sou · GUB382 · 2007-01-01 00:00:00 — 2.den som, utan att ha legitimation för yrket, utför arbetsuppgifter som annars bara skall utföras av logoped, psykolog eller psykoterapeut inom den allmänna hälso- och sjukvården eller sådana arbetsuppgifter inom den enskilda hälso- och sjukvården som biträde åt legitimerad yrkesutövare, 3. den som är verksam som kurator i den allmänna hälso- och sjuk- vården. Paragrafen överensstämmer med 9 § första stycket patientjournal- lagen (1985:562). Arbetsuppgifter, exempelvis journalföring, kan under vissa förutsättningar överlåtas till annan person än som nämns i paragrafen, se 2 kap. 6 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Den som delegerar en arbetsupp- gift är ansvarig för att den som tar emot uppgiften kan fullgöra den. Den som får uppgiften genom delegering är själv ansvarig för hur den fullgörs. Ansvar för uppgifter i patientjournal 3 § Den som för patientjournal svarar för sina uppgifter i journalen. Paragrafen överensstämmer med 9 § andra stycket patientjournal- lagen (1985:562). 4 § En patientjournal får endast innehålla de uppgifter som behövs för de ändamål som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10.4.4., anger vilken informa- tion som en patientjournal maximalt får innehålla. Paragrafen mot- svarar i huvudsak 5 § lagen (1998:544) om vårdregister men gäller även manuellt förda journaler. Den här paragrafen i patientdatalagen innebär att en journal givetvis får innehålla alla de uppgifter som enligt patientdatalagen, annan lag eller annan författning skall an- tecknas i en patientjournal. Hit hör även sådana handlingar som in- kommer från patienten eller andra i samband med vården och som innehåller uppgifter som rör vården av patienten. Av paragrafen följer vidare att även andra uppgifter som behövs för vårddokumentationen får antecknas i en journal. Uppgifter som inte behövs för vårddoku- mentation får däremot inte föras in i en journal, t.ex. uppgifter som kan vara bra att ha för andra ändamål. 5 § En patientjournal skall innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. Om uppgifterna föreligger, skall en patientjournal alltid innehålla 1.uppgift om patientens identitet, 2.väsentliga uppgifter om bakgrunden till vården, 3.uppgift om ställd diagnos och anledning till mera betydande åtgär- 4.väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder, och 5.uppgift om den information som lämnats till patienten och om de ställ- ningstaganden som gjorts om val av behandlingsalternativ och om möjlig- heten till en förnyad medicinsk bedömning. skall vidare innehålla uppgift om vem som har gjort en viss anteckning i journalen och när anteckningen gjordes. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10.4.4, överensstämmer i huvudsak med 3 § patientjournallagen (1985:562) och anger vilken information som en patientjournal minimalt skall innehålla. Bestäm- melser om att en patientjournal skall innehålla uppgift om informa- tion och samtycke som har lämnats enligt lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m. har flyttats från patient- journallagen till 3 kap. 7 § förstnämnda lag. Bestämmelser om signe- ringskrav finns i 9 och 11 §§. Kraven på att journalen skall innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård innebär inget krav på att varje vårdgivare vid sammanhållen journalföring måste ha kompletta uppgifter. En av poängerna med den sammanhållna journalföringen är att dubbeldokumentation skall undvikas, se av- snitt 11.7.3. 6 § I lag eller förordning finns, för vissa fall, regler om att en patient- journal skall innehålla ytterligare uppgifter. Paragrafen innehåller en erinran om att det i annan lag än patient- datalagen och i förordning kan finnas ytterligare föreskrifter om vad en patientjournal skall innehålla. Exempel på sådana föreskrifter är 3 kap. 7 § lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m., se lagförslag i avsnitt 21.4, 4 kap. 2 § smittskyddslagen (2004:168) och 2 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångs- vård och rättspsykiatrisk vård. 7 § Om patienten anser att en uppgift i patientjournalen är oriktig eller missvisande, skall det antecknas i journalen. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 10.4.4, saknar inom hälso- och sjukvården motsvarighet . För att rättelse av en journal- uppgift skall ske på patientens begäran krävs att patienten och den som ansvarar för uppgiften är ense om felaktigheten. En patients möjlighet att få journaluppgifter utplånade är i realiteten ganska små eller i vart fall omständliga (se 8 kap. 3 § om förstörande av patient- journal som motsvarar 17 § patientjournallagen [1985:562]). Den här aktuella bestämmelsen kompletterar bestämmelserna om rättelse och journalförstöring. Den ger den enskilda patienten en möjlighet att markera att han eller hon har en avvikande uppfattning från vad som har antecknats i journalen. Det är fullt tillräckligt att det av anteckningen framgår att patienten har en avvikande uppfattning. Vilken uppfattning patienten har behöver således inte på grund av denna bestämmelse redovisas. Bestämmelsen innebär ingen rätt för patienten att själv skriva i sin journal eller bestämma vad som skall stå i den. 8 § Uppgifter som skall antecknas enligt 5-7 §§ skall föras in i journalen så snart det kan ske. Paragrafen överensstämmer med 3 § första stycket andra meningen patientjournallagen (1985:562). 9 § En journalanteckning skall om inte synnerligt hinder möter signeras av den som svarar för uppgiften. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10.4.4., överensstämmer med 3 § fjärde stycket patientjournallagen (1985:562). I 11 § ges dock regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, rätt att meddela föreskrifter om undantag från signeringskravet. 10 § Om en journalhandling eller en avskrift eller kopia av handlingen har lämnats ut till någon, skall det dokumenteras i patientjournalen vem som har fått handlingen, avskriften eller kopian och när denna har lämnats ut. Detta gäller dock inte utlämnande genom direktåtkomst. Första meningen motsvarar 7 § andra stycket patientjournallagen (1985:562). I andra meningen, som saknar motsvarighet , finns ett undantag från dokumenteringskravet, nämligen om det är fråga om ett utlämnande genom direktåtkomst. Med begreppet direktåtkomst avses i patientdatalagen en speciell form av elektroniskt utlämnande till en mottagare utanför vårdgivarens organisation, se avsnitt 8.7. Undantaget blir tillämpligt vid sammanhållen journalföring, se 6 kap. En patient kan hos en vårdgivare, som deltar i ett sammanhållet jour- nalföringssystem över vårdgivargränser, motsätta sig att uppgifterna om honom eller henne görs tillgängliga för övriga vårdgivare i syste- met. Om patienten däremot inte motsätter sig detta, blir uppgifterna utlämnade i den mening som anges i paragrafen. Någon anteckning om ett sådant utlämnande behöver till följd av andra meningen inte göras i patientjournalen. Undantaget i andra meningen är också tillämpligt då en enskild har direktåtkomst till uppgifter om sig själv som finns hos en vårdgivare, se 5 kap. 5 §. Att den enskilde med- ges direktåtkomst till uppgifterna innebär att uppgifterna anses ut- lämnade till denne. 11 § Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får före- skriva undantag från bestämmelsen i 5 § andra stycket 1 såvitt gäller prov- tagning för viss sjukdom och från bestämmelsen om signeringskrav i 9 §. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får också meddela ytterligare föreskrifter om en journalhandlings innehåll och ut- formning. I första stycket bemyndigas regeringen, eller den myndighet rege- ringen bestämmer, att meddela undantag från bestämmelsen att en patientjournal alltid skall innehålla uppgift om en patients identitet såvitt gäller provtagning för viss sjukdom och från bestämmelsen att en journalhandling skall, om inte synnerligt hinder möter, signe- ras av den som svarar för uppgiften. Det förstnämnda bemyndigan- det motsvaras av 18 § 1 patientjournallagen (1985:562). Det andra bemyndigandet, som har behandlats i avsnitt 10.4.4, är nytt. Tanken är att skall föreskriva när signering kan underlåtas utan risker för patientsäkerheten. En avvägning skall göras mellan nyttan av signering och det merarbete i vården som signeringskravet inne- bär. Andra stycket motsvarar i huvudsak 19 § patientjournallagen (1985:562). När det gäller hantering och förvaring av journalhand- lingar se 14 §. 12 § De journalhandlingar som upprättas inom hälso- och sjukvården skall vara skrivna på svenska språket, vara tydligt utformade och så långt möj- ligt förståeliga för patienten. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får före- skriva att en sådan journalhandling får vara skriven på ett annat språk än svenska. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.4.5. Den överensstämmer med 5 § och 18 § 2 patientjournallagen (1985:562). 13 § Uppgifter i en journalhandling får inte utplånas eller göras oläsliga i andra fall än som avses i 8 kap. 3 §. Vid rättelse av en felaktighet skall det anges när rättelsen har skett och vem som har gjort den. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10.4.6, överensstämmer med 6 § patientjournallagen (1985:562). I 8 kap. 6 § samt 28 § personupp- giftslagen (1998:204) finns bestämmelser om att en personuppgifts- ansvarig på begäran av en registrerad skall rätta personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med patientdatalagen respektive personuppgiftslagen. I 9 § första stycket h personuppgiftslagen finns en bestämmelse om att den personuppgiftsansvarige på eget initiativ skall vidta alla rimliga åtgärder för att bl.a. rätta sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Rättelser av här berört slag får dock inte strida mot bestämmelserna i denna paragraf. 