sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — I 6 kap. 3 § RTVL föreskrivs därför att uppgifter som förekommit i ett TV- program som inte är reklam och som sänts på annat sätt än genom tråd skall beriktigas när det är befogat medan sådana uppgifter, om de sänts genom tråd bör beriktigas när det är befogat. I samman- hanget bör nämnas att bestämmelser om förtal och förolämpning gäller även för TV-sändningar samt att det i mark- nadsföringslagen (1995:450) finns särskilda bestämmelser till skydd för den som blivit utsatt för otillbörlig marknadsföring i en TV- sändning. Dessa regler gäller oavsett om sändningarna omfattas av radio- och TV-lagen eller inte. Av 6 kap. 4 § RTVL framgår att program som inte är reklam inte på ett otillbörligt sätt får gynna kommersiella intressen. När det gäller vederhäftighet i reklam gäller marknadsföringslagen (a. prop. s. 173). Enligt 6 kap. 5 § RTVL får det i sändningar för vilka villkor om opartiskhet gäller inte förekomma meddelanden som sänds på upp- drag av någon annan och som syftar till att vinna stöd för politiska eller religiösa åsikter eller åsikter i intressefrågor på arbetsmark- naden (s.k. åsiktsannonsering). Sådana meddelanden skall enligt 7 kap. 1 § RTVL anses som annonser. För den som sänder TV-program över satellit eller med stöd av tillstånd av regeringen finns det i 6 kap. 8 § RTVL bestämmelser om minsta andel program av europeiskt ursprung och om att sänd- ningarna, om det inte finns särskilda skäl emot det, i betydande omfattning skall innehålla program på svenska språket, program med svenska artister och verk av svenska upphovsmän. Bestäm- melsen om minsta andel program av europeiskt ursprung är utfor- mad utifrån artikel 4 och 5 i TV-direktivet (a. prop. s. 99). Slutligen finns i 6 kap. 10 § RVTL särskilda regler för den som har den exklusiva rätten till en TV-sändning från ett evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället. Även dessa regler har ut- formats i enlighet med TV-direktivets bestämmelser (jfr artikel 3a). För att sända ljudradio- eller TV-program med hjälp av radiovågor på frekvenser under 3 gigahertz krävs enligt 2 kap. 1 § RTVL till- stånd. Undantag från tillståndsplikten görs för sändningar av sök- bar text-TV som sker från radiosändare som används för andra sändningar som förmedlas med stöd av tillstånd enligt lagen samt för sändningar som är särskilt anpassade för syn- och hörselskada- de och som äger rum under från en sådan radiosändare. Vi har i delbetänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) föreslagit att sändning av sökbar text-TV inte längre skall undantas från till- ståndsplikt när sändningen sker i det digitala marknätet. Av 2 kap. 2 § första stycket RTVL framgår att sändningstillstånd såvitt avser TV-program och ljudradioprogram som sänds till hela landet eller till utlandet samt för lokala digitala ljudradiosändningar meddelas av regeringen. Tillstånd att sända närradio och lokalradio meddelas enligt lagrummets andra respektive tredje stycke av Radio- och . Därutöver har Radio- och enligt fjärde stycket möjlighet att meddela tillstånd att under en begrän- sad tid sända TV-program eller ljudradio- program som inte är närradio eller lokalradio. Vi har i delbetänk- andet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) före- slagit ändrade regler för tillståndsgivningen för digitala TV-sänd- ningar. Förslaget innebär bl.a. att regeringen endast skall meddela tillstånd att sända television till public serviceföretagen, medan Radio- och skall vara tillståndsmyndighet för övriga TV- sändningar. I 3 kap. RTVL finns bestämmelser om de villkor som ett sänd- ningstillstånd får förenas med. Dessa villkor gäller endast i de fall där de uttryckligen har föreskrivits i det enskilda programföre- tagets sändningstillstånd. Av 3 kap. 8 § framgår att ett beslut om sändningstillstånd endast får innehålla de villkor som sökanden har godtagit. Vi har dock i ovan nämnda delbetänkande