sou · GUB319 · 2007-01-01 00:00:00 — nationellt minoritetsspråk samt att skapa nödvändiga förutsätt- ningar för att språket skall kunna återta förlorad mark. Det skulle t.ex. kunna vara att ge de nationella minoriteterna verktyg för att arbeta vidare med språkfrågorna. Enligt svensk rättstradition måste olika internationella åtaganden omsättas i nationellt regelverk för att de skall kunna bli norme- rande i landet. Det innebär konkret att de åtaganden som förbundit sig att uppfylla måste komma till uttryck i svensk lag och på ett sådant sätt att förpliktelserna förverkligas. När det gäller mi- noritetspolitiken har ingen särskild myndighet sektorsansvar för frågorna. Ansvaret för t.ex. fördelning av ekonomiska medel till organisationer som företräder de nationella minoriteterna ligger på . De faktorer som regeringen framför allt kan påverka för att främja minoritetsspråkens fortlevnad är faktorer på samhällsnivå. Dessa faktorer är följande:2 (beskriver fenomen som speglar och i viss utsträckning bestämmer minoritetens status i förhållande till majoriteten eller inom sam- hället i stort) a)Politiskt – legala förhållanden (om minoritetsgruppen har någon grad av politisk autonomi eller allmänt om minoriteten har rättigheter att själva besluta om frågor som rör den egna gruppen) b)Majoritetssamhällets ideologi (hur majoritetssamhället upp- fattar minoriteten och vilken behandling olika uppfattningar leder till, t.ex. i termer av pluralistisk, segregativ eller assimila- torisk policy gentemot minoritetsgruppen) c)Språklagstiftning (om det i samhällets lagar finns särskilda be- stämmelser om minoritetsspråkets officiella användning) d)Implementering av minoritetspolitiken (om och i vilken ut- sträckning politiska beslut angående minoriteten i praktiken genomförs) 2 Hyltenstam (1999) s 47– Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? e)Ekonomiska faktorer (t.ex. i vilken utsträckning industrialise- ring etc. är orienterade mot minoritetens eller majoritetens in- tressen eller om det finns balans mellan grupperna) f)Sociokulturella normer (om normer i vanor, beteende, klädsel, språk etc. som gäller inom minoriteten är synliga i majoritets- samhället) g)Utbildning (vilka utbildningsresurser som är tillgängliga för minoriteten respektive majoriteten och om dessa resurser är jämt fördelade). Det finns anledning att kommentera dessa faktorer närmare. När det gäller politiskt – legala förhållanden har regeringen uttalat att de nationella minoriteternas förbättrade möjligheter till inflytande skall vara ett av minoritetspolitikens mål. Det kan konstateras att vissa möjligheter till inflytande ges på nationell nivå genom de överläggningar som sker mellan företrädare för minoriteterna och ansvarigt statsråd. Som påpekats i delbetänkandet är detta dock knappast tillräckligt eftersom överläggningarna är konsultativa och hålls på ett generellt plan. Minoriteternas reella möjligheter att på- verka måste, enligt min uppfattning, förbättras på nationell, regio- nal och lokal nivå genom organiserat och strukturerat samråd. Ge- nom tydliga samrådsförfaranden förstärks även majoritetssamhäl- lets budskap till minoriteterna att deras språk och kulturer är vik- tiga för samhället och att samhället är berett att ge sitt stöd för fortlevnaden. Regeringens möjlighet att förbättra förutsättningarna rörande denna faktor finns således och förslag till förbättringar har lämnats i delbetänkandet. Majoritetssamhällets inställning till minoritetsspråken har mycket stor betydelse för om implementeringen av konventionså- tagandena skall lyckas och användningen av språken skall öka. Mi- noriteternas inställning till det egna språket påverkas nämligen starkt av majoritetens synsätt. Ett språk som har låg status i sam- hället och i majoritetens ögon, är inte lika attraktivt för minoriteten och detta påverkar de språkval som minoriteten gör. Minoritets- språkens låga status i samhället är ju en av orsakerna till de pågå- ende språkbytesprocesserna hos de