sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Därtill vill kommittén att medborgarnas insyn och inflytande i institutionerna ska bli större än det är . Jämställdhetsintegrering gör alltså inte att särskilda satsningar och särorganisering blir överflödigt. Att enbart satsa på jämställdhetsintegrering är att underkänna den kunskap och den påverkande kraft som ofta finns längre ner i, och utanför, organisa- tionerna. Kvinnliga nätverk (med eller utan ambitioner att driva jämställdhetsfrågor), nätverk, föreningar och organisationer av kvinnor och män som driver jämställdhetsfrågor, behövs. Vad som däremot inte är hållbart är att lägga ansvaret för föränd- ringsarbetet på kvinnliga nätverk eller på enskilda scenkonstnärer och studenter, så som institutionerna i praktiken ofta gör . Individer spelar och har spelat en stor roll för att göra jämställd- hetsperspektivet till en reellt påverkande kraft, men jämställdhets- perspektiv blir aldrig en obestridd kraft om inte ledningen får ett tydligt uppdrag att ansvara för förändring. En annan analys av könsmaktordningen inom scenkonstområdet som påbörjats av denna kommitté (i form av ett embryo till histo- rieskrivning) men som skulle kunna utvecklas mycket mer, går ut på att se vilka möjligheter som kvinnor har att verka i de fackliga strukturerna. Efter en kongress på konstmusikområdet förmedlas följande bild av en nästan kompakt manlig facklig dominans: Varför är det så att det saknas kvinnor som vill göra sin röst hörd i fackliga sammanhang? På årets kongress kunde kvinnorna räknas på en hand (och ett finger). Är det så att det saknas självförtroende att göra sig hörda Det är ju inte så att det saknas åsikter det TYCKS MYCKET i korridorerna.39 Kommitténs intryck efter att ha samtalat med aktörer inom den fackliga sfären är att det generellt sett finns behov av ett mycket mer målmedvetet fackligt jämställdhetsarbete på scenkonstområ- det. Kvinnor i medlemskåren är inte heller jämlikt representerade i fackets styrelser och på andra ledande funktioner. Ur demokratisk facklig synvinkel går det att peka på ett representativt underskott. Fackförbunden kan ses både som en möjlig och viktig plattform för 39 Inlägg på SYMF:s hemsida. Hur dessa strukturer kan förändras att bryta strukturer och som en del av könsmaktordningen på scenkonstområdet. 4.4Förändring i praktiken, utifrån tre principer I ett förändringsarbete av organisation, repertoar och publik, menar vi att en institution kan orientera sig efter de tre principerna kul- turpolitisk styrning, jämställdhetsintegrering och stöd till organise- ring. skriver i sin essä om hur ekvationen mellan de tre områdena organisation, repertoar och publik dock är långt ifrån enkel. Hon lyfter fram flera paradoxer som hon menar att en orga- nisation bör bära med sig i förändringsarbete. Till exempel detta att man bör sträva efter att förändra den könsmässiga representationen på alla nivåer i organisationen, men att man inte kan förvänta sig att detta med någon automatik ska leda till en förändrad organisation, repertoar eller publik. skriver i sin essä om å ena sedan systembevarande jäm- ställdhetsarbete där organisationen och de normer som råder tas för givna. kallar sådana normer för organisationens göra som man brukar (medan talar om organisationskultur). Och å andra sidan ett systemförändrande jämställdhetsarbete som syftar till att fundamentalt förändra en organisation, på ett så djup- gående sätt att man förändrar dess förutsättningar. Essäerna i detta kapitel beskriver hur jämställdhetsintegrering kan gestalta sig inom en organisations beslutsprocesser om budget, rekrytering, personal- och kompetensutveckling, arbete mot tra- kasserier med mera. Vi fokuserar nedan på jämställdhetsintegrering av repertoar och publikarbete, eftersom det är inom de områdena som vi i våra möten med branschen stött på flest frågetecken och mest motstånd. Vi vill gestalta några exempel på det kal- lar för systemförändrande jämställdhetsarbete. 