sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Numret inleddes med en presentation av ämnet. Där lyftes fram att under årtiondena efter behövde arbetskraft för att bygga välfärden och myndigheterna uppmanade sin befolkning att inte visa fördomar mot invandrare. Den officiella moralen tycktes gå ut på att bara det svenska folket uppförde sig väl och inte öppet visade sig fördomsfullt så kunde man lugnt visa sitt förakt i handling. låta invandrarna arbeta i dåligt betalda, smutsiga och bullriga arbeten utan kunskap om sina fackliga rättigheter. [---] Så blev invandrarna isolerade i det svenska samhället. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Vi släppte dem helt enkelt inte nära oss [---] Glåpord, isolering och dåliga jobb är bättre än hunger och förföljelse. Invandrarna arbetade och arbetade och så länge den svenska industrin behövde arbetskraft så fick de komma hit. är läget inte sådant och någon arbetskrafts- invandring förekommer knappast. [--- D]et här R-numret handlar inte om majoriteten av invandrarna. Det handlar om dem för vilka problemen blir övermäktiga. De som hamnar i den svenska vårdappa- raten eller på fängelserna. (1978, s3ff) Endast ett par av numrets artiklar handlar i huvudsak om invand- rare och brottslighet. Andra handlar om t.ex. språkproblem, allt i sammanhanget av invandrares utsatthet. Beskrivningen av invand- rare och brottslighet handlar om samma ämne som den här tidigare undersökta forskningen och diskussionen som utspelades omkring 20 år senare.5 Problemformuleringen skiljer sig dock radikalt från den som förekommer i diskussionen om invandrare och brottslig- heten . Brottsligheten ses i inte som det pri- mära problemet utan som ett symtom på problemet, dvs. invandra- res utanförskap och marginalisering. Detta resonemang återkom- mer bl.a. i BRÅ:s rapport 1983:4 Utlänningarna och brottsligheten. efter 1996:2 Invandrares och invandrares barns brottslighet återkommer argumentationen men i mycket mindre grad. Denna förändring i attityd och problemformulering kan sägas gå parallellt med en generell och successiv förändring av kriminalpolitiken och framåt. Dessa förändringar som i stort kan sägas gälla för hela västvärlden har beskrivits av bl.a. : Behandlingstanken förlorande mark. Påföljden av ett brott har inte längre som främsta syfte att uppnå den dömdes reha- bilitering, Vedergällning och straff är principer som tas hänsyn till vid utdömande av påföljd. Återupptäckten av fängelset. Fler männi- skor än tidigare sitter inspärrade. En av de viktigast punkterna av den rättsliga påföljden är att samhället ska skyddas från den dömde. Offret i centrum. Offret står i centrum för omtanke och identifika- tion. Förståelse för gärningsmannen ses som motsvarande brist på förståelse för offret. Ökat politiskt utnyttjande av brottsproblemet. Brott anses vara ett problem som kan åtgärdas med politisk hand- lingskraft. En prioriterad politisk fråga blir mot bakgrund av detta vilka som driver den hårdaste kriminalpolitiken med t.ex. förslag på fler poliser och höjda straff. Förståelsen av brottslighet har förändrats. I stället för att förklara brottslighet 5 et al (1998) så var dock behandlande av ämnet startskottet för en debatt som fick främlingsfientliga inslag. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori som ett resultat av sociala förhållanden ses gärningsmannen som en kalkylerande individ som helt enkelt väljer att bryta lagen. Detta leder till att skydd och kontroll prioriteras.6 menar att detta kan sammantaget ses som en förändring från socialpolitik till kriminalpolitik (Estrada, 2004, s.128f. ) Individualisering, med dess individförklaring till brott, får förstås politiska konsekvenser både i den politiska retoriken och i den politiska praktiken. Rättsväsendet och dess verksamhet hamnar i fokus. Fler poliser och väktare anses leda till ökad och bättre kon- kret, fysisk kontroll, ökade straff både i antal och tid ska inkapaci- tera brottslingen och avskräcka andra brottslingar