sou · GUB3112 · 2007-01-01 00:00:00 — De två föregående åren har budgeten varit något högre, i snitt , genom en större ex- tern finansiering. GMF har haft 13 anställda . Motsva- rande 2,4 personår går till forskartjänster (delfinansiering av 3 professorer), 0,4 personår till informationsverksamhet och 0,4 till miljöövervakning och miljösamordning. går till teknisk och laborativ servicepersonal, samt motsvarande ägnas åt administration och ledning. avsätts årli- gen för att finansiera utsjöfartygstid. GMF har inget eget kansli utan köper in tjänster från Fakultetskansliet för naturvetenskap. har stödet från GMF till grundutbildningen minskat och stödet till forskarutbildningen ökat. Det ökade stödet har gått till att finansiera vistelse vid fältstation och för att organisera fors- karutbildningskurser. GMF har även ökat sin verksamhet inom miljösamordning och information. Inom arbetet med miljösam- ordning har man bland annat utvecklat kontakterna och samarbetet med kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter. har (SMF) en to- tal budget på , varav utgör hyror för fältstation och kansli. Av de är knappt en miljon extern finansiering. De två tidigare åren har bud- geten varit i samma storleksordning. av- sätts för utsjöfartygstid. som ligger vid har fem per- soner anställda. Administration och ledning utgör 1,6 personår, information och miljösamordning 1,8 respektive 0,8 personår. Vid fältstationen Askölaboratoriet finns 5 teknisk/administrativ perso- nal (4,). Två fasta lektorstjänster finansieras av SMF. undervisning ingår i respektive tjänst. Forskartjäns- terna är placerade vid institutioner och SMF har utöver finansie- ringen inte något inflytande över deras verksamhet. Länge finansierades fyra tidsbegränsade forskarassistent- och doktorandtjänster. Dessa har inte återbesatts. Det har delvis eko- nomiska orsaker, men är också uttryck för förändrade priorite- ringar. En miljösamordnare har anställts istället och det ekono- miska stödet till forskarstuderande har utökats. (UMF) är lokaliserat till Norr- bylaboratoriet. Den tekniska och administrativa personalen, inklu- sive de som arbetar med miljöövervakning är placerade vid Norr- bylaboratoriet. De vetenskapliga tjänsterna är placerade vid respek- tive moderinstitution. UMF har en total budget på . Av dessa är 8,3 miljoner fakultetsanslag och 5,7 miljoner externa me- del. Utöver detta finansierar också fakulteten lokalhyran på 4,1 miljoner för Norrbylaboratoriet samt två forskartjänster och en doktorandtjänst med huvudsaklig verksamhet vid UMF. De två tidigare åren har budgeten varit något större på grund av högre ex- tern finansiering. UMF har haft 19 anställda. Sju perso- ner forskar motsvarande 4,5 personår. Tre av dessa är doktorander. 0,75 personår ägnas åt undervisning, 6,4 åt miljöövervakning, mil- jöanalys och miljösamordning, 0,5 åt informationsverksamhet och 6,8 åt administration, laborativa tjänster, skeppare m.m. avsätts för utsjöfartygstid. UMF har utvecklat och utökat sin forskningsverksamhet . Detta har bland annat skett genom att professuren i marin vetenskap bemannats med stabilt föreståndarskap som följd, nyrekrytering av forskarassistent och doktorander, ökat sam- arbete utanför centrumet och utbyggnad av laboratoriet. Man har även utökat miljöanalysverksamheten. Samarbete mellan de centrumen De centrumen har ökat sitt samarbete inom framförallt miljösamordning och information . Även de tre centrumens styrelser och föreståndare samarbetar mer jämfört med tidigare. På initiativ kommer de tre centrumen och att ge ut en gemensam nationell rapport om miljötillståndet i havet . Centrumen arbetar även med att ta fram en gemensam webbplats (Havet.nu). ger man gemensamt ut tidskriften . Det ökade samarbetet är delvis en direkt följd av Vetenskaps- rådets utvärdering av de centrumen. De tre forskningscentrumen