nationella minoriteterna. När det gäller majoritetssamhällets ideologi kan noteras att regeringen genom erkännandet av de nationella minoriteterna och genom rati- ficeringen av minoritetskonventioner gjort ett med- vetet val att anamma en pluralistisk inställning gentemot dessa Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? grupper och dessa språk. Konventionsåtagandena innebär också ett avståndstagande från ett assimilatoriskt synsätt, något som dess- utom är uttryckligen förbjudet enligt ramkonventionen. Däremot kan man knappast säga att regeringens synsätt fått genomslag på det regionala och lokala planet, eftersom kunskapen om åtagandena gentemot de nationella minoriteterna och språken är så bristfällig. De gjorda utvärderingarna av minoritetspolitiken visar tyvärr också att det av regeringen anbefallda synsättet inte har fått genomslag i det bemötande som de nationella minoriteterna får inom förvalt- ningsområdena. För att det nya synsättet skall få det genomslag som krävs måste ett långsiktigt och medvetet attitydförändrande arbete genomföras, bl.a. genom ökad kunskapsspridning om dessa frågor. Förslag till förbättringar har lämnats i delbetänkandet. I detta slutbetänkande lämnas även förslag som syftar till att synlig- göra de nationella minoriteterna och deras språk i majoritetssam- hället. Språklagstiftning nämns som en viktig faktor på samhällsnivå. Den nuvarande lagstiftningen om rätt att använda samiska, finska och meänkieli har haft en statushöjande effekt på dessa språk inom förvaltningsområdena. Språklagstiftning är därmed ett verknings- fullt verktyg för att påverka språkbevarandet i positiv riktning. Den nuvarande lagstiftningen har dock getts en begränsad geografisk räckvidd och ett begränsat innehåll och även effekterna blir därmed begränsade. Initiativet till förändringar ligger hos regering och riksdag. Förslag till förbättringar har lämnats i delbetänkandet. Implementering av minoritetspolitiken och språklagstift- ningen är en förutsättning för att de angivna rättigheterna skall kunna förverkligas. Om det finns ett gap mellan lagstadgade rättig- heter och genomförandet av dessa rättigheter skapas en frustration hos minoriteterna och lagstiftningen får då inte den språkbevarande effekt som avsetts. Uppföljning av implementeringen är därför nödvändig. Ansvaret för denna uppföljning och ansvaret för att se till att tillkortakommanden rättas till ligger på regeringen. Även här har utredningen lämnat förslag till förbättringar, bl.a. inrättande av tillsyn. Ekonomiska faktorer nämns som en faktor som påverkar språk- bevarandet. Med det avses bl.a. om det råder stora ekonomiska skillnader mellan majoriteten och minoriteter och om dessa grup- per t.ex. har samma möjligheter i samhället. Bland de nationella mi- noriteterna hör framför allt romerna till dem som är ekonomiskt Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? missgynnade i samhället. Många romer utsätts för diskriminering i t.ex. arbetslivet och på bostadsmarknaden. Ekonomiska faktorer har även betydelse för vissa typer av tradi- näringar som bedrivs av nationella minoriteter. Förutsätt- ningarna för att driva olika näringar skiljer sig och det kan miss- gynna t.ex. rennäringen. Rennäringens fortlevnad är av mycket stor betydelse för den samiska kulturens och språkets bevarande. Re- geringen kan genom olika åtgärder skapa ekonomiska förutsätt- ningar som förbättrar rennäringens möjligheter att fortleva. En annan aspekt av ekonomiska faktorer är att minoriteternas kulturutövning och minoritetsspråkiga kultur ges tillräckliga resur- ser och att minoriteter som grupp inte missgynnas i ekonomiskt hänseende. Med beaktande av antalet personer i som tillhör de nationella minoriteterna kan de medel som avsatts för de natio- nella minoriteternas kultur anses vara mycket små. Ansvaret för att avsätta tillräckliga medel för främjande av de nationella minorite- ternas kulturer ligger på regeringsnivå. När det gäller sociokulturella normer i det