sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Både sta- tistiska kartläggningar av könsstrukturen i de respektive organisa- tionerna och kvalitativt material, till exempel i form av intervjuer, som lyfter fram organisationsmedlemmarnas villkor och upplevel- ser, är avgörande för möjligheten att genomföra en mer fruktbar analys. , doktorand vid i . Skriver på en avhandling om legitimitet, värde och värderingar i svensk respektive amerikansk populärmusikbransch. Tillsammans med gjorde hon . För när- varande forskar och undervisar hon på i . , ek.dr vid i . On Taste and Organization in the Field of 2005. Tillsammans med gjorde hon . undervisar och forskar hon på i . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet , (1988) Class, Gender and the Relations of Distribu- tion., Signs, vol. 13, nr 3, s. 473–497. , (1992) Gendering Organizational Theory, Gendering Organizational Analysis Mills, A. och , P. ), : , s. 248–260. , (1991) Essä om Gemeinschaft och Gesellschaft, : Bokförlaget . , (1993) The Field of : Essays on Art and Literature, : . , (2001) Masculine Domination, : . Cockburn, (1991) In the of Women, : . Collinson, och , (1994) Naming men as men: implication for work, organization and management, Gender, Work and Organization, vol. 1, nr 1, s. 2–22. Collinson, , Knights och (1990) Managing to discriminate, : Routledge. Dzedina, (2006) Saknas: Killar på harpa och tjejer på trummor, #01. , (1994) Mäns och kvinnors skilda föreställ- ningar, Mäns föreställningar om kvinnor och chefskap SOU 1994:3, : . , , , och (1998) Arbetsglädje i livet – om ledarskap , : Näringslivets LedarskapsAkademi. , (kommande avhandling ) Magiskt kapital – värdeskapande i kulturell kontext. , (1988) Genussystemet: Reflexioner över kvinnors sociala underordning, Kvinnovetenskaplig tidskrift #3, s. 49–63. , och (1997) Chefsrekrytering och ledarutveckling som arenor för konstruktion av ledarskap och kön i SOU 1997:135, : . , (1999) Rekrytering som konstruktion av företagsledare, Osynlig företagsledning, , S-E m.fl. ), : . , (2003) Rekrytering av företagsledare: en stu- die i homosocialitet, : EFI. , (2001) Stridspiloter i vida kjolar, , EFI. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet , och , (1995) Men dont have Fami- lies: Equality and Motherhood in Technical Employment, Gender, Work and Organization, vol. 2, nr 2, s. 51–62. Kalmteg, (2003) Jag har inte sett några förändringar på tjugo Kanter, Rosabeth (1977) Men and Women of the Corporation, : Basic Books. , (2005) Taste at Work. On Taste and Organization in the Field of , : Arvinius Förlag. , och , (1997) Changing Equality Cultures to Move Beyond Womens Problems, Gender, Work and Organization, vol. 4, nr 1, s. 35–46. , (1992) Doktorer, systrar och flickor, : . , (1996) Broderskapets logik, Kvinnovetenskaplig tidskrift, nr 1, s. 4–14. , (1999) Klass, kön och kirurgi, : Liber. Lipman-Blumen, (1976) Toward a homosocial theory of sex roles: an explanation of the sex segregation of social institu- tions, Signs, vol. 1, nr 3, s. 15–31. Reskin, och , (2000) Why not ascription? Organizations Employment of and Female Managers, , vol. 65, nr 2, s. 210– 234. Skawonius, (2005) Är kvalitet en manlig egenskap?, . SOU 1994:3 Mäns föreställningar om kvinnor och chefskap, : . SOU 1997:135 Ledare, makt och kön, : . SOU 2003:16 Kartläggning av kvinnor och män på ledande positio- ner. Mansdominans i förändring: Om ledningsgrupper och styrel- ser, : . , (1992) Equality through Regional Policy i , m.fl. (red.) , : Ord & Form. , (1992) Könsstrukturer i organisationer: Kvinnliga civilekonomers och civilingenjörers karriärutveckling, : EFI. , (1992b) Företagsledning som konstruktion av man- lighet, Företagsledning bortom etablerad teori, , och . ), : . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet , (1994) Att arbeta för förändring, Mäns föreställ- ningar om kvinnor och chefskap, SOU 1994:3, : . , (1996) Molnet – att föreläsa om feministisk forsk- ning, Kvinnovetenskaplig , nr 3–4, s. 31–44. , (1999) i företagsledningen, Osynlig företags- ledning, , (red. ), : . , , , och (2001). Det ordnar sig. Teorier om organisation och kön, : . Seminariet Vi älskar våra könsroller, inom scenkonstområdet i samarbete med . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Vilka betydelser får kön och jämställdhet i en kvinnodominerad konstform som dansen? Utifrån seminarier, intervjuer och kommitténs statistik urskiljer danskritikern två sfärer: en mer resursstark med fler manliga chefer och där fler manliga koreografer syns och en resurssvagare kvinnodomine- rad sfär. Hon menar att det behövs åtgärder riktade till såväl män som kvinnor. Det mest avgörande är emellertid dansens låga samhällsstatus och dess villkor jämfört med andra kulturområden. En förekommande beskrivning av svensk danskonst är att den till största del utövas och konsumeras av kvinnor, medan män utgör en omhuldad och inflytelserik minoritet. Att undersöka sannings- halten i denna tes var syftet med seminariet Gräddfil för och andra herrar i dansen? som inom scenkonstområdet (nedan kallad kommittén) arrangerade i samar- bete med . Där berördes främst strukturella frågor. Det konstnärliga uttrycket ur ett genusper- spektiv var temat , då anordnade ett öppet samtal med titeln kön på dansscenen?70 I den här essän kommer jag att dokumentera diskursen om danskonst och jämställdhet samt ge uttryck för mina egna tolk- ningar och åsikter. Mitt underlag är nämnda sammankomster samt kompletterande intervjuer. Jag har tagit del av den repertoarkart- läggning som kommittén har gjort och bygger en del av min analys på vad som framkommer i den. Dessutom har jag närvarat vid två 69Seminariet koncentrerades kring en paneldebatt med – koreograf, – yrkesdansare, – dåvarande rektor för , – chef vid , – chef för och – chef för . Moderator var – dansproducent på . Publiken, som till största delen bestod av kvinnor, deltog aktivt i samtalet. Debatten föregicks av en utfrågning av från och , chef för . Kommitténs expert inledde med ett sammandrag av en föreläsning från på – se not 4. 70Vid denna debatt diskuterade koreograferna med och samt publiken. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet föreläsningar arrangerade av kommittén i samarbete med den ena talade kommitténs expert som är filosofie doktor i teoretisk filosofi, under rubriken , kropp och jämställdhetsarbete. Dansvetaren och journalisten stod för den andra kallad Identitet, kropp och vardagens koreografi.72 Mina skriftliga källor är främst texter av och , också hon dansforskare. Jag har även hämtat information ur förslag till handlingsplan kallat Får jag lov? – Ett dansförslag73 . Vidare hänvisar jag till min egen artikel och dans i nummer 1 2005.74 När dansvärldens och omvärldens heteronormativitet uppmärksammas refererar jag till kulturantropologen och till som är doktor i juridik och kriminologi. Utgångspunkten för essän är de frågor som behandlats vid nämnda seminarier och föreläsningar.75 De röster som kommer till tals hör i första hand till personer som närvarat vid något av seminarierna. Några av dem har jag även intervjuat efteråt.76 Då jag upplevt att vissa perspektiv har saknats i debatten har jag valt att involvera ytterligare debattörer77 genom intervjuer. , med underrubriken som utmanar normer och strukturer, hölls på i 26–och på Atalante i 3–. 72Föreläsningarna gavs på i samt på Atalante . 73Får jag lov? – Ett dansförslag. Förslag till handlingsprogram för den professionella dansen i , (2005) . 74Artikeln bygger på intervjuer med , socialantropologen , danshistorikern och koreografen . 75Av utrymmesskäl har det varit nödvändigt att göra avgränsningar och frågor som i och för sig är viktiga har inte kommit med. Framhållandet av kön innebär till exempel inte att jag avfärdar betydelsen av klass eller etnicitet. Att jag behandlar konstnärlig, professionell dans ska vidare inte tolkas som att jag ser analyser av kön och jämställdhet inom hobbydans eller dans inom underhållningsbranschen som oviktiga. 