har gemensamt uppvaktat Utbildnings- och kultur- departementet med synpunkter på verksamheten som bedrivs vid de centrumen. De centrumen anser att en mycket viktig uppgift för centrumen är att stödja marin grundforskning. De poängterar dock att centrumen ej bedriver marin forskning utan stödjer den. Detta innebär att forskare knutna till de cent- rumen har en vetenskaplig tillhörighet till en universitetsinstitution och ingår i akademiska stab. Vidare anser de centrumen att placeringen av centrumen vid värduniversitet är vik- tig eftersom det ger vetenskaplig tyngd och förankring, vilket är viktigt i både forsknings- och miljöövervakningsfrågor. Centrumen har även framfört ett gemensamt förslag om nya funktioner inom marin miljöanalys för de centrumen till Utbildnings- och . Man anser att de centrumen utgör en unik nationell resurs och en länk mellan forsk- ningsvärlden, utförare av miljöövervakning och myndigheter på regional och nationell nivå. Man anser att de centrumen därigenom har två potentiella styrkor; tvärvetenskaplighet och när- heten till forskning. De centrumen anser också att de i högre utsträckning kan fungera som ett nationellt kompetenscent- rum, där en viktig funktion blir att bistå myndigheter med veten- skapligt förankrad rådgivning, inklusive utformning, design och metodik inom miljöövervakning. De tre centrumen lämnade 2004 ett gemensamt förslag till ny förordning till Utbildnings- och . Där fram- förde man att ett nationellt marint forskningscentrum kunde vara ett alternativ till tre . Det nationella centrumet skulle bestå av tre enheter placerade vid universiteten i , och . Det nationella centrumets uppgift skulle vara att: ha överblick och stödja marin forskning och utbildning, även tvärvetenskaplig, för att främja en långsiktig kunskaps- och kompetensuppbyggnad, söka klarlägga orsakerna till förändringar i den miljön och betydelsen av dessa, bistå ansvariga myndigheter med vetenskaplig kompetens vid utformning och utvärdering av nationella och regionala miljöövervakningsprogram samt att på uppdrag utföra miljö- övervakning, informera om havsforskning och om havens miljö och resurser, bistå myndigheter med expertkunskaper, samt på andra sätt främja kontakter mellan universitet och samhälle, inom respektive region främja tillgången på basresurser, såsom fältstationer, fartyg och annan dyrbar utrustning, som ska användas för marin forskning, utbildning och miljööver- vakning. Vad har skrivits om i andra utredningar menade i sitt slutbetänkande Havet – tid för en ny strategi (SOU 2003:72) att de centrumen borde involveras i att utveckla en mer ändamålsenlig miljöövervakning. Centrumen borde kunna bidra med kompetens inom forskning och övervakning, samt med kunskap och underlag till förvaltningspla- ner. Man konstaterade att ansvaret för forskning och miljööver- vakningen är spritt på flera aktörer. ansåg att relevanta delar av den forskningen samt miljööver- vakningen måste anpassas till att bli ett redskap i en adaptiv för- valtning, samt att den adaptiva havsmiljöförvaltningen borde un- derstödjas av de centrumen. Miljövårdsberedningen anser i Strategi för hav och kust utan övergödning (promemoria 2005:1) att de centrumen bör ha en tydlig roll i miljöövervakningen. Miljövårdsberedningen kon- staterar precis som att den vat- tenförvaltningen och forskningen är spridd på en rad olika organ och aktörer. Miljövårdsberedningen föreslår att det bör inrättas ett råd för utveckling och spridning av kunskap om förvaltning av vatten. Rådet skulle ha till uppgift att utvärdera effektiviteten av olika styrmedel eller ny teknik och att identifiera kunskapsluckor. Det skulle vara ett forum för utbyte av kunskap och erfarenhet mellan forskare och praktiker. Miljövårdsberedningen anser även att utbytet mellan forskning och miljöövervakning som sker på land och i havet måste