sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — En försäkringsförening är en på delägarnas ömsesidiga ansvar baserad försäkringsanstalt vars verksamhetsområde får omfatta högst 40 kommuner inom ett enhetligt område eller som enbart bedriver försäkring av fiskerimateriel. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag är försäkringstagarna och, om bolagsordningen föreskriver det, ägarna av garantikapita- let. Med social- och hälsovårdsministeriets samtycke kan i bolags- ordningen delägarskapet utvidgas så att även andra blir delägare i bolaget. Kretsen av delägare kan också inskränkas genom reglering i bolagsordningen. På så sätt kan bl.a. återförsäkringstagare uteslutas från delägarskap. Försäkringstagardelägarna är inte personligen ansvariga för bola- gets förpliktelser, men i bolagsordningen för ett skadeförsäkrings- bolag kan bestämmas att dessa delägare har sådant ansvar. I så fall skall anges enligt vilken grund ansvarigheten bestäms och dess omfång. Om försäkringstagaren är en konsument eller en med en konsument jämställd näringsidkare kan dennes ansvar för bolagets förpliktelser vara högst lika stort som det sammanlagda beloppet av de försäkringspremier som påförts denne föregående kalenderår. Frågan om hur återstående tillgångar skall fördelas när ett ömse- sidigt försäkringsbolag upplöses avgörs genom bestämmelser i bolagsordningen. Delägarna utövar sin rätt att besluta i bolagets angelägenheter vid bolagsstämman. I bolagsordningen kan bestämmas att beslutande- rätten i stället för av delägare skall utövas av representanter som delägarna utsett bland sig. Ett ömsesidigt försäkringsbolag skall ha ett garantikapital, som kan fördelas på andelar. I bolagsordningen skall anges vad som är bestämt om ränta på garantikapitalet och om återbetalning av detta. Ökning av garantikapital får förekomma, och där gäller i tillämpliga delar vad som i allmänna aktiebolagslagen är föreskrivet om ökning av aktiekapitalet. För de ömsesidigt bedrivna försäkringsföreningarna gäller i viktiga delar samma bestämmelser som för de ömsesidiga försäk- ringsbolagen. En försäkringsförening behöver emellertid inte koncession för att driva försäkringsverksamhet. Det räcker att föreningens stadgar fastställs av . Vidare kan nämnas att en delägares ansvar för föreningens förpliktelser kan göras gällande på så sätt att denne åläggs att betala en tilläggsavgift uppgående till högst försäkringspremier. Skyldigheten att betala tilläggsavgift skall anges i stadgarna. Om en stor försäkringsförening vill driva försäkringsrörelse på ett större område än 40 kommuner eller utomlands måste den ombildas till ett ömsesidigt försäkringsbolag, för vilken sedan lagen om försäkringsbolag gäller. En försäkringsförening är stor om den årliga premieinkomsten överstiger eller om föreningen driver ansvarsförsäkring i annan form än som anknuten försäkring eller om minst hälften av premieinkomsten kommer från andra än föreningens medlemmar. Också för en ombildning av en försäkringsförening till ett ömsesidigt försäkringsbolag finns särskilda regler som syftar till att säkerställa försäkringstagarnas ställning. Inom livförsäkring förekommer liksom i traditionella livförsäkringsprodukter med s.k. kundgottgörelse, i lagen om för- säkringsbolag benämnd extra förmåner. Bolagen garanterar vid sådana försäkringar en viss avkastning och betalar därutöver kund- gottgörelse vars storlek bolaget fastställer. Det förekommer också livförsäkringar med endast fast ränta. För försäkringar som enligt försäkringsavtalet har rätt till eventuella extra förmåner på grundval av överskott som dessa för- säkringar avkastat gäller en lagfäst skälighetsprincip. När extra förmåner beviljas på sådana försäkringar skall nämligen i skälig omfattning beaktas både det totala beloppet av de extra förmåner som beviljas för dessa försäkringar och, i fråga om fördelningen av dessa förmåner, beloppet och uppkomsten av överskottet på dessa försäkringar. Vidare föreskrivs att