76Kenneth och har intervjuats i respektive . har intervjuats per telefon och har besvarat frågor via mejl . -, balettchef vid . Hon har intervjuats per telefon och svarat på frågor via mejl . -som är chef för i . Hon har intervjuats per telefon och . -som ansvarar för Svenska Balettskolans moderna inriktning. Hon har svarat på frågor via mejl . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Med begreppet jämställdhet avser jag här, liksom i kommitténs direktiv, det statliga jämställdhetsprojekt som traditionellt handlat om rättvisa mellan kvinnor och män när det gäller arbetsmarknads- och utbildningspolitik samt socialförsäkringssystem, men som inte fokuserat på kulturområdet. finns dock en uttalad sådan målsättning.78 Faktaunderlag, utövares, forskares och kritikers berättelser om vilka villkor som råder inom dansvärlden och historiskt, öpp- nar för olika tolkningar av problem och lösningar. Att resurser och representation är jämnt fördelade mellan kvinnor och män uppfat- tas i allmänhet som eftersträvansvärt, men det är långt ifrån själv- klart att jämställdhet i denna bemärkelse skulle gynna danskonsten och medföra rättvisa för dess aktörer. gjorde, vid semina- riet 2005, en distinktion mellan kvantitativ respektive kvalitativ jämställdhet, och betonade att jämn könsfördelning inte nödvän- digtvis innebär reell rättvisa. Denna utgångspunkt delar jag. För att förverkliga ett jämställdhetsprojekt i ett kvinnodominerat område som dansen, behövs problematisering. Forskning om kvinnodominerade organisationer har visat att organisationerna kan uppfattas både som kvinnodominerade och mansdominerade.79 En möjlig förklaring är att könsstrukturen varierar i organisationen. De kvinnliga cheferna är chefer på kvinnodominerade enheter. Andra delar av organisationen samt ledningen domineras av män. Förskolan är en kvinnodominerad sfär där synen på jämställdhet har problematiserats. Delegationen för jämställdhet i förskolan menar att det är problematiskt när jämställdhetsarbetet i förskolan inriktas på att få in fler män enbart för att de är män.80 Ett sådant -som är dansvetare och koreograf verksam i . Hon har intervjuats per telefon . Hon har besvarat frågor per telefon . --som är chef för och . Hon har intervjuats per telefon . 78 Kommittédirektiv 2004:39 inom scenkonstområdet. 79 Se till exempel Regnö, (2003) Dolda hinder för jämställdheten vid i , bilaga 2 i Integrering av mångfalds- och ledarutveckling på i , rapport nr 16. 80 Den könade förskolan – om betydelsen av jämställdhet och genus i förskolans pedagogiska arbete. SOU 2004:115 Delbetänkande av Delegationen för jämställdhet i förskolan, : . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet förhållningssätt riskerar att förstärka stereotyper av män och kvin- nor. Delegationen hävdar att det finns andra sätt att se på frågan: Männen ska inte in i förskolan enbart för att snickra och brottas, utan vi ser andra fördelar med en ökad andel män. Män i förskolan är till exempel bra för att påvisa att kön, i sig, inte har någon betydelse för hur en pojke eller flicka ska forma sina förebilder.81 I debatten används begreppet institution frekvent. Ordets inne- börd har visat sig variera beroende på avsändare och sammanhang. Vad som avses med institution kommer därför att preciseras när uttrycket används.82 Inom forskning har begreppet genus introducerats för att skilja biologiskt kön från samhällets föreställningar och förväntningar på kvinnor och män, det vill säga socialt genus. Utanför akademin används dock ordet kön i en vidare bemärkelse. Jag har valt att göra detsamma. De jag intervjuar eller refererar till använder dock begreppen på olika vis, det råder ingen konsensus i dansvärlden om vilka ord som ska användas eller med vilka innebörder. Dagens danskonst kan sägas vara präglad dels av en klassisk, dels av en yngre kultur. Detta har betydelse vid en analys ur jämställdhets- perspektiv. 