föreslagit att kravet på samtycke från sökanden endast skall gälla för sådana villkor som rör innehållet i sändningarna. Enligt 3 kap. 1 § RTVL får ett tillstånd som meddelats av reger- ingen förenas med villkor som innebär att sändningsrätten skall ut- övas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen. Av 6 kap. 5 § RTVL framgår att det i sådana sänd- ningar för vilka villkor om opartiskhet gäller inte får förekomma meddelanden som sänds på uppdrag av någon annan och som syftar till att vinna stöd för politiska och religiösa åsikter eller åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden (s.k. åsiktsannonsering). Övriga villkor som får föreskrivas i ett sändningstillstånd fram- går av 3 kap. 2–4 §§ RTVL. Regleringen är uttömmande, vilket inne- bär att det inte är möjligt att ställa andra krav genom tillståndsvillkor än de som framgår av dessa bestämmelser. 3 kap. 2 § RTVL innehåller en uppräkning av skyldigheter som får åläggas ett programföretag genom villkor för sändningstillstånd. Vissa av punkterna är antingen av mer teknisk karaktär eller har att göra med sändningarnas utbredning. Vi tar här upp de punkter som rör sändningarnas innehåll. Mot bakgrund av vårt uppdrag att över- väga om det bör göras någon ändring av de bestämmelser som regle- rar skyldigheten att sända myndighetsmeddelanden redogör vi även för p. 15, som reglerar skyldigheten att sända sådana meddelanden. 9 får ett sändningstillstånd förenas med villkor om att programföretaget skall ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen. Bestämmel- sen infördes ursprungligen 1991 i den då gällande radiolagen. införandet anfördes beträffande uttrycket ljudradions och tele- visionens särskilda genomslagskraft att medierna vänder sig till hemmen och till en stor allmän publik, där alla åldrar är företrädda, samt att programmen kan påverka lyssnare och tittare starkt. Regeringen ansåg därför det naturligt att de ansvariga för sändning- arna iakttar varsamhet med program som har sådan karaktär att man kan förstå att delar av publiken kan uppröras eller skrämmas. betonades att kravet på varsamhet inte får drivas så långt att programföretagen sviker sin uppgift att meddela nyheter och stimulera till debatt samt att bedömningen av våldsprogram därför rimligen bör vara mindre restriktiv då det inte rör sig om under- hållningsprogram utan om nyhetsprogram eller samhällsbevakning. Vidare anfördes att bestämmelsen om skyldighet att ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft ger stöd för avtalsbestämmelser som ålägger programföretagen att visa varsamhet när det gäller att t.ex. sända våldsskildringar eller inslag med sexualskildringar, pro- gram som kan verka skrämmande på barn, program som på ett fel- aktigt sätt speglar bruk av alkohol eller narkotika och program som är uppenbart kränkande mot ettdera könet eller mot människor med viss hudfärg, nationalitet eller religion (prop. 1990/91:149 s. 142). Villkor om mediets särskilda genomslagskraft överlappas i viss mån av 6 kap. 2 § RTVL, som gäller för alla sändningar som om- fattas av lagen. Sistnämnda bestämmelse är emellertid huvudsak- ligen inriktad på skyddet av barn. Enligt förarbetena till radio- och TV-lagen kräver tillståndsvillkoret i 3 kap. 2 § 9 om mediets sär- skilda genomslagskraft ett hänsynstagande till andra skrämmande eller upprörande skildringar än de som omfattas av 6 kap. 2 §, vilket innebär att bestämmelserna till viss del kan komplettera varandra, men att de i några fall kan bli tillämpliga på samma skildring och sändning (prop. 1995/96:160 s. 98). 10 följer att villkor för sändningstillstånd får avse skyldig- heten att iaktta den i avsnitt 1.3.2 kommenterade bestämmelsen i 6 kap. 3 § första stycket RTVL om beriktigande även i fråga om ljudradion. Som ovan anförts har det för uppfyllande av artikel 23 i TV-direktivet ansetts tillräckligt med en lagstadgad rätt till berik- tigande, dvs. rättelse av faktauppgifter. Rätten till genmäle kan däremot enligt p. 11 föreskrivas i tillståndsvillkor. 