ökas. I Kunskap för biologisk mångfald – inventera mera eller återvinn kunskapen? (SOU 2005:94) pekar man på att de marin centrumen och de universitet till vilka dessa är knutna, samt har de bästa förutsättningarna för att utforma metoder för nationella undersökningar och inventeringar i marin miljö rörande biologisk mångfald. De centrumen har även en viktig roll vid eventuella större inventeringar. Vidare föreslås det i Aktionsplan för havsmiljö (5563) att ansvariga myndigheter bör samordna sina verksamheter inom mät- ningar och undersökningar i havsmiljön och att de ma- rina centrumen, länsstyrelserna och vattenmyndigheterna bör var delaktiga i detta. , och Upp- sala universitet har gett en utvärderingsgrupp i uppdrag att granska den infrastrukturen, främst nyttjandet av fältlaboratorier och båtar, på . Utvärderingsgruppen ska föreslå hur an- vändningen kan optimeras för marin forsknings- och undervis- ningsverksamhet, samt utgöra en nationell resurs för verk- samheter i . Enligt muntlig information föreslås att marinbiologiska laboratorium, forsk- ningsstation och universitets ska samlas i en gemensam organisation inom universi- tet. Utvärderingsgruppen poängterar även att kopplingen till övrig marin infrastruktur inom behöver stärkas. Syftet med det här kapitlet är att sätta in de centrumen och ett vetenskapligt havsmiljöinstitut i ett större sammanhang. I kapitlet beskrivs var havsmiljörelaterad forskning bedrivs i , vilka myndigheter som arbetar med havsmiljöfrågor, samt hur våra nordiska grannländer organiserat sin motsvarande verksamhet. I kapitlet ges även en kort beskrivning av miljöövervakning i och internationellt havsmiljösamarbete. Universitet och myndigheter i som arbetar med frågor kopplade till havsmiljön Forskning om havsmiljön bedrivs vid , och , där de tre centrumen är förlagda. Det finns även verksamhet vid , , , , Högskolan på , (), , , samt . Dess- utom bedrivs det forskning om transport av ämnen från land till havet vid bland annat (). Vid SLU bedrivs även forskning om vattenbruk. Det regionala havsmiljöarbetet i länens kustområden är utformade med hänsyn till naturgivna förhållanden, samt med hänsyn till industristruktur och de areella näringarnas fördelning i regionen. Resultaten från den regionala miljöövervakningen används för att utvärdera miljötillståndet i förhållande till regionala mål, för att ge underlag till översiktsplanering och naturresurshushållning och för att följa upp om åtgärder leder till avsedd förbättring av miljön. I flera fall utgör rapporteringen från de regionala miljöövervaknings- programmen den enda informationskällan från ett visst kustavsnitt. Medel för regional miljöövervakning kommer i första hand från kustvattenvårdsförbund, samt från kommuner, landsting och andra regionala myndigheter. bidrag till den regionala miljöövervakningen utgör en mindre del av de medel som används för miljöövervakning i länen. I kustområdena står recipientkontrollprogrammen för merparten av framtagandet av miljödata. Detta innebär att de regionala mät- programmen till största delen är koncentrerade till områden med påverkan från punktkällor. Flera enskilda anläggningar som har krav på att genomföra recipientkontroll kan tillsammans bilda ett kustvattenvårdsförbund. Deltagande i ett kustvattenvårdsförbund är ett frivilligt åtagande och syftar till att uppfylla kraven på egen- kontroll till en lägre kostnad. Medlemmarna utgörs av industrier, kustkommuner och vanligen en länsstyrelse. För att klara uppföljningen av regionala och nationella miljömål liksom EU:s vattendirektiv behövs ett sammanhållet övervaknings- program för de svenska kustområdena. Ansvaret för detta vilar på de fem regionala vattenmyndigheterna i , Bottenha- vets, norra , södra och vatten- distrikt. Varje vattenmyndighet samordnar arbetet i sitt vattendi- strikt och fastställer miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. Arbetet ska ske i dialog med kommuner, vatten- vårdsförbund och andra lokala vattenintressenter. Vattenmyndig- heternas ansvarsområde sträcker sig en nautisk mil utanför den s.k. baslinjen längs med kusten. En rad centrala myndigheter har till uppgift att samla in havsmiljö- relaterad information, vilket till stor del sker inom myndigheternas miljömåls- och sektorsansvar. har ansvaret för den nationella miljöövervakningen. En betydande del av Fiskeri- verkets verksamhet utgörs av forsknings- och undersökningsverk- samhet som är inriktad mot att förbättra kunskaperna om fiskbe- stånd, fiskeriteknik och fiskets miljöeffekter. meteorolo- giska och hydrologiska institut () genomför hydrografiska och hydrokemiska undersökningar, bland annat som stöd åt Fiske- riverket. övervakar sjötrafiken, genomför fiske- kontroller och redovisar antal och storlek av oljespill i svenska havsområden. geologiska undersökningar (SGU) har ett långsiktigt uppdrag att kartlägga havsbottnarna och dess innehåll av miljöfrämmande substanser. har ett återkommande mätprogram för radioaktivitet i marin miljö. Artdatabanken samlar in, utvärderar och lagrar information om hotade arter, i bland annat havsmiljön. Även Försvarsmakten bedriver verksamhet av betydelse för marin kunskapsuppbyggnad. En jämförelse med andra länder är intressant eftersom det delvis skiljer sig mellan länder hur miljöövervakning och det vetenskap- liga stödet till havsmiljöarbetet är organiserat. Utredningen kom- mer att återkomma till hur verksamheten är organiserad i andra länder i slutbetänkandet, och där redovisa en mer ingående beskrivning för , och samt eventuellt några andra europeiska länder. I är det Miljøundersøgelser (DMU) som sam- ordnar den samlade övervakningen av natur och miljö. DMU står själv för övervakningen av det öppna havet, medan regionala myn- digheter övervakar i fjordar och kustnära havsområden. DMU är också ett forskningsinstitut som bl.a. bedriver marin forskning och är vetenskaplig rådgivare till . All information, både från DMU:s egna undersökningar och från de regionala myn- digheterna, samlas i en databas, national database for data (). DMU är en del av . Från kommer DMU att bli en del av ett nytt samlat (integration av fyra tidigare universitet/högskolor/institut i ), men fortfarande med finansiering och uppdrag från . Inom finns dessutom Miljøstyrelsen och Skov- og Naturstyrelsen som ansvarar för genomförandet av lagstiftningen. I finns även Fiskeriundersøgelser som genomför forskning och undersökningar inom fiskeriområdet. Fiskeriundersøgelser sorterar under Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri. I finns flera institutioner som utför övervakning och följer upp miljötillståndet. Stiftelsen Norsk institutt for vannforskning () är ett nationellt forskningsinstitut som utför forskning, undersökningar, utvecklingsarbete och utredningar. Miljøvernde- partmentet, forskningsråd och representanter för de anställda ingår i stiftelsens styrelse. forskningsråd står för basfinansieringen av NIVA:s verksamhet. Det finns även ett Havs- forskningsintitutt under Fiskeri- og kystdepartementet, med upp- gift att övervaka miljön i havet och ta fram kunskap om resurser som är viktiga för näringarna inom fiske, fångst och vat- tenbruk. Direktoratet for naturforvaltning ansvarar för förvaltningen av natur i . Direktoratet sorterar under Miljøverndepartmentet. Inom direktoratet finns en marin sektion där kunskapsuppbyggnad är en viktig del. Man arbetar bl.a. med kartläggning och övervak- ning av marin biologisk mångfald. Statens forurensningstilsyn (SFT) är också ett direktorat under Miljøverndepartmentet. SFT ska ha översikt över miljötillståndet (vad gäller föroreningar) och analysera utvecklingen. SFT är redaktör för en ny internetportal, Miljøstatus i (), som informerar