sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Under Lapparnes flytt-tåg från Norrska fjellarne ända ned till skogsland, och då de skola tillbaka, nedtrampa och förstöra Renarne de åkrar och ängar, som dessa öfvervandra. I Socken (nuva- rande ) uppehålla de sig företrädesvis. De finna der för sin Renhjord bete och hö tillräckligt, och de synas hafva föga aktning för besittningsrätten, då de icke en gång lära skona det i ladorna inbergade fodret. När man nu vet, att boskapen och husdjuren icke gerna beta der Renen, äfven sedan framgått, så måste man beklaga Degerfors-boarnes öde, att för sin flit och sin möda så oförskyldt få se sina fält skövlade och förstörde. Man kan äfven lätt föreställa sig, i hvilka stridigheter de bofaste inbyggarne genom detta intrång hvarje år blifva invecklade, och hvad det ligger för hinder i vägen för åkerbru- kets uppkomst. Men skulle förhållandet verkligen vara sådant, som det nu uppgafs, och uppgiften icke öfverdrifven, så kan det ej slå felt, att , hvilken i högre ort redan lärer gjort sitt miss- nöje anhängigt, blir lagligen befriad från de härjningar, för hvilka den ej mindre af fruktan för Lapparnes hotelser och sjelfhämnd, än af bristande sednare författningar, som förbjuda slika ströfverier, eljest icke torde våga sätta någon gräns. Går man framåt i tiden kommer man till uppgifterna i verk . Han säger ingenting om sorselelapparnas flytt- ningar. Däremot skriver han beträffande umelapparna – därmed avses Umbyn och Vapsten – att de gå ned mot kusten, till ; de tåga der vid icke blott långs och mellan elfvarna, utan företrädesvis mera rätt i öster och vester, så att de korsa dem. är i sin reseskildring 1825 något mer 43Nicolaii Lundii, Descriptio Lapponiae. Utgiven av K. B. i Bidrag till kännedom om de svenska landsmålen och svenskt folkliv XVIII. (1905) s. 39. Zetterstedt, Resa genom Lappmarker i , förrättad , 1833, s. 48. samhällssyn framgår rätt väl av den skrivelse han insände till i den 29/5 1825. Han förespråkade att kyrkor skulle byggas i fjälltrakterna, inte för samernas skull, utan för att locka nybyggare att slå sig ner där. Nybyggarna skulle sedan ha hand om undervisningen av samerna. Kanslistyrelsens arkiv, inkomna skrivelser från , vol. 118-121(RA). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Om vintern tåga Lapparne, skriver han, med sina renar till och , några få till socken. I har skogselden förstört deras beten.45 I socken med dess kapellförsamling fanns enligt betänkande numera inga renegande Lappar annat än , då angränsande socknars Lappar antingen deri- nom taga sina vinterstamhåll eller på flyttningen fram och tillbaka från kusten der uppehålla sig med sina renar. I annex- församlingen fanns däremot två samebyar, Ranbyn och Granbyn med 348 lappar och 7 360 renar. I socken fanns 41 lappar och i 413 med ett sammantaget renantal på ca 8 000 renar fördelade på samebyarna . Förutom de nämnda lappbyar fanns skogslappby, den enda i sitt slag i länet. Ranbyns och Granbyns lappar flyttade, säger betänkandet, från sina huvudvisten vid österut och gå då ned mot kusten, ända ned till hafvet, samt tåga dervid, likasom öfrige Lappar inom detta län, icke blott långs och mellan elfvarne, utan företrädesvis mer rätt i öster och vester, så att de korsa dem (jfr. uppgift ovan). Deras uppehållsorter bestämmas i främsta rummet af de personers boplat- ser, af hvilka de emottagit renar att vårda. Umbyns samer höll till på norra sidan av vattendrag och Vapstens på södra. drog de sig österut och uppehålla sig antingen i skogarne inom Lyck- sele eller, och detta är det vanligaste, i kustlandet, ströfvande der utan någon egentlig ordning tvärsöfver och längs dalgångarne, ofta nog ända ned mot kusten. 