sou · GUB319d2 · 2007-01-01 00:00:00 — 9sverigefinländare – se definition i avsnitt 2.2 ovan 10Enligt var självmordsantalet för svenskfödda män 38 självmord per 100000 invånare, medan motsvarande siffra för Finlandsfödda män var 71. 11Esko Melakari: Finskan – ett svenskt språk – En kartläggning av finska språkets ställning i det svenska samhället (2003) s 98– fortsatta arbete rörande nationella minoriteter fullt ut eller kunna förklara i tillräcklig grad kan innebära att den enskildes behandling blir lidande. En fråga som särskilt lyfts fram är dementas situation som upplevs som särskilt besvärlig. Det är inte ovanligt att demensen medför att det senast inlärda språket går förlorat och att individen kan göra sig förstådd på svenska. I den utsatta situationen kan minoritetsspråkig vård och omsorg vara av avgörande betydelse för den dementes välbefin- nande och fortsatta sjukdomsförlopp. Om individen även förlorar möjligheten att göra sig förstådd på det enda kvarvarande språket, kan sjukdomsförloppen accelerera ännu fortare, som livskvaliteten försämras. Ett annat område där den enskilde är särskilt utsatt är inom vård som rör psykisk hälsa eller missbruksproblem. För att kunna få vård och hjälp måste kanske vården ges på den enskildes minori- tetsspråk eftersom detta kan vara hans eller hennes emotionella språk. När det gäller kurativ behandling är det även viktigt att den behandlande personalen har rätt kulturell kompetens för att kunna förstå den enskildes situation fullt ut. Som anförts i avsnitt 13.5.4 har behov av mer skolhälsovård på samiska framförts av rektorer. Ett stort behov av barn- och ungdomspsykiatrisk verksamhet finns även på finska. I har finska social- och hälsovårdsministeriet arbetat för att förbättra social- och hälsovård ur en språksynvinkel eftersom bl.a. samer har rätt till hälso- och sjukvård på det egna språket i norra och motsvarande rätt finns i s.k. tvåspråkiga kom- muner. I en rapport skriver ministeriet: Diskussionen om att trygga servicen på eget språk bör vidga sin syn- vinkel, som närmast har beaktat rätten att använda och bli be- tjänad på eget språk. Det handlar också om att tjänsterna är effektiva och ekonomiska – här spelar kommuniceringssvårigheter en stor roll. Å andra sidan kan man ifrågasätta ett verksamhetssätt där personer, som är sjuka eller i svårigheter, belastas ytterligare genom att man age- rar gentemot dem på ett främmande språk. Man kan således anföra argument för att hälso- och sjukvård på det egna språket kan löna sig ekonomiskt för samhället. Det allra viktigaste är dock att alla bemöts med respekt, humanitet och vär- dighet inom hälso- och sjukvården och att detta kan innefatta vård på det egna språket. Mot denna bakgrund anser jag att regeringen bör överväga möjligheterna att åta sig en skyldighet att erbjuda fortsatta arbete rörande nationella minoriteter hälso- och sjukvård på samiska, finska och meänkieli inom förvalt- ningsområdena i enlighet med: I fråga om ekonomisk och social verksamhet förbinder sig parterna i den utsträckning de offentliga myndigheterna är behöriga inom terri- torier där landsdels- eller minoritetsspråk används, inom rimliga grän- ser, till följande: c) att tillse att i social omsorg vid institutioner såsom sjukhus, pensio- närshem och vårdhem möjlighet erbjuds att på deras eget språk ta emot och behandla personer, som använder ett landsdels- eller mino- ritetsspråk och som är i behov av vård på grund av ohälsa, hög ålder eller annan orsak. Det är uppenbart att detta är ett av de områden där enskilda samer och sverigefinnar upplever att de har mest behov av offentlig ser- vice på det egna språket. Möjligheterna och förutsättningarna att genomföra en sådan förändring bör därför undersökas närmare. En fråga som lyfts fram av är den brist det utgör att inte ha rätt till skriftligt svar på samiska i myndighetsärenden. I sådana ärenden är myndigheten eller domstolen endast skyldig att lämna muntligt svar på minoritetsspråket om den enskilde begär det (2 § lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndig- heter och domstolar). Enligt förutsätter en officiell användning av språket att språket kan användas skriftligt. Den bristande skriftligheten medför, enligt språkexperter, att en enskild inte kan få sitt ärende hanterat fullt ut på samiska och ärendehandläggningen haltar därmed. anför att de flesta myndigheter inom förvaltnings- området saknar personal med kunskaper i samiska. De upp- följningar som gjorts av tillämpningen i bekräftar denna bild.12 Detta begränsar enskildas möjligheter att faktiskt an- vända sig av minoritetsspråket på sätt som lagstiftaren avsett. An- delen kommunala myndigheter med personal som behärskar sa- miska i förvaltningsområdets kommuner framgår av figur 2. I den kommun där läget är bäst, , har av de kommunala myndigheterna någon i personalen som talar samiska. 12 (2004); se även avsnitt 5.4 ovan och avsnitt 4.5 i delbetänkandet fortsatta arbete rörande nationella minoriteter För kommun är resultatet mycket lågt, av de kommunala myndigheterna har någon som talar samiska. Tabellen bygger resultat, tabell 20, (2004) Kommunala myndigheter som har personal Möjligheterna att använda minoritetsspråken inom förvaltnings- området nyanseras ytterligare om man jämför språkkunskaperna på nivå med resultat rörande servicegrad på respektive språk. Tabellen bygger resultat, tabell 22, (2004) Tillgänglig service på samiska fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Det finns en tydlig koppling mellan språkkunnig personal och möjligheten att ge den service som minoritetsspråkslagarna före- skriver. Enligt lagen om rätt att använda samiska skall muntligt svar kunna lämnas på samiska i frågor som rör myndighetsutövning. Notera att det av siffror inte framgår om det är frågan om specifikt myndighetsutövning. Sannolikt rör det sig om service i allmänhet. Resultaten måste tolkas med beaktande av detta. Notera också att möjligheten för enskilda att få ett skriftligt svar på mino- ritetsspråken finns bland svarsalternativ. Det finns tydligen möjlighet att få ett skriftligt beslut på minoritetsspråk, vilket är mycket glädjande. Muntligt beslut13 kan, enligt resultat, lämnas i av fallen i kommun, i kommun, samt i kommun. I kommun kan sådant beslut inte fås alls på samiska, enligt resultat. I kommun, där hälften av de kommunala myndighe- terna har någon som behärskar samiska, är servicegraden på sa- miska högst. Svar kan nämligen lämnas lika snabbt som på svenska i av fallen. Allra sämst verkar servicen vara i kommun där enskilda uppmanas att återkomma senare för att få svar () och att ta med egen tolk för att få ärendet uträttat ()! Det åligger dock myndigheten att skaffa tolk, inte den enskilde. Förklaringen till att tjänstemän uppmanar enskilda att ta med tolk kan vara att de som svarat på en- kätundersökning inte har haft tilläckliga kunskaper rörande kom- munens skyldigheter enligt minoritetsspråklagarna. De beskrivna resultaten är så nedslående att den kommunala servicen knappast kan anses uppfylla lagens krav på service på samiska. För statliga myndigheters del ser läget ännu sämre ut för språk- kunskaper i samiska. av myndigheterna har per- sonal som talar samiska. Den tillgängliga servicen på samiska blir därmed också lidande. Muntligt beslut på samiska kan endast ges i av fallen och ett ärende kan över huvud taget inte ut- rättas lika snabbt som på svenska. I av fallen uppmanas enskilda att återkomma senare och i av fallen måste egen tolk tas med om man vill få ärendet uträttat omgående. 