4.4.1Jämställdhetsintegrera repertoarer: kvantitativa mål En scenkonstnärlig institution bör från sin huvudman ha ett kvan- titativt jämställdhetsmål att förhålla sig till för sin repertoar. Om vårt förslag Jämställdhetskod för scenkonsten som vi presenterar i kapitel 2 blir verklighet, så blir målet en fördelning Hur dessa strukturer kan förändras av respektive kön i alla kategorier av upphovsmän och i fördelning av resurser, mätt . Detta är enligt samma princip som i det nya filmavtalet – med tillägget att vårt förslag berör såväl levande som döda upphovsmän (det vill säga båda den samtida scenkonsten och kulturarvet). Ett sådant här kvantitativt mål innebär att en institution kan göra som man brukar som formulerar det. Den mest uppenbara konsekvensen av målet för teater- och musikinstitutionernas del blir att de i högre utsträckning än måste orientera sig emot samtida och historiska konstnärskap som utövats av kvinnor, konstnärskap som man kanske inte känner till eller som man tidigare exkluderat. När en institution ska jämställdhetsintegrera sin repertoar, så tror vi att institutionens ledning och anställda behöver forma detta kvantitativa mål till mål som är konstnärligt inspirerande och utmanande att arbeta med – så att institutionen kan äga målet själva. Jämställdhetsintegrering av repertoaren bör därför omfatta även kvalitativa målsättningar, som institutionen själv formulerar. Enligt denna kommitté bör regeringen (eller andra huvudmän) inte ge institutionerna kvalitativa jämställdhetsmål för repertoaren. Sådana mål menar vi att en institution bör formulera i dialog med sina anställda och med sin publik. Däremot bör kvalitativa jämställd- hetsmål och utvärdering av dem redovisas i återrapportering till huvudmannen. Vi tror att en institution med fördel kan starta med att göra en analys av de normer som benämner estetiska respektive organisationsbaserade: Normer präglar både scenkonstens estetik och organisationer. De organisationsbaserade normerna tycks göra vissa estetiska representa- tioner möjliga och begripliga medan andra framstår som i det närmaste omöjliga och obegripliga.40 Jämställdhetsintegrering av en institutions repertoar, skulle kunna ta sin utgångspunkt i en sådan här analys – vilka normer finns i vår organisationskultur och hur exkluderar respektive premierar de normerna olika estetiska uttryck, på grund av kön? Vår erfarenhet efter våra möten med branschen, är att de estetiska normerna inom en institution till stor del handlar om vilka betydelser som läggs i begreppen kulturarv och konstnärlig kvalitet. Dessa begrepp åter- finns i både Operans och uppdrag och vilar på det kul- 40 Se , i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras turpolitiska mångfaldsmålet (prop. 1996/97:3): Främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom mot- verka kommersialismens negativa verkningar. Samt på det kultur- politiska kulturarvsmålet: Bevara och bruka kulturarvet. Om vi går tillbaka till de kulturpolitiska målen i propositionen Kulturpolitik (1996/97:3) så finner vi intressant nog citat ur mål- kommentarerna som antyder en uppfattning om att begreppen kan fungera utestängande: Kvalitet, särskilt konstnärlig kvalitet, är inget statiskt. Konstnärlig för- nyelse bygger ofta på att nyskapande konstnärer bryter mot rådande kvalitetsuppfattningar. Kulturarvet är inte neutralt. Det är ett kulturpolitiskt ansvar att synliggöra såväl klasskillnader som könsskillnader och skillnader mellan stad och land. Vi tror att de här resonemangen kan fördjupas med hjälp av olika genus- och jämställdhetsperspektiv. De institutioner som har i uppdrag att förvalta konstnärlig kvalitet och kulturarv kommer behöva utveckla begreppen så att de kan fungera visionärt och ge fler människor möjlighet att forma villkor för de beslut som fattas. I kapitel 8 i detta betänkande har vi givit en rad skribenter i upp- drag att bland annat utifrån seminarier som kommittén arrangerat och samtal vi haft, fördjupa resonemang om begreppen