1895 höll sammanträde i med samer och bofasta från , , , , , , , , och socknar. De bofasta företräddes av ombud som utsetts vid kommunalstämmor. Beträffande lapparnas flyttningar upp- lystes, att de flesta sorselelappar flyttade längs , Umans och vattendrag nedåt och . Några få familjer drog sig längre norrut mot och undantagsvis fram till . Tärnalapparna flyttade på båda sidor om till () och ibland även nedåt kusten, men från södra delen av socknen skedde flyttningen utefter till 45 1825, Del II s. 388. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Vid sammanträdet framfördes också att lappar från ibland flyttade till . Att flyttningar dit har en lång historia framgår av ett visitationsprotokoll från (se nedan avsnitt 9.2.3 om ). De var också ganska naturliga med tanke på att ända till 1810 tillhörde och räknades som en del av landskapet manland. Beträffande skogslapparna i uppgavs att de fortfarande som förut plägade vistas hvar och en på sitt lappskatteland, hvari han fått inrymning mot viss skatt. I en tabell över samebyarna och deras flyttningar som kommittén lät göra, lämnas emellertid en annan uppgift. Två grupper fanns. Den ena, Kopselelapparna, flyt- tade till , och . Den andra, Gra- näslapparna, flyttade till , , och . Antalet lappar i var dock bara 98 och antalet renar ca 1 000.46 Uppgifter om skogslappbys flyttningar är annars sällsynta. Lappfogde årsberättelse 1896 innehåller dock en del intressanta uppgifter både om denna lappby och om andra lappbyar i länet. Lappfogden hade fått landshövdingens särskilda uppdrag att undersöka förhållandena i . Byn hade ursprungligen bestått av sex lappskatteland i och ett i . , skri- ver , medan och skogslappar hade boskapen i sin hand och egnade den tillbörlig tillsyn, stannade de på sina skat- teland till jultiden, då de afflyttade mot kusten efterföljda af noma- derna från Arjeploug. för Släppejaurs lappar gick efter sockens sydvästra gräns till öfre delarna af och , där deras slutmål var Manjaur eller när- mast liggande byar. Skogslapparne i öfriga delar af samt Sor- sele följde deremot till Finnfors och afveko der söderut öfver Skromträsk och kyrkoby, för att sedan utsträcka färden till Löfånger eller Nysätra.Såväl de af skogslappar, genom hvilkas skatteland den från Arjep- loug ledande vägen går, som ock de Arjeplougslappar, hvilka besökte Westerbottens läns norra kommuner, följde berörda väg öfver och Jörns kyrkbyar till Medle eller stad närbelägna byar.47 Samtliga lappar uppgav att det var nödvändigt för dem att flytta ned till kustlandet när djup snö eller flen i gjorde betet oåtkomligt för renarna. De betonade särskilt att de långa flyttning- 46Justitiedepartementets konseljakt (RA). 47Renbetesdelerades 1913 arkiv (YK 1766, RA) vol. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker arna inte gjordes för att uppsöka bofasta renägare utan därför att betesförhållandena krävde det. De hävdade också att flyttningarna, åtminstone hvad beträffade Sorselelapparna, snarare minskat än ökat . I remissvaren 1893 (på i förslag till ny renbeteslag 1892) och 1896–1897 (lappkommittés för- slag) förekom här och där uppgifter som kastar ljus över frågan om vinterbetenas utsträckning och omfattning. Länsmännen och de bofasta i , , , , och erkände att de fick besök av renhjordar , men tillade att det skedde mycket sällan. Länsmannen i preci- serade sig genom att skriva att socknen: då lappar med renhjordar endast omkring hvart femtonde år besökt denna socken föga berördes af frågan om ändring i lapplagen, men då lappar å Bjurölandet qvarlemnade en del renar och dessa åstadkom ganska stor skada å åker och ängsmark, så ansåg stämman sig i sak böra framhålla önskvärdheten af att uti nämnda lagar sådane bestämmelser intagas att jordegare beredes möjlighet freda sig från åverkan på sina egor qvarlemnade renkreatur. Den kanske utförligaste beskrivningen av vinterbetena gjordes gjordes av , och omkring 1913 i sina omfattande Utredningar angående lappförhål- landen inom , del I, som lyder: Som en följd av det långa vistandet på sommarlanden på sommar- landen börjar också stora nedflyttningen mycket sent, i början – eller t.o.m. . Huvudsakligen blott en flyttningsväg användes, nämligen längs södra