12 följer att det i sändningstillstånd får ställas upp villkor om skyldighet att i programverksamheten respektera den enskildes privatliv. 13 ges möjlighet att genom tillståndsvillkor föreskriva att tillståndshavaren skall sända ett mångsidigt programutbud. Bestäm- melsen avser att hindra ett programföretag från att ge programverk- samheten en ensidig inriktning mot t.ex. underhållningsprogram eller billiga inköpta program (prop. 1990/91:149 s. 140). Uttrycket mångsidigt programutbud är ett generellt målsättningsvillkor, vilket får förenas med exemplifierande villkor om vad som skall gälla för just det aktuella företaget (prop. 1995/96:160 s. 85). I sändnings- tillstånden får således ställas upp olika krav på programutbudet, så- som att det skall sändas en viss minsta mängd nyheter, barnpro- gram eller teater etc. Under denna punkt faller också krav på att produktion i viss utsträckning sker utanför programföretaget självt. Däremot innefattas inte rent organisatoriska frågor som redaktion- ernas antal eller geografiska placering (a. prop. 164f.). I förarbe- tena till radio- och TV-lagen har framhållits att det mot bakgrund av den i 3 kap. 4 § YGL föreskrivna rätten för den som sänder radioprogram att självständigt avgöra vad som skall förekomma i programmet bör iakttas viss restriktivitet vid utformningen av specificerade villkor, men att det å andra sidan också måste beaktas att specificerade villkor har de fördelarna att programföretaget får en bättre uppfattning om vad det har att rätta sig efter och att de övervakande myndigheternas kontroll av att villkoret följs under- lättas (a. prop. s. 85). Ett sändningstillstånd får vidare enligt p. 15 förenas med villkor om att programföretaget kostnadsfritt skall sända meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det. Enligt 3 kap. 3 § RTVL är det möjligt att föreskriva förbud mot att sända reklam eller andra annonser och sponsrade program, liksom mot att diskriminera annonsörer. I 10 kap. RTVL finns bestämmelser som reglerar vilka sanktioner som kan meddelas mot programföretag som åsidosätter lagens bestämmelser och de tillståndsvillkor som har meddelats med stöd av lagen. Enligt 10 kap. 5 § första stycket RTVL får den som åsidosätter vissa bestämmelser eller villkor om annonser, sponsrade program och reklam åläggas att betala en särskild avgift. Frågor om på- förande av särskild avgift prövas enligt 12 kap. 4 § RTVL av Läns- rätten i på ansökan av och TV. I 10 kap. 5 § andra stycket RTVL stadgas att rätten vid prövning av frågan om avgift skall påföras särskilt skall beakta överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Den särskilda av- giften får enligt 10 kap. 6 § RTVL fastställas till lägst femtusen och högst . Avgiften bör emellertid inte överstiga av den sändandes årsomsättning under det föregående räkenskapsåret. När avgiftens storlek fastställs skall, förutom de omständigheter som legat till grund för prövning av frågan om avgift skall påföras, de intäkter som den sändande kan beräknas ha fått med anledning av överträdelsen beaktas. Möjligheten till avgiftssanktion infördes i och med tillkomsten av radio- och TV-lagen. sanktionerades överträdelser av bestämmelser om otillbörligt kommersiellt gynnande och om annonser med vite. I propositionen till radio- och TV-lagen för- klarade regeringen att de vitessanktionerade bestämmelserna över- träddes och att vitessanktionen således visat sig vara ett ineffektivt instrument. Vidare anfördes att såväl föreläggandet av vite som vitets utdömande kunde bli föremål för process och att den sändan- de innan de båda processerna var slutförda hann både dra in avse- värda inkomster till följd av de överträdelser som föreläggandet avsåg och därefter eventuellt upphöra med verksamheten. På grund av de anförda skälen fann regeringen att en mer effektiv reaktion borde införas (prop. 1995/96:160 s. 