sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — Bostadslöshet/hemlöshet är följ- aktligen en central problematik för som administre- rar en växande sekundär bostadsmarknad med olika former av spe- cialkontrakt (se , 1996, 2000).17 insatser är ofta utformade utifrån standardberättelsen för en hemlös person, vilken bygger på en stereotyp bild av hemlösa som missbrukare, psykiskt sjuka eller att man inte värdesätter en bostad alternativt inte klarar eget boende (jfr , 2004:82f; , 1998; , 2005). Den sekundära bostadsmarknaden som admini- streras av har växt och fler grupper som hamnar utanför bostadsmarknaden är hänvisade till denna bostadsmarknad (se , 1996, 2000). En vanlig modell inom kommunernas sekundära bostadsmarknad är den s.k. trapp- stegsmodellen. Denna modell bygger på idén om att en hemlös kli- ent gör en boendekarriär genom att flytta uppåt i trappan från enklare boende (t ex härbärgen eller jourboenden) till olika former av kommunala kontrakt (t ex försöks- och träningsboenden) för 17 Bostadsfrågan är trots detta ofta osynlig i socialförvaltningarnas organisation som istället är utformade utifrån andra kriterier såsom ålder, social problematik, ekonomiskt stöd och arbete. Bostadsproblemen blir därmed underordnade andra kategoriseringar och hamnar utspritt på olika enheter inom socialförvaltningarna (2005). Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden att få ett eget förstahandskontrakt (se , 2000; , 2003). Personer som söker stöd för sitt boende hos och som inordnas i andra kategoriseringar – såsom t.ex. familj – är hänvisade till denna modell men passar inte in i de befintliga lösningarna. (2005:31) beskriver denna mismatch inom det kommunala boendet i . Målgruppen för är framförallt individer med miss- bruksproblem och därför finns få platser för individer som inte har missbruksproblem och för familjer. (ibid.) tar även upp exempel på att boende med stöd och/eller tillsyn påtvingats indivi- der/familjer som inte har behov av detta, men p.g.a. att det är ett system som ingår i kommunens boendetrappa. Ett dilemma som uppstår när individer/familjer av strukturella skäl är utestängda från den ordinarie bostadsmarknaden och söker stöd för sitt boende hos socialtjästen, är gränsdragningen mellan ansvar och den enskilde individens ansvar (jfr 2005:59; , 1998:228). Från strukturella till individuella problem Genom att förvalta den sekundära bostadsmarknaden får social- tjänsten en dubbel roll som både hjälpare och kontrollant. Social- förvaltningarna har ingen möjlighet att angripa bostadslöshetens strukturella orsakssamband utan inriktar sitt stöd på den individu- ella problematiken. För en organisation utgör de sk standardberät- telserna om hemlösa individer en sorts organisatorisk repertoar som motsvaras av ett byråkratiskt program. Det är ett sätt för organisationen eller rättare sagt beslutsfattare att underlätta i sitt beslutsfattande och reducera antalet hjälpprogram som organisa- tionen har till sitt förfogade. Det innebär att klienten/patienten eller medborgaren måste uttrycka sig på ett adekvat sätt för att kunna komma i åtnjutande av organisationens program. Detta betyder att det kan uppstå problem i bl.a. utbud av program när det gäller skillnad mellan bostadslöshet och hemlös- het. (2005) menar att // bostadslösheten som pro- blem är ägarlöst, medan tagit på sig ansvaret för hemlösheten. (ibid. s. 311). Därtill följer också att även inom området hemlöshet måste medborgaren uttrycka sin situation så att den uppfyller de kriterier som har för sina byråkra- tiska program. kan mer eller mindre tvingas att göra Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden om strukturella problem till individuella problem för att personer skall kunna komma i åtanke för deras insatser. Gamla och nya standardberättelser som gränshinder Standardberättelse som metafor återkommer i vår analys av det empiriska materialet. Standardberättelser grundar sig på en katego- riindelning mellan ett