13 Sannolikt avser muntlig översättning av ett skriftligt beslut. fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Tabellen bygger resultat, tabell 20, (2004) Statliga regionala och nationella myndigheters personal som talar minoritetsspråk Tabellen bygger resultat, tabell 20, (2004) Tillgänglig service hos statliga myndigheter Det finns således fog för påstående att kommunala och statliga myndigheter saknar språkkompetens. För att klara av de krav som lagen ställer måste rekrytering av ytterligare språkkunnig personal prioriteras. En annan lämplig åtgärd torde vara att kon- centrera befintliga språkresurser på ett bättre sätt. Språklagarna ger möjligheter att förlägga minoritetsspråklig service till bestämda fortsatta arbete rörande nationella minoriteter platser och bestämda tider. Kvaliteten på den tillgängliga servicen skulle därmed kunna höjas avsevärt redan med befintliga resurser. Ingen enskild skall behöva återkomma senare eller ta med egen tolk för att få sitt ärende uträttat. En sådan lösning kräver också att myndigheten är mycket tydlig med den information som går ut till allmänheten om tillgänglig service på minoritetsspråk. Myndigheterna bör också överväga hur de på ett bättre sätt tar till vara personalens språkkunskaper. resultat visar tydligt att möjligheterna att uppmuntra personalens användning av mino- ritetsspråken i tjänsten kan ökas avsevärt. Tabellen bygger resultat, tabell 21, (2004) Värdering av personalens kompetens i något konstaterar att viss uppmuntran av personalen i minoritets- språkshänseende förekommer hos myndigheterna, men mycket mer skulle kunna göras. I av fallen får per- sonalen ingen som helst positiv uppmuntran att använda minori- tetsspråk i arbetet. Allmän uppmuntran lämnas i av fallen. Möjlighet till språkförkovring i tjänsten nämns av av de tillfrågade myndigheterna. Tillskott på lönen verkar knappast användas. Det förekommer endast hos av de lokala myndigheterna och av de regio- nala/nationella myndigheterna. Uppenbarligen finns det ett antal underutnyttjade möjligheter för att öka dels personalens kunskaper i minoritetsspråk, dels ge anställda med sådan språkkompetens in- citament och möjlighet att använda minoritetsspråket i tjänsten. fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Slutsatsen blir att ambitionsnivån måste höjas avsevärt både inom kommunala och statliga myndigheter. Om krav på skriftlig- het skulle ställas på myndigheterna, är det troligt att rekrytering av språkkunnig personal faktiskt skulle ske i större utsträckning. finns det anledning att tro att en sådan förändring skulle ta ett par eller att genomföra fullt ut. Eftersom situationen inte är tillfredställande , måste åtgärder vidtas för att ens kunna leva upp till de krav som lagen ställt . Jag bedömer att de nuvarande förvaltningsområdenas kommuner behöver höja sin ambitionsnivå avsevärt om ett natio- nellt tillsynsansvar införs, så som utredningen föreslagit i delbetän- kandet.14 En tydligare och mer omfattande uppföljning kommer att strama upp arbetet. Om ges tillsynsansvaret inom det samiska förvaltningsområdet kommer detta sannolikt att förbättra efterlevnaden. har kompetens att bedöma kommuner- nas nuvarande tillämpning och de kan föreslå förbättringar. Det finns även rättsäkerhetsaspekter som talar för att krav på skriftlighet införs. Om en muntlig översättning som lämnats till en enskild, i efterhand skulle visa sig vara felaktig på något sätt och detta föranleder en skada för den enskilde, är det nästan omöjligt för den enskilde att visa att myndigheten begått ett fel. Det kan innebära att statligt skadestånd inte kan utgå för fel eller försum- melse vid myndighetsutövning. Rättsäkerhetsaspekten har även tagits upp av Kammarrätten i som i sitt remissvar på delbetänkandet anförde följande: Avslutningsvis vill kammarrätten peka på de problem som kan upp- komma om en enskild part i efterhand menar att han/hon fått ett be- slut eller en dom muntligt översatt på visst sätt, men denna översätt- ning inte överensstämmer med vad som föreskrivs i det meddelande beslutet eller den meddelade domen. I en sådan situation aktualiseras frågan om huruvida en felaktig underrättelse om hur man överklagar har lämnats i enlighet med 6 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Utan skriftlig översättning blir det svårt såväl för den enskilde att i fö- rekommande fall visa att en felaktig underrättelse lämnats honom eller henne som för översättaren att visa att översättningen är riktig. Mot- svarande situation kan tänkas uppstå om en enskild part menar att skälen för utgången i ett mål har översatts felaktigt och att han eller hon på grund härav avstått från att överklaga. En tänkbar lösning på detta problem kunde vara att översättning av förelägganden, domar och beslut skall ske skriftligen i de fall en en- skild klagande i domstol begär att ett minoritetsspråk skall användas. 