sou · GUB368 · 2007-01-01 00:00:00 — genom att dokumentationen bearbetas och presenteras i olika former. Här närmar vi oss således frågor om forskning men också - i första hand beträffande föremålssamlingarna – utställningar. Vilken typ av verksamhet är det då vi diskuterar? Utredningsdirektiven talar om insatser för dokumentation men tar också upp frågan om Teatermuseum och . Alldeles uppenbart är att det också handlar inom sektorerna arkiv och bibliotek. används allmänt akronymen ABM – arkiv, bibliotek och museum för att beteckna verksamheter som ligger i skärningen mellan dessa tre områden. Det är naturligt att i sammanhanget också inkludera ett kulturmiljövårdande perspektiv. Också scenkonstens byggnader och arkitektur är viktiga för att förstå dess utveckling liksom dess roll i samhället. Det finns en organiserad samverkan mellan KB, , , Statens ljud- och bildarkiv, samt flera centrala museer, där myndigheterna på olika sätt försöker främja den fortsatta utvecklingen av samspel över kulturarvsområdets delområden. Därmed kan vi också förtydliga oss så långt att diskussionen gäller utformningen av vad som skulle kunna kallas en . Dess relation till den centrala myndighetsnivån blir det anledning att återkomma till (nedan avsnitt 9). Arkiv, bibliotek och museer kan sägas vara institutioner som är inriktade mot information via handlingar, trycksaker och föremål respektive. Kulturmiljövården kan på motsvarande sätt sägas vara inriktad på information kring byggd och odlad kultur. SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 31 samma nämnaren för ABM-området är därför informationssamlingar av olika karaktär. Av det skälet väljer jag i fortsättningen att tala om en organisation för scensamlingar som jag tycker är ett kort och talande begrepp. Utredningen handlar i det följande i hög grad om hur en sådan organisation bör se ut och vilka syften den bör ha. En kort översikt av de olika typerna samlingar kan lämpligen avsluta detta avsnitt. Arkivhandlingar Arkivaliska dokument kring scenkonsterna gäller dels de administrativa arkiv som institutionerna och de enskilda teatrarna eller arrangörerna bildar. De gäller också de handlingar som bildas som en följd av arbetet med de sceniska uppsättningarna, t.ex. scen- och regianvisningar. En tredje grupp av handlingar utgörs av personarkiv efter bemärkta män och kvinnor inom scenkonsterna. Trycksaker Trycket kring scenkonsterna består i första hand av affischer, programblad och bilder men jämte tryck som ges ut direkt i anslutning till föreställningarna så finns en omfattande sekundärlitteratur med bl.a. memoarer och biografier liksom en rent vetenskaplig utgivning. Pjäsmanuskript trycks i begränsad omfattning men är givetvis av stort intresse för ABM-verksamheten. Ett otryckt pjäsmanuskript är definitionsmässigt att betrakta som en arkivhandling. En tryckt affisch eller ett publicerat fotografi (med eller utan text) är trycksaker medan masterexemplaret till affischen och det opublicerade fotografiet är arkivhandlingar4. Det har varit vanligt att samlingarna också innehållit pressklipp av bl.a. tidningarnas recensioner. 4 Den formella gränsdragningen mellan trycksaker och arkivhandlingar följer av vilka skrifter som omfattas av bestämmelserna i (1949:105). Ljud- och bildupptagningar omfattas av samma regler som tryckta skrifter om de publiceras för allmänheten . Gränsen mellan tryckta skrifter och ljud- och bildupptagningar är som en följd av den digitala publiceringstekniken svår att upprätthålla. Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 32 Ljud- och bildupptagningar Flertalet institutioner inom scenkonsterna dokumenterar sina egna uppsättningar med både ljud och bild, dels som studiematerial till kommande uppsättningar, dels som dokumentation av arbetsprocessen. Teatermuseum och har i växlande omfattning svarat för en egen uppsökande dokumentationsverksamhet av denna art. Det är inte alla gånger så lätt att hålla isär alla de olika typerna av dokument. Inte minst gör den moderna digitala informationslagringstekniken att gränserna mellan arkivalier, trycksaker och ljud- och bildupptagningar allt mer flyter ihop. Detta berörs nedan i avsnittet 9. Föremål De föremål som teatermuseer brukar samla är i första hand scenmodeller och signifikanta scenografidetaljer och rekvisita samt kostymer. I viss utsträckning kan också enskilda inredningsdetaljer från teatrar sparas på museerna. Vidare är olika avbildningar, såväl portsätt som scenbilder i olika tekniker vanliga på museerna. Scenkonstens byggnader I dokumentation kan också scenkonstens byggnader sättas i centrum. Det kan gälla insatser i samband med rivning av teaterbyggnader likaväl som kulturskydd av befintliga byggnader. Teaterbyggnadernas arkitektur och ofta prestigefyllda lokalisering i städerna är viktig för förståelsen av scenkonstens roll i samhället. Scener och salonger speglar olika skedens föreställningar om relationen mellan skådespel och publik. Teaterkonstens tidiga nära samband med hovet gör att den i arkitekturhistorien får en särskild relation till de kungliga slotten. är bara ett exempel på detta. Det finns 23 byggnader för som enbart är avsedda för scenkonst eller som i hög grad används för scenkonster som är skyddade som byggnadsminnen, i privat eller offentlig ägo.5 Därutöver 5 Teatrar, : Gamla teatern, Växsjö, , Ystads teater, teater, Kungl. teatern (Operan), . Konserthus: , Hörsalen , gamla kyrka, . Kulturhus: donation, , Eslövs SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 33 skyddas ett okänt antal genom bestämmelser i kommunernas detaljplaner eller genom s.k. områdesbestämmelser. Scenkonsternas byggnader är således ofta betydelsefulla i den offentliga miljön. I bilagan 4 finns en förteckning över de scenbyggnader som registrerats som intressanta av . Som framgår blir en musei- eller dokumentationssamling inom scenkonsternas område, om den skall ha anspråk på att vara täckande, synnerligen sammansatt. För de olika informationsbärarna gäller skilda villkor, både i fråga om materiella betingelser för bevarandet och ur legala synpunkter där bl.a. upphovsrättens tillämpning är betydelsefull. 2.4 Efterfrågan och målgrupper Hur ser då efterfrågan eller behovet av insatser för scensamlingar ut? Det är vanligt att man inom ABM-området främst beskriver efterfrågan på institutionen utifrån dels det allmänna intresset hos en beredare, besökande allmänhet, dels mer specifikt utifrån intresset av forskning och utbildning/kunskapsförmedling. Detta är givetvis centrala intressen i sammanhanget. För en verksamhet av den art vi här diskuterar bör dessutom relationen till scenkonstens utövare och organisationer är av stor betydelse. I det följande behandlas de tre aspekterna det allmänna publika intresset, forskningsintresset och branschintresset i tur och ordning. 2.4.1 Det allmänna, publika intresset Det allmänna publika intresset för att ta del av vad en ABMinstitution skulle kunna erbjuda kan i första hand fångas in under tre aspekter: folkbildning och lärande om scenkonsten kulturdebatt och kulturbevakning sevärd dokumentation medborgarhus. Nöjespalats, Cirkus: , och Cirkus, , . Folkets hus: , Transjö Folkets hus, , Folkets hus, Föreningslokalen i , i . Folkets park: Ekestad park, , , , Krokbornsparken i . Källa: Bebyggelseregister. Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 34 För det allmänna publika intresset av en organisation för scensamlingar tycks det uppenbart att det framför allt är en utställande museiverksamhet som är av vikt. Inte så att arkiv och bibliotek uteslutande skall ses som en angelägenhet för specialister och forskare, men det är ändå genom utställningar som institutionen har möjlighet att möta en större allmänhet. I detta hänseende finns det anledning att peka på de framgångar som har kunnat uppvisa sedan museet fick sina nuvarande lokaler i ett centralt läge vid i . Meningen med utställningarna i ett scenmuseum kan knappast vara att det skall vara en scen för