konstnärlig kvalitet och kulturarv. Dessa essäer hoppas vi kan fungera som inspirationskälla i arbetet med att jämställdhetsintegrera repertoa- rerna. En väg som vi tror kan vara framkomlig för en institution är att sträva efter att använda båda begreppen i pluralis: det finns flera kvalitetsbegrepp och flera kulturarv. När konstnärliga målsättningar ska formuleras kan ledningar även ta hjälp till exempel av facket. har i sitt jäm- ställdhetsprogram tydligt formulerade jämställdhetsmål för det konstnärliga arbetet41. En institution bör också ta hjälp av sin publik. I vårt utåtriktade arbete har vi mött många representanter för fackförbund, enskilda nätverk och andra aktörer inom den civila sektorn. Vi uppfattar att det finns en stark opinion inom dessa are- nor för att kvinnors berättelser, perspektiv och liv ska få ett ökat utrymme i konsten och kulturen. Många organiserade och enskilda medborgare skulle, om det gavs möjlighet, använda en möjlig delaktighet i scenkonstens institutioner till att ifrågasätta och 41 jämställdhetsprogram finns på . Hur dessa strukturer kan förändras utveckla den repertoar som erbjuds, ur bland annat olika genus- och jämställdhetsperspektiv. Andra möjligheter är att samverka med universitet och högsko- lor, ett exempel på det är som Västsvenska Teater och driver i samarbete med och som beskrivs i essä i detta kapitel. Ytterligare en inspirationskälla skulle kunna vara projektet som länsmuseerna, länsstyrelserna och drev mel- lan . Samtal, attitydundersökningar och semina- rier inom det projektet handlade till stor del om demokrati och del- aktighet. Frågeställningarna rörde vems historia som förmedlas av kulturmiljösektorn, samt vilka mål, metoder och arbetssätt som sektorn ska ha. Om kulturarv är ett sätt att se – vilka perspektiv kan då få utrymme?, Om kulturarv är ett sätt att minnas – vilka historier ska då berättas?, är exempel på frågor som belyses i pro- jektets inspirationsskrift återges och några forskare och arkeologer bidrar med sina reflektioner.42 Naturligtvis finns stora skillnader mellan arkeologers och antikvariers arbete å ena sidan och scenkonstens utövares å andra sidan. Men det finns också liknande frågor att ställa sig, framför allt när det gäller de båda sektorernas uppgifter att bevara och bruka ett kulturarv som för- medlar historier och bilder till medborgarna. En annan viktig föregångare till denna kommitté är arbetsgrup- pen på museer som hade regeringens uppdrag att utreda hur genusperspektivet kunde få större genomslag i museernas verk- samhet. Arbetsgruppen lämnade sin slutrapport där de bland annat konstaterade att det manliga kulturarvet och den manliga konsten för det mesta har utgjort på museerna, medan bland andra kvinnors historia varit underrepresenterad på många sätt. Detta arbete kan också fungera som inspiration. beskriver i sin text ett arbete hon medverkat i vid en teaterinstitution, där man beslutat att beakta genus- och jämställd- hetsperspektiv i sitt repertoararbete. Att lägga jämställdhetsperspektiv på denna process betyder inte att ett visst verktyg föreskrivs, till exempel användandet av ett visst genusper- spektiv. Det finns mer än ett genusperspektiv och olika möjliga kom- binationer av sådana perspektiv.43 42Agenda kulturarvs inspirationsskrifter och slutrapport finns på 43Se , i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras beskriver hur ett repertoararbete ur jämställd- hetsperspektiv kan innebära konstnärliga möjligheter och beskriver hur jämställdhetsintegrering av repertoararbetet vid hans institution har kommit att innebära ökad konstnärlig fri- het i och med att konstnärerna erövrar medvetenhet om normer, vilket gör att de kan välja att överskrida normerna i sitt skapande. Vi menar att scenkonsten står inför konstnärliga möjligheter i och med Jämställdhetskod för scenkonsten. En anslagsfinansierad institution har ofta mer eller mindre uttalade mål från sina ägare som innebär att verksamheten ska nå vissa grupper av medborgare – det kan handla om kön, men också om klass, etnicitet, funktionshinder etcetera. Jämställdhetsmålen är dock för publikarbetet mycket otydliga. Det råder oklarhet om huruvida det är ett jämställdhetsmål i sig att rekrytera fler män till en kvinnodominerad publik. Vad menas med publikarbete? I våra möten med branschen har flera chefer uttryckt att det finns dilemman när en institution ska hantera både kvantitativa och kva- litativa publikmål. De kvantitativa målen blir ofta överordnade, vil- ket gör att publikarbete blir synonymt med marknadsföring, vars syfte är att sälja maximalt. Detta är dock en för snäv definition av publikarbete. Eftersom det även finns kvalitativa mål, så är publik och kund inte synonymer. För att uppnå ägarnas mål, krävs mer än att sälja tomma stolar till kunder som är intresserade. För det första krävs en analys av vilka som sitter och framför allt inte sitter i sto- larna. För det andra krävs strategier för att de grupper som man har i uppdrag att nå upplever att de har reella möjligheter att välja scen- konsten. Det är detta vi menar när vi skriver om publikarbete. Publikarbete är således mer genomgripande än utformningen av scenkonstens marknadsföring. En chef uttryckte under konferen- sen i sin frustration över otydliga mål för publikarbetet samt att han tyckte det var ytligt att räkna huvuden: Fundera: Vad håller vi på med? Är vi en angelägenhet för den publik som förmodligen ska komma och betala? De mekanismerna tycker jag Hur dessa strukturer kan förändras är intressantare att betrakta än att försöka uppfylla kvoter som inte går att beskriva. Jag har fortfarande inte hört någon beskriva vad jag ska göra. Våra direktiv talar om att repertoaren ska förändras för publikens skull: För publiken är det //angeläget att få möta en gestaltning, som byg- ger på såväl kvinnors som mäns erfarenheter, kunskaper och värde- ringar. Detta har vi tolkat som att regeringen efterfrågar en annan reper- toar än vad som är fallet vid institutionerna , med fler berättel- ser, partiturer och koreografier skapade av kvinnor. Ifall detta ska leda till någon viss önskad effekt i sammansättningen av publiken, framgår inte av direktivet. Dock har regeringen i Jämt och ständigt – Regeringens jämställdhetspolitik med handlingsplan för mandat- perioden formulerat ett mål som kan tolkas som att ökad kvantita- tiv jämställdhet i publiken är önskvärd: Syftet är att utjämna skillnader i kulturaktivitet mellan olika grupper, exempelvis skillnader mellan kvinnor och män.44 Något som utbildnings- och kulturminister förtyd- ligat i en intervju i : //maktskiktet inom kulturinstitutionerna är nästan lika manligt dominerat som börslistans medan publiken är extremt kvinnodomine- rad. Det råder alltså en dubbel obalans i genushänseende, som båda behöver angripas. Det är inte mycket vunnet om vi ersätter manliga chefer med kvinnliga och kör en repertoar som i ännu högre grad får en manlig publik att välja bort teatern45. Kommittén har inte tillgång till någon fullständig kartläggning av scenkonstens publikarbete. Vi har dock tillfrågat några institutio- ner om kvalitativa aspekter av deras publikarbete och vi bad jour- nalisten och statsvetaren att för- djupa sig i frågor om publiken i sina respektive essäer i detta betän- kande. Vår erfarenhet är att det är relativt ovanligt med ett jäm- ställdhetsintegrerat publikarbete och ännu ovanligare med ett kva- litativt publikarbete där olika jämställdhetsperspektiv integreras. beskriver dock ett par exempel på detta i sin essä Vill ni se mansteater? (vid Unga samt Musik i Syd). 44Skrivelse 2002/03:140 s. 61. 