som är av väsentlig betydelse för naturvården eller kulturmiljövården.12 I 19 § skogsvårdsförordningen anges att innan 11 Tillstånd får inte heller ges till avverkning för byggande av skogsbilväg om nyttan av vägen för skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller om vägen inte kan passas in i en vägnätsplan. För att tillgodose naturvårdens, kulturmiljövårdens eller rennäringens intressen får dock medge undantag från det angivna båtnadskravet. 12 Av 18 § SVL framgår det också att när tillstånd ges ska besluta om vilka hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen, såsom i fråga om hyggets storlek och förläggning samt tillåten avverkningsform. SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 47 tillstånd ges till avverkning i de områden av den fjällnära skogen där naturvärdena inte är fullständigt kända men antas vara höga, kan genomföra en särskild inventering för att klarlägga naturvärdena. I 2023 §§ skogsvårdsförordningen anges ytterligare krav på brukandet av fjällnära skog. Det gäller exempelvis hyggesstorlek, hyggesutläggning, villkor om föryngringsmetod, markberedningsbegränsningar m.m. Synpunkter på bestämmelserna Skogsägarnas Inlandsråd anser att de ovan refererade bestämmelserna är svåröverskådliga och till stora delar inaktuella.13 menar att praktisk erfarenhet har visat att det med dagens skogsbrukssätt går att skapa skogsföryngringar och hög virkesproduktion även i det fjällnära området. Man anser att begreppet svårföryngrad skog därför är missvisande och att det verkar hämmande på både skogsbrukare och myndigheter. förordar en översyn av regelverket för brukandet av fjällnära skog med inriktning mot förenkling och färre gränsdragningar. En skogsstyrelsetjänsteman på distriktschefsnivå med praktisk erfarenhet av att tillämpa nämnda bestämmelser framhåller att gränserna för fjällnära och svårföryngrad skog ofta uppfattas som konstgjorda. Tjänstemannen framhåller bl.a. att förhållanden på stora områden väster om gränsen för svårföryngrad skog är jämförbara med området öster om densamma. Vidare framhålls att kunskapen om skogsproduktionsförutsättningarna är så stora att nämnda gräns uppfattas som överflödig. Gränsen för fjällnära skog kan enligt tjänstemannen anses ha en funktion då den ligger nära de kärva klimatområdena. Den är emellertid så grovt utlagd att den känns extremt formell att använda. Slutsatsen från berörd tjänsteman är att någon form av restriktion knuten till kärva klimatlägen kan vara nödvändig men att dagens utformning är för oprecis. 13 Skogsägarnas Inlandsråd, Strategi för utveckling av familjeskogsbruket i (version 5.0). 49 23 Tillsyn enligt skogsvårdslagen 23.1 Direktiven Enligt regeringens direktiv till ska tillsynen över skogsvårdslagens efterlevnad utvärderas. 23.2 Tillsyn genom rådgivning enligt traditionen inom skogspolitiken I den proposition som innehöll förslagen om en ny skogspolitik slog regeringen fast att en viktig uppgift för () nu och är tillsynen över efterlevnaden av Skogsvårdslagen (SVL). konstaterade regeringen att SVO i stor utsträckning bygger sin tillsyn på rådgivning enligt de intentioner som gäller sedan länge.1 Regeringen betonade också att myndigheten bör även fortsättningsvis i linje med traditionen inom skogspolitiken i första hand genomföra tillsynen med hjälp av råd. I nämnd proposition framhöll emellertid regeringen att gjorda utvärderingar pekade på att efterlevanden av kraven på naturvårdshänsyn inte hade varit tillräckligt god. Mot den bakgrunden ansåg regeringen att det var nödvändigt att ge hänsynsreglerna en väsentligt starkare ställning i lagstiftningen. Man föreslog därför en förändring av SVL som innebar att det skulle bli möjligt att meddela förelägganden och utan föregående lagråd om det behövs för att bevara natur- och kulturmiljövärden. Vidare förlängdes den generella anmälningstiden för att ge myndigheterna utökad tid för handläggningen av avverkningsanmälningarna. Ytterligare en förändring som gjordes på tillsynsområdet var att den maximala påföljden för brott mot SVL utökades från böter till sex månaders fängelse. 