14 se delbetänkandet avsnitt 6.5 fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Det vore även från principiella utgångspunkter den lämpligaste lös- ningen eftersom det skulle innebära likabehandling.15 Om ett skriftlighetskrav skulle införas, skulle det innebära att det samiska språket har fler och större möjligheter att utvecklas och bli ett samhällsbärande språk även i . Även detta talar för ett införande av skriftlighet. Jag anser därför att regeringen i det fortsatta arbetet behöver överväga en skärpning av nuvarande lag- stiftning så att enskilda ges rätt att få skiftliga brev och beslut från kommunala och regionala förvaltningsmyndigheter. För domsto- larnas del tror jag inte att skriftlighetskravet skulle innebära så stora förändringar eftersom man i allmänhet nyttjar tolkar och översättare och har väl uppbyggda rutiner för detta. Under rådande förhållanden ute på fältet rörande den kompetens som förefaller finnas hos kommunerna i det samiska språket, bedömer jag dock att de är för tidigt att redan som en del av etapp 2 av den minoritetspolitiska reformen, föreslå krav på skrift- lighet. Det är möjligt att ett krav på skriftlighet skulle kunna var möjligt att genomföra för finska och meänkieli , åtmin- stone ger resultat visst stöd för det. En sådan förändring bör dock ske för samtliga språk. Den språkliga kompetens som kommer att krävas för att klara av ett skriftlighetskrav i samiska måste först byggas upp på lokal och regional nivå. Jag föreslår därför att krav på skriftlighet bör införas under den tredje etappen av den minoritetspolitiska reformen. Det förbättrings- och kompetenshöjande arbete som skall genomföras under etapp 2 (den 3-åriga informations- och utbildningsinsatsen) ger goda förutsättningar för att bygga upp den kompetens som kommer att behövas. Det ger också ett visst utrymme att rekrytera ytterligare personal med språkkompetens, för sådan finns utan tve- kan, och även ge befintlig personal möjligheter och incitament att förbättra sina språkkunskaper. Ett införande av skriftlighetskrav skulle sannolikt även innebära ett förhöjt åtagande enligt artikel 10 i minoritetsspråkskonventio- nen, även om visst utrymme för skriftlighetskrav redan ges i artikel 10.1.a.iii som redan valt som åtagandenivå. 15 Yttrande, , JU2005/4822/D fortsatta arbete rörande nationella minoriteter 16.5Behov att säkra högre kompetens i minoritetsspråken för framtiden För att de nationella minoritetsspråken skall kunna fungera som levande och samhällsbärande språk (samiska, finska och meänkieli) i officiella sammanhang måste en högre språkliga kompetens säkras för framtiden. Det innebär bl.a. att det skall finns möjlighet att stu- dera dessa språk på högskola och universitet. Högre studier i språ- ket är en förutsättning för att det skall vara möjligt att få fram lä- rare, tolkar och översättare i dessa språk. Alla dessa yrkeskategorier och flera till behövs för att kunna erbjuda samhällsservice på språken. har åtagit sig att erbjuda utbildning på högskolenivå eller i vart fall avsätta resurser för samiska, finska och meänkieli enligt artikel 8.1.e.iii. I propositionen 1998/99:143 angav regeringen att den högre utbildningen och forskningen har bidragit till att skapa förutsättningar för ett lång- siktigt bevarande och möjliggjort en utveckling av de nationella minoritetsspråken. Regeringen uttalade att det är väsentligt att uni- versitetsutbildning och forskning i minoritetsspråk och om de na- minoriteterna fortsätter och kan utvecklas. I första hand borde nuvarande utbildning och forskning i samiska, finska och