45Gunilla : Inga pekpinnar för . Hur dessa strukturer kan förändras på arbete med fördjupade publikkontakter som kommittén fått in som svar på vår förfrågan, kommer från Dalateatern i som publicerade boken mellan scen och publik. Nyck- lar till teater – med drama som metod46 och arrangerade ett symposium om möten mellan skola och teater. beskriver i sin essä ett färskt exempel från i . I de här exemplen framgår dock inte huruvida något jämställdhetsperspektiv finns integrerat i arbetet eller inte. Några fler exempel på kvalitativt publikarbete har också kommit till vår kännedom under våra möten med branschen. En chef berättar: Många projekt blir framgångsrika så fort man lyckas smälta ner det till ett aktivt öga mot öga-publikarbete som verkligen möter människor, och som inte gör det genom publikationer och annonser utan i ett fält- arbete. Vad innebär då publikarbete med jämställdhetsperspektiv? har gjort intervjuer med publikarbetare vid några större scenkonstinstitutioner samt studerat olika kulturpolitiska och jäm- ställdhetspolitiska dokument, medan gjort en analys av begreppet representation med hjälp av statsvetenskapliga, filosofiska och genusvetenskapliga teorier samt utdrag ur debatt om jämställdhet, mångfald och scenkonst i tidningar och tidskrif- ter. Båda problematiserar det faktum att teaterns, operans och dan- sens publik består av en majoritet kvinnor, medan det i repertoarer och på maktpositioner i organisationerna är en övervikt av män. Båda kommer, liksom den citerade chefen, fram till att kvantitativ jämställdhet är en otillfredsställande målsättning för publikarbetet. Kommittén instämmer i analysen att jämställdhetsstrategier som handlar om att engagera sig för att locka fler män att komma, inte är tillräckliga. Vi menar att jämställdhet i publikarbetet på ett grundläggande plan handlar om att erbjuda kvinnor och män lik- värdiga möjligheter att vara delaktiga i scenkonsten. För att kunna erbjuda likvärdiga möjligheter, krävs för det första att scenkonstens institutioner jämställdhetsintegrerar publikarbe- 46 , (2000) I gränslandet mellan scen och publik. Nycklar till teater – med drama som metod, Dalateatern. Hur dessa strukturer kan förändras Det vill säga att i ett första steg skaffa sig kunskap om vilka faktorer som kan inkludera respektive exkludera kvinnor och män. Sådana faktorer kan vara praktiska omständigheter som till exempel vilka platser som scenkonsten presenteras på, vilka tidpunkter scenkonsten är tillgänglig, i vilka forum som marknadsfö- ringen tar plats och så vidare. Syftet är att kartlägga hur olika män- niskors livsmönster passar med dessa omständigheter – ju mer man vet desto mer kan man göra det möjligt för fler att välja att vara delaktiga. Den mest komplexa faktorn att analysera är förstås själva repertoaren och vem eller vilka som upplever sig representerad av den. Som en teaterchef uttryckte det vid konferensen i : Det finns en tydlig demokratisk aspekt. Alla är med och finansierar de här institutionerna. Man går till en man identifierar sig med vad som spelas, något som berör en. Det måste finnas en tyd- ligare koppling mellan den innehållsmässiga mångfalden i utbudet och publikens sammansättning. Att se repertoaren ur ett demokratiperspektiv är en helt central analys för ett förändringsarbete. Huruvida människor upplever att repertoaren angår dem eller inte, är en frågeställning som fördjupas av flera skribenter i kapitel 8 i detta betänkande. Dock måste man vara medveten om att innehållet i repertoaren inte är enda anled- ningen till att välja bort scenkonsten. Till exempel kan svensk- svenska män inte självklart betraktas som utestängda från scen- konsten, om det är så att de inte befinner sig i salongerna. Det pro- duceras relativt mycket scenkonst som utgår från sådana mäns perspektiv. Det som gör att dessa män väljer bort scenkonsten alternativt upplever sig exkluderade, kan istället handla om andra faktorer som har att göra med konstruktionen av maskulinitet i samhället i stort. Detta bad vi teaterkritikern belysa i sin essä Teatern är en man som blir kramig på fyllan i detta betän- kande. Han tar sin utgångspunkt i maskulinitetsforskning och visar hur konsumtion av framför allt teater och dans kodats som femi- nint, vilket är en möjlig orsak till att män väljer bort scenkonst. Varför och hur män väljer bort scenkonst och vilken roll själva