vi och ett dom, där vi-et berättar histo- rier enligt ett förutbestämt mönster om den andra gruppen. (2002; 2003). Bostadslösa familjer passar t.ex. inte in i för eller standardberättelsen om hemlösa som i mångt och mycket är en ensamstående man med miss- bruks- och/eller psykiska problem och som inte klarar ett eget boende. insatser för hemlösa, t.ex. systemet med tränings- och försökslägenheter är som beskrivit ovan vanligtvis utformat utifrån denna typ av klient. som en bostadslös familj inte passar in i den standard- berättelse som styr åtgärdsrepertoar kan samma standardberättelse också utgöra ett hinder på bostadsmarknaden för familjen. En av intervjupersonerna beskriver detta som: Det är nog just det att det känns som att man blir dragen över en kam. är man bostadslös så har man säkert stora sociala problem och för- modligen också drog- och narkotikaproblem. Den känslan får jag ofta. Det finns ofta några färdiga personlighetsmallar som man förväntas falla in i. // man blir väldigt misstänkliggjord. Är man bostadslös så måste man begått något väldigt fel. Ett tydligt exempel på att nya berättelser växer fram i samband med invandrade familjers bostadsproblem är att förklara problemen med familjestorleken. t.ex. att stora familjer får problem p.g.a. en brist på stora lägenheter eller på att vissa hyresvärdar anser att slitaget blir för stort på lägenheterna när en familj har många barn. Denna standardberättelse motsvaras inte av något program i kommunen. En person på integrationsförvaltningen uttrycker sig på detta sätt: De nyanlända flyktingarna har oftast väldigt bekymmersamma bostadsförehållande. Det är beroende på bostadsbristen och det leder till att alla som ska etablera sig har stora svårigheter. Dom som har större problem är de riktigt stora barnfa- miljerna eftersom vi inte har många lägenheter för familjer i den stor- leken. Hyresvärdarna är inte särskilt intresserade att ta in dessa famil- jer för dom anser att lägenheterna är för små och att det blir för stort Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden slitage och för mycket störningsmoment för grannar. (Företrädare för integrationsförvaltningen, ) Stora familjer som problem för hyresvärdar och framkommer även i utvärderingar av projekt som drivits i respektive med stöd inom arbete för att motverka hemlöshet (se Knutagård ; 2005). När det gäller flyktingar och invandrare uppstår ett problem med boendet man har familj. Så här säger en företrädare för integrationsförvaltningen: Ensamstående inneboende är inte problem. Men när fru och barn kommer blir det problem med inneboendesituationen. (Företrädare för invandrarservice, ). Flyktingar väljer att flytta tillbaka till storstäderna med sina familjer, fast att det är kommunplacerade på andra orter. Vi har flyktingar som har kommit från små kommuner och de kände sig isolerade, utpekade, de trivdes inte helt enkelt. Det handlade inte bara om storlek, men det var givetvis det som var bidrag till att de inte trivdes. De smälter in på ett annat sätt här. (Företrädare för invandrar- service, ). Föreställningen om familjestorlek som grund för bostadsproble- men från inte stöd i materialet från . Familjerna som deltagit i Steget före i motsäger denna tes, vilket åskådliggörs i tabell 3 ovan. Majoriteten av familjerna som deltagit i Steget före kan beskrivas som små, med ett eller två barn i familjen. En teoretisk förståelse för gränshinder och mekanismer för utanförskap Hur kan man då skapa en teoretisk förståelse för de strukturella och institutionella gränshinder som de bostadslösa barnfamiljerna i vår studie möter i sina försök att ny- eller återetablera sig på den ordinarie bostadsmarknaden. Empirin pekar på att förklaringarna måste sökas på flera nivåer och handlar både om faktiska brister på resurser men också föreställningar och kategoriseringar som bygger på ett vi i relation till dom. Vi har valt att kombinera en organi- sationsteoretisk och en intersektionell analysram i ett