meänkieli fortsätta.16 De nationella minoritetsspråken lever dock ett osäkert liv på högskolor och universitet. Som påtalats i avsnitt 6.1 har respektive högskola/universitet ansvar för sina kurser och de nationella mino- ritetsspråken konkurrerar med andra språk och andra ämnen. Re- spektive högskola eller universitet upplever sig knappast ha ett na- tionellt ansvar för respektive språks fortlevnad. Behovet av ett na- tionellt samordnat ansvar för de nationella minoritetsspråken på högskolenivå har lyfts fram ovan i avsnitt 6.1. Finska språkets situation i högskolevärlden har försämrats, sedan finska språket erkändes som nationellt minoritetsspråk, på så sätt att och inte längre erbjuder finska som ämne. erbjuder även finska, men institutionens framtid är ekonomiskt osäker. För samiskans del är universitetsstudier i eller enda sättet att skaffa sig högre språklig kompetens i samiska i Sve- rige. Enligt uppgift innebär de avsatta medlen att universiteten har stora svårigheter att kunna ge undervisning i samtliga tre varieteter av samiska. 16 prop 1998/99:143 s 60- fortsatta arbete rörande nationella minoriteter inte längre tillsätta ett halvtidslektorat i samiska, trots att institu- tionen klarat sig väl i de kvalitetsutvärderingar som gjorts. Detta kommer att innebära försämrade förutsättningar för att undervisa i samiska. Den ersättning som utgår till en ut- examinerade studenter är också konstruerad så att det är svårt att ta in fler studenter på en kurs, även om intresse skulle finnas. Förutsättningarna för att undervisa i nord-, lule- och sydsamiska behöver, enligt min mening, tryggas i , annars kan inte den nödvändiga språkliga kompetensen utvecklas på ett sådant sätt som krävs för att samiskan skall kunna revitaliseras. Mot bakgrund av den situation som samiskan befinner sig i, skulle antalet studenter i samiska, i alla varieteterna, på högre nivå behöva utökas avsevärt. Antalet vuxna med högre kunskaper i samiska är en viktig del av revitaliseringen av samiskan. I remissvaret på delbetänkandet skri- ver , : högre utbildning i lule- och sydsamiska bör anordnas i ökad ut- sträckning. Detta är en grundförutsättning för att språkarbete i lule- och sydsamiska ska vara möjlig. Utan utbildade personer i lule- och sydsamiska finns inte heller förutsättningar för t.ex. produktion av lä- romedel. Det är en mycket stor brist på språkarbetare med god kom- petens i både lule- och sydsamiska. som har ett särskilt uppdrag att erbjuda grundskollärarutbildning i samiska, finska och meänkieli, har inte bedrivit någon undervisning . Detta uppges bero på att det saknas sökande till utbildningen. tycks inga re- kryteringsansträngningar ha gjorts. skri- ver i remissvaret på delbetänkandet att medel behöver tillskjutas för uppbyggnad av ett speciellt rekryterings- och utbildningsprojekt där landets lärosäten gemensamt arbetar i syfte att utveckla mino- ritetsspråksutbildning.18 Fråga uppstår då hur den kompetens som kommer att behövas för att få fram fler lärare med kompetens i dess språk skall kunna tryggas. har i den gjorda kartläggningen av utbild- ningssituationen påtalat att det inte finns någon samlad nationell strategi för hur utbildningar på högskolenivå i och på de nationella minoritetsspråken skall utvecklas. föreslår att en strategi utarbetas och att detta även skulle kunna påverka möjligheterna att få fram fler lärare i minoritetsspråken.19 17Yttrande, , JU2005/4822/D. 18Yttrande, , JU 2005/4822/D 19Skolverket (2005) s 64-65 fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Som påtalats i avsnitt 6 är det av yttersta vikt att en samlat grepp tas om dessa frågor och att en helheltslösning utarbetas för att ge de nationella minoritetsspråken förutsättningar att fortleva. En na- tionell strategi behöver utarbetas och förbättringar behöver göras så att språkkompetensen i de nationella minoritetsspråken kan byggas upp och utvecklas. Små språk har andra förutsättningar inom högskolan än stora språk eller populära språk. För de natio- nella