repertoaren spelar i bortvalet är dock komplexa frågor, som det är svårt att veta mycket om. Både och belyser det faktum att scenkonstens institutioner mycket sällan på något systematiskt vis tar reda på vad kvinnor och män i publiken tycker om scenkonsten och vad de skulle vilja se och uppleva i scenkonstens institutioner . Hur dessa strukturer kan förändras beskriver i årsberättelsen sin repertoar ur jämställdhetsperspektiv: En av konstens uppgifter är att vara samhällets spegel och kritiker, att ställa obekväma frågor och utmana konventioner. Vårt samhälle är inte jämlikt eller jämställt, men genom att på scenen spegla och tyd- liggöra de missförhållanden och ojämlikheter som alltjämt råder kan scenkonsten bidra till att också förändra samhället. Citatet är intressant eftersom det uttrycker en ambition om att scenkonsten ska fungera som en påverkande kraft i samhällsföränd- ring. Genom att publiken påverkas av innehållet i repertoaren så kan de bidra till ökad jämställdhet i samhället, tycks tesen vara. Detta speglar det uppdrag som de statliga institutionerna tidigare hade, som vi redogör för ovan. Om en institution väljer att ha en sådan ambition med sin konst, är det än mer intressant att ta reda på vad publiken tycker. Tycker publiken att repertoaren speglar och tydliggör missförhållanden som de känner igen sig i? Eller finns behovet hos män och kvinnor i publiken av att se till exempel andra skildringar av män och maskulinitet än sådana som förknip- pas med missförhållanden och ojämställdhet? Det kan vara så att de män och kvinnor som den gestaltande scenkonsten skildrar (oav- sett syfte och ambition med skildringen) inte upplevs som en spe- gel av dagens samhälle, utan som en spegel av missförhållanden i historiska samhällen. Sådana här och många andra frågeställningar menar vi att scen- konstens institutioner skulle kunna lyfta genom att arbeta med medborgardialoger. Kommittén menar att ett jämställdhetsarbete i publiken på ett mer avancerat plan handlar om att skapa strategier för att ge publiken, kvinnor och män, insyn i och inflytande över scenkonstens institutioner. Vilket leder oss in på vår tredje princip, den om organisering. Ovan tar vi upp den opinion vi mött för att kvinnors berättelser, perspektiv och liv ska få ett ökat utrymme i scenkonsten. Vår bedömning är att många organiserade och enskilda medborgare skulle, om det gavs möjlighet, använda en möjlig delaktighet i scenkonstens institutioner till att diskutera och eventuellt även ifrågasätta den repertoar som erbjuds respektive inte erbjuds, ur bland annat olika genus- och jämställdhetsperspektiv. Detta menar vi bör vara en kraft att ta tillvara i jämställdhetsintegrering av Hur dessa strukturer kan förändras En chef var inne på här det spåret under konferensen i när han föreslog att man kan arbeta med vad han kallade för publikråd för att skapa möten och horisontutbyten i en dis- kussion om vad som är kvalitet i repertoaren: Kvalitetsbegreppet är något som ändrar sig och något vi alla kommer överens om vad det är. Om man ska prata om kvalitet i våra verksamheter som offentligt tillsatta kulturinstitutioner kan vi inte bara ta det ena perspektivet vi måste prata med alla grupper: produ- center, arrangörer, konstnärer, publik. Det handlar om kommunika- tion som vi institutioner är dåliga på att skapa. Ett exempel på en rätt väl etablerad organisering av publik är Skå- debanan, en fristående folkrörelse för en aktiv publik som arbetar med att främja alla konstarter. Organisationens för en dialog med institutioner och andra producenter av till exempel scenkonst. I dialogen ingår att Skådebanan vill att alla slags mänskliga erfaren- heter ska synas på scenen – jämställdhet är ett perspektiv. Skådeba- nan vill främja människor intresse för scenkonst, förbundssekrete- rare betonar att Skådebanan inte vill se sig som en del av scenkonstens marknadsföring utan vill istället främja det som gör människor mer granskande och kritiska som samhällsmedbor- gare.