försök att öka förståelsen för de mekanismer som skapar hindrande struktu- rer. pekar i sin bok darty (1987) på hur ett vi och ett dom skapas i förhållande till Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden organisationer och varför det är viktigt för ett vi att utesluta dom som betraktas som för olika, resurssvaga eller för opålitliga. Människor kan således också göras opålitliga. Vi och dom skall givetvis ses som sociala konstruktioner. Nya i vi-gruppen kommer att granskas och endera innefattas eller uteslutas. Vi kom- binerar Hechters tankar med (1998) teori kring beständig ojämlikhet samt utmynnar i att hävda behovet av att stu- dera detta område utifrån ett intersektionellt perspektiv. brukar refereras till ett av det mer jämlika och jämställda länderna i världen och välfärdssystemet sägs ofta också vara gene- rellt (se t.ex. , 1990). Hechter menar dock att alla organiserade system har en gränslinje vilket betyder att några grup- per alltid kommer att befinna sig på gränsen eller helt utanför (Hechter, 1987). Enligt detta resonemang görs inom det svenska välfärdssystemet en selektion av vilka som ingår och vilka som står utanför. Hechters grundidé är att aktörer inom en organisation eller i ett system kommer att agera utifrån idén att säkerställa att de kollektiva resurserna är tryggade nu och . Detta görs genom att nya medlemmar väljs ut och bara de som kan antas vara eller bli s.k. trovärdiga, tillåts bli medlemmar. Kontrollmekanismer införs i systemet som syftar till att medlemmar skall känna sig betryggade att alla bidrar till och ingen utnyttjar systemet. Ur detta menar uppstår det en gruppsolidaritet. Eget arbete är sannolikt den viktigaste urvalsfaktorn till de olika välfärdssystemen i (se t.ex. , 2005). Genom att man inom systemet eller organisationen väljer ut män- niskor med arbete finns en försäkring om att de framtida kollektiva resurserna säkerställs. Det brukar kallas arbetslinjen och är en grund i socialförsäkringen (ibid.). I alla system finns det övervak- ning och uppenbart har det varit så att övervakningsmomentet, åtminstone retoriskt, har tilltagit. Man anställer t.ex. fler i Försäk- ringskassan för att göra kontroller kring fusk (Regeringens bud- getuppgörelse ). Missbruk av systemen kan inte accepteras för att då mister systemen sin tilltro och den inklu- dera(n)de gruppens solidaritet skulle enligt Hechters resonemang minska. Andra lösningar för resursstarka grupper växer fram som komplement eller för att dessa personer misstror systemets möjlig- heter att leverera det som lovats (t ex egna sjukförsäk- ringar för SACO-medlemmar). skriver i Social- försäkringsboken 2005, att socialförsäkringen bygger på inkomst- bortfallsprincipen och det finns således en nära koppling till arbete. Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden Man menar vidare att utrikes födda har svagare anknytning till arbetsmarknaden. De svenskfödda har i mycket högre utsträckning arbete än utrikes födda och det varierar också stort beroende på vilket geografiskt område man kommer ifrån. Generellt är det lägre arbetsmarknadsdeltagande ju längre ifrån man kommer18 och detta slår ekonomiskt hårt mot invandrade familjer och inte minst kvinnor (ibid.). Selektion av medlemmar i systemen är således enligt Hechter en . Även i system av svenskt eller nordiskt snitt finns det selektion om än på en annan nivå än i många andra länders välfärs- system. Den främsta selektionsmekanismen för de generella väl- färdssystemen i är att man har arbete och således själv kan bidra till de kollektiva resurserna. Det sker kontinuerligt en sytematisk selektion till de olika välfärdssystemen baserat på om individen har arbete eller inte. Dock ställs inte den icke utvalda i det svenska systemet på bar backe utan hänvisas till det selektiva, behovsprövade systemet som framför allt hanteras av socialtjäns- ten. fungerar därigenom som ett slags dörrvakt för välfärssystemen eller som en städgumma. kan anses komplettera de