och potentiella brottslingar från att begå brott. Den bild som målas upp genom detta är att brottslingar precis som övriga medborgare är rationella och alltså själv efter övervägande begår sina brott. Konsekvenserna av en sådan bild är att den brottsliga handlingen ses som än mer klandervärd och således värd ett straff och att brottspreventionen främst riktar in sig på övervakning, kontroll och skydd. Motsatsen till denna bild är den där de sociala orsakerna förklarar brottet. Detta leder till åtgärder som syftar till att förbättra potentiella brottslingars sociala situation samt att brottet förvisso ses som klandervärt men till vis del utom den dömdes kontroll. Kriminolo- gen ser i detta två olika typer av brottslingar som svarar mot två olika ideologier. Den rationella, kalkylerande brottslingen är marknadens förbrytare medan den brottsling vars handlingar förklaras med sociala orsaker är välfärdsstatens. De olika typerna av brottslingar kommer av nödvändighet behandlas olika. Särskiljandet mellan båda dessa sätt att se på brottslingen och brottslighetens orsaker är inte den verkande politiken så tydlig som här målas upp. Det i ledande partiet Socialdemokraterna har haft svårt att förhålla sig fullt ut till något av de två synsätten. Detta har lett till att den svenska socialdemokratin har adopterat den slogan som myntades av engelska New Labour: Tough on crime, tough on causes of crime. I och med det lyckas man visa handlingskraft gentemot brottslighet som man relaterar till det som menar är hörnstenar i den socialdemokratiska ideologin t.ex. solidaritet och social ingenjörskonst (1995, s.89ff). Den infallsvinkel som lyftes fram av har sin grund i välfärdsstatens kriminalpolitik. Det finns en nästintill outtalad förförståelse om att brottslighet är resultatet av sociala 6 har sammanfattat resonemang som återfinns i (2001). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori En identifiering av kategorier överrepresenterade i brottstatistiken blir därmed inte främst ett utpekande av en pro- blematisk grupp utan lokaliserandet av en grupp som helt enkelt på olika sätt är socialt eftersatt. Den lösning som detta implicerar är såklart sociala reformer som leder till minskade sociala missförhål- landen som leder till minskad brottslighet. Denna mer eller mindre självklara förförståelse förekommer fortfarande i tämligen stor utsträckning både på ledarsidor och bland politiker och forskare som intresserar sig för förhållandet mellan invandrare och brotts- lighet (Se t.ex. , 030512 och , 000318). Inom ramen för marknadens kriminalpolitik får forskningsre- sultatet med den innebörden att invandrare är överrepresenterade i brott i jämförelse med svenskar andra konsekvenser. Om brotts- lingen ses som en aktör på marknaden, som väljer fritt mellan lag- liga och olagliga beteenden så blir utpekandet av invandrare inte en lokalisering av en grupp som har problem utan av en grupp som utgör problemet. Konsekvensen av detta kan t.ex. bli att invandrare utsätts för hårdare kontroller av polis och andra instanser än svenskar. Med tanke på hur centralt brottsproblemet har blivit i politiken och hur stort problemet antas vara kan utpekandet av överrepresentation få allvarliga följder för den utpekade gruppen. Även om det i inte bedrivs en renodlad markna- dens kriminalpolitik så är den förmodligen mer åt marknadens håll än vad forskare, politiker och debattörer som stödjer välfärdssta- tens kriminalpolitik skulle önska. Mot bakgrund av detta bör man förstå att den vetenskapliga kunskapen om invandrare och brotts- lighet inte verkar i ett vakuum utan är en del av en vidare kunskap om detta förhållande. Det betyder både att resultaten kan förkastas helt eller att vissa delar av resultaten lyftes fram som relevanta. I detta sammanhang kan således forskningens konkreta resultat kopplas lös från detta resultats förklaringar. En forskare som anser att invandrare är överrepresenterade i brottslighet p.g.a. den grup- pens sociala situation men ändå väljer att forska på specifikt in- vandrares brottslighet kan få se resultaten ge oönskade konsekven- ser. För i ett kriminalpolitiskt klimat där individen ses som ensamt ansvarig för det brott han begått så blir de sociala orsaker som en forskare lyfter fram ointressanta, de siffror som visar vem eller vilka som begår brott är däremot av intresse. Snarare än sociologisk blir då forskningen närmast polisärt taktisk, det enda relevanta informationen är vem som begår brottet inte varför. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori verkliga bilden riktigt så extrem. Marknadens kriminalpolitik har inte fullkomlig dominans i (och inte heller i många andra länder). Socialdemokraternas (och flera andra partiers) kriminalpo- litik leder till, eller är ett tecken på, ett klimat där fortfarande väl- färdstatens värderingar i frågan ges avsevärt utrymme: [A]tt inta en tuff attityd mot brottslighet är inte detsamma som att ge upp kampen mot den segregation som utgör grogrund för denna brottslighet (, 000317). Under denna paroll kan flera olika åsikter samsas, sådana som vill öka polisens resurser och särskilda insatser i storstädernas förorter och sådana som anser att brytandet av segregationen är den enda lösningen på problemet. Det finns i det sammanhanget inte någon motsättning mellan de två åsikterna och för båda fyller 1996:2 ett syfte fast på olika vis. Slutligen kan man fråga sig vad som egentligen gör att just invandrares förhållande till brottsligheten som från och med slutet av har varit föremål forskning och debatt, att brottsfrågan etnifieras? Att besvara den frågan är svårt och egentligen inte artikelns syfte men man kan peka på ett par möjliga orsaker. m.fl. lyfter fram två företeelser som gjorde att invandrare kom att pekas ut som särskilt skyldiga till brottsligheten. För det första hade en omfattande arbetskraftsinvandring . Invandrarna togs emot relativt väl av både industri och allmänhet. Invandrare behövdes i . kom sedan invandringen att bestå av stora delar flyktingar och behovet av invandrad arbetskraft var inte längre stor och debatten om de problem man ansåg att invandringen hade dragit med sig började dryftas (m.fl., s.70ff). För det andra ledde den skiftande synen på brottslighet i stort, där t.ex. behandling byttes mot straff, till bilden av gärningsmännen som onda och oförbätterliga. Brottslingen var inte vem som helst utan någon stod utanför samhället. Här blev invandrare en lämplig syndabock: Bilden av både lagöverträdaren och brottsligheten som främmande i förhållande till svensken och det svenska samhället hade framgångsrikt återupprättas (m.fl., s.72). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Man bör skilja på den sociala kategorin och den sociala gruppen där den första svarar mot en grupp med karakteristika bestämd av dem som kategoriserar gruppen, den sociala gruppen å andra sidan be- stäms av gruppens inbördes relationer. Om man godtar dessa defi- nitioner som giltiga i fråga om forskning så implicerar det skilda forskningsområden. Den sociala gruppen lämpar sig då i samman- hang när forskningsobjektet ses som agenten, dvs. den aktiva par- ten. I dagens dominerande syn på brottslighet, där brottslingen ses som en agent, är således den sociala kategorin (med kännetecken och betydelser bestämda av andra än de som antas ingå i den) di- rekt olämpliga för att studera vem som begår brott. Detta resone- mang går förvisso att applicera på alla eller de flesta kategorier som används i brottstatistiken och kriminologisk forskning. I och med att aldrig alla eller ens en majoritet individer i en social kategori finns representerade kan man hävda att kategorin inte är adekvat. Mot bakgrund av detta så kan man sedan gå vidare till större dis- kussion om det verkligen går och om det är nödvändigt och över- huvudtaget möjligt att utröna vilka grupper som begår brott. Det ingår dock inte denna undersöknings syfte att titta närmare på en sådan argumentation. Den sociala kategorin kan och