sidan av och förbi samt vidare över bergslandet förbi Brattbäck –– Brattfors – . Vinterområdet ligger helt och hållet inom socken, och något särskildt flenbetesland har åtminstone ej använts av Vapstens-lapparna. På höstlandet förbli renarna till slutet oktober – början av novem- ber, då nedflyttningen börjar. Flyttningen sker i olika partier längs höglandet norr om , men samtliga förena sig norr om sele och draga sedan vägen – , vidare alternativt Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker eller Åskiljeselet – Rusele, vidare alternativt landsvägen eller Lycksbäcken och – och vidare landsvägen längs in i , där den upplöses. Till vinterområdet pläga lapparna ankomma och stanna . Det utgöres av socken, blott en enda lapp brukar någorlunda regelbundet flytta in i socken. Flenlandet utgöres framför allt av , och socknar. Här förbli de, vaktande var och en sin hjord, eller , då de börja nedflyttningen, som huvud- sakligen går efter en enda stråkväg över högsta delarna av Gevorten och skogslandet öster därom – Stensund och sedan efter eller landsvägen mot Blattnikselet, nedanför vilken plats den grenar upp sig. Byn har ett mycket vidsträckt vinter- område, omfattande socken söder om från Vindel- gransele ned till lappmarksgränsen samt övre delarna av och socknar. Ovanligt många lappar flytta från denna by regel- bundet ned till kustsocknarna även icke-flenår, varvid de huvud- sakligen beta inom och socknar. Till vinterlandet bruka de anlända . Flenår användas dels de nämnda och till dem angränsande socknarna, dels också så långt i söder och norr belägna trakter som Skellefte, och Grundsunda socknar. Dylika långa vandringar företaga de framför allt, då ovan skildrade fall av totalt flen inträffar, dvs. då mossan även på flenområdet blir helt nedisad. De färdas då miltals utmed själva hafsstranden för att beta där ofta befintliga barfläckar. På tjärrolandet vistas lapparna – mitten av november, då de flytta nedöver huvudsakligen efter samma flyttnings- väg längs . Redan vid skiljas några mat- lag, de andra fortsätta längs Abmoträsk – och vidare efter , varefter de skiljas. Till vinterlanden anlända en del av de högst upp boende , de andra kring jultiden. Granbyns vinterland är synnerligen vidsträckt, emedan flera av lapparna stanna ovanligt högt uppe på vinterbete. Det sträcker sig sålunda norr om från trakten av ned genom till lappmarksgränsen och omfattar dessutom övre delarna av och socknar utanför . Som flenland användes framför allt Skellefte socken, dessutom gå Granlapparna liksom Ranlapparna av total flen längs kusten ända ned till . Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Här stanna de så länge som , då de börja nedflyttningen, varunder huvudsakligen dels Malån, dels Vormträskån följas. De komma kring jultiden till vinterområdet, som är beläget inom de översta delarna av samt i den nordöstliga delen av socken. flytta Malå-lapparna blott ytterst sällan längre åt öster, något flenår har dock hänt, att någon flyttning skett så långt som till vid järnvägen, varför trakten däromkring kan betraktas som byns nuvarande flenland. //utredning grundar sig i många avseenden på de intervjuer med samer som i som genomfördes . De har redovisats i en karta över flyttningsvä- garna och en över renskötselområdena (se karta 7.7.3–4). Den sistnämnda kartan är indelad i ett normalområde och ett flenområde. Gränsen mellan dem går ett stycke nedanför lapp- marksgränsen med Långvattnet – – Trehörningsjö som ungefärliga markeringspunkter. De flesta flyttleder inom flenårs- området är markerade som flenårsleder, men det finns enstaka undantag. Normalårsleder är markerade till (intervju nr 59), Mickelsträsk, (nr 55, 58, 72) och (nr 46). Det är tveksamt om dessa leder i verkligheten var så mycket mera normala än de som betecknats som flenårsleder, men ofta använda flyttleder var de utan tvivel. karta 1919 delar in länet i olika betesområden. Av samebyarna går alla ned till kusten utom Vap- stens