sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Att avvika från kulturella koder kan enligt resultera i att människor känner sig provocerade, vilket också diskuterades vid seminariet 2006. 2004 hade koreografen kultförklarade föreställ- ning Parades and Changes nypremiär. Vardagsrörelser och unisona kostymer på kvinnor och män var en del i ett experi- ment, som av många uppfattades som mycket provocerande.138 Sättet man då sökte könsneutralitet på upprör knappast . konstaterade vid seminariet att gränserna för provokation flyttas med tiden, och frågade sig vad som utmanar våra normer och koder . tog upp publikframgång Pudel från som han menade provocerar 137Vail (1998), s. 51 ff. 138Wrange, (2005) En postmodern ikon, nr 1, s. 7. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet genom att vara just könsneutral och därmed befriande. Här är det fråga om ett annat slags sceninnehåll än i Parades and Changes. I Pudel finns en sekvens där en manlig dansare sitter på huk över en hink, något som förstått verkat starkt upprö- rande på många människor. Enligt honom är det snarare hur dansa- ren gör det än att han faktiskt urinerar på scen som provocerar. Jag är benägen att hålla med, och vill tillägga att förutom att Pudel bryter mot könsbundna konventioner så provocerar verket genom otydlighet när det gäller kön och sexualitet. Två av dansarna ser androgyna ut och bär likadana kostymer. Ingen av dansarna tydlig- gör vilket kön de har eller föredrar, som de är tydligt sexuella. Särskilt en av dem uppfattas enligt av publiken som svår att könsbestämma. konstaterade vid seminariet att det faktum att människor prompt vill veta vilket kön som speglas på scen är talande. Min tolkning är att könsneutralt sceninnehåll inte upprör, men att många människor provoceras då kön och sexualitet inte låter sig definieras. Sexuell identitet verkar vara ett tema som provocerar under vissa förutsättningar. I Sekelskiften och kön tar upp uppsättning av baletten 1995, med enbart manliga dansare. Föreställningen, som beskriver som homoerotisk, gjorde succé hos en västerländsk mainstream-publik. Hennes förklaring är en tvetydighet i verkets könskonstruktioner vilka utformats på ett sätt som utan att avskräcka vänder sig till såväl en hetero- som homoblick. De erotiskt laddade partierna håller sig enligt inom gränsen för det tillåtna, och homo- sexualiteten skildras subtilt. menar att Bournes endast på ytan ifrågasätter makt- och könskonstruktioner. Huvudpersonerna har visserligen samma kön, men gestaltar ändå en traditionellt kvinnlig (prinsen) och en traditionellt manlig karaktär (svanen), i en kon- servativ struktur där mannen är norm.139 menar att homosexualitet skildras frekvent på svenska dansscener. Hon upplever att det sedan några 139 (2000), s. 201. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet år tillbaka finns ett stort intresse för queer140, inte minst hos publi- ken. framhåller hon att även om det är accepterat och rent av anses politiskt korrekt att frångå heteronormen, så är det fortfarande den som är allmän referensram.141 uppgav vid seminariet 2006 att hon som koreograf inte har för avsikt att provocera. Vid en anslutande inter- vju berättar hon att hon ändå lyckats göra just det. I sitt arbete med barn- och ungdomsföreställningar har hon blivit varse att det finns gränser för hur relationer får framställas på scen för en ung publik. Samkönad kärlek är ett tema som inte utan vidare anses lämpligt. har mött motstånd på finansierings- och produktionsstadiet, där man underförstått eller uttryckligen ifråga- satt det konstnärliga innehållet i hennes verk142. Hon skriver i ett mejl att hon reagerar mot att det finns så extremt mycket fördo- mar även inom dansen.143 140 , (2002) Queerfeministisk agenda, : , s. 11–12. Termen queer och dess betydelse(r) är svåra att sammanfatta i ett ord eller ens i en mening. Egentligen bör queer inte preciseras. Det var ursprungligen en viktig del av