svenska samhället kan konstateras att minoriteternas vanor, beteende, klädsel och språk finns närvarande i det svenska samhället. På en del håll kan dock en negativ inställning från majoritetens sida hämma sådana uttryck från enskilda som tillhör de nationella minoriteterna. kan även sådana uttryck för minoritetstillhörighet föranleda direkt diskriminering. Till exempel utsätts romer som bär traditio- nell klädedräkt alltjämt för diskriminering. Utbildning lyfts fram som en viktig faktor för språkbevarandet. Utbildningsfrågor är av central betydelse för minoritetsspråkens fortlevnad i , vilket även lyftes fram i delbetänkandet.3 Om minoriteternas möjligheter att överföra språken till nästa genera- tion inte säkerställs, kommer minoritetsspråken inte att bestå som levande språk i . Graden av språkbevarande påverkas således av antalet barn som ges möjligheter att tillägna sig språket i till- räcklig grad. Förskolans och skolans roll kan därmed vara av avgö- rande betydelse för enskildas möjligheter att tillägna sig minoritets- språket tillräckligt väl. Utformningen av det regelverk som styr förskolans och skolans mål och verksamhet samt det regelverk som skall säkerställa måluppfyllelsen styrs av regeringen. Regeringen är också ansvarig för att uppfyller åtagandena rörande utbild- ning i minoritetskonventionerna. Förslag rörande utbildning har 3 se delbetänkandet avsnitt 7. Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? lämnats i delbetänkandet och fler förslag lämnas i detta slutbetän- kande. Slutligen finns det ytterligare en mycket viktig faktor, förutom de som språkforskare räknar upp, som regeringen bär ett stort an- svar för. Det är samordningen av de minoritetspolitiska frågorna på nationell nivå. Eftersom så många olika faktorer påverkar beva- randet av ett minoritetsspråk och eftersom dessa faktorer påverkar varandra sinsemellan, måste någon ha ett helhetsperspektiv i språkfrågorna. Detta helhetsansvar blir av avgörande betydelse för om olika språkbevarande åtgärder skall kunna få avsedd effekt. Det enda organ som kan ha ett helhets- och samordningsansvar för olika politikområden är regeringen. Problematiken kan exemplifieras med följande. Inom högskole- och universitetsvärlden finns minoritetsspråken finska och samiska representerade på flera platser och på flera institutioner. Varje så- dan institution har stor betydelse för språkens ställning och fort- satta bevarande i . Samiskan och finskan är små språk på universiteten och de kan ha svårt att hävda sig i konkurrensen med andra språk som av majoriteten uppfattas som viktiga språk. och högskola ses som separata samhällsorgan som en- samma saknar möjligheter att ta ansvar för dessa språks framtid. Både och har upphört att undervisa i finska språket, och för Lunds del skedde detta efter det att åtog sig ett folkrättsligt ansvar för finska språkets fortlevnad. Stu- denter boende i måste numera läsa finska i Köpen- hamn. Denna utveckling är mycket olycklig för finska språkets fortlevnad och alla de sverigefinnar och andra som skulle vilja stu- dera finska. Vem tar helhetsansvaret för denna utveckling? Enligt min mening måste det yttersta ansvaret ligga på regeringen. Endast regeringen har möjlighet att göra prioriteringar på nationell nivå och genom regleringsbrev och budgetfördelning ge de nationella minoritetsspråken de förutsättningar som krävs. Detta innebär också att man inom måste ha en mycket god samordning i frågor som berör de nationella minoriteterna och mi- noritetsspråken och att alla departement faktiskt observerar och beaktar konsekvenser för de minoritetspolitiska frågorna i sitt ar- bete. Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? 