sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — I andra stycket anges, att chefen för får, om ett beslut från regeringen inte kan avvaktas, fatta beslut om en tillfälligt för- stärkt kontroll. Ett sådant beslut skall emellertid un- derställas regeringen för prövning av om beslutet skall bestå. Be- stämmelsen i andra stycket innebär, att i de fall fara i dröjsmål fö- religger har chef befogenhet att besluta om en tillfälligt förstärkt kontroll. Vidare angående bestämmelsen, se avsnitt 11.5. Paragrafen anger, vad ett beslut enligt 7 § om tillfälligt förstärkt kontroll skall innehålla. I paragrafens första stycke anges, att ett beslut om tillfälligt för- stärkt kontroll skall ange på vilka grunder en person får anmanas att stanna, på vilken grund varuundersökningen får göras och vilka särskilda åtgärder som skall vidtas med de varor som kontrollen avser. Se vidare avsnitt 11.5. Av andra stycket framgår, att inte heller här får slumpmässiga kontroller förekomma samt att skyldigheten att lämna uppgifter och vissa upp handlingar samt bestämmelsen om tjänstemännens befogenhet att företa varuundersökningar gäller även här. Gemensamma bestämmelser för varukontroll I paragrafen anges, att kontroller av brev eller andra försändelser som sannolikt innehåller förtroliga meddelanden endast får ske i enlighet med bestämmelserna i 3 kap. om kontroll av försändelser. Se vidare kommentarerna till 3 kap. Paragrafen innehåller bestämmelser om befogenheten att begära legitimation av de personer, som är föremål för varukontroll. I paragrafens första stycke anges, att en tjänsteman vid får begära att en person identifierar sig, om det behövs som ett led i en utredning om ett misstänkt brott eller i ett beskattningsärende. Avsikten med bestämmelsen är således, att en person skall identifi- era sig för det fall att en förundersökning skall inledas, en förenklad utredning skal vidtas eller om detta behövs i ett beskattnings- ärende. I andra stycket anges, att en tjänsteman vid även får begära att en person identifierar sig om han eller hon kan antas vara identisk med en person mot vilken ingripande skall riktas och den personen väntas med ett visst transportmedel. Vidare se avsnitt 11.6. Bestämmelsen, som delvis motsvarar 13 § inregränslagen, innehåller föreskrifter om den kontrollerades skyldigheter att ge den, som verkställer varukontrollen, möjlighet att genomföra kontrollen. Vidare innehåller bestämmelsen föreskrifter om den kontrollerades medverkan vid varukontrollen. I paragrafens första stycke anges att vid varukontroll enligt detta kapitel skall den som anmanats att stanna ge den som verkställer kontrollen tillfälle att genomföra undersökningen. Personen skall vidare utan kostnad tillhandahålla de varuprov som behövs. I andra stycket anges, att den som anmanats att stanna för en va- rukontroll skall svara för transporten av varan samt för uppackning och återinpackning. Den, som åsidosätter dessa skyldigheter, skall enligt beslut av ersätta staten för dess kostnader för åt- gärderna i fråga. Vad som sägs i 5 kap. 23 § tullagen skall gälla även sådan ersättning. får besluta om befrielse helt eller delvis från ersättningsskyldigheten. Av tredje stycket framgår, att vid kontrollbesök avseende utförsel av krigsmateriel, produkter med dubbla användningsområden och kulturföremål är den som kontrolleras skyldig att tillhandahålla sådana handlingar, som får granskas enligt 5 §. I 5 § anges, att be- stämmelsen i 6 kap. 34 § tullagen om undantagande av vissa hand- lingar från granskning skall tillämpas. Paragrafen innehåller föreskrifter om tulltjänstemäns befogenhet att rapportera till Polisen och även i vissa fall hålla kvar en person och ett transportmedel, i avvaktan på att Polisen skall komma till platsen. I paragrafens första stycke anges, att om det i samband med en va- rukontroll påträffas föremål, som inte omfattas av denna lag men som medför att det finns anledning att anta personen som