de extra förmånerna inte får äventyra möjligheterna att uppfylla föreskrivna solvenskrav eller beständigheten av de extra förmånernas nivå. Skälighetskravet syftar till att förhindra dels en oskälig överföring till ägarna av det överskott som uppstår på grund av att betryggande antaganden används vid premieberäkningen, dels en ojämlik behandling av olika försäkringstagargrupper som har rätt till del i överskotten. Den finländska lagstiftaren anser det önskvärt att den nivå som fastställs på de extra förmånerna kan behållas följande år, eftersom man då kan undvika omotiverade förväntningar hos försäkringskunderna. Meningen är emellertid inte att förhindra att utnyttja dessa tilläggsförmåner för att täcka underskott i de garanterade för- månerna om det skulle behövas. Det kan slutligen nämnas att det finns särskilda bestämmelser rörande överskott i arbetspensionsförsäkringsbolag. Av de till- gångar som överstiger skulderna i ett sådant bolag har aktieägarna eller innehavarna av garantiandelar vid upplösning av bolaget eller när tillgångar annars skall fördelas rätt endast till en andel som motsvarar bolagets eget kapital jämte en skälig avkastning. Övriga tillgångar i ett arbetspensionsförsäkringsbolag tillhör försäkrings- tagarna som en del av försäkringsbeståndet. Särbehandling av små försäkringsföretag Samtliga försäkringsföretag i omfattas av den särskilda lag- stiftningen om försäkringsrörelse och står under offentlig tillsyn. Den finländska försäkringsmarknadens speciella särdrag är att privata försäkringsföretag bedriver arbetspensionsförsäkring och arbetsolycksfallsförsäkring som hör till den lagstadgade socialför- säkringen. Detta förhållande medför att en stor del av branschens totala premieinkomst är kopplad till de lagstadgade försäkringarna. kom av premieinkomsten till finländska försäkringsbolag och försäkringsföreningar ifrån lagstadgad pensionsförsäkring, olycksfallsförsäkring och trafikförsäkring. Arbetspensionssystemets andel i den finländska försäkrings- näringen medför att försäkringsmarknadens betydelse i samhället är stor. Premieinkomsten i relation till BNP utgör i och försäkringsbolagens tillgångar uppgår till av BNP. fanns det 51 försäkringsbolag (varav över hälften var aktiebolag) och ett hundratal försäkrings- föreningar. Den individuella livförsäkringsmarknaden i är mycket liten och starkt koncentrerad. Den samlade premieinkomsten för individuell livförsäkring motsvarade mindre än en halv pro- cent av BNP och de fem största koncernerna tog av premieinkomsten. Livförsäkringsaktiebolagen står för merparten av marknadsandelarna. Fondförsäkringsprodukter har varit på stark frammarsch i och stod för omkring 40 pro- cent av premieinkomsten i individuell livförsäkring. Det är möjligt för en arbetsgivare att sätta upp frivilliga tjänste- pensionsplaner som tryggas genom att betalas till livför- säkringsbolag. Sådana arrangemang är dock ovanliga och har mycket liten betydelse för livförsäkringsbolagens verksamhet. Även på skadeförsäkringsmarknaden står aktiebolagen för mer- parten av marknadsandelarna. Koncentrationen är liksom i många andra mindre länder mycket stor. De fem största koncernerna tar in av den samlade premieinkomsten. Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund För norsk försäkringsverksamhet gäller lov om forsik- ringsselskaper, pensjonsforetak og deres virksomhet mv. (forsik- ringsloven). Försäkringsverksamhet får enligt lagen drivas bara av privata aktiebolag (aksjeselskaper), publika aktiebolag (allmennak- sjeselskaper), ömsesidiga försäkringsbolag (gjensidige selskaper) och pensionskassor (pensjonskasser). En pensionskassa är enligt forsikringsloven en institution som är bildad av en arbetsgivare och som genom försäkring eller på annat sätt tryggar arbetsgivarens kollektiva pensionsordningar för dennes anställda. För privata och publika försäkringsaktiebolag gäller, enligt for- sikringsloven, reglerna i aksjeloven respektive allmennaksjesel- skapsloven om