det queerteoretiska förhållningssättet att inte slå fast en exakt betydelse för begreppet queer. //Men i likhet med andra termer har även queer tillskrivits olika betydelser, de vanligaste är: 1)queer som synonym för lesbisk, gay, bisexuell eller transidentiteter; 2)queer som paraplybegrepp för: a)lesbisk, och/eller gay, och/eller bisexuell, och/eller transpersoner med liten uppmärksamhet på skillnader mellan dessa grupper (användningen kan jämföras med det sätt på vilket ordet gay tidigare använts som en sammanfattande beteckning på lesbiska, homosexuella män även inkluderande bisexuella och transpersoner); b)olika icke-heterosexuella positioner vilka då ställs parallellt med varandra; c)överlappande områden mellan och bland lesbiska och/eller gay, och/eller bisexuella och/eller andra icke-heterosexuella positioner; 3)queer som beskrivning av så kallade queera läsningar där verket och dess uttolkare inte nödvändigtvis delar samma sexuella utgångspunkt; 4)queer som beteckning på olika icke-normativa köns-/genuspositioner inkluderande de heterosexuella: queer som beteckning på icke-heterosexuella företeelser vilka inte tydligt kan markeras som lesbiska, gay, bisexuella eller transpositioner, utan vilka tycks innefatta en eller flera aspekter av dessa kategorier och referera till en eller flera av dem , då ofta på ett förvirrande eller dissonant sätt; 6)queer som beteckning på åskådarpositioner, tolkningar, konstverk, kulturella företeelser och textuella kodsystem som hänvisar till eller faller utanför heterosexuella, lesbiska, gay, bisexuella eller transidentiteternas förståelse och kategoriseringar av kön/genus och sexualitet. Då blir queer en beteckning av det som går utöver de etablerade kategorierna för kön/genus och sexualitet. skriver i en fotnot till detta stycke, s. 179, Detta är en lätt modifierad version av definitioner av queerbegreppet. Jag har framförallt inkluderat transidentiteter inom kategorin queer, något som Dolty valt att inte göra. Se , Flaming Classics: Queering the Film , & : Routledge, 200, s. 6. 143 Mail från . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Föreställningar om balett och dansare identifierar i Den närvarande frånvaron olika historiska faktorer som medverkar till dansens aktuella underord- ning jämfört med andra kulturområden. Dels har kvinnodominan- sen sänkt områdets status, dels har den rotade kategoriseringen av dansen som feminin bidragit till en marginalisering. Ett sent uttryck för hur denna uppfattning om baletten lever kvar är enligt mobbning av dansande pojkar.144 Att bilden av den dansande mannen som omanlig har historiska rötter framgår även av hennes artikel Rörelsens kön i Sekelskiften och kön. Inför var en utbredd uppfattning bland inflytelserika skri- att män som dansar är så avvikande att de i recensioner beskrivs som ett slags monster. I undantagsfall tolererades man- liga dansare, men då med tydlig hänvisning till deras kvinnliga egenskaper.145 I föreställningen om dansen som kvinnlig verkar alltså inbegripas en faktor som distanserar riktiga män från området, som dansande män inte ses som fullvärdiga män. Attityder, stereotyper, trakasserier rapporterades om hur balettelever mobbats på Högalidsskolan, dit Svenska Balettskolans teorilektioner är för- lagda. Av allt att döma hade motiven att göra med fördomar om manliga dansare, vilket konstaterades av HomO i en hemställan om omedelbar utredning.146 För tydlighets skull ska framhållas att den faktiska sexuella lägg- ningen hos de utsatta pojkarna (om man nu alls kan tala i sådana termer när det gäller en tioåring) är för mig okänd, och irrelevant.147 I bland annat skrevs om två episoder då pojkar i dansklasserna utsatts för våld av elever som inte hörde till . De exakta förloppen är inte helt klarlagda. Vad som kunnat konstateras är att ett gäng tonårskillar hängt ut en tioåring 144Olsson (2006), s. 188. 145Olsson (2003), s. 165. 146Olsson (2000), s. 187. 