om miljöns tillstånd och utveckling. Portalen har utvecklats av miljödi- rektoraten på uppdrag av Miljøverndepartmentet. Fiskeridirekto- ratet i ligger under Fiskeri- og kystdepartementet. Det är rådgivande och verkställande organ inom förvaltning av fiske och vattenbruk. Fiskeridirektoratet ska bidra till att säkra förutsätt- ningarna för ett lönsamt och hållbart fiske och vattenbruk. Direk- toratet arbetar bland annat med förvaltning och övervakning av marint fiske och vattenbruk, samt tar fram fiskekvoter. har ett system med sektorsforskningsinstitut som lyder under olika ministerier och som har till uppgift att bedriva forsk- ning som ger underlag för utformning av politiska och praktiska beslut och som bidrar till innovationer inom sektorerna. miljöcentral (SYKE) samordnar miljöövervakning i och genomför en betydande del av den forskning som finansieras av . SYKE är en del av den samlade stat- liga . De regionala miljöcentralerna ansvarar för miljöövervakningen i sina områden. Materialet samlas i centrala databaser som upprätthålls av SYKE. styr verk- samheten. ligger under Kommunikationsministe- riet. Det tar fram marinvetenskaplig kunskap, särskilt om det öppna havet. och har ett nära sam- arbete i övervakningen av tillstånd. För information om och särskilt algsituationen finns en Östersjöportal (/sv/itamerikanta.html) som drivs av . upprätthåller även is-tjänst för sjöfartens behov. sorterar under Jord- och skogsbruksministeriet, och ansvarar för uppföljning av levande naturresurser. under Handels- och industriministeriet har uppgifter om havsbotten och berggrunden. under Kommunikationsmini- steriet ansvarar för meteorologiska data. Det nationella miljöskyddsarbetet har en stark internatio- nell prägel och en stor del av insatserna regleras av konventioner, direktiv och mellanstatliga avtal. Internationella frågor som berör havsområden hanteras framför allt i de regionala konventionerna för skyddet av (HELCOM) respektive Nordostatlantens (OSPAR) miljöer samt inom EU. Därtill kommer regionala fiskerikonventioner samt en rad globala kon- ventioner för bland annat sjöfart, dumpning, biologisk mångfald, skydd av småvalar, våtmarker. har en förskjutning skett från en fokusering på föroreningsbegränsande åtgärder till en helhetssyn på ekosystemen som inkluderar bevarandet av biologisk mångfald, arter och bio- toper samt miljöeffekter av det kommersiella fisket och sjöfarten. Marint miljöskydd inom EU Inom EU har förändringar av den gemensamma fiskeripolitiken (Common Fisheries Policy – CFP) förhandlats. fortsät- ter arbetet med att reformera EU:s jordbrukspolitik (Common Agriculture Policy – CAP). Skyddet av den biologiska mångfalden är beroende av de flesta andra mål och av arbetet med EU:s natur- vårdsprogram NATURA 2000. Natura 2000 är ett nätverk av vär- defulla naturområden inom EU. Syftet är att värna den biologiska mångfalden genom att bevara viktiga naturtyper och livsmiljöer för arter. Alla dessa initiativ tillsammans med utvecklingen av en gemensam strategi för havsmiljön är viktiga för att ska kunna nå det nationella miljömålet Hav i balans och levande kust och skärgård. Det arbete inom EU som påverkar det svenska miljömålet Ingen övergödning är framför allt ramdirektivet för vatten, avloppsvatten- direktivet, den gemensamma jordbrukspolitiken, nitratdirektivet, takdirektivet för utsläpp till luft och programmet mot luftförore- ningar (– CAFE). Arbetet handlar främst om att minska de gränsöverskridande flödena av näringsämnena kväve och fosfor och att utveckla så att de möjliggör kostnadseffektiva åtgärder. Europeiska kommissionens nya kemikaliestrategi som bygger på registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier (REACH- systemet) kommer att få stor inverkan på arbetet med miljömålet Giftfri miljö. Direktivet om mottagningsanläggningar i hamnarna för