82När danshistoriker talar om institutioner avses vanligen större scener med en tradition av klassisk balett. Man kan som dansvetaren och koreografen definiera en institution som ett forum där politiska beslut ingått i tillsättningen av ledningen. (telefonintervju ) som är chef för ser en institution som ett forum där man som danskonstnär kan verka under rimliga förhållanden till en mänsklig lön, samt där synliggörandet av en koreograf i någon mån leder till internationell status. (telefonintervju ) menar att vad som ska anses vara en institution beror på sammanhanget och vilket perspektiv man väljer att anlägga. Ur kulturpolitisk synvinkel är till exempel en scen med riksangelägen verksamhet att betrakta som institution, enligt . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet konstaterar i min artikel och dans att den nutida dansens födelse var en kvinnorörelse i och med klar anknytning till emancipationen. Den nya danskonsten utgjorde en reaktion mot baletten, dess scenspråk och den patriarkala struktur som konstformen vuxit fram ur. De så kallade pionjärerna var kvinnor som uttryckligen vände institutionernas hierarkiska ordning ryggen, och sökte förverkliga sig genom alter- nativ danskonst.83 Dagens danskonst är förvisso dynamisk och låter sig knappast beskrivas som antingen balett eller nutida. Klassisk stil förekommer jämte performance, undersökande dans, nycirkus, streetdance, butoh, hybrider med mera. Spelplatserna varierar också. Hur och om man märker av den polarisering mellan balett och fri dans som var giltig vid är svårt att mäta. Jag vill ändå mena att det finns en historisk, könsrelaterad relation mellan olika typer av dansfora och vad som visas var. Den gamla dikotomin med klassisk maskulint präglad dans och alternativ feminint präglad dans kan delvis förklara obalansen mellan vilka utrymmen kvinnliga och manliga koreografer får möjlighet att verka i. Enligt min mening är det viktigt att inte spela ut balett och nutida dans mot varandra. Ett sådant synsätt riskerar att reducera jämställdhetsproblematiken till en exklusivt intern fråga. Jag ser dansens samhällsstatus och dess villkor jämfört med andra kultur- områdens, som mer avgörande. Dansen har traditionellt stått i skuggan av teatern. Detta kopplas av debattörer och historiker till att dansen är kvinnodominerad. Kulturpolitiskt har det inneburit mindre kulturstöd och närvaro i det offentliga rummet. Att identifiera dansens särart och öka syn- ligheten är därför en tänkbar strategi för ökad jämställdhet mellan danskonsten och andra kulturområden. Danskonsten bekostas till avgörande del av anslag från stat, lands- ting och kommuner. Den statliga delen motsvarar av den offentliga finansieringen.84 som är chef för och ledamot av kommittén, beskrev vid fes- 83Landell, Liv (2005) och dans, nr 1, s. 4. Med institutioner avses här alltså traditionella fora för klassisk balett internationellt sett. 84Får jag lov? – Ett dansförslag (2005), s. 10. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet tivalen i kulturbidragen som centrala för dans- konstens vara.85 Den som seminarierubriken för och andra herrar i dansen? syftade på är , chef för tillika ledamot i kommittén. Vid seminariet 2005 frå- gade han ut som är handläggare vid och som är chef för . Av samtalet framgick att det är svårt att få fram en könsuppdelad statistik över bidrag, då medlen inte tilldelas personer utan grupper. uppskattade att andelen sökande kvinnor är och andelen män . Bifallsprocenten har varit något större för män än för kvinnor. Med bifallsprocent menar man hur andelen beviljade bidrag till en viss grupp förhåller sig till andelen sökande ur denna grupp. Vid den senaste fördelningen av bidrag, som dock avsåg endast del av året, verkar denna skillnad ha minskat. fördelar anslag till individer. uppgav att andelen sökande kvinnor även här är och andelen män alltså . Bifallsprocenten för kvinnor och män är lik- värdig. Skillnaderna i