kon- trolleras gjort sig skyldig till brott som hör under allmänt åtal, på vilket fängelse kan följa, skall den som utför varukontrollen rap- portera detta till Polisen. När tjänstemannen rapporterat till Poli- sen enligt ovan, kan fatta beslut om att hålla kvar perso- nen och transportmedlet, till dess Polisen kommer till platsen. Avsikten med bestämmelsen är att öka samarbetet mellan Poli- sen och samt att dra nytta av de iakttagelser, som tjäns- temän gör vid varukontroller. Befogenheten att rapportera till Poli- sen kan komma till användning t.ex. i en situation, när en personbil stannas vid en selektiv kontroll av om narkotika finns i fordonet. Om det då vid genomgången av fordonet konstateras, att detta är lastat med föremål som kan antas var stulna, får en tjänsteman om- gående rapportera detta till Polisen. För det fall att Polisen svarar att de kommer till kontrollstationen för att titta på fordonet och lasten, får fatta beslut om att hålla kvar personen och fordonet fram till det att Polisen kommer till platsen. Varukon- trollen är avslutad i och med att fattar beslut om att hålla kvar personen och transportmedlet. I andra stycket anges, att om det i samband med varukontroll i övrigt påträffas föremål eller omständighet framkommer som kan vara av betydelse för Polisens brottsbekämpande verksamhet, skall detta rapporteras till Polisen. Se vidare avsnitt 9.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om befogenheten att under- söka vissa angivna försändelser, vilka omfattas av den begränsning av kontrollmöjligheten som skall gälla för försändelser vilka kan antas innehålla förtroliga meddelanden. I första stycket anges, att en tulltjänsteman får undersöka dels brev, dels andra försändelser som sannolikt innehåller förtroliga meddelanden, för att förhindra att varor förs in i landet i strid med införselrestriktioner. En sådan försändelse, som befinner sig hos , på utväxlingskontoret eller hos ett kurirföretag, får öppnas, om det finns anledning att anta att den innehåller en vara som omfattas av lagen och varan kan tas i beslag enligt smugg- lingslagen. Av andra stycket framgår, att kontroller av försändelser skall fö- retas skyndsamt. Bestämmelsen motsvar i stort innehållet i 8 § i den nu gällande inregränslagen. Nytt är emellertid, att bestämmelsen omfattar även försändelser som finns hos kurirföretag. För att anledning att anta, som är den lägsta misstankegraden i svensk rätt, skall anses uppfylld räcker det t.ex., att en narkotikasökhund markerat försän- delsen. Bestämmelsen innehåller således regler för den inskränkta kon- troll, som motiveras av det grundlagsfästa skyddet för korrespon- dens. Se vidare avsnitt 12.2. Övriga försändelser, dvs. de som inte är brev och inte heller sannolikt innehåller förtroliga meddelanden, får kontrolleras med stöd av de vanliga bestämmelserna om kon- troll av varor. I paragrafen anges, att beslut om öppnande av försändelser får fat- tas endast av tjänsteman som förordnats särskilt för uppgiften av chefen för . Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande, skall detta tillslutas och skickas vidare till mottagaren. Innehållet i paragrafen motsvarar 9 § inregränslagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som skall gälla vid öppnande och undersökning av en försändelse. Av första stycket framgår, att en försändelse som öppnas med stöd av 1 § inte får undersökas närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med undersökningen. I andra stycket anges, att protokoll skall föras över undersök- ningen. Av protokollet skall ändamålet med undersökningen, samt vad som framkommit vid denna, framgå. Tredje stycket anger, att om en försändelse öppnats skall adres- saten, och om det är möjligt, avsändaren underrättas , om inte särskild skäl talar emot det. Innehållet i paragrafen motsvarar 10 § inregränslagen. Första stycket i bestämmelsen ger uttryck för proportionalitetsprincipen. Enligt andra stycket skall en företagen