generella välfärdssystemen eller utgöra en restpost i och med sin uppgift att ta hand om de människor som ställs utanför de generella välfärdssystemen (framförallt a-kassa och sjukförsäkring). hjälper oavsiktligt till med att för- tydliga eller synliggöra de människor som inte får ta del av de kol- lektiva resurserna. Några medborgare kommer in i de generella välfärdssystemen under vissa tider och under andra tider inte. Många kommer aldrig dock aldrig in på arbetsmarkanden och där- med aldrig till de generella välfärdsystemen. Man skulle t.o.m. kunna hävda att om alla skulle få tillgång till välfärdssystemens skulle det kunna rubba de stora medborgargruppernas tilltro. Soci- altjänsten kan därigenom tillspetsat ses som en nödvändighet för att de breda folklagren skall bibehålla sin tilltro till de generella välfärdsystemen. Av detta teoretiska resonemang kan man skapa antaganden kring individer eller sannolikt också grupper av individer som riskerar att helt eller delvis hamna utanför välfärdssystemen. Arbete är en nyckel till inträde i de generella välfärdssystemen. 18 Det räcker dock inte att förklara detta fenomen utifrån det geografiska avståndet i sig. Det handlar också om att människor som kommer från vissa länder som ligger långt från , t.ex. från länder i eller ofta (genom diskurser om kulturellt avstånd) rasifieras, (Se vidare t.ex. SOU 2005:56). Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden lyfts fram i det empiriska materialet ovan, mellan etablering på arbetsmarknaden, en fast inkomst från ett arbete och möjligheter att komma in på bostadsmarknaden, innebär att Hechters resone- mang även är giltigt för bostadsmarknaden. Vilket dock komplice- ras av bostaden som både en del av välfärdssystemet och den pri- vata marknaden. Men förhållandet verkar vara tydligt: Om man inte har arbete får man inte bostad – har man inte bostad får man inte arbete. Grupper med svag arbetsmarknadsanknytning och svag socioekonomisk ställning riskerar således att hamna utanför väl- färdssystemen men kan söka ekonomiskt bistånd och annan hjälp via sekundära bostadsmarknad. Dessa bostäder betingar inte samma marknadsvärde eller besittningsrätt som ett eget bostadskontrakt. Att hamna eller befinna sig i detta selektiva system vill vi kalla för en cirkel av förstärkande utanförskap. Invand- rade personer löper en större risk än sverigefödda att hamna i en sådan cirkel av förstärkande utanförskap (jfr t.ex. Försäkringskas- san, aa). Kommittén Välfärdsbokslut konstaterar vidare i sitt slut- betänkande (SOU 2001:79) att invandrare (i betydelsen utrikes födda) generellt har sämre välfärdsresurser än svenskfödda. Det gäller framför allt indikatorer relaterade till ekonomi (disponibel inkomst, förekomst av kontantmarginal, behov av socialbidrag) och arbete (arbetslöshet, anställningstrygghet) men också social för- ankring och politiska resurser. Genom kombinationen av ovan uppräknande faktorer är det teoretiskt möjligt att det skapas inter- aktionseffekter som gör cirkeln av förstärkande utanförskap mer obeveklig. Denna mekanism har också uppmärksammats i andra undersökningar om utanförskap (se t.ex. SOU 2005:41, s. 51; SOU 2005:56, s. 449; Rydgren, 2004: 707) En annan intressant teoretisk förklaringsansats är tankar om en beständig ojämlikhet. skriver i sin bok quality (1998) att vid första påsynen verkar mycket av mänsklig handling vara individuell, men senare så visar det sig finnas relatio- nella mönster. menar liksom Hechter att gränsdragning är ett sätt för vissa grupper att bibehålla kontrollen över en organisations, systems eller nätverks resurser. menar att gränsdragning och kontroll över resurser utgör grunden för det han kallar beständig ojämlikhet.19 Han ger exempel på gränsdragning mellan t.ex. vit och svart, mellan män och kvinnor, med att tillhöra en organisa- 19 menar att den resurssvaga gruppen kan – åtminstone dess ledare – ha intresse av att vidmakthålla ojämlikheten. Dess ledare kan få makt och tillgång till resurser genom att befinna sig i ett motsatsförhållande. Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden tion eller inte, osv. Det skulle kunna översättas till att ha bostad eller inte, att ha arbete eller inte, att tillhöra de generella välfärdssy- stemen eller inte, att vara svenskfödd eller inte, att vara man eller kvinna. Genom en ansamling av nämnda faktorer (som delvis också är en konsekvens av varandra) så kan man anta att bostadslös, arbetslös, ej tillhörande de generella välfärssystemen, ej svenskfödd och kvinna skulle vara den mest ojämlika situationen. Vi menar att kombinationen av organiserade välfärdssystem och behovet av upp- rätthållandet av dessa systems trovärdighet kommer att speciellt drabba grupper som inte tillhör flertalet, dvs. som en konsekvens kommer vissa grupper att bli mer utestängda än andra. Vårt material pekar således på förstärkande effekter i förhållande till arbetsmarknaden och till bostadsmarknaden. Krav på inkomst från förvärvsarbete innebär att den som inte har arbete inte heller har möjlighet att nå över trösklarna till bostadsmarknaden. Arbete utgör på detta sätt en nyckel till bostadsmarknaden. Men som tidi- gare forskning och även vår studie påvisar så räcker inte det som förklaringsmodell. Såväl bostads- som arbetsmarknadssegregatio- nen för många grupper består (jfr , 2005; , 2000; de los 2002; Arai & , 2001; , 2003). Invandrade personer har en fortsatt svagare ställning, men utestängningen av invandrade perso- ner på arbetsmarknaden och dess starka koppling till bostadsmark- naden är två nyckelfaktorer. Vi visar på vad kollektiva utestäng- ningsmekanismer leder till. Först har man svårt att få arbete (speci- ellt om man kommer utanför ), därefter svårt med bostad och därtill kommer man inte in i de generella välfärdssystemen som har en stark arbetskoppling och man blir hänvisad till både för boende och försörjning. Man utestängs bakom osynliga lås och bommar. Ett angreppssätt som framträder som intressant att kombinera med de teoretiska ansatser som beskrivs ovan, för analysen av de mekanismer på olika nivåer som begränsar och hindrar individers möjligheter till etablering/återetablering på bostadsmarknaden, är intersektionalitet. Med denna utgångspunkt kan en analys utvecklas som kombinerar fler förklaringsmekanismer. de los , och (2002: 25) beskriver att människor levnadsvillkor formas i skärningspunkten för (flera) maktstrukturer. Makten kon- stitueras utifrån socialt konstruerade skillnader som är inbäddade i varandra och som verkar och förändras i skilda rumsliga och histo- riska sammanhang. Uttrycket intersektionalitet används för att Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden beskriva en analys som bygger på en samverkan – en växelverkan – mellan olika maktassymetrier, bl.a. i form av klass, genus- och etni- citetsaspekter. (2003) Ett annat drag i intersektionalitet är att det ger ett verktyg för att omfatta fler nivåer i analysen, i form av samhällets strukturer, institutionella arenor och aktörers hand- lande. (de los 2005:18). Ett intersektionellt angreppssätt ger också möjlighet att lyfta fram den specifika kon- text där problemet äger rum och får sitt speciella uttryck. Inom arbetslivsforskningen har ett intersektionellt perspektiv använts för att beskriva kombinationen av segregerande processer som präglas av diskriminering, social utestängning och ohälsa som drabbar människor olika beroende på kön, etnicitet, ålder, funk- tionshinder och sexuell läggning. Det intersektionella tänkandet har framför allt utvecklats som en kritik mot feministiska teoriers brist på att förena tankar om kön med en mer mångdimensionell och dynamisk förståelse av makt. Om Hechters teori om gruppsolidaritet och tankar om beständig ojämlikhet kan bidra med en övergripande förståelse- ram till att grupper eller individer finns innanför eller utanför ett system kan intersektionalitet konkretisera de maktasymmetrier som är verkande när det gäller