6.2De nationella minoriteternas ansvar och delat ansvar En rad språkbevarande faktorer berör de nationella minoriteterna på grupp- och individnivå. Dessa faktorer är följande:4 (faktorer som rör de interna förhållandena inom minoritetsgrup- pen) h)Demografi (bl.a. gruppens storlek, kärnområden, ålders- och könsfördelning, äktenskapsmönster) i)Språkförhållanden (om språket har status som officiellt språk, talas det i mer än ett land, dialekt- eller språksplittring, stan- dardisering och modernisering, förhållandet mellan tal och skrift, graden av tvåspråkighet och språkbehärskning, gruppens språksyn, minoritetsspråkets status i förhållande till majoritets- språket) j)Heterogenitet/homogenitet (existensen av sociala, professio- nella och kulturell variation inom gruppen) k)Näringar (om speciella sysselsättningar eller ekonomiska ni- scher innehas av gruppen) l)Typ av etnicitet (vilken typ av mobilisering för t.ex. språkbeva- randefrågor som förekommer inom gruppen, eller om sådana frågor betraktas som viktiga över huvud taget) m)Intern organisation (t.ex. om det förekommer organisationer och sammanslutningar inom gruppen, om man har tillgång till ledare eller talesmän, samt om gruppen omfattar en utbildad elit) n)Institutioner (om det finns utbildning, kyrka, språkplanering, språkvård, forskning och kultur på språket) o)Medier (om gruppen har egna tidningar, radio- och TV-sänd- ningar, särskilt på minoritetsspråket) 4 Hyltenstam (1999) s 47– Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? p)Kulturyttringar (om gruppens kulturella angelägenheter mani- festeras genom berättartraditioner, musik, litteratur och teater etc.) Flera av de faktorer som språkforskare lyfter fram på gruppnivå är omständigheter som närmast är att se som givna objektiva förut- sättningar som är svåra att påverka genom gruppens eller enskilda individers beteende. Sådana faktorer är t.ex. demografi, språkför- hållanden, gruppens heterogenitet respektive homogenitet. Rörande vissa av förhållandena går det dock att göra aktiva och medvetna val som påverkar förutsättningarna för minoritetssprå- kets fortlevnad. Det är t.ex. gruppens språksyn (se språkförhållan- den), hur gruppen mobiliserar sig i språkfrågor och driver språkbe- varandefrågor (se typ av etnicitet). Intern organisation är också en fråga där gruppens egna engagemang blir avgörande, dels för effek- tiviteten i det egna språkarbetet, dels hur väl man lyckas göra sin stämma hörd i majoritetssamhället. En del av de uppräknade faktorerna på gruppnivå är områden där det finns ett delat ansvar mellan de nationella minoriteterna och samhället. En nationell minoritet som har egna institutioner, såsom skolor, språkvårdande organ, kulturinrättningar etc., är bättre för att stärka det egna språkets fortlevnad. Det ger större möjligheter för minoriteten att arbeta aktivt med språkbevarande. För att de natio- nella minoriteterna skall kunna skaffa sig egna institutioner krävs starkt engagemang och eget ansvarstagande. Ofta krävs det också stöd från samhället för att kunna starta sådana egna institutioner i form av t.ex. ekonomiskt stöd. Skapandet av institutioner för de nationella minoriteterna är således ett område där majoritetssam- hället kan bistå minoriteterna. Ansvaret att sedan nyttja dessa egna institutioner på ett sätt som främjar språkbevarandet ligger på mi- noriteten. Tillgången till egna minoritetsspråkiga media är ett liknande om- råde där det krävs gemensamt engagemang och delat ansvar. Att driva egna media kräver stora ekonomiska resurser och samhällets stöd blir en nödvändighet. Regeringen kan på olika sätt främja ska- pandet och utvecklandet av minoritetsspråkiga media. De nationella minoriteterna bär ett stort eget ansvar för de kul- turyttringar som finns inom gruppen. Samhället kan bistå gruppen genom främjandeåtgärder inom olika kulturområden. Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? ganden enligt minoritetsspråkskonventionen innebär också ett an- svar för att stödja och främja de nationella minoriteternas kultur. (faktorer som rör den individuella minoritetsmedlemmens språk- liga beteende) q)Språkval (i vilken utsträckning och i vilka domäner den två- språkiga minoritetsmedlemmen väljer minoritetsspråket i inter- aktion med andra tvåspråkiga) r)Socialisation (speciellt med avseende på hur de två aktuella språken används i barnuppfostran). Faktorerna på individnivå är områden där de nationella minorite- terna bär ett huvudansvar för sitt eget agerande och för om revitali- sering kan komma tillstånd. Den enskilde individen kan genom sitt språkval till viss del välja att främja språkbevarande och upprätt- hållande av språkdomäner. Individens språkval görs dock i ett soci- alt sammanhang där människors handlande påverkas av andras handlande. Det innebär att språkvalet ofta görs i samspel med andra individer, vilket innebär att andra individers språkval också påver- kar den enskilde. ger detta den enskilde individen möj- ligheter att påverka andras beteende i positiv riktning. Detta innebär att t.ex. språkligt assimilationstryck från omgiv- ningen eller minoritetsspråkets låga status kan påverka den enskilde individens val. Majoritetens negativa inställning till minoritetssprå- ket kan hämma enskildas val att tala minoritetsspråket. Om mino- ritetsspråkets ställning är starkt hotad, kan det av en del uppfattas som hopplöst att lära sig språket och nyttan med språket uppfattas kanske inte som så stor. Av andra individer kan hotet mot språkets existens däremot uppfattas som ett extra starkt skäl att arbeta med revitalisering och att värna det egna språkets fortlevnad. Den andra faktorn på individnivå är socialisation t.ex. hur mino- ritetsspråket används i barnuppfostran. Föräldrar kan göra med- vetna val att tala minoritetsspråket hemma och därigenom aktivt verka för att minoritetsspråket förs över till nästa generation. Som påpekats i delbetänkandet är det inte någon enkel uppgift att fostra ett barn till additiv tvåspråkighet5, i minoritetsspråket och i att inlärning av ett andra språk inte sker på bekostnad av det första språket Vems är ansvaret för att minoritetsspråken fortlever? Det krävs medvetenhet, kunskap, envishet och konse- kvens av föräldrarna. Det kan vara en svår uppgift om endast en förälder talar minoritetsspråket och särskilt när det inte finns andra individer som talar minoritetsspråket i omgivningen. är det ingen annan än familjen som kan bestämma om ett barn skall lära sig minoritetsspråket. Ansvaret för detta ligger således inom familjen. Familjen kan välja att aktivt stödja barnets språkutveckling och på olika sätt främja hans eller hennes möjlig- heter att tillägna sig minoritetsspråket. I detta svåra arbete behöver familjen stöd och aktiv hjälp från förskola och skola. Barn som har möjlighet att tillägna sig minoritetsspråket i hemmet och vars språkutveckling stöds och förstärks av skolans arbete har goda för- utsättningar att bli additivt tvåspråkiga och därmed tillägna sig mi- noritetsspråket tillräckligt väl för att själva kunna föra språket vi- dare. Insikten om minoritetens eget ansvarstagande i en revitalise- ringsprocess är nödvändig. Språkforskare talar om att minoriteter måste göra ett ställningstagande som bygger på medvetenhet. Ta- lare av minoritetsspråket måste klargöra för sig själva varför språket håller på att försvinna, vad som kan göras för att hindra det, och inte minst vad de själva är redo att göra för att hindra det.6 Denna insikt har bl.a. uttryckts på följande sätt i värdegrund för den samiska språkpolitiken: Vi inser att en stor del av ansvaret för framtiden ligger hos oss själva.7 Om minoriteten når denna insikt och dessutom ges nödvändiga verktyg för att arbeta vidare med språkfrågorna, finns goda förut- sättningar för att revitalisera minoritetsspråket. Samhället kan stärka och stödja de nationella minoriteterna i denna svåra uppgift genom att skapa ett språkbevarande klimat och genom att bistå med konkreta verktyg. De nationella minoriteterna ges därmed makt att styra och forma sin egen framtid. 6Leena : Sverigefins revitalisering – finns den? i (m.fl. (red): När språk och kulturer möts – till Tuuli (2002) s 46 7Sametinget: Start för en offensiv samisk språkpolitik – Handlingsprogram (2004) se bilaga 8. 