scenkonsten bland alla de andra primära scenerna, utan det bör snarare ha en kommenterande och reflekterande karaktär i förhållande till sitt ämne. Däri ligger egenarten och utställningar med en sådan tendens bör kunna dra till sig ett betydande intresse. En enkel tanke är således att den som går på teater, ser en operaföreställning eller besöker en konsert har större utbyte av föreställningen ju bättre förkunskaper han eller hon har om de sammanhang som konstverket relaterar till. I ett följande avsnitt (2.4.2) kommer att noteras konstens traditionsmedvetenhet som ett uttryck för att konstverket inte kommer till i ett lufttomt rum, utan skapas i relation till samhälle, historia och individens villkor. Utställningarna i ett museum bör därför kunna utveckla en pedagogik kring scenkonsternas idiom och på så sätt både vägleda besökare till scenerna och bidra till att fördjupa upplevelsen av scenkonstverken. Kommentarerna, recensionerna och kulturdebatten om vad som sker på scenerna finns först och främst på dagstidningarnas kultursidor och i massmedia i övrigt. Man brukar säga om museer och utställningar att det är långsamma medier. Det är också ett medium som strävar efter att kombinera inte bara textens eller bildens intryck, utan också formens, föremålets och rörelsens intryck. Kort sagt, utställningen som medium har förutsättningar att kommentera scenens händelser på ett annat sätt och i ett annat tempo än den sedvanliga mediebevakningen. På det sättet kan ett museum få en viktig kompletterande funktion också i förhållande till den ordinarie kulturdebatten. Slutligen, trots vad som tidigare anförts om den sceniska händelsens primära ställning i de sceniska konstverken, så är det givetvis så att mycket av det som skapas till föreställningarna i form av SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 35 t.ex. scenografier, dräkter och dekorer också har ett självständigt konstnärligt värde. De representerar också ofta betydande historiska dokumentvärden. I de samlingar som Teatermuseum och förfogar över likaväl som i teaterinstitutionernas samlingar finns det således föremål av denna art som förtjänar att visas för allmänheten i en annan utsträckning än vad som är möjligt. häst är inte samma sak som eller det 30-åriga krigets historia. Inte heller är maskeradkostym samma sak som maskeradbalen där han blev skjuten eller de politiska stämningarna . Jämförelsen med dessa föremål i Livrustkammarens samlingar kan väl få användas för att illustrera att föremål ur det förflutna kan förmedla en alldeles speciell känsla av historisk närvaro. Samma möjlighet till känslan av förmedling och närvaro bör ett scenkonstmuseum kan förmedla till sina besökare – om scenens traditioner likaväl som om dess nutida attraktivitet. 2.4.2 Scenkonsternas branschintressen Som nästa punkt tar utredningen upp de intressen som jag kunnat registrera hos scenkonstens institutioner och branschorganisationer för en organisation och scensamlingar. Dessa intressen förgrenar sig vidare in i de allmänna forsknings- utbildningsbehoven, som för att göra dispositionen enklare, behandlas därefter. De behov som utredningen identifierat under utredningsarbetet bör kunna sammanfattas under följande rubriker: stöd till branschens professionella traditionsförmedling institutionaliserad samtidsdokumentation löpande utredningsbehov scenkonsternas behov av självbekräftelse Scenkonstens institutioner, branschorganisationer och utövare visar ofta ett påfallande intresse för scenkonsternas traditioner i vid mening. Att så är fallet inom operakonsten håller nog de flesta med om med tanke på den starka ställningen som kompositörer har inom den genren. Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 36 utredningen6 pekat på i hur stor omfattning också den professionella orkestermusiken i är relaterad mot den historiska traditionen. Mest spelade tonsättare av svenska orkestrar är , och och orkesterrepertoaren domineras av tonsättare födda . Men även inom talteatern är traditionsmedvetenheten påfallande. Den gäller klassikerna – de grekiska tragedierna, , liksom som väl numera får räknas till denna kategori – som ständigt tolkas och omtolkas i nya uppsättningar. Den gäller också t.ex. den regi- och skådespelartradition som brukar kallas för den psykologiska realismen och som på många sätt varit närvarande på svenska scener . Möjligen avviker dansen från det här mönstret, vilket kan bero på att fridansen är en relativt sett ung uttrycksform. Men förvisso har även den sina rötter.7 Inom kulturpolitiken är förnyelse ett honnörsord med mycket stark laddning. En verksamhet som kan betecknas som förnyande är oftast detsamma som att den är framgångsrik. Inte minst gäller detta scenkonsten. Mot den bakgrunden kan den reella traditionsmedvetenheten te sig aningen anmärkningsvärd men en motsättning är sannolikt i hög grad skenbar. Scenkonstens traditionsmedvetenhet handlar således inte om att i föreställningen om oföränderlighet upprepa vare ursprungliga uppsättningar eller att repetera tidigare framföranden enligt en given kanon. Visst finns inslag även av sådant men framför allt framstår det för utredningen som att kunskapen om konstartens tradition ses som en viktig yrkeskunskap för en teaterman eller en teaterkvinna. Sedan kan denna yrkeskunskap användas på högst olika sätt som ibland kan kallas för nyskapande, ibland för traditionsvårdande men ofta nog också som en blandning av bägge dessa ingredienser. Det som är nyskapande föds inte ur tabula rasa, utan växer fram i samspel med och i opposition mot det som redan finns. Mänskligt skapande är evolutionärt till sin grundläggande natur. Sammantaget innebär detta att scenkonsten betraktad som en bransch uppenbarligen anser sig ha ett professionellt behov av en organisation som fyller specialuppgiften att hålla scenkonsternas traditioner i vid mening tillgängliga som en grund för fortsatt den 6 SOU 2006:34, s. 7 En översikt över scenkonsternas utveckling i finns i t.ex. Hammergren m.fl. Teater i (2004). En internationell översikt finns i m.fl. Teaterhistoria (2004). SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 37 konstnärlig utveckling. På det konkreta planet innebär detta att det skall vara möjligt för branschens aktörer att utan alltför tyngande egna forsningsinsatser och praktiska hinder orientera sig i olika aspekter av scenkonstens historia och traditioner vare sig det nu kan gälla repertoar, pjästolkning eller tidigare scenografiska lösningar. Sannolikt bör detta behov relateras till hur scenkonstens har kommit att utvecklas som bransch . Det är således påfallande hur stark position som de specifikt traditionsförmedlande funktionerna har inom Kungl. Operans och organisationer, vars arkiv och bibliotek sköts på en hög professionell nivå. Detta ser jag som uttryck bl.a. för dessa sceninstitutioners egen traditionsverksamhet. Det är alltså inte i första hand för att stödja Operan och som det behövs insatser för scenkonstens dokumentation. bestod scensverige av åtta fasta teatrar, några privata teatrar, samt ett par mindre turnéföretag.8 har inte minst de fria grupperna, det offentliga stödet till dessa samt uppbygganden av den regionala teaterorganisationen skapat ett radikalt annorlunda landskap. registrerar branschen självt mellan 200 och 300 scenkonstproducerande enheter – stora och små. Alla dessa unga och i flera fall mera tillfälliga scenorganisationer varken kan eller bör ta samma typ av dokumentationsansvar som de stora nationella institutionerna. Där av följer också behovet att dokumentationen sköts av en särskild, specialiserad organisation. Det är alltså ett behov som växt fram i takt med att branschen växt och utvecklats. Reguljär och löpande samtidsdokumentation är det lätt att se framför sig det som här har kallats för traditionsförmedling, såsom riktad mot en i en eller annan mening klassisk tradition eller mot de scenkonstens uttryck som fått ålderns vördnadsvärda . Här diskuteras emellertid traditionsfrågan ur ett föränderligt och samtida perspektiv – dagens scenhändelser är morgondagens referenser. Det innebär att frågan om hur dagens scenkonst dokumenteras blir en väsentlig fråga. 