minoritetsspråken har dock ett folkrättsligt ansvar och detta inkluderar högskolans möjligheter att främja språken. Detta kan innebära att särskilda medel behöver avsättas eller öron- märkas för just dessa språk och att vissa universitet eller högskolor får specifika uppdrag rörande de nationella minoritetsspråken. För att rekrytera fler studenter behöver kurserna i samiska, finska och meänkieli sannolikt marknadsföras bättre. Jag bedömer att intresset för samiskan kommer att öka om statliga och andra satsningar på revitalisering kommer i gång. Det föreslagna nät- verksarbetet mellan och universiteten kan även ingjuta mod i studenterna att det finns en yrkesframtid inom det samiska språk- eller utbildningsväsendet. Genom tillsättandet av en samisk studievägledare kan även fler elever få bättre information om de möjligheter som finns till studier och framtida yrkesmöjligheter inom det samiska. I det fortsatta minoritetspolitiska arbetet behöver därför frågan om högskolans och universitets uppdrag rörande nationella mino- riteter ses över, liksom behovet och möjligheterna att trygga tolk-, översättar- och lärarkompetensen. 16.6.1Kartläggning av behoven för meänkieli, chib och jiddisch Regeringen bör se till att de språkliga behov som finns hos tor- nedalingar, romer och judar i också kartläggs. Utredningens uppdrag har varit att ta reda på de behov som samer och sverigefinnar har i förhållande till en utvidgning av nuvarande förvaltningsområden och behovet av andra åtgärder. Regeringens initiativ att tillsätta en utredning har fått ett mycket positivt be- fortsatta arbete rörande nationella minoriteter mötande hos samer och sverigefinnar som utredningen träffat. Be- hovet att kartlägga behoven har varit stort. är även för- väntningarna för att förändringar skall ske som en följd av detta arbete högt uppsatta. Någon kartläggning av enskildas faktiska behov på det språkliga området gjordes inte arbetet med den nuvarande minoritets- språkslagstiftningen. Utgångspunkten blev då inte heller åtgärder som grupperna själva kanske anser som viktigast för att språken skall fortleva i . Detta kartläggningsarbete har gjorts rö- rande samer och sverigefinnar inom de ramar som utredningens direktiv har givit. Det fortsatta minoritetsarbetet bör utgå från de behov som grupperna ger uttryck för. Ett sådant förhållningssätt vore i linje med målsättningen i den svenska minoritetspolitiken att grupperna skall ges inflytande i frågor som berör dem. Som utredare vill jag påpeka att det är ytterst viktigt att reger- ingen även undersöker och låter kartlägga de språkliga behov som finns hos tornedalingar, romer och judar i . Under utred- ningens arbete har det framkommit att det finns en rad behov på det språkliga området för dessa grupper. Även har i sin granskning av implementering av minoritetskonven- tionerna efterlyst åtgärder för att förbättra situationen för meänki- eli, chib och jiddisch. En del av problemen är likartade de som finns för samer och sverigefinnar. Precis som för samiskan och finskan kommer det att behöva vidtas åtgärder bl.a. för att komma till rätta med bristen på läromedel på minoritetsspråket, bristen på lärare som kan undervisa i och på minoritetsspråket. För meänkielis del är dessutom flera av problemen inom förvaltningsområdena desamma som för samiska och finska. De generella förslag som ut- redningen föreslår rörande bl.a. nationellt tillsynsansvar kommer även att gynna de meänkielitalande inom förvaltningsområdet för meänkieli. Det bör också påpekas att Ombudsmannen mot etnisk diskrimi- nering i sitt remissvar på delbetänkandet tagit upp frågan om in- rättandet av ett förvaltningsområde för romer.20 20 Yttrande, , JU2005/4822/D fortsatta arbete rörande nationella minoriteter Finlandssvenskarnas status i förhållande till ramkonventionen bör redas ut. Från sverigefinskt håll har frågan om finlandssvenskarnas status i förhållande till ramkonventionen tagits upp.21 i , FRIS, har även uppvaktat utredningen i denna fråga.22