147Hemställan om omedelbar granskning av Högalidsskolan i återfinns på HomO:s hemsida. Informationsdirektör har per telefon berättat att det visade sig att rektor faktiskt hade vidtagit åtgärder mot diskriminering. HomO ansåg dessa tillräckliga. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet genom ett fönster så att han känt dödsskräck, samt att en äldre balettelev hamnat på sjukhus efter att han fått en spark i magen. Händelserna ledde till skadestånd och domar för olaga tvång.148 Skolpersonal och elever talar i artiklarna om händelseförlopp och efterverkningar. Jämte en vardag av fördomar skymtar ett sannolikt motiv till misshandeln mellan raderna: I början var det några som sa bög när de hörde att jag gick i dansklass. Med det struntar jag i för att det är så himla kul att dansa.149, säger en elev. Schablonen av manliga balettdansare som homosexuella bekräftas av , som skriver: Självklart finns – framför allt i unga åldrar – homofobin, självklart finns garven och mobbningen från fot- bollskillarna.150 Svenska Balettskolans chef kon- staterar att hennes elever konfronteras med åsikten att det är fjol- ligt att dansa som kille, liksom att flickor ses som skira prinsessor i tyllkjolar.151 som är doktor i juridik och kriminologi, skriver om hatbrott. Hon nämner mobbning i skolor som nedbrytande var- dagshändelser, och att angriparen ibland attackerar offret utifrån genusgestaltning.152 En pojke som dansar balett förutsätts vara homosexuell, vilket ur angriparens perspektiv rättfärdigar trakasserier. Jag vill mena att här finns en förklaring till mäns låga representa- tion inom danskonsten. Den västerländske mannens identitet innefattar inte att dansa. Att förflutit sedan kritiker slog fast att En man har ingen rätt att dansa153, tycks inte ha inne- burit någon fundamental förändring. 148Detsamma gäller danskonstens aktiva i allmänhet. Hur många eller vilka av dem som definierar sig som homosexuella har ingen betydelse i sammanhanget. 149Bodström, (2001) Högalidsskolan i skamvrån, . 152Tiby, (2005) Vem vinner och vem försvinner?, Kärlekens pris, red. , : , s. 48 ff. Hatbrott är ett straffskärpningsinstitut. Vid fall där våldsbrott döms ut är det en försvårande omständighet om gärningsmannen angriper brottsoffer på grund av vederbörandes sexuella läggning. 153Citat från skribenten ur (2000). Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Ett uttalat jämställdhetsmål på kulturområdet aktualiserar en dis- kussion om praktiska strategier. Kvotering av pojkar uppfattas av många som en given metod. Den har ifrågasatts dock av bland andra , som vid seminariet 2005 ställde frå- gan: Är vi alla ense om att vi vill ha fler män som dansare? Här anas en kritik av jämställdhetsprojektet som sådant. Den kvantitativt baserade definition av jämställdhet som det statliga projektet bygger på kritiserades vid seminariet av . Hon menade att den svenska modellen kan ses som heteronorma- tiv, när den utgår från att rättvisa uppstår så snart kvinnor och män sammanförs. Jämställdhetsprojekt som syftar till jämn könsfördelning kan sägas vila på föreställningen om att de olika könen åtrår varandra. Kulturantropologen skriver om kärnfamiljen och dess reproduktiva funktion som en mer eller mindre uttalad grundval i det svenska samhällsbygget154 . Överfört på danskonsten leder detta resonemang till frågan om arbete för att fler kvinnliga koreografer ska få synas på stora institutioner, (och omvänt fler män på mindre institutioner), är heteronormativ och därmed problematisk? Och, hur gör man för att undvika ett särartsresonemang som konserverar hierarkin mellan sfärerna? Koreografen menar i min artikel i att många kvinnor i ett slags solodansanda kanske inte ens vill synas på stora institutioner. Inte heller utesluter att det avståndstagande från institutioner och den klassiska dansen som den moderna dansens pionjärer manifesterade, lever kvar hos fria koreografer än i dag.155 berättar att hon ibland möter argumentet att det bästa är att acceptera dansen som kvinnodominerad sfär, och att låta den vara en frizon. Hon avfärdar med bestämdhet sådana tankar. Det är enligt henne centralt att titta på dansen i förhållande till andra kulturområden, och fråga sig varför den är underfinansierad och har låg status. Att isolera dansen och enbart analysera dess inre struktur fungerar inte.156 154Dahl, (2005) Scener ur ett äktenskap: Jämställdhet och heteronormativitet, Queersverige, red. , : , s. 50 ff. 155Landell (2005), s. 5. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet framhöll vid debatten 2005 att hon som utomstående ser att den moderna danskonsten har förutsättningar för att bli en arena, där man istället för att genom ett jämställdhetsarbete för- stärker uppdelningen mellan kvinnor och män, har möjlighet att ifrågasätta och till och med upplösa den. Av diskussionen framgick att könsneutralitet av många betraktas som ett rättviseideal när det gäller nutida dans. tog upp den potential i form av avsaknad av könsbundenhet som han menar inbegrips i konstformen. Han jämförde med teatern som traditionellt kräver könsbestämda roller och förutsätter skådespe- lare av olika kön. Sådana krav, hävdade han, behöver inte finnas inom samtida dans. anförde att målet måste vara att kön är irrelevant. Han poängterade att man för att upphäva könsrelaterade skillnader först måste erkänna och kartlägga dem. Här framträder en paradox där viljan att upphäva skillnader krä- ver att just olikheter mellan kön uppmärksammas. I processen riskerar man att hamna i ett kontraproduktivt, dikotomiskt tän- kande. Statsvetaren talar om bieffekter av metoder för jämställd representation, som att det blir allt svårare att förstå scenkonst på ett könsöverskridande sätt, ju mer man talar skillnader hos olika kön. Det verkar dock inte möjligt att nå förändring utan att i någon mån som utgångspunkt generalisera om kvinnor och män. slår fast dilemmat och vikten av att vara medveten om det, men menar att det kan fun- gera konstruktivt för en konstnärlig process som har ett experi- mentellt anslag.157 En avgörande faktor när det gäller jämställdhet och danskonst är enligt min uppfattning dansens position i vår kultur. Förringande föreställningar om kvinnor, och om omanliga män har bidragit till låg status. Att undanröja fördomar i det heteronormativa sam- hället torde öka möjligheten att förverkliga jämställdhetspolitikens syfte. Ytterst finns förankring i den universella principen om män- niskors lika värde, oavsett kön eller sexuell läggning.158 157Gustafsson, i detta betänkande. 158FN-deklarationen om mänskliga rättigheter. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet , skriver i och på GT:s kultursida. Hon är styrelseledamot i , har studerat danshistoria med dansanalys och är jur.kand. med inriktning på feministisk rättsteori. , (2000) Fel flytta danselever som följd av mobbning, . , (2001) Högalidsskolan i skamvrån, . , (2005) Scener ur ett äktenskap, Queersverige, red. Får jag lov? – Ett dansförslag (2005). Förslag till handlingsprogram för den professionella dansen, . Hammergren, (2002) Ballerinor och barfotadansöser: svensk och internationell danskultur runt 1900, : . , och , (2004) Vi har inte dansare nog till klassisk balett, GT kultur . , Liv (2005) och dans, nr 1. , (2003) Den närvarande frånvaron, Könsmaktens förvandlingar, red. m.fl., univer- sitet, . , (2000) Rörelsens kön. Kvinnligt och manligt vid tre sekelskiften, Sekelskiften och kön: Strukturella och kulturella övergångar , 1900 och 2000, red. , : Prisma. , (2001) Dagsböter för mobbning, . Regnö, (2003) Dolda hinder för jämställdheten vid Läns- styrelsen i , bilaga 2 i Integrering av mångfalds- och ledarutveckling på i , rapport nr 16. , (2002) Queerfeministisk agenda, : . SOU 2004:115 Den könade förskolan – om betydelsen av jämställd- het och genus i förskolans pedagogiska arbete. Delbetänkande av Delegationen för jämställdhet i förskolan, : . Sörbring, (2000) Pojke hängdes ut genom skolfönster, 25/11. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Tiby, (2005) Vem vinner och vem försvinner?, Kärlekens pris, red. TT (2002) Skadestånd till mobbad elev 14/2. , (1998) Kulturella koreografier, översättning , : . , (2005) En postmodern ikon, nr 1. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Jämställdhet och genus på konstmusikområdet – reflektioner och slutsatser kring mäns dominans Hur konstrueras könsmakt och motstånd inom den sfär av scen- konstområdet som går under beteckningen konstmusik? Utifrån två seminarier i kommitténs regi tecknar journalisten bilden av ett område där kvinnors organisering över genregränser skulle kunna bli en förändrande kraft. I en krönika i gör musikprodu- centen på , , ett försök att sätta ord på det som den här texten ska handla om – jämställdhet och genus på konstmusikområdet. prövar några möjliga sätt att beskriva manlig dominans. prövar sig fram och låter läsaren följa med i den korta kåserande undersökningen. Först i hennes krönika kommer ordet Mansband, med ett frågetecken efter, sedan ordet Herrorkes- ter, vilket följs av denna milt ironiska kommentar: Nej nej, så heter det ju inte. Könet spelar här ingen roll, det spelas bara toner, och dessa har som bekant inget kön. Eller nåja, samma kön. Som husband på teve; brödraskap bastantare än amerikanska hockeyli- gor. Den lägesbeskrivning som gör sammanfaller med den bild av jämställdhet på konstmusikområdet som växt fram under de seminarier som jag dokumenterat för denna utrednings räkning. , kommittéledamot och konstmusiker på professorsnivå, säger till exempel under ett av kommitténs seminarier: Utan att vara alltför pessimistisk. Men det är klart att det finns ett manligt nätverk som dominerar över konstarten. Det är helt klart. Det behöver vi inte prata om ens. Om det nätverket sedan är medvetet eller omedvetet, hur pass hierarkiskt det sen fungerar och vem som exklu- deras och utesluts, det är väldigt svårt att säga. En annan fråga som , genom sin milt ironiska ton, aktualiserar är det enorma glapp som råder mellan konst- musikens förment könsneutrala föreställningsvärld och dess verk- 159 Bevara och bruka – Vems kulturarv?, seminarium på . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Konstmusiken genomsyras av könsmaktsrelaterade privilegier för män, respektive fördomar om kvinnor. något prövande hållning går det också att identifiera sig med. Genusfältet är komplext och svårt att beskriva på ett rätt- visande sätt. Dessutom råder det en viss begreppsförvirring på om- rådet. Vad talar vi om när vi säger jämställdhet eller genus på konstmusikområdet? Talar olika personer överhuvudtaget om samma sak? På ett område som konstmusiken, där jämställdhetsdiskussionen inte kommit särskilt långt och kunskaper saknas, måste en definition av själva begreppen bli en första utgångspunkt. På seminarierna har det handlat om att hitta ett fruktbart sätt att över- huvudtaget börja tala. inom scenkonstområdet har (framför allt hösten och ) fungerat som ett forum för ett sådant något trevande begynnande samtal. Kulturarvet har debatterats, liksom förutsättningarna för kvinnors organisering på konstmusikområdet. Diskussionen har utgjort en direkt fortsättning på seminariet Vems röst, vilken musik på Mu- sikmuseet i den 30–, då statistik och er- farenheter presenterades, och öppnade ögonen både på konstmusiker i branschen, kulturpolitiker och museifolk. Det seminariet tog i sin tur avstamp i tidskriften /T:s (Nutida musik/Tritonus) temanummer om musik och genus . Efter att jämställdhet har varit något av en icke-fråga, kan ledningen för beskriva situationen på skolan i mycket positiva ordalag. Jämställdhetsarbetet har fått förnyad aktualitet och kraft, skriver rektor i ett brev till inom scenkonstområdet, ef- ter det senaste årets positiva händelser. Det som åsyftas är bland annat att KMH:s policy och handlingsplan för jämställdhet har uppdaterats, att kvinnor har erbjudits och även deltagit i KMH:s chefsutbildning och att ett informellt nätverk för kvinnor har eta- blerats inom KMH . Bakgrunden till den för- nyade aktualiteten är den uppmärksamhet som KMH fått via ett kritiskt jämställdhetsprogram i teve.160 160 Von Bahr, G. (2006) Underlag till Branschens guide till jämställdhet i scenkonsten, bilaga 6 i detta betänkande, , opubl. Programmet som åsyftas heter Jobba jämt och sändes i . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet En diskussion om jämställdhet och genus har alltså startat. Och ändå har ett problem för mig som skribent varit att försöka be- skriva mansdominansen på konstmusikens område utan att för den sakens skull förta den rörlighet och dynamik – den lust – som är scenkonstens. Könsmaktdiskussioner handlar ofta om att identifi- era problem. Konstmusik å andra sidan är något människor viger sina liv åt för att tonsättandet/dirigerandet/musicerandet är en verksamhet de älskar passionerat. Mellan dessa två förhållningssätt till verkligheten – rättviseperspektivet och passionen – skapas en spänning. Den enda framkomliga vägen genom detta spänningsfält har för mig blivit att rensa ut en del falska föreställningar, inte minst mina egna. Bort med dimridåerna, och de till intet förpliktande orden. Fram med mer klargörande och verklighetsnära beskrivningar av aktörer, situationer och platser. En drivkraft i skrivandet har till exempel varit att försöka un- derminera föreställningen att det råder ett motsatsförhållande mel- lan kreativitet och jämställdhet. Ökad jämställdhet är inte ett hin- der utan en förlösande faktor för kreativitet, och särskilt för kvin- nor. Förhoppningsvis ska konstmusiken kunna beskrivas som ett kulturpolitiskt fält där genus och könsmakt ingår som vari- abler utan att vissa personer – de vi vanligtvis kallar män – får ut- rymme på bekostnad av andra. En sådan utveckling, det är min övertygelse, skulle verka vitaliserande också för dem som överordnas. Eller rättare sagt: på kort sikt kanske ett bibehållande av mäns privilegier kan stärka den enskilde manlige konstmusikut- övarens position, men på lång sikt leder ett bibehållande av förle- gade ideal och traditioner till konstmusikens utarmning och konst- närliga förtvining också för honom. Följande text grundar sig också på utredningsmaterial som växt fram som en konsekvens av samarbetet mellan denna utredning och Utredningen om orkesterverksamheten i Sverige161. 161 , Den professionella orkestermusiken i SOU 2006:34. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Seminarierna Bevara och bruka, på , samt seminariet Vår röst, vår musik, på arrangerades i båda utredningarnas regi. Samarbetet blev fruktbart för diskussionen eftersom de två ut- redningarna kom in i genus- och jämställdhetsfrågorna från lite olika håll. För en av utredningarna utgjorde genus- och jämställdhetsper- spektiven huvudfokus, medan det varit ett av flera perspektiv i den andra. Essän utgår också ifrån utredningens prioritering av konstmusi- ken. Såväl nutida som traditionell konstmusik har analyserats. Där- emot ingår inte musikformer såsom jazz, folk- och populärmusik i begreppet konstmusik. Jämförelser och vissa avstämningar mot andra musikområden, framför allt jazzen, har dock gjorts löpande under utredningsarbetet, och jazzens situation har kommit upp till diskussion under kommitténs båda seminarier. Som underlag för analysen har jag framför allt haft deltagarna och diskussionerna under de två seminarierna i utredningens regi som jag dels modererat, dels dokumenterat. Särskilt belysande citat återges i texten. Dessa två seminarier, samt min egen bearbetning av materialet, är huvudkällan i de fall analysen inte stöds av veten- skapliga referenser. I diskussionen som rör mäns dominans och förekomsten av informella manliga nätverk, har jag i vissa fall av hänsyn till att konstmusikvärlden är liten, valt att låta källorna för- bli anonyma162.