undersökning dokumente- ras, för att den enskilde i efterhand skall kunna kontroller att den inte har inneburit ett oförsvarligt ingrepp i brevhemligheten. Be- stämmelsen har sin förebild i regler om beslag (jfr. 27 kap. 13 §). I tredje stycket regleras den enskildes rätt att få kännedom om att ett öppnande skett. För det fall, att undersökningen av försän- delsen leder fram till en misstanke om brott bör det emellertid, för att brottsutredningen skall kunna genomföras effektivt, finnas möjlighet att underlåta att sända ut underrättelse. Förebild för be- stämmelsen är 27 kap. 11 § . Paragrafen innehåller en bestämmelse, som ger befogen- het att besluta om s.k. postspärr. I första stycket anges, att en chefstjänsteman som förordnats för uppgiften av chefen för får besluta, att en postförsän- delse som väntas till ett visst brevbärarkontor och som kommer från ett annat EU-land skall hållas kvar av postbefordringsföretaget när den kommer till brevbärarkontoret, om det finns anledning att anta att försändelsen innehåller narkotika som kan tas i beslag en- ligt smugglingslagen, och det är nödvändigt för att ett beslag skall kunna ske. Av andra stycket framgår, att ett beslut om kvarhållande skall meddelas att gälla viss angiven, . Beslutet är verkställbart, men skall prövas av chefen för eller av verkets chefsjurist. Tredje stycket anger, att postbefordringsföretaget är skyldigt att på begäran av till verket överlämna en försändelse som kvarhållits enligt första stycket. Den föreslagna bestämmelsen motsvaras av 11 § inregränslagen. Den enda skillnaden består i att ordet postkontor i inregränslagen har bytts mot brevbärarkontor i förslaget. Anledningen till föränd- ringen är, att den funktion som postkontoren hade i detta avseende , på grund av förändringar inom Posten, finns hos brevbärar- kontoren. Se vidare avsnitt 12.3. 4 kap. Befordringsföretags och företags skyldigheter och ansvar Paragrafen innehåller en skyldighet för befordringsföretag att an- mäla till om det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt smugglingslagen. Vidare föreskrivs, att befordringsfö- retaget på begäran av är skyldigt att lämna över en sådan försändelse till verket. En bestämmelse med motsvarande innehåll finns i 12 § andra stycket inregränslagen. Paragrafen innehåller en skyldighet för befordringsföretag att på begäran av överlämna en viss försändelse till verket. Be- stämmelsen är ny. I paragrafens första stycket anges, att får begära att en försändelse skall överlämnas till om det finns anledning att anta, att försändelsen innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt smugglingslagen och det är nödvändigt för att beslag skall kunna ske. En sådan begäran skall meddelas att gälla viss angiven, . Begäran får verkställas men skall prövas av chefen för eller verkets chefsjurist. Av andra stycket framgår, att ett befordringsföretag på Tullver- kets begäran skall överlämna en sådan försändelse till . Avsikten med bestämmelsen är att underlätta för att få tag på en försändelse, om vilken genom t.ex. tips, fått vederhäftig information att den innehåller narkotika. En begäran enligt denna bestämmelse kan lämnas till t.ex. ett kurirföretag. Se vidare avsnitt 12.4.1. I paragrafen anges, att transportföretag, som befordrar resande från ett annat EU-land, utan kostnad för staten skall ställa de lokaler och anordningar till förfogande som, enligt vad Tull- verket bedömer, behövs för undersökning av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör och kroppsvisitation av re- sande samt för personal från myndigheten som utför varukontrol- len under uppehåll i tjänstgöringen. Motsvarande bestämmelse finns i 14 § inregränslagen. Be- stämmelsen föreskriver en skyldighet för transportföretag, som transporterar resande och fordon från annat medlemsland, att ställa vissa lokaler och anordningar till förfogande. Bestäm- melsen tar främst sikte på fartygs- och flygtrafiken. Se vidare av- snitt 