inte annat anges. För ömsesidiga försäkringsbolag upptas i forsikringsloven särskilda associationsrättsliga bestäm- melser i ett eget kapitel, men också för dessa bolag hänvisas på några punkter till generella regler i aksjeloven. Det gäller vissa bestämmelser om bolagsordningen och bolagets ledning. Det skall här påpekas att det i , liksom i , inte förekommer en allmän lag om ekonomiska föreningar. Forsikringsloven innehåller vidare åtskilliga för samtliga försäkringsbolag tillämpliga associa- tionsrättsliga särregler om bolagsorganen. (Se vidare nedan.) Även för pensionskassor upptas särbestämmelser i ett eget kapi- tel. Dessa bestämmelser är av främst näringsrättslig karaktär, men i kapitlet finns också associationsrättsliga särregler, bl.a. om stadgar och kassornas ledning, samt görs vissa hänvisningar till den allmänna aktiebolagslagens bestämmelser om ett bolags ledning. För pensionskassorna gäller i övrigt den särskilda foretaks- pensjonsloven. Det saknas i forsikringsloven bestämmelser om genomförande av en ombildning av en associationsform till en annan. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Den ömsesidiga bolagsformen anses innebära att försäkrings- tagarna är bolagets medlemmar och att de som grupp är ansvariga för bolagets förpliktelser. Frågorna om vilka som är medlemmar och i vilken utsträckning ett medlemsansvar skall kunna göras gällande skall dock bestämmas i bolagsordningen. Flera ömsesidiga livförsäkringsbolag har vid kollektiva pensionsordningar gett de försäkrade ställning av medlemmar. Om inte annat är föreskrivet i bolagsordningen skall överskott eller underskott i ett ömsesidigt försäkringsbolag fördelas på dem som var medlemmar i samma räkenskapstermin i förhållande till en beräknad förskottspremie. I ett livförsäkringsbolags bolagsordning kan det bestämmas att medlemmarna inte skall ha ansvar för bolagets förpliktelser, men att underskott i stället skall utjämnas genom en reduktion av försäkringskraven. Medlemmarnas ansvar kan endast göras gällande av bolaget. Bolagsordningen skall innehålla bestämmelser om vad som skall gälla vid bolagets upplösning. Även frågorna om hur stämman skall vara sammansatt och hur rösträtten skall utövas på denna avgörs genom bestämmelser i bolagsordningen. Ett försäkringsbolag kan t.ex. besluta att stäm- man skall bestå av en för försäkringstagarna representativ grupp som utses av en offentlig myndighet eller av andra. I något fall har styrelsen i ett fackförbund kommit att utgöra en pensionskassas stämma. Ömsesidiga försäkringsbolag skall vid bildandet ha ett garanti- kapital. Detta lånade kapital kan tas upp bl.a. genom utställande av omsättningsbara grunnfondsbevis, vilka ger representationsrätt på stämman. För sådana värdepapper har utfärdats närmare före- skrifter. I bolagets stiftelsedokument skall anges förräntningen på det lånade riskkapitalet och när detta kapital skall betalas tillbaka. Beslut om återbetalning av lånekapitalet får verkställas först efter särskilt tillstånd. Ett ömsesidigt försäkringsbolag kan öka sitt kapital genom att ge ut nya grunnfondsbevis. I forsikringsloven ges som nämnts åtskilliga bestämmelser om ett försäkringsbolags organ. I fråga om styrelsen gäller att flertalet ledamöter inte får vara anställda i bolaget eller i ett bolag som ingår i samma koncern. Ordföranden skall väljas ur den gruppen. I ett försäkringsbolag med fler än 50 anställda skall det utses ett s.k. representantskap med minst 12 medlemmar. Två tredjedelar av medlemmarna utses av stämman. Dessa delar av representantskapet skall avspegla bolagets intressegrupper, kundstruktur och sam- Bolagsordningen skall innehålla närmare regler härom. Den återstående tredjedelen av representantskapet väljs av och bland de anställda. Representantskapet har bl.a. till uppgift att utse bolagets styrelse och utöva tillsyn över styrelsens förvaltning av bolaget. Representantskapet motsvaras i allmänna aktiebolag av den s.k. bedriftsforsamlingen. Vidare