14 § Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får före- skriva hur journalhandlingar skall hanteras och förvaras. Paragrafen motsvarar delvis 19 § patientjournallagen (1985:562). Journalens grundläggande syfte är att tillgodose patientens intresse av en god och säker vård. Journalen fyller också andra viktiga funk- tioner. Det är mot denna bakgrund nödvändigt att journalhandlingar hanteras och förvaras så att de skyddas mot förstörelse, skada och tillgrepp eller annan obehörig åtkomst. Härav följer bl.a. att journal- handlingarna måste förvaras i säkra lokaler med lämplig inredning. Brand- och vattenskador skall förebyggas. Tillgången till journaler måste vidare ordnas så att inte handlingarna tillgrips eller förstörs. För den allmänna hälso- och sjukvården finns motsvarande bestäm- melser i arkivlagen (1990:782). Elektroniska journaler skall skyddas mot obehörig åtkomst. Det sistnämnda innebär inte bara att rutiner måste finnas för vem som skall få ha elektronisk åtkomst, hur åt- komsten skall kontrolleras etc. Sådana regler finns i 4 kap. Regler bör exempelvis finnas om att datorer skall låsas då ingen har tillsynen över dem för att förhindra att obehöriga kan ta del av journalinforma- tion. Regler och råd av här berört slag finns i föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1993:20) om patientjournal- lagen. Närmare föreskrifter om hur journalhandlingar skall hanteras och förvaras förutsätts även fortsättningsvis tas in i författningar av lägre valör än lag. Därför innehåller paragrafen endast ett bemyndi- gande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter i ämnet. I första hand bör det liksom ankomma på att meddela sådana föreskrifter. Om föreskrifterna tar sikte på exempelvis generella krav på säkerhetsåt- gärder vid personuppgiftsbehandling bör samråda med Datainspektionen innan föreskrifterna beslutas. Enligt 50 § b personuppgiftslagen (1998:204) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om vilka krav som ställs på den personuppgiftsansvarige vid behandling av personuppgifter. Regeringen har i personuppgiftsförordningen (1998:1191) bemyndigat Datainspektionen att meddela sådana före- skrifter, se 16 §. I avsnitt 18.4 behandlas och Data- inspektionens tillsynsansvar. Skyldighet att utfärda intyg om vården 15 § Den som enligt 2 § är skyldig att föra patientjournal skall på be- gäran av patienten utfärda intyg om vården. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.4.3. Den överensstämmer med 10 § patientjournallagen (1985:562). Även uppgifter som finns till- gängliga genom den sammanhållna journalföringen får användas vid utfärdande av intyg (se 6 kap.). Den som på patientens begäran skall utfärda intyg om vården får således under vissa förutsättningar bereda sig tillgång till uppgifter som finns tillgängliga i det sammanhållna Detta gäller oavsett om intygsutfärdaren har en aktuell patientrelation med patienten i fråga eller ej, se 6 kap. 3 §. 16 § En journalhandling skall bevaras efter det att den sista uppgiften fördes in i handlingen. Regeringen, eller den myndighet som rege- ringen bestämmer, får föreskriva att vissa slags journalhandlingar skall be- varas . Om bevarande av journalhandlingar som tagits om hand efter beslut av finns det särskilda föreskrifter i 9 kap. 4 §. I lag finns, för vissa fall, regler om att journalhandlingar skall bevaras än . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10.4.7, överensstämmer i huvudsak med 8 § första stycket patientjournallagen (1985:562). Para- grafen innebär således i sak ingen ändring i förhållande till gällande rätt. Bemyndigandet i första stycket gör det möjligt för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att föreskriva en längre minsta bevarandetid. Sådana föreskrifter finns i förord- ningen (1986:203) om förlängd bevarandetid för vissa journalhand- lingar inom hälso- och sjukvården. Det kan bli aktuellt med längre bevarandetid även för andra slags journalhandlingar. Ett exempel då bemyndigandet kan utnyttjas gäller den sammanhållna journalföringen. Det kan vara lämpligt att föreskriva att en vårdgivare som deltar i sammanhållen journalföring skall bevara de journalhand- lingar som vårdgivaren ansvarar än . En anledning till detta kan vara att minska risken för att andra vårdgivare, som bara har tillgång till uppgifterna genom direktåtkomst, tankar hem och lagrar uppgifterna i sitt eget system. I tredje stycket erinras om att det i annan lag finns regler om att journalhandlingar skall bevaras än . Sådana regler finns i 6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. 