1992/93:226, s. 64. Tillsyn enligt skogsvårdslagen SOU 2006:81 50 23.3 tillsynsuppgifter Av 33 § SVL framgår det att utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av SVL och med stöd av lagen meddelade föreskrifter. I instruktion anges att myndigheten ska utöva tillsyn över efterlevnaden av sådan lagstiftning beträffande vilken har angivits som tillsynsmyndighet.2 Den mest centrala lagstiftningen i det sammanhanget är skogsvårdslagstiftningen.3 Enligt regleringsbrev för är målet för verksamhetsområdet lagtillsyn att tillsynen ska bedrivas så att en högre efterlevnad av reglerna i SVL och uppnås.4 Målet är detsamma som gällde . återrapportering ska bl.a. omfatta avverkningsanmälningar och tillstånd, samt antalet förelägganden och förbud riktade direkt till skogsägare. I regleringsbrevet för anges även att arbetet med den nya gemensamma föryngringsrutinen ska återrapporteras. 23.4 Ställningstaganden i delbetänkandet I delbetänkande beskrevs SVO:s arbete med tillsyn enligt SVL.5 Utredaren slog där fast att dagens skogspolitik är beroende av att det finns möjligheter för de skogliga myndigheterna att bedriva tillsynsverksamhet. Detta inte minst med tanke på att de senaste årens uppföljningar av skogspolitikens genomförande, har visat att skogsägarna inte har lyckats ta sin del av det skogspolitiska ansvaret på alla områden. Det gäller exempelvis på föryngringssidan. Vidare ansåg utredaren det vara naturligt att tillsynen i första hand inriktar sig mot områden där SVL fortfarande ställer tydliga krav på skogsägaren, dvs. beträffande föryngringar och naturvårdshänsyn i samband med avverkningar. 2 Förordning (2005:1160) med instruktion för . 3 är även tillsynsmyndighet för en liten del av samt utövar tillsyn enligt virkesmätningslagen. Myndigheten har också ansvar för den avgiftsfinansierade verksamheten med kontroll av frö- och planthandel. Kommuner eller länsstyrelser svarar för tillsynen över övriga regler som rör skogsbruket. är exempelvis tillsynsmyndighet för kulturminneslagen. 4 skiljer på begreppen lagtillämpning och lagtillsyn. Med lagtillämpning avses tolkningen av en viss regel i en viss situation. Det kan exempelvis gälla vilka krav som ska ställas på naturhänsyn vid en viss avverkning eller kraven på återväxtarbetet efter avverkningen . Lagtillsynen gäller de insatser som myndigheten gör för att kontrollera efterlevnaden av SVL och . Hit hör också de insatser som görs för att åstadkomma rättelse när avvikelser från reglerna har inträffat eller befaras, liksom åtalsanmälningar. 5 SOU 2005:39. SOU 2006:81 Tillsyn enligt skogsvårdslagen 51 Utredaren ställde sig positiv till de metodutvecklingsprojekt som bedrivs inom SVO på tillsynsområdet. reste hon vissa frågetecken kring att tillsynen uppvisar en så pass stor regional variation och drog bl.a. mot den bakgrunden slutsatsen att det på ett övergripande plan råder en viss brist på enhetlighet i SVO:s tillsynsarbete. menade hon att förslaget om att omvandla SVO till en en myndighet kan bidra till en ökad enhetlighet i tillsynen.6 Utredaren aviserade också att hon hade för avsikt att återkomma beträffande SVL:s tillsynsverktyg i utredningens huvudbetänkande. Möjlighet skulle då finnas att beakta hur regering och riksdag hade ställt sig till de förslag som har presenterats av Tillsynsutredningen.7 23.5 policy för tillsynen enligt SVL utfärdade nu gällande gemensamma riktlinjer för hur tillsynen enligt SVL ska bedrivas av skogsvårdsstyrelserna.8 Syftet med policyn är att främja en enhetlig hantering av tillsynen. Av policyn kan man bl.a. utläsa att de områden som ska prioriteras under ett särskilt år regleras i det interna planeringscirkuläret B1. Den årliga prioriteringen har gällt återväxt av ny skog och hänsyn till natur- och kulturmiljö. Enligt har denna prioritering uppfattats som mer eller mindre given och sällan varit föremål för diskussioner inom myndigheten. bör det nämnas att varje skogsvårdsstyrelse har haft stor frihet att göra egna prioriteringar mellan olika verksamheter och typer av tillsynsinsatser bl.a. med utgångspunkt i resurstillgång. Av tillsynscirkuläret framgår det också att skogsvårdsstyrelserna (numera regioner) i de dagliga kontakterna arbetar med både rådgivning och lagtillsyn. Enligt uppgift från är ovan nämnd tillsynspolicy fortfarande aktuellt i sak, men det påbörjades ett arbete med att göra mindre revideringar av innehållet. Myndigheten har dock fått prioritera ned detta arbete bl.a. som en följd av den akuta arbetsbelastning som 6 har de statliga skogliga myndigheterna samlats i den gemensamma myndigheten . 