8 Uppgifterna om scenbranschens utveckling är hämtade från utredningen, Teaterns hus, Ett förslag från Svensk Teaterunionen – Svenska (1991). Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 38 Detta bör ses som ett fält där det behövs en professionell utveckling. De flesta etablerade sceninstitutioner dokumenterar löpande sina egna uppsättningar, oftast med enkla videoupptagningar som sedan sparas. Kopior lämnas i viss utsträckning till museerna. Vad som sparas inom varje institution i form av rekvisita, dekorer, kostymer m.m. avgörs från fall till fall. Flertalet offentliga institutioner, bl.a. Operan och , lämnar arkivhandlingar till Teatermuseum enligt ett system av överenskommelser . lämnar också exemplar av pjäsmanuskripten till museet och till de vetenskapliga biblioteken. ackvisition företrädesvis sker i form av frivilliga gåvor (se härom vidare redovisningarna av museernas verksamheter, avsnitten 3.6.4 och 4.3). Det saknas emellertid tydliga riktlinjer och kriterier för vad som bör styra urvalet för bevarande av scenografier och rekvisita, utan här råder i hög grad slumpens lagar. Ifråga om videodokumentationen utgör de något äldre upptagningarna med VHS-teknik redan ett tekniskt bevarandeproblem och även här tycks det finnas ett betydande utrymme för professionalisering av både hur upptagningarna görs och hur de kan lagras och göras tillgängliga. Detta återkommer utredningen till i avsnittet 9. Sammantaget behövs således stöd och riktlinjer för sceninstitutionernas eget löpande dokumentationsarbete liksom kompletterande dokumentationsinsatser för scenhändelserna utanför de större institutionerna. Slutligen behövs en central arkivbildning, ett specialbibliotek och en föremålssamling kring scenkonsten som naturligt ligger på en specialiserad organisation. Varken Teatermuseum eller har med hänsyn till deras aktuella förutsättningar, möjlighet att svara för dessa uppgifter. Utredningsbehov - grundläggande formen av samtidsdokumentation handlar emellertid inte om vare sig inspelningar, om arkivalier eller föremålssamlingar, utan om något betydligt mera elementärt. har således utgivits , en årskrönika med en redogörelse för teaterrepertoaren i landet med grunddata om vilka pjäser som satts upp och vilka som medverkat. Dessutom har årsboken innehållit kommenterande artiklar, sammanställningar av de statliga stöden samt vissa bio SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 39 grafiska uppgifter. Utgivningen har i första hand stötts av som svarat för distribution och lagerhållning. har avsagts sig ansvaret för årsboken eftersom man sett den som ett branschansvar, inte ett ansvar för en enskild institution. Ambitionen har funnits att Teatermuseum skulle kunna svara för den fortsatta utgivningen men detta har inte kunnat genomföras. har årsboken, med stöd bl.a. från , kommit ut som ett enklare utförande men därefter har utgivningen upphört. har Svensk Teaterunion startat ett accessprojekt (dvs. med sysselsättningsstöd från Utbildnings- och ) med ett ekonomiskt stöd också från Svensk Scenkonst i syfte att bygga upp en databas för svensk scenkonst. Avsikten är att komplettera de uppgifter som finns i informationsbladet Månadens premiärer med produktionsuppgifter som samlas in från program och uppgifter från teatrarna. På så sätt är förhoppningen att åtminstone få till stånd en första löpande datainsamlingen om scenkonstens aktuella utveckling. Teaterunionen är emellertid en samarbetsorganisation med bara ett litet kansli och accessprojektet är tillfälligt. Så frågan återstår att lösa långsiktigt. Ambitionen har tidigare funnits att Teatermuseum skulle kunna ta ansvaret för årsboken/databasen men museet har inte haft möjlighet att ta på sig den uppgiften. Förhållandena kring årsboken illustrerar behovet av en aktör inom