12.4.2. Paragrafen innehåller bestämmelser angående företags skyldighet att lämna viss information till . I första stycket anges, att transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från , på begäran av Tull- verket skyndsamt skall lämna de aktuella uppgifter om ankom- mande och avgående transporter, som företaget har tillgång till. Transportföretag har endast skyldighet att lämna de uppgifter om passagerare, som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. Detta stycke motsvaras av 15 § första stycket inregränslagen (se vidare prop. 1995/96:166 s. 98). Av andra stycket framgår att företag som mot betalning tillhan- dahåller rätt att färdas över bron mellan och på begäran av skyndsamt skall lämna sådana uppgifter om fordon, företag och personer som företaget har tillgång till. Denna del av bestämmelsen är ny. Avsikten är, att införa en motsvarande skyldighet som gäller för transportföretag enligt första stycket för broföretaget. Regleringen innefattar inte några ålägganden för broföretaget att införa nya rutiner eller föra register över dem som innehar s.k. brobizz. Endast i den utsträckning företaget har upp- gifter av det slag som anges i bestämmelsen skall dessa lämnas ut. Med tillgängliga avses här även uppgifter, som fysiskt lagras någon annanstans, t.ex. i databaser men som är tillgängliga med tekniskt hjälpmedel hos företaget. Se vidare avsnitt 12.4.3. Tredje stycket anger, att kurirföretag på begäran skall ge Tullver- ket tillgång till de uppgifter som företaget har angående försändel- ser som företaget befordrar. Även denna del av bestämmelsen är ny. Avsikten är att kurirföretagen skall visa upp de avtal som före- tagen har med sina kunder angående leveranser av försändelser. Detta för att underlätta för att selektera objekten för kontroller. I fjärde stycket anges att får begära in uppgifter enligt vad som sagts ovan endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet. Uppgifter får såle- des inte begäras in för att tillgodose något annat informationsbe- hov i än det informationsbehov, som finns i den brotts- bekämpande verksamheten. Paragrafen innehåller föreskrifter om hur de uppgifter som företag enligt det föregående är skyldiga att lämna till skall gö- ras tillgängliga för och om vad som gäller beträffande hanteringen av nämnda uppgifter. Bestämmelsen motsvaras av 16 § första och andra styckena inregränslagen (se prop. 1995/95:166 s. 99). I första stycket anges, att företag får lämna uppgifter enligt 4 § på så sätt att de görs läsbara för genom terminalåtkomst. Av andra stycket framgår att får ta del av uppgifter ge- nom terminalåtkomst endast i den omfattning och som behövs för att kontrollera aktuella transporter. får vidare inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt. I paragrafen anges, att uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst, skall förstö- ras, om de visar sig sakna betydelse för utredning och lagföring av brott. Bestämmelsen motsvaras av 16 § tredje stycket inregränsla- gen. Omhändertagande och förverkande av varor Paragrafen anger, i vilka fall får omhänderta en vara. I första stycket anges, att få ta hand om en vara om det behövs för att genomföra en kontroll enligt lagen om kontroll av varor vid inre gräns. får även ta hand om en vara på den grunden, att varan inte får föras in till eller ut från landet till följd av att varan omfattas av införsel- eller utförselförbud, eller att ett villkor för in- eller utförseln inte är uppfyllt, eller att varan förs in eller ut med stöd av ett tillstånd, som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. får därvid läggas upp på tillfälligt lager. De kostnader som haft för varans uppläggning och förvaring, skall ersättas av den som för in eller för ut varan. Av andra stycket framgår, att kan besluta att varan inte får tas ut från lagret förrän kostnaderna ersatts eller säkerhet ställts för den. Tredje stycket anger, att får besluta om befrielse helt eller delvis