skall ett försäkringsbolag ha en kontrollkommitté med minst tre medlemmar, varav en som huvudregel skall uppfylla före- skrivna krav på en lagfaren domare. Medlemmarna i kontroll- kommittén, som utses av stämman, får inte vara ordförande eller vice ordförande i representantskapet, styrelseledamot eller styrelse- suppleant, revisor eller anställd i bolaget eller nära besläktad med sådana personer. skall ha tillsyn över bolagets verksamhet och se till att det följer gällande föreskrifter, bolags- ordning och beslut fattade av bolagets organ. skall rapportera till representantskapet en gång . Får kom- mittén vetskap om betydande försummelser skall den göra anmälan till . Ett krav på inrättande av en kontrollkommitté gäller även för banker och andra finansiella institut. Överskott som samlas upp i ett livförsäkringsbolag skall föras till- baka till försäkringstagarna eller andra ersättningsberättigade på grund av försäkringsavtal, om inte annat är bestämt i bolagsord- ningen. skall ha kontroll över kapitalåterföringen och kan förbjuda ett bolag att göra en återföring som Kredittil- synet anser kan rubba bolagets soliditet. Kapitalet enligt ovan skall fördelas på de enskilda avtalen. Uppsamlat och framtida överskott skall fördelas efter de enskilda avtalens bidrag till överskottet och efter de premie- och beräk- ningsunderlag som har gällt för varje avtal. Detta gäller emellertid normalt inte medel i den för livförsäkring obligatoriska sikker- hetsfonden, till vilken ett livförsäkringsbolag i balansräkningen skall göra avsättningar för att möta oväntade förluster. Kredittil- synet ger närmare regler om hur fördelningen skall ske och om kontoföring för de enskilda avtalen. Kungen kan meddela närmare föreskrifter om sikkerhetsfonden. I tillåter man vinstutdelning från livförsäkringsbolag. Reglerna om utdelning på aktie- eller garantikapital samt om möj- ligheterna för bolaget att behålla överskottsmedel skall framgå av bolagsordningen. Bolagsordningen fastställs av . Myndigheten har i en s.k. rundskrivelse bestämt att summan av avsättningar till fria fonder, utdelningar och skatt maximalt får uppgå till av det utdelbara överskottet. Resterande överskottsmedel måste tillskrivas försäkringstagarna och blir då en garanterad fordran för dem. Utöver andel av överskotten får de norska försäkringstagarna en tilläggsavsättning som kan betraktas som en andel av överskotten, men som inte är garanterad. Tilläggsavsättningen görs innan even- tuellt överskott fördelas och kan användas för förlusttäckning i livförsäkringsbolagets rörelse. Tilläggsavsättningen har således likheter med den svenska allokerade återbäringen (försäkrings- tagarens andel av konsolideringsfonden) som redovisas till kunder som ett icke-garanterat belopp och som får användas för förlust- täckning. En väsentlig skillnad mot den svenska återbäringen är dock att den norska tilläggsavsättningen är begränsad till en viss andel av det garanterade åtagandet. Om tilläggsavsättningen blir större än av försäkringstekniska avsättningar måste den tillskrivas försäkringstagarna och kommer då inte att kunna tas tillbaka. Den norska lagstiftningen begränsar hur mycket medel som försäkringstagarna får bidra med till förlusttäckning genom att på detta sätt maximera storleken av tilläggsavsättningarna. Inte heller får tilläggsavsättningarna användas för förlusttäckning fullt ut. De får bara användas för att täcka underskott som uppstår av en avkastning ned till noll procent. För den delen av underskottet som härrör från negativ totalavkastning måste underskottet täckas av eget kapital. Tilläggsavsättningar får räknas in i kapitalbasen till . Anledningen till denna begränsning är att den inte fullt ut kan användas för förlusttäckning. Av intresse att notera är dock att den får ingå i kapitalbasen trots att den inte utgör en del av bolagets egna kapital. Det framgår av bolagsordningen hur vinsten i bolagen skall beräknas. Vanligt är att den beräknas som en andel av