bör, till skillnad mot vad den här artikeln möjligtvis gett sken av att tycka, användas i forskning. Men om man tittar på det som kännetecknar den sociala kategorin, ka- rakteristika bestämda av andra än de som ingår i den, så blir forsk- ningsområdet ett annat än det som förekommer i t.ex. Invandrares och invandrares barns brottslighet. Forskningen bör i stället vändas mot de områden där den social kategorin är ett passivt objekt. Bara för att man i t.ex. forskning slutar kategorisera människor i In- vandrare och Svensk så betyder inte det att kategorierna inte är verksamma i samhället och får konsekvenser för de som antas ingå i den. Forskningen kan därför riktas mot områden där en social kategori diskrimineras eller på annat sätt särbehandlas. Då under- söker man hur samhället och dess medlemmars syn på och katego- riserande av olika individer tar sig uttryck och verkar. Detta är obe- roende av kategorins medlemmars inbördes relationer och vad de själv anser att de har gemensamt. Inom ämnesområdet invandrare och brott skulle man då kunna undersöka hur personer som antas ingå i den sociala kategorin invandrare eventuellt särbehandlas i rättsväsendet. I det sammanhanget är det inte kategorin som är den Konstruktionen av en brottsbenägen kategori aktiva parten utan ett objekt för maktutövande från rättsväsendets sida, varför det blir relevant att undersöka. Ett annat möjligt forsk- ningsområde är att titta på hur förknippandet med brottslighet påverkar t.ex. diskriminering på arbetsmarkanden. En företeelse kan trots att den är socialt konstruerad vara samhälleligt relevant och ha betydelse för hur människor och grupper behandlas. I olika grad erkänns det, både inom forskningen och i media, att ämnet invandrare och brottslighet leder till att man måste förhålla sig till ett antal etiska frågor. Kriminologen uttrycker det så här i inledningen till en artikel som invandrare och brottslighet: Mitt eget ställningstagande till dessa etiska frågor är att det i samhället redan förekommer en starkt överdriven bild av att etniska minoriteters brottslighet utgör ett problem. Bilden av minoriteters brottslighet är snarare i behov av problematisering än av tystnad från forskarvärlden, men sådan forskning måste göras med försiktighet och kritisk reflex- ion. (, 2001, s.181) Detta ställningstagande ska inte ifrågasättas men man kan stanna till och fråga sig var denna i samhället överdrivna bild har sitt ursprung och vad det är som göder denna bild och legitimerar dis- kussion om den. I otaliga sammanhang där det argumenteras för forskning om invandrare och brottslighet så anges orsaken till forskningens relevans vara att det redan förs en diskussion om detta och att forskningen med sin vetenskapliga metod kan finna och visa på sanningen om förhållandet mellan invandrare och brottslighet. Forskningen framställs i regel som om den bara vore reaktiv, att den svarar mot en annan icke-vetenskaplig kunskap. Det är den inte utan snarare en annan sida av samma mynt. Den kriminalpolitiska debatten om invandrare och brottslighet kanske inte har sitt ursprung i forskningen, den kanske inte ens är fullständigt beroende av den. Men den vetenskapliga forskningen är onekligen en del av den. Forskningen står inte fri från samhället, den påverkas, påverkar och är del av det. Att forskningen skulle stå helt fristående från den kriminalpolitiska debatten och kunna föra in oförvanskad och objektiv kunskap är en omöjlighet. Det är spe- ciellt fallet när man talar om ett så inmutat område som invandrare och brottslighet, där själva huvudbegreppen är oerhört problema- Konstruktionen av en brottsbenägen kategori tiska och delvis på förhand definierade. Samspelet mellan veten- skaplig och populär kunskap är komplext. I media refererar man till vetenskaplig forskning, forskningen motiverar sig delvis genom att man vill motverka främlingsfientliga krafter, dessa krafter använder sig i sin ofta av forskningsresultaten i sin argumentation. Forsk- ningen är alltså betydelsefull