från ersättningsskyldigheten, om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen motsvarar i stort 17 § inregränslagen (se prop. 1995/96:166 s. 100 och prop. 1998/99:79 s. 86). Se vidare avsnitt 13.1. Paragrafen innehåller bestämmelser angående vilka åtgärder som skall vidtas för det fall att varor tagits om hand. I första stycket anges, att beträffande varor som avses i 2 kap. 1 § 5, dvs. varor som skall beskattas enligt lagen om beskattning av viss privatinförsel av tobaksvaror, finns bestämmelser om vad som skall gälla för omhändertagna varor i den nämnda lagen. Beträffande va- ror, som avses i 2 kap. 1 § 8, reptiler för kommersiella ändamål, och 9, djur eller produkter av djur om det finns anledning att misstänka att de villkor som gäller för införseln eller utförseln inte är upp- fyllda, samt i 6 §, hundar, katter och illrar, finns bestämmelser om åtgärder vid vägrad införsel i förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. Av andra stycket framgår att övriga varor som omfattas av lagen och som omhändertagits enligt 1 §, inte får lämnas ut om en sådan vara enligt lag eller annan författning inte får föras in i eller ut ur landet, eller ett särskilt föreskrivet villkor för att varan skall få föras in i eller ut ur landet inte är uppfyllt. Av tredje stycket framgår, att om ett särskilt föreskrivet villkor för att varan skall få föras in i eller ut ur landet inte är uppfyllt skall den som för in eller för ut varan eller varans ägare, ges möjlighet att uppfylla förutsättningarna eller, vid införsel, återutföra varan. Bestämmelsen motsvaras i stort av 17 a § inregränslagen (se prop. 1998/99:79 s. 99). I paragrafen regleras, när ett beslut om att vägra lämna ut en vara som omhändertagits för kontroll skall upphävas. I paragrafens första stycke anges, att ett beslut enligt 2 § om att en vara inte får lämnas ut skall upphävas, om det inte längre finns grund för ett sådant beslut, ett beslut om beslag enligt 27 kap. rät- tegångsbalken eller enligt smugglingslagen meddelats beträffande varan, varan förklaras förverkad enligt 4 §, eller det är oskäligt att inte lämna ut varan. Av andra stycket framgår, att den som gör anspråk på en vara som har varit omhändertagen svarar för att varan hämtas. Bestämmelsen motsvaras av 17 b § inregränslagen (se prop. 1998/99:79 s. 99 f). I paragrafen anges, i vilka fall en omhändertagen vara får förverkas och att det är som får besluta om att ett sådant förver- kande skall ske. I första stycket anges, att får besluta att en vara, som avses i 2 kap. 1 § 1–4 och 6–7 och som omhändertagits enligt 1 §, skall förklaras förverkad om ett beslut enligt 2 § att en sådan vara inte får lämnas ut har vunnit laga kraft och ägaren eller den som för in eller för ut varan inte har uppfyllt förutsättningarna för in- eller utförseln eller, vid införsel, inte har återutfört varan inom en må- nad från den dag då beslutet vann laga kraft. Av andra stycket framgår, att även får besluta att en vara som avses i första stycket förverkas om ett tidigare beslut om omhändertagande har upphävts enligt 3 § och ägaren inte gjort an- språk på varan från den dag då beslutet om att varan inte får lämnas ut upphävdes, eller ägaren, om han gjort så- dant anspråk, inte har hämtat ut varan från den dag då anspråket framställdes. Tredje stycket anger, att om det finns särskilda skäl får medge en förlängning av de tidsfrister som anges i första och andra styckena. Bestämmelsen motsvars av 17 c § inregränslagen (se prop. 1998/99:79 s. 100). I paragrafen finns bestämmelser om försäljning och förstöring av varor, som förverkats enligt denna lag. I paragrafens första stycke anges, att när ett beslut om förver- kande enligt denna lag har vunnit laga kraft, skall egendomen säljas genom försorg eller i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av förverkad lös egendom. Egendomen får i stället förstöras, om den inte kan säljas, om den kan befaras komma till brottslig