134). Vad gäller frågan om avgiftens storlek uttalades att hänsyn skall tas både till det slag av överträdelse som är föremål för bedömning och till det mått av uppsåt, nonchalans eller systematiskt handlande som ligger bakom överträdelsen. Vidare anfördes att det faktum att den sändande vid upptäckten av att han överträtt en bestämmelse upphör med detta, är en omständighet som rimligen påverkar omfattningen av överträdelsen och därmed avgiftens storlek (a. prop. Enligt 10 kap. 7 § RTVL skall en handling som strider mot 7 kap. 3 och 4 §§ samt 10 § första och tredje stycket (uppträdande i annonser av personer som spelar en framträdande roll i program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer, reklam i en TV-sändning som syftar till att fånga uppmärksam- heten hos barn eller där det uppträder personer eller figurer som spelar en framträdande roll i program som huvud- sakligen vänder sig till barn samt otillåten reklam och försäljningsprogram för läkemedel och medicinsk behandling) vid tilllämpning av marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsumenter. En sådan handling kan medföra marknadsstörnings- avgift enligt marknadsföringslagens regler. Den som åsidosätter de bestämmelser som anges i 10 kap. 9 § RTVL får föreläggas att följa bestämmelserna. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. De bestämmelser som omfattas av möjligheten till vitessanktion är bestämmelserna om 1.närradiosändningars och lokalradiosändningars innehåll samt skyl- dighet att i lokalradio sända eget material och program med lokal anknytning (5 kap. 11 § 2 och 3 samt 6 kap. 6, 7 och 7 a §§), 2.beteckningar (6 kap. 9 §), 3.sändningsplikt och skyldighet att tillhandahålla kanal för lokala kabelsändarföretag (8 kap. 1, 2 och 4 §), 4.skyldighet att lämna vissa upplysningar till Radio- och (9 kap. 4–7 §§), 5.skyldighet att lämna inspelning (9 kap. 8 §), 6.skyldighet att lämna upplysning om sändningstider i närradio (9 kap. 9 § första stycket), 7.skyldighet att lämna upplysningar om programinnehåll (9 kap. 9 § andra stycket), 8.varning (6 kap. 2 §), 9.skyldighet att lämna uppgifter till och TV (9 kap. 10 §), och 10.skyldighet att rapportera till och TV (9 kap. 11 §). Föreläggande enligt punkterna 1, 2 och 5–10 får meddelas av för radio och TV och föreläggande enligt punk- terna 3–6 får meddelas av Radio- och . enligt punkterna 5 och 6 får även meddelas av Konsumentombuds- mannen. I propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmän- hetens tjänst 2007–2012 (prop. 2005/06:112) föreslår regeringen att nuvarande bestämmelser om myndigheternas rätt till information i 3 kap. 2 § 16 samt 9 kap. 7, 9 och 10 §§ RTVL ersätts av en generell bestämmelse. Enligt denna bestämmelse skall den som bedriver verksamhet som är tillståndspliktig enligt radio- och TV-lagen på begäran av och TV, Radio- och TV- verket och tillhandahålla myndigheterna de upp- lysningar och handlingar som behövs för kontroll av att verksam- heten bedrivs i enlighet med lagen samt de villkor och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. I propositionen föreslås också att de angivna myndigheterna skall ha rätt att meddela vitesföre- läggande mot den som inte följer bestämmelsen. Utredningen har i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) föreslagit att och TV även skall få förelägga innehavare av sändningstill- stånd som åsidosätter tillståndsvillkor som har meddelats med stöd av 3 kap. 2 § 1–8 och 14–18 RTVL, dvs. sådana tillståndsvillkor som inte är direkt relaterade till sändningarnas innehåll, att följa vill- koren samt att ett sådant föreläggande skall kunna förenas med vite. Enligt 10 kap. 10 § RTVL får Radio- och i före- läggande förbjuda tillståndshavare att överträda beslut om sänd- ningstid i närradion som meddelas av verket eller att låta någon annan utnyttja tillståndshavarens sändningsrätt. Även ett sådant föreläggande får förenas med vite. Av 10 kap. 11 § RTVL framgår att