försäkrings- tekniska avsättningar, andel av försäkringsrisken och andel av det administrativa resultatet. Till ägarna tillfaller också hela avkast- ningen på eget kapital. Ägarnas andel av vinsten får dock inte överstiga av det utdelbara överskottet. En ny modell för vinstdelning eller överskottstilldelning har tagits fram i . Det är ännu oklart när den träder i kraft. med den nya modellen är att förenkla beräkningen av vinstdelning och att bättre göra åtskillnad mellan bolagets medel och försäk- ringstagarnas medel. kommer ägarnas vinst att bestå av fyra kom- ponenter. Hela avkastningen på det egna kapitalet tillfaller ägarna. För kapitalförvaltningen, försäkringsrisken och administrationen beräknar ägarna först en avgift () för en period som till- faller bolaget. Efter periodens slut konstaterar man vad den verk- liga kostnaden blev för respektive område. För kapitalförvaltningen och försäkringsrisken täcker ägarna underskottet medan överskott tillfaller försäkringskollektivet. För administrationen står ägarna för underskottet men får också överskottet. Modellen ger incita- ment till ägarna att driva verksamheten med låga omkostnader. Särbehandling av små försäkringsföretag kan komma att falla utanför forsik- ringslovens tillämpningsområde. Kungen kan nämligen medge helt eller delvis undantag från lagens bestämmelser för mindre ömse- sidiga försäkringsbolag och för bolag som meddelar endast åter- försäkring eller försäkring av krigsrisker till sjöss. Andra bestämmelser i forsikringsloven än de om koncession gäller inte för försäkring av husdjur som administreras av slakterier eller mejerier. Som huvudregel tillämpas forsikringsloven inte alls på begravelsekasser och hjelpekasser vilkas maximiersättningar motsvarar folketrygdens grundbelopp. För dessa typer av försäk- ringsverksamhet kan dock tillsynsmyndigheten, , kräva in uppgifter och, om hänsynen till de ersättningsberättigade motiverar det, bestämma att forsikringsloven, helt eller delvis, skall gälla även för dem. Forsikringsloven gäller inte för forsikrings- foreninger för vilka lov om sjötrygdelag gäller. Försäkringsmarknaden i är minst i och en av de minsta i , både i absoluta tal och relativt den norska ekono- min. Tillgångarna som förvaltas i försäkringsföretag på den norska försäkringsmarknaden motsvarar av landets BNP, vilket är en i ett internationellt perspektiv mycket låg andel. Utländska förhållanden SOU 2006:55 Inbetalda är jämnt fördelade mellan livförsäkring och skadeförsäkring och utgör av BNP. På livförsäkringsmarknaden i är 10 livförsäkrings- aktiebolag, 2 ömsesidiga livförsäkringsbolag och 137 pensions- kassor (varav 30 kommunala pensionskassor) verksamma. Fondför- säkring introducerades och meddelar 5 av livförsäkringsaktiebolagen uteslutande fondförsäkring. Liksom i står fondförsäkring ännu för en mycket liten andel av de totala livförsäkringstillgångarna och av in- betalda livförsäkringspremier avser fondförsäkring. På marknaden för individuell pensionsförsäkring (kapitalförsäkring och pensions- försäkring) har emellertid efterfrågan på fondförsäkringslösningar ökat kraftigt och stod för av premie- betalningarna. Tjänstepensionsförsäkring är en viktig del av livförsäkrings- bolagens verksamhet. kom av premie- inkomsten i bolagen från kollektiv pensionsförsäkring som tecknats av arbetsgivare för de anställdas räkning. är det obligatoriskt för arbetsgivare att etablera tjänstepensions- planer för sina anställda. På den norska skadeförsäkringsmarknaden är 46 bolag och ett 30-tal lokala skadeförsäkringsföretag verksamma. Marknaden är starkt koncentrerad, det största försäkringsbolaget tar in av alla skadeförsäkringspremier och de 5 största före- tagen står gemensamt för av inbetalda . Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Försäkringsrörelse regleras i genom Versicherungsauf- sichtsgesetz (VAG). Enligt lagen kan försäkringsrörelse drivas av aktiebolag (Aktiengesellschaften), ömsesidiga försäkringsföre- ningar (Versicherungsvereinen auf Gegenseitigkeit) och offentlig- rättsliga anstalter (Anstalten des öffentlichen Rechts). För försäkringsaktiebolagen gäller allmän bolagsrätt, framför allt den generella aktiebolagslagen (Aktiengesetz). Endast på några punkter ges i VAG associationsrättsliga särregler för försäkrings- aktiebolagen. Dit hör föreskrifter om krav på ägare, företags- ledning och bolagsordning, vilka följer av EG-rätten. För de ömsesidiga försäkringsföretagen finns de associations- rättsliga bestämmelserna i första hand i ett särskilt avsnitt i VAG. Dessa bestämmelser hänvisar i stor utsträckning till allmän bolags- rätt, som alltså skall ha motsvarande tillämpning på de ömsesidiga företagen. Sålunda underkastas dessa företag vissa för näringsidkare generella regler i Handelsgesetzbuch men också aktiebolagslagens föreskrifter om bl.a. stämma och minoritetsskydd. De offentligrättsliga anstalterna regleras vanligtvis genom del- statlig lag. Även för dessa anstalter gäller ofta – genom hänvis- ningar – allmän bolagsrätt. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Den ömsesidiga försäkringsföreningen har en särskild rättslig form; i systematiskt hänseende inordnas den emellan en renodlad före- ning och ett aktiebolag. I tysk doktrin beskrivs en ömsesidig för- säkringsförening som en kooperativ organisation som bedrivs utan vinstsyfte. Åtminstone i vissa hänseenden uppfattas den ömsesidiga försäkringsföreningen följaktligen som en ekonomisk förening. Den ömsesidiga försäkringsföreningen förstås som en samman- slagning av personer som behöver täcka risker genom försäkring och som ombesörjer detta genom att etablera och stödja ett företag härför. Försäkringstagarna är i regel medlemmar i det ömsesidiga före- taget. Från ekonomisk synpunkt är de företagets delägare. Försäk- ringstagarna har emellertid inte några överlåtbara andelar i före- ningen. De är inte skyldiga att förvärva andelar när de ansluter sig och de får inte någon betalning när de lämnar föreningen. Vid företagets likvidation skall emellertid kvarvarande tillgångar för- delas bland medlemmarna. Med ett ingånget försäkringsavtal följer alltså normalt medlem- skap i den ömsesidiga föreningen. I viss mindre utsträckning får en sådan förening täcka risker även för andra än medlemmar. Detta förutsätter dock att en bestämmelse intas i stadgarna och att bestämmelsen godkänns av tillsynsmyndigheten. Vidare har det under senare års tillsynspraxis godtagits att också andra än försäk- ringstagare är medlemmar i den ömsesidiga försäkringsföreningen. Det har då gällt personer som varit försäkringstagare i föreningen. Någon generell möjlighet till medlemskap för dem som inte är försäkringstagare föreligger dock inte. En princip om likabehandling av föreningens medlemmar är fast- slagen i VAG. Medlemmarna i den ömsesidiga försäkringsföreningen får inte någon utdelning eller liknande betalning som en följd av förening- ens ekonomiska resultat. Uppkomna överskott används i stället för att öka företagets reserver eller för att erbjuda försäkringsskydd till mer förmånliga villkor. I stadgarna måste anges om kostnader skall kunna täckas med enstaka eller återkommande medlemsbidrag som skall betalas i för- skott eller fordras in vid behov. I stadgarna kan anges ett högsta belopp för medlemsbidragen. Vid sidan av stämman (oberste Vertretung) och styrelsen (Vorstand) förekommer ett för ömsesidiga försäkringsföreningar unikt organ (Aufsichtsrat), som har till uppgift att för medlem- marnas räkning övervaka verksamheten. Detta organ, som skall bestå av minst 3 och högst 21 personer, är överordnat styrelsen och kontrollerar följaktligen styrelsens arbete. Utgångspunkten är att medlemmarna har rätt att på stämman utse de personer som skall ingå i Aufsichtsrat. VAG innehåller inte några närmare bestämmelser om hur med- lemmarnas rättigheter skall utövas på stämman eller hur personerna i de båda andra föreningsorganen skall utses. Frågorna skall i stället regleras i stadgarna.