bidragsgivningen mellan kvinnor och män tycks alltså små när man ser på bifallsprocenten. Orsakerna till de varia- tioner som ändå framkom diskuterades inte närmare vid samtalet. konstaterade att någon enskild förklaring till skillna- derna är svår att identifiera. Jag vågar utifrån det sagda sluta mig till att det inte finns någon uppenbar gräddfil för män när det gäller kulturbidrag. Vid seminariet 2005 undrade publiken om handläggarna i sitt prak- tiska arbete tänker på könsrelaterade skillnader. Man ifrågasatte vilka mål myndigheterna egentligen har. svarade att myndigheter styrs av regleringsbrev från regeringen och att både 85 fanns i publiken vid föredrag , då hölls på Atalante i . Han var VD och konstnärlig ledare för och . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet och har samma skrivningar om jämställdhet. Jämställdheten har varit inskriven i ett övergripande mål men har fått en skarpare skrivning att jämställdhets- och mångfaldsperspektiv ska integreras i hela verk- samheten. konstaterade att jämställdhetsperspek- tivet är en viktig del i handläggningen av ansökningar på Kultur- rådet. Återrapportering är ett viktigt instrument för att redovisa bland annat skillnader i bidragsgivningen mellan könen. har vid en telefonintervju berättat att man vid Kultur- rådet inte aktivt arbetar för att öka antalet män bland dem som beviljas bidrag. Män inom danskonsten är visserligen en minoritet, men inget tyder på att de missgynnas som grupp.86 betonade vid seminariet att uppdrag enligt regleringsbrevet är att beakta jämställdhet, men att själva genomförandet inte är styrt. Hon har vid en telefonintervju framhållit att inte fattat något policy- beslut som inbegriper detaljstyrning i denna fråga.87 och har alltså ett kvalitativt inriktat sätt att arbeta med jämställdhetsfrågor. Man utgår från målsättningar i respektive styrdokument, och realiserar sedan dessa. Myndigheterna är medvetna om danskonstens särskilda vill- kor med en kvinnodominerad struktur, och att det inte enbart gäller att räkna kroppar. De generella skrivningarna är enligt min bedömning en förut- sättning för jämställdhetsarbete. Jag ser dock en risk i att det prak- tiska arbetet kan uppfattas som diffust ur ett externt perspektiv. Insyn genom till exempel utfrågningar, som det aktuella seminariet, stärker därför förtroendet för myndigheterna bland aktiva inom danskonsten. Att man i publiken ifrågasatte jämställdhetsarbetet vid myndigheterna tolkar jag som ett uttryck för att större transpa- rens behövs. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Bidrag till olika kulturområden , som bland annat är ord- förande88, pekade vid seminariet 2005 på danskonstens blygsamma finansiering jämfört med andra discipliner. Han undrade hur Kul- turrådet avser att utjämna skillnaden mellan scenkonstområdena. berörde en historisk problematik med sin kom- mentar. Danshistorikern identifierar en obalans i själva historieskrivningen när det gäller dans respektive teater. I boken konstaterar hon att den moderna danshistorien brukar systematiseras kring ett antal kvin- nor med banbrytande konstnärskap. noterar att dansen vid en jämförelse med den moderna teatern inte har doku- menterats med motsvarande komplexitet och detaljrikedom.89 beskriver i antologin förvandlingar hela danskonsten som en närvarande frånvaro90 i den svenska kul- turpolitiken. I en kulturpolitisk jämförelse mellan teater- och dans- konst menar hon att dansen blivit ett slags bihang till teatern. På ett tidigt stadium har den skrivits in i ett könstänkande och en genus- ordning – danskonsten är ett kvinnodominerat område och har ansetts vara en särskild, kvinnlig uttrycksform. Att därför förstå dansens genus som feminint ger, enligt , ett teore- tiskt verktyg och argument för att beskriva den ickejämställda position som danskonsten fått i förhållande till andra konstområ- den inom kulturpolitiken, som exempelvis teater och musik. Genom att benämna dansen i termer av problem, brist, avskildhet och svårtillgänglighet för en bred publik har den kunnat bli resurs- mässigt förfördelad, i jämförelse med teater och musik. har i en telefonintervju framhållit att det har fattats flera politiska beslut om att stärka dansen. Efter handlingsprogram har regeringen ökat anslagen till verksamhet med anknytning till dans.91 Vidare har 88Tasso Stafilidis är dessutom vänsterpartistisk riksdagsman. Han är ledamot i lagutskottet och ersättare i kulturutskottet med övergripande ansvar för scenkonstfrågorna. Han är vidare ordförande i HBT-grupp. 