Justitiekanslern () får före- lägga den som vid upprepade tillfällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder i TV på tider och sätt som avses i 6 kap. 2 § att inte på nytt sända sådana program på tider och på sådant sätt att det finns betydande risk för att barn kan ses programmen. Före- läggandet får förenas med vite. När radio- och TV-lagen tillkom ansågs inte bestämmelsen i 6 kap. 2 § som sådan tillräcklig för att säkerställa att program eller inslag inte sänds i strid med bestäm- melsen. I förarbetena anfördes att den mest effektiva sanktionen för att undvika de icke önskvärda inslagen föreföll vara avgift, men att en sådan reaktion inte var lämplig dels då det rörde sig om ett nytt förbud, dels eftersom påförande av avgift var en för missbruk av yttrandefriheten oprövad straffliknande sanktion. för åsidosättande av 6 kap. 2 § RTVL blev därför vitesföreläggande (prop. 1995/96 s. 40). Om ett programföretag som sänder över satellit inte är etablerat i får och TV enligt 10 kap. 12 § RTVL vid vite förelägga satellitentreprenören eller dennes uppdragsgivare att följa de bestämmelser eller villkor som anges i 5 § (se ovan). Även förelägganden enligt 10 kap. 9 eller 11 § får under sådana förhållanden riktas mot satellitentreprenören eller dennes uppdragsgivare. Enligt 12 kap. 5 § RTVL prövas frågor om utdömande av vite som förelagts med stöd av 10 kap. 11 § av allmän domstol på talan av JK och för rättegången i ett sådant mål tillämpas bestämmelserna för yttrandefrihetsmål. Frågor om utdömande av vite i andra fall prövas i enlighet med vad som i allmänhet är föreskrivet om vite, dvs. enligt 6 § lagen (1985:206) om viten av länsrätt på talan av den myndighet som har utfärdat föreläggandet. Offentliggörande av fällande beslut för radio och TV har funnit att någon har brutit mot villkor som beslutats med stöd av 3 kap. 1 §, 2 § eller 3 § andra stycket RTVL eller bestämmelsen om beriktigande i 6 kap. 3 § första stycket RTVL får nämnden enligt 10 kap. 8 § RTVL besluta att den sändande på lämpligt sätt skall offentliggöra nämn- dens beslut. Ett beslut om offentliggörande får innefatta föreläg- gande vid vite. Beslutet får dock inte innebära att offentliggörande måste ske i den sändandes program. I kravet på att beslutet skall offentliggöras på lämpligt sätt ligger enligt förarbetena till radio- och TV-lagen bl.a. att offentliggöran- det skall ske på ett sådant sätt att dess spridning står i rimlig pro- portion till den spridning som den felaktiga uppgiften hade. Offentliggörandet skall också ha en geografisk anknytning till det kränkta subjektet. Att den sändande inte får åläggas att offentlig- göra nämndens beslut i det egna programmet beror på att den som sänder radioprogram enligt 3 kap. 4 § YGL har rätt att självständigt avgöra vad som skall förekomma i programmet och att utgivaren enligt 4 kap. 3 § i samma lag har ensamrätt att bestämma över sänd- ningarnas innehåll (prop. 1995/96:160 s. 191; jfr prop. 1992/93:75 s. 30 och 55). Den reaktion som ytterst kan bli aktuell för den som sänder med stöd av sändningstillstånd är att tillståndet återkallas. Återkallelse får enligt 11 kap. 1 § RTVL endast ske om det i beaktande av skälen för återkallelse inte framstår som alltför ingripande. Av 11 kap. 2 § RTVL framgår att ett tillstånd att sända ljudradio- eller TV-pro- gram som har meddelats av regeringen får återkallas om tillstånds- havaren väsentligt har brutit mot föreskrifterna i 6 kap. 1–5 §§ eller 7 kap. 1–10 §§ eller om ett villkor som har förenats med tillståndet med stöd av 3 kap. 1–4 §§ har åsidosatts på ett väsenligt sätt. Enligt lagens förarbeten kan kravet på att avvikelsen från be- stämmelser och villkor skall vara väsentlig ta sikte på såväl av- vikelsens omfattning som bestämmelsens eller villkorets betydelse. Vidare uttalas att det knappast torde bli aktuellt att inleda ett för- farande om återkallelse om inte andra sanktionsmöj- ligheter – och då främst avgift – har