scenkonstens område som kan ta på sig rollen av att svara för den löpande uppföljningen av utvecklingen inom scensverige. Den dokumentation gäller således inte bara scenkonstverkens tillkomst, framförande och mottagande, utan också aspekter som utvecklingen av scenkonsternas villkor i samhället liksom sociologiskt inriktade uppgifter om samhällets attityder och reaktioner på scenkonsterna. Scenkonsternas självbild Bland de olika motiven för en organisation för scensamlingar som mött under utredningsarbetet förtjänar också att den bekräftande eller manifesterande funktionen hos en sådan institution att uppmärksammas. Här kan parallellen dras till de många museer av mer eller mindre offentlig karaktär som finns hos företag och organisationer inom näringsliv liksom i anslutning till offentlig verk Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 40 samhet. Regeln sägas vara att om ett företag – i synnerhet om det gäller en varutillverkande bransch – bara har nått en viss ålder och mognad så kan man vara ganska säker på att det också har någon form av företagsmuseum eller motsvarande verksamhet. De statliga affärsverken har alla (eller har haft) förhållandevis stora verksmuseer och museiverksamhet har också haft en mycket stor omfattning inom Försvarsmakten Detta slag av museiverksamhet har säkerligen att göra med hur man bygger upp professionella identiteter och självbilder inom näringsliv och organisationer. Fenomenets betydelse för organisationernas utveckling bör säkerligen inte underskattas. När museerna kommit att etableras brukar det också komma till en ambition att vända den ursprungligen interna verksamheten utåt och göra museerna åtminstone i någon grad tillgängliga för allmänheten. Att få ett offentligt, kulturpolitiskt motiverat stöd är i sammanhanget också ett viktigt mål, inte bara på ekonomiska grunder, utan också för det erkännande av museets värde som ligger i detta. Inom scenkonstens område sker denna samhälleliga bekräftelse först och främst via de många institutionerna för orkestrar, talteater och musikteater. Men därutöver strävar scenkonsterna – liksom många andra samhällsområden – efter den egna bekräftelse som ligger i en . och särskilt Teatermuseum har länge setts som de institutioner till vilka dessa ambitioner har knutits men det är också uppenbart att sedan scenkonsten under växt till ett bredare samhällsfält, så finns också behovet av något mer utvecklat. 2.4.3 Utbildnings- och forskningsintressena Det går, som redan påpekats, inte att dra någon skarp gräns mellan de behov av dokumentations- och även utredningsinsatser kring scenkonsterna som utredningen nu tagit upp och ett mer fristående forsknings- och utbildningsintresse. Även forskningen och utbildningen inom scenkonsterna är givetvis ett branschintresse men dessa funktioner är långt ifrån interna branschangelägenheter, utan också allmänna intressen i en vidare mening Det finns särskilt tre aspekter på en samlingsorganisation inom scenkonsterna där relationen till utbildning och forskning är viktig. De kan rubriceras: SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 41 informationsförsörjning för utbildning och forskning relationerna mellan scenkonsterna och konstnärligt utvecklingsarbete resp. anknytande humanistisk forskning villkoren och förutsättningarna för bl.a. digital informationshantering Dessa tre rubriker leder var och en vidare in i större områden där scenkonsterna och en kan ses som exempel eller som aspekter på problem och utvecklingsmöjligheter inom utbildnings- och kulturområdena. I detta avsnitt om behoven av en sådan institution begränsas framställningen till grundläggande aspekter på utbildning och forskning men återkommer till frågorna i avsnitt 9. I det följande tar utredningen upp frågor och utbildning och forskning huvudsakligen från ett akademiskt, högskole- eller universitetsrelaterat perspektiv. Det beror på att den artikulerade efterfrågan på en samlingsverksamhet huvudsakligen återfinns inom den sfären.