vars östligaste område slutar i trakten av . Det stäm- mer med uppgifterna utredning (se ovan) och under- sökningarna 1912, vilka säkert utgjort underlag för kartan. Som ovan nämnts bygger byordningarna för lappbyarna 1946 på Berg- ströms karta 1919 (karta 7.7.6). Vinterbetena fördelar sig enligt byordningarna på följande sätt: Gran: i öster efter havskusten från till Ratan. : ... Falträsk – Aborrträsk – Arvträsk samt, ehuru ej ensamt, landet norr om fram mot och kyr- koplatser ned mot kusten, således socknarna , Nordma- ling, , , , , och . Umbyn: nedom lappmarksgränsen omfattar betesområdet ehuru ej fullt ensamt, området mellan och länsgränsen mot ned mot havskusten, således socknarna , , , och . Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Vapsten: Den del av lappbyns betesområde, som är belägen nedom odlingsgränsen, omfattar i huvudsak och socknar söder om älv samt socken. På karta 1945 (karta 7.7.7) finns inga flyttleder som går längre ned än till , och . De betes- områden han ritat in sträcker sig däremot ut till kusten och i sin bok beskriver han dem i korta ordalag. Områdesfördelningen är lite annorlunda än i länskungörelserna, vilket tyder på att Mankers underlag tagits fram innan dessa publicerades. Särskilt noterar man att Vapsten lappbys vinterbetesområden nu uppges sträcka sig in i norra delen av . Gran: Vinterland huvudsakligen mellan och ; när betesförhållandena så kräva ända till kusten. : Vinterland huvudsakligen området mellan och men vid behov ända till kusten och ut på öarna i Kvar- ken. Umbyn: Vinterland huvudsakligen sträckan mellan och , norr om älv, och mellan och Granön, på ömse sidor om älven; vid behov ända ned till kusten i gränsområdet mellan och . Vapsten: Vinterland och socknar söder om älv samt socken och norra hörnet av socken. skogslappby hade enligt Mankers bok om skogslapparna 1968 sina vinterbetesmarker och . I lappfogdens i arkiv ingår för åren 1935–1945 årsrapporter från lappbyarnas tillsyningsmän om de olika byarnas beten. Lägger man in dessa på en karta (karta 7.7.13) finner man att de anmälda platserna för vinterbete i allmänhet ligger inom det område som markeras av renbetesmarksutredningens karta (karta 7.7.9). Ekträsk, , samt i socken utgör östliga slutpunkter för vinterbetena. 1943 utgör ett undantag. Det var ett besvärligt betesår och då flyttade Ranbyn ned till His- sjön ett par mil nordväst om var enligt intervju- undersökningarna 1912 en ganska flitigt besökt plats (nr 43, 55, 58, 72). Decenniet 1935–1945 är ett kort tidsavsnitt då renantalet var lågt. Tillsyningsmännens rapporter visar dock att vinterflyttningar till kustområdena kunde förekomma även . 48 Lappfogden i arkiv vol. FXIV: 3 och 6, Uppgifter om renskötsel- förhållanden (HLA). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker karta 1966 (karta 7.7.9) redovisar inga betesområden nedåt kusten. De yttersta punkterna österut ligger vid Kamsjö, , Bjurfors och för Vapstens del . På karta (karta 7.7.11) motsvarar renbetes- marksutredningens vinterbetesområden ofta de med mörkt blått markerade områdena dvs. sådana som var viktiga. Som viktiga områden lägger man emellertid till ett tidigare omarkerat område från Petikträsk över till kusten vid (möjligen bero- ende på uppgifter från Rans sameby, se nedan). Med ljusare blå färg (mindre viktigt vinterbetesområde) har man lagt in ett östligare område som sträcker sig från i söder till utanför . Som närmast ligger denna linje ett par mil från kusten. Utanför denna linje ligger dock ett område som markerats med mycket ljus, knappt synbar, blå färg. Det sträcker sig längs kusten från i söder till i norr. Denna färg tas ej upp i teckenförklaringen och har därför inte tagits med i Gränsdrag- digitaliserade karta. Som tidigare påpekats (avsnitt 7.6.9) motsvarar området ungefär det som betecknats som flenbetesmarker på äldre kartor. rennäringsenhet uppger att kustområdena av och till används som sådana än . Omfattningen av sedvaneområdet