den problematik som beskrivs i denna artikel. Den intersektionalistiska traditionen hjälper till att förtydliga varför just etnicitet och genus samt klass förklarar varför vissa grupper mer systematiskt utestängs från arbetsmarknaden och därmed också från bostadsmarknaden samt från de generella men inkomstrelaterade välfärdsystemen än personer som ses som svenskar. De maktasymmetrier som i enlighet med en intersektionell ana- lysram kan identifieras och som kan utgöra gränshinder på bostadsmarknaden finns på olika nivåer. På en övergripande nivå sätts ramarna i form av bostads- och arbetsmarknadens struktur och funktion. På en mellannivå finns aktörer och institutionella arrangemang som bostadsbolag/hyresvärdar, arbetsgivare och soci- altjänstens praktiker. kan t.ex. som en oavsedd kon- sekvens, verka förstärkande för individers cirklar av utanförskap genom att grupper särskiljs och får boende och försörjning i stor utsträckning genom dess försorg. På den individuella (och här familje-) nivån inverkar intersektionella kategoriella tillhörigheter på den enskilda individens (familjens) möjligheter till etablering på olika samhällsarenor. Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden I figur 1 nedan görs en sammanfattning av de faktorer som i vår studie framträder som hindrande mekanismer för de bostadslösa familjernas ny- eller återetablering på bostadsmarknaden. Figuren visar på en tänkt modell i tre nivåer. Den utgör inte en kausal modell i den meningen att det går att läsa vilken riktning en eller annan faktorer går, utan skall förstås utifrån att det är faktorer på olika nivåer som samverkar och som kan verka förstärkande i en negativ riktning för den enskilde personen/familjen. Den struktu- rella och organisatoriska nivån utgör den kontext inom vilken indi- viden verkar inom. Individers livsmöjligheter utformas i samspel mellan dessa tre nivåer. Etnisk boendesegregation och diskriminering Kategoriella tillhörigheter: fattig, invandrarfamilj, kvinna, bostadslös, arbetslös utanförskap från flera samhällsarenor. Inledningsvis konstaterades att trösklarna till bostadsmarknaden successivt höjdes vilket har inneburit att fler grupper i samhället har svårt att ta sig in. Speciellt tydligt är detta i storstadsområdena där det råder en reell brist på bostäder. Bostadspolitiska förändringar har inneburit att bostäder i allt högre grad kommit att betraktas som marknadsvaror än som en social rättighet. Förutsättningarna för att ta sig över tröskeln till bostadsmarknaden och möjligheten till rörlighet och Trösklar och gränshinder på bostadsmarknaden en förbättrad position ser mycket olika ut för olika grupper och individer. I detta kapitel har vi diskuterat bostadslöshet i relation till per- soner som invandrat och, i någon mån, etnicitet utifrån ett empi- riskt material som beskriver en grupp bostadslösa familjer och några av deras erfarenheter av att möta gränshinder i sitt bostads- sökande. Beskrivningarna av och från familjerna har kompletterats med intervjuer med aktörer som representerar bostadsmarknaden, och integrationsförvaltningen samt tidigare forsk- ning som relaterar till området. Med utgångspunkt från analysen av detta material kan vi peka på ett antal strukturella och institutio- nella gränshinder vid ingången till bostadsmarknaden. Arbete är en nyckel till inträde på och godkännande av de gene- rella välfärdssystemen. En svag arbetsmarknadsanknytning ger också begränsad tillgång till de generella välfärdssystemen. Detta resonemang menar vi bör överföras till bostadsmarknaden. En (till- räcklig) inkomst från förvärvsarbete ger en viktig nyckel till bostadsmarknaden. Vår empiri påvisar ett avgörande samband mel- lan förankring på arbetsmarknaden och förankring på bostads- marknaden. Svag arbetsmarknadsanknytning, svag socioekonomisk ställning och svag förankring på bostadsmarknaden är nära sam- manlänkat på den individuella nivån, i vad man kan beskriva som cirklar av förstärkande utanförskap.