användning, eller den annars är olämplig för försälj- ning. Av andra stycket framgår, att vad som anges i första stycket en- dast gäller om inget annat är föreskrivet i lag eller annan författ- ning. Bestämmelsen motsvaras av 17 d § inregränslagen (se prop. 1998/99:79 s. 100 f och 2002/03:10 s. 91 ff.). Straff och vite samt bestämmelser om överklagande Paragrafen innehåller straffbestämmelser för överträdelser av vissa föreskrifter i lagen. Bestämmelsen motsvaras av 19 § inregränsla- gen. I första stycket anges, att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att stanna på anmaning enligt 1 kap. 5 §, eller lämna uppgifter och visa upp handlingar enligt 2 kap. 3 § skall dömas till böter. Av andra stycket framgår, att i ringa fall inte döms till ansvar. Av bestämmelsen framgår, att ansvar enligt 1 § inte inträder om gärningen är belagd med straff i eller i smugglingsla- gen. Bestämmelsen innehåller en upplysning om att särskilda bestäm- melser om förundersökning, tvångsmedel, åtal m.m. vid brott som rör införsel eller utförsel av varor finns i smugglingslagen. Av bestämmelsen framgår, att får förelägga vite i de fall ett företag inte fullgör sina skyldigheter enligt 4 kap. 2–4 eller nå- gon inte fullgör sin skyldighet enligt 2 kap. 11 §. Bestämmelsen innehåller regler för överklagande och anger, att be- slut enligt 2 kap. 11, 4 kap. 2–4 samt 5 kap. får överklagas till all- män förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överkla- gande till kammarrätten. I bestämmelsen anges, att övriga beslut enligt lagen inte får överklagas. 16.2Förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Paragrafen innehåller en bestämmelse, som ger regeringen befo- genhet att besluta om tillfälligt förstärkt kontroll vid gräns mot tredje land. Bestämmelsen motsvarar den, som föreslås i 2 kap. 7 § lagen om kontroll av varor vid inre gräns. Utredningen anser, att det är lika motiverat att föra in denna bestämmelse vad gäller varu- kontrollen vid yttre gräns som vid varukontroll vid inre gräns. På samma sätt, som gäller vid inre gräns kan även vid yttre gräns tän- kas uppkomma situationer, när t.ex. en smittsam sjukdom kan ut- göra ett allvarligt hot mot människors och djurs liv och hälsa, och det därför kan föreligga fog för att besluta om mer långtgående el- ler mer omfattande varukontroller. Även här bör som huvudregel regeringen fatta ett sådant beslut. Om fara i dröjsmål skulle föreligga, får chef emellertid fatta beslut om tillfälligt förstärkt kontroll. underställas regeringens prövning av om beslutet skall bestå. Se vidare avsnitt 11.5. Paragrafen anger, vad ett beslut om tillfälligt förstärkt kontroll skall innehålla. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 8 § i den föreslagna lagen om kontroll av varor vid inre gräns. I den förslagna paragra- fen anges, att beslut om tillfälligt förstärkt kontroll skall ange på vilka grunder en person får anmanas att stanna, på vilken grund en varuundersökning enligt 6 kap. 10 § andra stycket får göras och om vilka åtgärder som skall vidtas med de varor som kontrollen avser. Se vidare avsnitt 11.5. Paragrafen innehåller en bestämmelse, vilken ger tulltjänstemän befogenhet att rapportera vissa förhållanden till Polisen samt även i vissa situationer hålla kvar en person och ett transportmedel. För- slaget motsvar bestämmelsen i 2 kap. 12 i förslaget till lag om kon- troll av varor vid inre gräns. Se även kommentaren till nämnda pa- ragraf samt avsnitt 9.5. I första stycket anges, att om det i samband med en varukontroll påträffas föremål som medför att det finns anledning att anta att personen som kontrolleras gjort sig skyldig till brott mot vilket inte har befogenhet att ingripa, som hör under allmänt åtal och på vilket fängelse kan följa, får den som utför varukon- trollen rapportera detta till Polisen. När en sådan rapport gjorts, kan fatta beslut om att hålla kvar personen och trans- portmedlet till dess Polisen kommer till platsen.