framgår enligt av de utfärdade byordningarna för lappbyarna län, vilka fortfarande gäller, dock inte med den fördelning mellan samebyarna som då fastställdes. Vid intervjuerna 1973–1974 i samband med den fysiska rikspla- neringen uppgav Vapstens sameby att området – Bjur- holm – – mot kusten innehåller lavrika områden som därför var byns bästa vinterbetesland. Byns främsta vinterbetesområde låg visserligen runt , men vissa betesår, även goda sådana, kunde man flytta ned till . Rans sameby uppgav att den hade sina huvudsakliga vinterbetesland i områdena runt , , och . Byn kunde emellertid också flytta ned mot kusten från till . Dessa flyttningar ansåg same- byn sig ha sedvanerätt till. Övriga samebyar i länet har endast läm- nat uppgifter genom att rita på kartor, som inte finns kvar. Några hållpunkter för en bedömning av frekvensen i användan- det får man i en promemoria 1969 upprättad i samband med kon- ventionsförhandlingarna med där den sakkunnige meddelar att ett av norska samer begärt reservbetesområde vid kusten norr om i socken endast betats två vintrar under de senaste 20–30 åren. I promemorian nämns också att Ranbyn hållit Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker till på halvön söder därom mellan Nordmalingsfjärden och Öreäl- ven, men att det var mycket länge sedan. I en annan promemoria upprättad vid i meddelas att de nya förslagen om norska betesområden närmare kusten i trakten av på norra sidan om nära och i på södra sidan kan accepteras av Umbyns sameby. Det är uppenbart att de berörda parterna betraktat de berörda kustområden i Väster- bottens län som sedvanemark.49 I sin studie över skogssamerna 1981 beskriver samebys flyttningar. Granselegruppen hade sitt vinterbetesområde inom Burträskområdet och samarbetade där med Keppijaurgrup- pen. Denna grupps huvudsakliga vinterbeten uppges ligga koncent- rerade till området kring men sträcker sig från Loss- men och österut. Ju sämre betesförhållandena är på de närmast belägna vinterbetena, dessto längre ned mot kusten är man tvungen att flytta. Problem hade uppstått då Langos-Blindgruppen utan förvarning flyttat till Malås betesområden kring Vebomark-Löv- ånger.50 Tyvärr har tjänstemän och deras föregångare lapp- fogdarna sällan gjort anteckningar om var samer vistades under olika år, bortsett från perioden –1945. Lappfogdens uppfattning i saken framgår dock av att han gjorde betes- besiktningar i områdena runt , , och Nord- maling.51 Spridda uppgifter finns i tidningsnotiser och intervjuer som visar på sent bruk. Några stickprov har tagits. Enligt en intervju med i Rödåsel nordöst 1985 hade det kommit samer till hans by fram till cirka 1950. Renarna hade enligt honom betat nästan ända ned till . Enligt och fanns samer i Torrböle i . i uppgav i en intervju 1967 att han upplevt renhjordar i Järnäs vid Nordmalingskusten.52 49Promemorior och i Svenska delegationens för förhandlingar ang. renbeteskonventionen 1967 (YK 2569, RA) vol. 50Arell 1981 s. 72 f. 51Lappfogdens i Vb län arkiv vol. DVa: 1 (HLA). 52Intervjuer och uppteckningar i Dialekt-, ortnamns- och folkminnesarkivet i (). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker När i inkrävde upplysningar om lap- parnas flyttningar var det svar som lämnades av kyrkoherde i det intressantaste. Det fanns, skrev denne präst- man, 35 skattlagda granlappsfamiljer (skogslappar) och 11 sprin- tare (utan egna lappskatteland) i hans socken. Lappskattelanden låg i den vidsträckta Granmarken runt . Granlapparna flyttade vanligen till angränsande socknar i Norre och Södre fögderier, hwarest the winteren öfwer til medium aprilis sig uppehålla. Därutöver fanns 17 skatt- lagda fjällappfamiljer och 35 sprintare som höll till i fjället upp mot norska gränsen. eller började de flytta österut och kom somliga år i större och somlige i mindre antahl neder till ofwannämnde Granmark, aldra först wid Novembris slut och sidst ; hafwande då dels hwar för sig, dels 2 a 3, och sällan 4 elr 5 