7Synpunkter från samer rörande samiskan och dess fortlevnad Utredarens analys skall enligt tilläggsdirektivet omfatta en bedöm- ning av intresset och behovet hos enskilda samer av en utvidgad lagstiftning om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndig- heter och domstolar till att gälla i även i det sydsamiska området, eller andra åtgärder. Utredaren skall vidare ge företrädare för den samiska minoriteten möjlighet att framföra sina synpunkter. I detta avsnitt redovisas de synpunkter som kommit fram under utredningens arbete från enskilda samer och samiska företrädare, dels rörande behov och intresse av ett utvidgat förvaltningsområde, dels andra synpunkter om språkliga behov och synpunkter som lämnats om det samiska språket och dess möjligheter att fortleva i . 7.1Synpunkter från företrädare för samer Ett av den svenska minoritetspolitikens mål är att stärka minorite- ternas möjligheter till inflytande i frågor som berör dem. Det fort- satta arbetet med utvecklandet av minoritetslagstiftningen måste därför, enligt min mening, ske i nära samarbete med representanter för de nationella minoriteterna. Det är minoriteterna själva som bäst vet vilka behov och förutsättningar de har. Synpunkter från enskilda samer och företrädare för samiska organ har därmed utgjort en mycket viktig del av underlaget för utredningens bedömningar. För att nå den samiska befolkningen och för att få in synpunkter från samer rörande de språkliga behoven har utredningen vänt sig till de samiska nätverk som finns i form av samiska organisationer och föreningar, som samebyar, (), samiska ungdomsförbundet , myndigheter som Same- tinget, Sameskolstyrelsen, och institutioner som Samernas utbild- ningscentrum och Gaaltije sydsamiskt kulturcentrum. Synpunkter från samer rörande samiskan och dess fortlevnad defulla synpunkter från enskilda samer har även framkommit vid de möten med organisationer och institutioner och andra som utred- ningen haft. För att inhämta synpunkter från enskilda samer om deras språkliga behov har även en enkätundersökning genomförts i det sydsamiska området. I det följande ges en redogörelse för de synpunkter som lämnats. Synpunkter som framkom vid utredningens besök vid Samernas utbildningscentrum och redovisas i senare avsnitt. / Sámediggi/ Sámedigge/ Saemiedigkie leder det samiska språkarbetet. Insatser görs inom språkvården och utvecklandet av det samiska språket och ett arbete för att revitalisera samiskan har påbörjats. Ett handlingsprogram, Start för en offensiv samisk språk- politik antogs av plenum och innebär ett politiskt ställningstagande för ett medvetet långsiktigt arbete för att revitalisera samiskan. Som ett led i revitaliseringsarbetet har anordnat alfabetiseringskurser för vuxna samer som vill förbättra sina kunskaper i samiska och lära sig läsa och skriva på samiska. Frågan om en utvidgning av förvaltningsområdet för samiska har drivits av . I remissvaret på delbetänkandet1 anför att situationen för samiskan är allvarlig. På många håll i Sápmi pågår en språk- bytesprocess som är långt framskriden. De flesta äldre samer har aldrig lärt eller endast bristfälligt fått lära sig att läsa och skriva på samiska. Många av de yngre har inte fått lära sig sitt modersmål. Samhällets skydd och stöd kommer att behövas om de samiska språken skall kunna fortleva och utvecklas i . anför att det nationella ansvaret för det samiska språ- ket bör samlas hos . Det är högst otillfredsställande att varken det nationella ansvaret för det samiska språkets fortlevnad och utveckling eller resurserna är samlade hos den myndighet som skall verka för en levande samisk kultur och leda det samiska språkarbetet. anser därför att dess ansvar bör utökas med uppdraget att för samerna och samiskans del säkerställa syftet med den av utredningen föreslagna lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. skall på eget initiativ eller efter 1 Yttrande, , JU2005/4822/D. Synpunkter från samer rörande samiskan och dess fortlevnad anmälan vidta de åtgärder som behövs.