7 Dir. 2000:62. 8 , skogsskötselenheten, Policy för tillsynen enligt skogsvårdslagen. Riktlinjer för skogsvårdsstyrelsernas arbete, cirkulär C nr 22, . Tillsyn enligt skogsvårdslagen SOU 2006:81 52 stormen medförde. Tidigast bedöms revideringen av cirkuläret kunna slutföras. I en skrivelse om lagtillämpning och lagtillsyn som det dåvarande myndighetsinterna lag- och skötselnätverket tog fram på uppdrag av framhålls att en större enhetlighet ifråga om lagtillsynen enklast skulle kunna åstadkommas genom att aktuellt policycirkulär följs bättre.9 Uppfattningen i skrivelsen var att det främst är att betrakta som en ledningsfråga att så verkligen sker. I anslutning till detta kan nämnas att ett av motiven till att i sitt delbetänkande föreslog en sammanslagning av de skogliga myndigheterna var att öka enhetligheten i tillsynsarbetet och att därigenom även stärka rättssäkerheten för markägarna. Med en samlad myndighet var förhoppningen att ledningen kommer att kunna svara för en tydligare styrning i dessa frågor. nya organisation började emellertid inte att gälla förrän vilket bl.a. har inneburit att en formell process angående exempelvis vägledning för prioritering i tillsynsfrågor ännu inte har inletts. 23.6 Det praktiska tillsynsarbetet I 35 § SVL stadgas det att tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att SVL eller föreskrift som har meddelats med stöd av lagen ska efterlevas. Sådana förelägganden eller förbud får meddelas sedan det har visat sig att myndighetens s.k. lagråd inte har följts. Förelägganden och förbud kan förenas med vite. Av 35 § framgår det också att om någon inte rättar sig efter ett föreläggande, får tillsynsmyndigheten besluta att åtgärden ska vidtas på den försumliges bekostnad. Den sistnämnda möjligheten har inte tillämpats . Skälet till detta är främst risken att tillsynsmyndigheten (de dåvarande skogsvårdsstyrelserna) i slutänden inte får igen sina utgifter för åtgärderna. 9 , skötselenheten, Enhetlig lagtillämpning och lagtillsyn, skrivelse, . SOU 2006:81 Tillsyn enligt skogsvårdslagen 53 23.6.1 Avverkningsanmälan som grund för lagtillsynen Den praktiska lagtillsynen utgår som regel från avverkningsanmälningar. Dessa kontrolleras bl.a. mot uppgifter om kända natur- och kulturmiljövärden samt förutsättningar för återväxt. Lagtillsynen omfattar främst naturhänsyn vid avverkning och återväxt av ny skog efter avverkning. 23.6.2 Fältbesök Innehållet i avverkningsanmälan, kunskapen om de naturgivna förutsättningarna eller annan kunskap om det aktuella området kan ligga till grund för att genomför ett fältbesök på objektet. I 2001 drogs slutsatsen att fältbesök och efterföljande direkta kontakter med skogsägarna har stor betydelse för vilka åtgärder som skogsägaren genomför. Mot den bakgrunden har skogsvårdsstyrelserna, enligt , fortsatt att prioritera insatser före föryngringsavverkning genom fältbesök och kontakt med skogsägaren eller dennes ombud. noterade i sitt delbetänkande att andelen fältbesökta objekt vid anmälan hade minskat från till . Samma trend kan iakttas för antalet fältbesök efter avverkning som mer än halverats . Trenden med minskat antal fältbesök förstärktes ytterligare då resurser för tillsyn i fält fick omprioriteras till insatser i det område som drabbades av stormen . 23.6.3 Lagråd Innehållet i avverkningsanmälan i kombination med kunskaper inhämtade från bl.a. databaser och genom fältbesök kan ligga till grund för att utfärdar ett s.k. lagråd till skogsägaren och virkesköparen om SVL:s innebörd. Dessa skriftliga råd kan exempelvis avse naturhänsyn vid avverkning eller vilka åtgärder som behövs för att återväxten ska kunna säkerställas. 10 I tillsynspolicy slås det fast att lagråd enligt SVL normalt ska användas när avvikelser av betydelse från lagens krav har uppmärksammats. Vidare framgår det att lagråd ska användas 10 Lagråd ska inte förväxlas med att en rekommendation som överstiger lagens krav ges inom ramen för myndighetens rådgivningsverksamhet. Tillsyn enligt skogsvårdslagen SOU 2006:81 54 för att förebygga sådana avvikelser. Enligt policyns lagtekniska vägledning klargör ett lagråd myndighetens tolkning av i ett enskilt fall.