matlag tilsammans, sit hushåld thet längsta 5 mil från kyrkan. Sedan skjer thesse fiäll lappars återresa, af somlige i medio Martii, somliga wid slutet theraf, och af somlige in Aprili til ofwanberörde theras Sommar- boställen i fiället, med mycken skyndsamhet, för Renbetets skull, at the ingen hel dag blifwa på et ställe, utan öfwerfara wäl 4 a 5 mil somlige dagar.53 beskrivning bestyrks av en av efterträdarna i , pastor , som i brev till 1762 beklagar sig över att samerna nu som tillförne flyttade ned till lands- bygden under vintern.54 Att skogssamer hade sin hemvist runt noterades också av en ungefär samtida resenär, . Enligt honom levde dessa främst av fiske medan deras renhjordar var mycket små.55 Det och beskriver är förmodligen spåren av en äldre ordning då skogssamerna fortfarande var utbredda över ett större område. Enligt , som ingående under- sökt saken, började skogssamernas antal i minska och hade de helt försvun- 53Berättelserna finns i maskinutskrift i arkiv, vol. Originalen ingår i Direktionen över ecklesiastikverk, Kungl. brev 1680-1742, brev på s. 931 ff. (RA). 54Direktionen över ecklesiastikverks handlingar (RA). 55Arvid Ehrenmalms resa igenom til Åhsele . Anstäld uti månad 1741 (1743) s. 123. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker De hade då ersatts av helnomader vars flyttningsområde sträckte sig från fjällen till Bottenhavskusten. och den därur utbrutna Vilhel- mina församling fördes en häftig dispyt. Stri- den gällde huruvida lapparna i skulle kyrkobokföras i den utbrutna församlingen eller i den gamla moderförsamlingen. gjorde anspråk på kyrkobokföringen därför att den var grun- den för rätten att uppbära tionde från lapparna. Kyrkoherden anförde som skäl för sin uppfattning att kyrkobokföringen var lät- tast genomförbar vid vintervistena, som enligt honom låg omkring . Kyrkoherde i bestred detta. var enligt hans uppfattning bara en mellanstation på lapparnas flyttningar mot kusten. De kom visserligen till för att delta i kyrkhelg, marknad och ting. Därefter spred de sig emellertid vida omkring, ofta nedåt landet. Stridsfrågan behandlades vid härads- rätten i , av i och slutligen av Kans- listyrelsen i . ställningstagande är särskilt intressant. Det hade kommit till den uppfattningen att lapparna stannade till minsta delen uti socken, utan sprida sig snart ut, för Renbetets skull, till angränsande Soknar , Anund- sjö, , , , , , Bodum och Fjällsjö; hvarest de njuta Prästerlig betjening.56 Kanslistyrelsen godtog förklaring och fattade i övrigt endast det välmotive- rade beslutet, att prästerna i och borde samarbeta och inte strida med varandra. Att lapparnas flyttningar dock inte var begränsade till de socknar som just nämnde framgår av ett protokoll från en visitation i . Under § 2 i protokollet note- ras att Lappska Allmogen, som utom gränsen af egne Försam- lingen uppehöll sig inom , , och Resele Socknar, inte kunnat om terminen för visitationen erhålla underrättelse.57 Von reseskildring bygger sannolikt på upp- gifter från prästerna. Han skriver: Om vintern föra Lapparne sina lik till eller till Anundsjö eller i Ångerman- land; ty endast månads slut vandra de på Gränsfjällarna omkring och bakom Fatmomatke, om vintern i 56Skrivelse den 25/2 1817 från Kanslistyrelsen till Kungl. Maj:t (inkommen 18/3 och anmäld i statsrådet den 18/6 1817, RA). Inkomna skrivelser vol. 118 (RA). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker nedra landet omkring och i de Ångermanländska socknarna Anundsjö, , , , , Ed, Nätra, Botheå och medföra vid deras återkomst prestbetyg om deras kyrko- och nattvardsgång, begrafningar etc..58 Von Düben är i sin bok 1873 mer summarisk och säger endast att vilhelminasamerna flyttade österut och befann sig i och . omfattar , , och Doro- tea socknar. Endast i de två sistnämnda fanns enligt betän- kande renägande samer. Särskilda samebyar upp- gavs ej förekomma i denna . I fanns 523 samer och 10 300 renar, i 41 samer och 2 200 renar.