89Hammergren, (2002) Ballerinor och barfotadansöser: svensk och internationell danskultur runt 1900, : , s. 238 ff. 90Olsson, (2003) Den närvarande frånvaron, Könsmaktens förvandlingar, red. m.fl., , , s. 167. 91Mika exemplifierar med Dansalliansens etablering och att har fått medel för att utveckla formerna för internationellt kulturutbyte inom danskonsten samt med att man ökat dansproduktionsstöd och dansarrangörsstöd. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet i sin anslagsgivning 2006 gjort omprioriteringar till förmån för dansen. Danskonstens kulturpolitiska status har alltså historiskt varit låg. menar att detta har att göra med kvinno- dominansen, och tillägger att dansens stumma uttryck också spelat en roll. Problematiken avspeglas i vad han kallar dansens bas- strukturer. Med sådana menar han geografiska, organisatoriska och historiska strukturer som präglar svensk danskonst. ser det som avgörande att dessa nu byggs upp på dan- sens egna villkor, utan att man lockas till sammanblandning med teatern. Han konstaterar att en sådan process har inletts . 1997 klassades dansen som en egen konstform, 2004 togs det fram en handlingsplan och 2006 tillkom Dansnät Sverige.92 För förståelse av basstrukturerna är den kartläggning som kom- mittén utfört till hjälp. I den infällda faktarutan listas svenska fora för danskonst, konstnärliga ledare och synliggjorda koreografer. Ensembler och scener säsongen 2004/2005: som är en del av i är den enda svenska scen som har uppdraget att förvalta klassisk balett. statliga anslag uppgick till 332 miljoner, utifrån årsredovisningen uppskattas att av dessa går till klassisk balett, det vill säga 73 miljoner kronor.93 2004/2005 har 13 man- liga och inga kvinnliga koreografer anlitats. administreras av och är ett inter- nationellt etablerat, modernt kompani. Konstnärlig ledare är och kompaniet har i som hemma- scen. 93Budgetproposition 2005/06:1 Utgiftsområde 17, årsredovisning 2004. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet till 26 miljoner kronor.94 2004/2005 har fyra manliga koreografer och inga kvinnliga koreo- grafer anlitats. balett styrs av . Konstnärlig ledare är . Målsättningen är att göra tradi- tionell och nutida dans tillgänglig för invånarna i . Statsbidraget till uppgick till 89 miljoner, av dessa uppskattas gå till dans, vilket är 18 miljoner kronor.95 2004/2005 har 10 koreografer anlitats, av dem var åtta män och två kvinnor. dansteater hör till Stads kulturaktiebolag och har sin hemmascen vid Storan i . Konstnärlig ledare är . Målet är att sprida gränsöverskridande, samtida dans- konst i regionen. Anslaget från genom var 13,2 miljoner kronor.96 2004/2005 har elva koreografer anlitats, av dem var fem män och sex kvinnor. Dansstationen är en ideell förening i med de konstnärliga ledarna . Dansstationen har en egen gästspelsscen, . Verksamhetsbidraget från till Dansstationen uppgick till 1,44 miljoner kro- nor.97 2004/2005 verkade nio manliga och 19 kvinnliga koreografer på Dansstationens scen. Norrdans ingår i Musik- och Dansteater. Kompaniet som saknar hemmascen har letts av , men saknar för tillfället konstnärlig ledare samt är under omstrukturering. Man turnerar med en nutida repertoar, främst i men även i övriga landet. Statligt anslag till Norrdans var 9,3 miljoner.98 Säsongen 2004/2005 verkade sex manliga och sex kvinnliga koreografer med Norrdans kompani.