använts men överträdelsen ändå fortgår (prop. 1995/96:160 s. 146). Vi har i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) föreslagit att ett tillstånd, utöver de möjligheter till återkallelse som finns , skall kunna återkallas om sökanden vid ansökningstillfället har lämnat oriktiga uppgifter eller inte lämnat uppgifter som är av betydelse för tillståndet. Vi har även föreslagit att det som alternativ till återkallelse skall vara möjligt att under löpande tillståndstid ändra sändningstillstånden, bl.a. i fråga om därtill knutna villkor. Om misskötsamheten trots det ändrade till- ståndet fortsätter kan frågan om återkallelse aktualiseras. Enligt 9 kap. 1 § RTVL övervakar Justitiekanslern genom granskning i efterhand om sända program innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 6 kap. 2 § RTVL. Vidare framgår av 9 kap. 2 § första stycket RTVL att och TV genom granskning i efterhand övervakar om sända program står i överensstämmelse med lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna. I stället för övervakar dock bestämmelserna om reklam i 7 kap. 3 och 4 §§ samt 10 § första och tredje stycket. Enligt 9 kap. 2 § fjärde stycket RTVL skall anmäla till Justitiekanslern om man finner att en sändning innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 6 kap. 2 §. Syftet med bestämmelsen är att närmare klargöra förhållandet mellan Justitiekanslern och (prop. 1995/96:160 s. 128). skall självständigt bedöma om ett programföretag har följt bestämmelsen i 6 kap. 2 § RTVL om varning. Det innebär att nämnden först måste pröva om sänd- ningen innehåller sådana våldsskildringar eller pornografiska bilder som avses i 6 kap. 2 §3. innehas tillstånd att sända television i enlighet med 2 kap. 2 § RTVL av , Utbildnings- radio AB, (publ), Kanal (omfattande program- tjänsten Kanal och en programtjänst under arbetsnamnet C 5), (omfattande programtjänsterna , , och ), C (tidigare , omfattande tre programtjänster), , , MTV Europe (omfattande programtjänsterna MTV Nordic , Nickelodeon och VH1), (omfattande programtjänster- na , Animal Planet och & Living), , , , 4.0 AB, The , , , , , , , , , , och . Här- utöver har 2.0 AB tillstånd att sända till dess att sändningar med stöd av tillstånd som meddelat 4.0 AB inleds, dock längst till och med . , och har tillstånd till sändning i såväl det analoga som det digitala mark- 3 Se bl.a. slutliga beslut av och TV , SB 401/01 och , SB 667/04. nätet, medan övriga programföretag endast har rätt att sända tele- vision med digital utsändningsteknik. Det nu gällande tillståndet för SVT att sända television med analog utsändningsteknik meddelades och gäller till och med . I tillståndet meddelas SVT tillstånd att sända rikstäckande television, innebärande rätt att i hela landet, sam- tidigt sända två program. Genom regeringsbeslut ändrades tillståndet så att det inte längre gäller sändning från sändar- stationerna i de områden där de analoga sändningarna har upphört. SVT har inte heller någon skyldighet att sända från sådana sändar- stationer. De villkor som rör innehållet i sändningarna framgår av 6–23 §§ i tillståndet, se bilaga 3. Härutöver har SVT tillstånd att sända marksänd television med digital sändningsteknik. gällande tillstånd meddelades och gäller till och med , se bilaga 4. Enligt tillståndet skall SVT i digital marksändning sända dels de båda programtjänsterna SVT1 och SVT2, dels två ytterligare programtjänster. I de områden där SVT inte längre har rätt att bedriva sändningar med analog teknik skall de digitala marksändningarna ha samma räckvidd som SVT:s analoga sändningar hade när dessa upphörde. Tillståndet är, såvitt avser innehållet i sändningarna, förenat med samma villkor som tillståndet för analoga sändningar. 1.4.3Sveriges utbildningsradio AB (UR) UR har tillstånd att sända ljudradio och television med såväl analog som digital sändningsteknik. Gällande tillstånd för analoga sänd- ningar meddelades och gäller till och med .