både genom att producera men kanske framförallt legitimera kunskap. Undersökningen har sin utgångspunkt i 1996:2 In- vandrares och invandrares barns brottslighet. Men det har inte varit artikelns syfte att försöka visa att den undersökningen har ett större ansvar eller skuld, om man överhuvudtaget kan tala om kun- skap på det viset, för hur begreppet invandrare på ställen i sam- hället kommit att associeras med brottslighet. Jag har bara gjort en ansats att belysa och analysera hur vetenskaplig kunskap kan forma och påverka diskussionen om invandrare och brottslighet. En dis- kussion som i slutändan kan påverka hur samhället bemöter och bedömer dem som klassas som invandrare. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori (1996). Invandrares och invandrares barns brottslighet: En statistisk analys, 1996:2, . (2002). Kriminalpolitikens väsen, Diss., . & Boréus, K. (2000). Textens mening och makt: Me- todbok i samhällsvetenskaplig textanalys, . Borevi, K. & Strömblad, P. (2003). – en introduktion, i Per Strömblad (red), Ka- tegorisering och integration: Om föreställda identiteter i politik, forskning, media och vardag, . (2003), Nyhetslogik och främlingssyn i mediernas kon- struktion av invandrare i K. Borevi & P. Strömblad (red) Kategorisering och integration: Om föreställda identiteter i poli- tik, forskning, media och vardag, . , U., Floryd, Å. & Rumstedt, M. (1969). Utlänningars brottslighet 1967, . , U., B & , H. (red) (1983). Utlänningarna och brottsligheten, Rapport 1983:4, . Estrada, F. (1999). Ungdomsbrottslighet som samhällsproblem: Ut- veckling, uppmärksamhet och reaktioner. Diss., . Estrada, F. (2004). Brottslighetens politiska dynamik: Ledarsidors syn på ungdomsbrottslighet 1970–1999, i m.fl. (red), Sociala problem och socialpolitik i massmedier. (2001). The Culture of Control: Crime and Social order in , . & , M. (1998). Sociala kategoriseringar – histori- kerns och historiens, i , nr 4, 1998, . , H., , J. & , H. (1998). Invandrarna och brottsligheten, i H. (red), Brottsligheten i , . (1997), Svenska moraliska mirakel och invandrande rötägg i Invandrare och minoriteter, Nr 2 1997. (2001). Etnicitet och ungdomsbrottslighet, i F. Estrada & J. Flyghed (red), Den svenska ungdomsbrottsligheten, . , Nr 4 1978. (1978). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori de los , P. (2001), Mångfald och differentiering: Diskurs, olik- het och normbildning inom svensk forskning och samhällsdebatt, . Tesfahuney, M. (1998). Imag(in)ing the Other(s): Migration, Ra- cism and the discursive Constructions of Migrants, . , (1995). Från behandling till straffvärde: Kriminal- politik i en förändrad välfärdsstat, i D. (red), Varning för straff: Om våndan av den nyttiga straffrätten, . Tonry, M. (red) (1997). Ethnicity, Crime, and Immigration: Com- parative and Cross-national Perspectives, . (1981), Brottslighet som invandrarproblem, i Invand- rare och minoriteter, Nr 5–6 1981, . (2000). Diskursanalys som te- ori och metod, . 11Brottslighet hos personer födda i och i utlandet1 ur ett strukturellt diskriminerings- perspektiv Att invandrare är mera kriminella än svenskar tycks numera vara ett etablerat påstående i den svenska samhällsdebatten. Det är också ett påstående som verkar upplevas som ytterst besvärande för de som vill försvara det framväxande multietniska/multikulturella sam- hället och används flitigt av de krafter som vill motverka detta samhälle. Med tanke på att både frågor rörande kriminalpolitiken och invandringspolitiken står högt på den politiska och massmedi- ala dagordningen har föreningen av dessa två frågeställningar en avsevärd politisk sprängkraft. Som (2005) påpekar hänger frågan om överrepresentationen av personer med invandrar- bakgrund i kriminalstatistiken intimt samman med frågan om diskriminering av invandrare inom rättssystemet. I detta kapitel granskas frågan om invandrarnas brottlighet utifrån diskrimine- ringsperspektivet. Starten för debatten om invandrares brottslighet kan enligt , och (1997) dateras till 1978 när Pockettid- ningen R gav ut ett nummer som ägnades åt denna fråga. Få kunde då förutse den vändning och magnitud som denna fråga så små- ningom skulle få. avsikt med att ta upp frågan tycks vara att visa på ytterligare en orättvisa i vårt samhälle. "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Den publicerade statistiken avsåg utländska medborgares överre- presentation bland lagförda2 och orsaken till deras överrepresenta- tion i den registrerade brottsligheten ansågs vara de svåra sociala förhållanden under vilka denna grupp levde i . Själva kunskapen om att utländska medborgare var överrepre- senterade i brottsstatistiken var vid publiceringen av detta nummer av pockettidningen lättillgänglig i den officiella statistiken. Den hade också uppmärksammats i forskningen genom en publikation av . En pikant detalj i sammanhanget är den annonskampanj som genomfördes av för att informera allmänheten om att invandrare inte var mer kri- minella än svenskar (1977). Möjligen visar denna kampanj på att man redan då insåg hur besvärlig denna fråga var men att förmådde inte föra en seriös diskussion i frågan. Dessa glimtar från debatten kan kontrasteras mot dagens diskurs på området. illustrerar denna i sin avhandling om mediernas framställning av invandrarproblematiken med bl.a. det s.k. fallet, ett fall i vilket ett antal invandrarpojkar ankla- gas för att ha våldtagit en svensk flicka i utanför (2004:293 ff.). Borta är den tvekan som medierna visade när det gäller misstänkta eller t.o.m. dömda brott- slingas etniska bakgrund. är istället etniciteten en central upp- gift i rapporteringen. Mediernas framställning av de aktuella och liknande händelserna präglas enligt numera av generalise- rande stereotyper rörande invandrare från bl.a. . Dessa tillskrivs både våldsamhet och kvinnofientlighet. Enligt hämtar medierna sin syn på invandrare från den högerpopu- listiska propagandan där man gör skillnad på vi och dem. Dem är olika oss och farliga för vår livsstil. Även (2005) beskriver i sin avhandling hur medierna börjar frammana en bild av samhället med en skarp gräns mellan invandrare och svenskar. Poängteras bör att det här inte rör sig om några enstaka artiklar, utan om en omfattande och ut- sträckt skildring i flera nationella medier3. (2004) påpekar att som medierna gör de högerpopulistiska ståndpunkterna till sina så kritiserar de starkt de högerpopulistiska krafterna som söker utnyttja invandrares brott för politiska syften. 2Med lagföring menas dom, strafföreläggande och åtalsunderlåtelse. 3Dahlstedt (2005: 110 ff.) illustrerar sina fynd med två artikelserier en i och en i . "Brottslighet hos personer födda i och i utlandet" Även om mediernas framställning av Rissnevåldtäkten kanske hör till de mera uppenbara exemplen på mediernas konstruktion av den kriminella invandraren så tillhör denna en trend i samhälls- debatten där brottslighet allt oftare förknippas med invandrare och då i synnerhet med unga män med Medelhavs- och/eller utomeu- ropeiskt ursprung. Man kan lätt finna många liknande exempel. Ta t.ex. stereotyper som kan återfinnas bl.a. i hur medierna framställer de s.k. personrånen och förortsgängen (jämför Pripp 2002 och , och 2002). I betänkandet Det blågula (2005:56, 127ff) gör en genomgång av forskning om hur personer med invandrarbakgrund skildras i mass- medier. Han presenterar ytterligare ett antal massmediala konstruk- tioner av kopplingen invandrare – brott. Dessa stereotypa medie- konstruktioner är ett allvarligt problem eftersom de flesta männ- iskor saknar andra källor än just massmedier för att skaffa sig en bild av brottsproblematiken. Mediernas framställning av denna pro- blematik kan därför förväntas ha ett stort genomslag i människors medvetande och attityder. Intressant nog har mediernas hållning till frågan om invandrarna och brott länge varit ambivalent. Frågan har tagits upp som man länge har givit läsarna intrycket att man genom att göra detta bryter mot ett tabu.