17 § För journalhandlingar som utgör allmän handling gäller, med de undantag som följer av 16 §, arkivlagen (1990:782) samt de bestämmelser som meddelas med stöd av arkivlagen. Paragrafen överensstämmer med 8 § andra stycket patientjournal- lagen (1985:562). Patientjournaler i krig m.m. 18 § Regeringen får meddela särskilda föreskrifter om patientjournaler i krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara. Paragrafen överensstämmer med 20 § patientjournallagen (1985:562). Grundläggande bestämmelser om inre sekretess och elektronisk åtkomst i en vårdgivares verksamhet 1 § Den som arbetar hos en vårdgivare får ta del av dokumenterade upp- gifter om en patient endast om han eller hon deltar i vården av patienten eller av annat skäl behöver uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, utgör en precisering av bestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycket såvitt gäller den inre sek- retessen och motsvarar i huvudsak 7 § första stycket patientjournal- lagen (1985:562) och 8 § lagen (1998:544) om vårdregister. Paragrafen omfattar både manuellt och elektroniskt förda patientjournaler och annan dokumentation om patienter. Bestämmelsen är således teknik- oberoende och tillämplig på alla slags dokumenterade personupp- gifter om en patient. Den som arbetar hos en vårdgivare får enligt paragrafen ta del av dokumenterade uppgifter om en patient endast om han eller hon deltar i vården av patienten eller av annat skäl be- höver uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården. Med vård avses även undersökning och behandling, se 1 kap. 3 §. Regelns tillämpningsområde är inte begränsad enbart till hälso- och sjukvårds- personal vid en viss enhet och dess arbete på enheten. Bestämmel- sen har generell räckvidd och omfattar all personal oavsett var den tjänstgör och oavsett för vilka syften uppgifterna behövs. Regleringen kompletteras genom bestämmelserna i 2 §, som föreskriver ett ut- tryckligt ansvar för varje vårdgivare att begränsa personalens elektro- niska åtkomst till uppgifter som behövs för att den enskilde skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvården. Den som olovligen bereder sig tillgång till upptagning för automatisk databehandling kan dömas för dataintrång enligt 4 kap. 9 c § brotts- balken. Straffbestämmelsen är tillämplig då någon använder sig av sin behörighet för att läsa uppgifter om en patient utan att detta behövs för arbetet. Läsning i utbildningssyfte för att eftersöka före- bilder på lämpliga formuleringar har i rättspraxis bedömts i och för sig kunna utgöra dataintrång (RH 2002:36, det s.k. Blommanfallet). Varken bestämmelserna i denna paragraf eller någon annan be- stämmelse på hälso- och sjukvårdslagstiftningens område innehåller något uttryckligt förbud för hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna uppgifter om en patient vidare till sina arbetskamrater ifall det är uppenbart obehövligt för verksamheten. Offentlighets- och sekretesskommittén har emellertid i sitt huvudbetänkande Ny sek- retesslag, Del 1, SOU 2003:99, föreslagit att det införs en bestämmel- se i sekretesslagen som anger att, om det kan antas att en uppgift inte får lämnas ut från ett sekretessområde på grund av sekretess, upp- giften inte heller får röjas inom sekretessområdet om det är uppen- bart obehövligt för verksamheten. Den föreslagna regeln är föremål för överväganden i . Även om det alltså inte finns någon uttrycklig bestämmelse av här berört slag torde ett sådant uppgiftslämnande till arbetskamrater som inte behövs för verksamheten ofta kunna jämställas med att uppgifter röjs för någon utomstående. Ett sådant röjande av uppgifter kan utgöra ett brott mot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § . Tilldelning av behörighet för elektronisk åtkomst 2 § En vårdgivare skall bestämma villkor för tilldelning av behörighet för åtkomst till sådana uppgifter om patienter som förs helt eller delvis auto- matiserat. Sådan behörighet skall begränsas till vad som behövs för att den enskilde skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter inom hälso- och sjuk- vården. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får med- dela närmare föreskrifter om tilldelning av behörighet för åtkomst till uppgifter, som förs helt eller delvis automatiserat. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.4. Enligt första stycket skall en vårdgivare bestämma villkoren för hur personalen skall tilldelas be- hörighet för elektronisk åtkomst till uppgifter om patienter. Bestäm- melsen, som delvis motsvarar 8 § lagen (1998:544) om vårdregister, är tillämplig på elektronisk patientjournalföring och övrig elektro- nisk patientdokumentation. Med elektronisk åtkomst, som paragrafen handlar om, avses personalens möjligheter att bereda sig tillgång till personuppgifter som finns elektroniskt tillgängliga i en vårdgivares organisation. Då det i patientdatalagen talas om direktåtkomst avses en speciell form av elektroniskt utlämnande till en mottagare utanför vårdgivarens organisation, se även 5 kap. 4 § och avsnitt 8.7. Det ingår alltså i vårdgivarens ansvar att närmare bestämma villkoren för personalens åtkomst till uppgifterna. Detta gäller oavsett om eller kommunen bedriver hälso- och sjukvård genom en eller flera myndigheter. Vid sammanhållen journalföring (se 6 kap. 7 §) tilldelas behörighet enligt samma principer, nämligen att varje vårdgivare prövar sin personals åtkomst till andra vårdgivares jour- naluppgifter i den sammanhållna journalföringen. Behörigheten skall begränsas till vad som behövs för att befattningshavaren skall kunna utföra sina arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvården. En vård- givare måste först fastställa vilka behov som finns innan behörighets- rutinerna bestäms. Bestämmelsen innebär att en vårdgivare skall göra aktiva och individuella behörighetstilldelningar utifrån analyser av vilken närmare information olika personalkategorier och olika slags verksamheter behöver. Då villkoren för behörighetstilldelning bestäms måste också riskanalyser göras. Särskilt viktigt är detta då det gäller tillgängligheten till skyddade personuppgifter (alltså främst sådana personuppgifter som blivit spärrmarkerade av ), uppgifter om kända personer och uppgifter från vissa mottagningar som kan bedömas som särskilt känsliga i sammanhanget. En generös behörighetstilldelning innebär ofta en obefogad spridning av person- uppgifter. Det räcker således inte att i efterhand kontrollera åtkomst- listor för att konstatera eventuella intrång. I stora, brett tillgängliga system skall normalt olika behörighetsnivåer för personalen finnas. Uppgifter bör lagras i olika skikt så att åtkomsten av mer känsliga uppgifter kräver aktiva val. Sådan information får inte vara lika enkelt åtkomlig för personalen som mindre känslig information. Det ingår i varje vårdgivares ansvar att se till att alla anställda får full infor- mation om behörighetsreglerna. En närmare reglering som tar sikte på behörighetstilldelning skall finnas i författningar av lägre valör än lag, se andra stycket. Av andra stycket framgår att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddelar närmare föreskrifter i ämnet. Det är förutsatt att skall meddela dessa föreskrifter efter samråd med Datainspektionen. Kontroll av elektronisk åtkomst 3 § En vårdgivare skall genomföra åtgärder som innebär att åtkomst till sådana uppgifter om patienter som förs helt eller delvis automatiserat doku- menteras och kan kontrolleras. Vårdgivare skall genomföra systematiska och återkommande kontroller av om obehörig åtkomst till sådana upp- gifter förekommer. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får med- dela närmare föreskrifter om dokumentation och kontroll enligt första stycket. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.4. Av första stycket följer att en vårdgivare är skyldig att dokumentera personalens elektroniska åt- komst samt att systematiskt och fortlöpande kontrollera om obehörig åtkomst till uppgifter om patienter har förekommit. Angående be- greppet elektronisk åtkomst se bl.a. författningskommentaren till 2 § samt avsnitt 8.7. Skyldigheten att kontrollera elektronisk åtkomst gäller oavsett om eller kommunen bedriver hälso- och sjukvård genom en eller flera myndigheter. Genom att vårdgivaren blir skyldig att dokumentera all elektronisk åtkomst (den s.k. be- handlingshistoriken eller loggen) blir det möjligt att göra kontroller i efterhand. Det räcker emellertid inte att göra uppföljningskon- troller i särskilda fall då misstanke kan finnas om obehörigt intrång. Uppgiftskontroller skall göras systematiskt och fortlöpande. När det gäller sammanhållen journalföring se kommentaren till 6 kap. 7 §. Av 8 kap. 4 § framgår att en patient har rätt att på begäran få information om vilken direktåtkomst och elektronisk åtkomst som har förekommit till elektroniskt behandlade uppgifter om honom eller henne. Patientdatalagen anger inte närmare hur åtkomstkontrollerna skall ske. Sådana föreskrifter skall meddelas på myndighetsnivå. Av andra stycket framgår att ytterligare föreskrifter i ämnet får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Det är förutsatt att det skall vara som meddelar dessa föreskrifter efter samråd med Datainspektionen.