fartygsgenererat avfall och oljerester har syftet att minska utsläppen till havs från sjöfarten genom att öka tillgången på lämpliga mottagningsanordningar och därigenom förbättra skyddet av den miljön. EU:s ramdirektiv för vatten arbetar EU:s medlemsländer med att genomföra ramdirektivet för vatten (kallas ofta vattendirektivet). Direktivet är en ramlag som omfattar all vattenverksamhet. Vattendirektivet lig- ger i linje med den svenska inriktningen att arbeta med målstyrning (miljökvalitetsmål, miljökvalitetsnormer och bedömningsgrunder) och har som mål att skapa god ekologisk status i medlemsstaternas alla vattenförekomster. Utgångspunkt för arbetet är en översikt av påverkan på och miljötillståndet i dessa vattenförekomster. Genomförandet av vattendirektivet har stor betydelse för att de vattenrelaterade nationella miljömålen ska uppfyllas. Direktivet omfattar kustvatten en nautisk mil utanför den s.k. baslinjen längs med kusten. Europeiska kommissionen lade 2005 fram ett förslag till direktiv om en marin strategi. Det övergripande målet är att styra utveck- lingen så att nyttjandet av havsresurserna sker på ett uthålligt sätt och att en god miljöstatus uppnås i EU:s hav . Detta sker bland annat genom att stärka det regionala samarbetet med havsfrågor. Strategin ska vara ekosystemanpassad i syfte att jämka ihop behoven att skydda och ge möjlighet att nyttja den miljön. och kommer att omfattas av direktivet och är sådana områden som berörs av. Tidpunkten för redovis- ning av första åtgärdsprogram sammanfaller med den första över- synen av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikt enligt vattendirektivet, vilket möjliggör samordningsvinster för det fort- satta genomförandet av de två direktiven. Varje medlemsland ska utveckla en marin strategi för sina egna vatten inom de regionerna dvs. för svensk del respektive . Länderna ska sträva efter att de strategierna samordnas med berörda stater inom varje marin region. Strategierna bör bygga på existerande program och aktiviteter där de konventionerna får en nyckelroll. Förslaget till marint direktiv täcker medlemslän- dernas havsområden från kusten ut till den yttre gränsen av den ekonomiska zonen, dvs. EU:s regionala strategier ska ligga till grund för åtgärds- program för att nå god miljöstatus. Ländernas åtgärdsprogram ska vara klara och i drift . I likhet med vattendirek- tivet är detta det skarpa instrumentet i förslaget till marint direktiv. Eftersom flera länder bidrar med belastning på havsområdena krävs att man får fram gemensamma underlag som kan ligga till grund för en bördefördelning i syfte att få fram kostnadseffektiva åtgärder. Programmen ska ta sin utgångspunkt i utvärderingen av miljötill- ståndet och delmålen. En viktig uppgift blir att se till att den strategin integreras med vattendirektivet. En utveckling av strategin med miljömål och åtgärder är av stor betydelse för att de svenska miljömålen Hav i balans och levande kust och skärgård, Giftfri miljö, Ingen övergödning och Ett rikt växt- och djurliv ska infrias. I utvecklingsarbetet med den strategin sker ansträng- ningar att harmonisera utvärderingsprocesserna och att få jämför- barhet mellan de konventionernas utvärderingar av öppet hav och vattendirektivets statusbeskrivningar av kustvattenmiljön. och utsläpp av radioaktiva ämnen omfattas inte av förslaget till direktiv. presenterade kommissionen ett förslag om EU:s fram- tida maritima politik. Den maritima strategin är att betrakta som ett första steg i riktning mot en heltäckande havspolitik i unionen. Målet är att utveckla en god balans mellan ekonomiska, sociala, säkerhetsmässiga och miljömässiga aspekter inom ramen för en hållbar utveckling och ett bevarande av de resurserna. Arbetet med den maritima strategin fortgår och ett eventuellt maritimt lagförslag beräknas först kunna presenteras . Det internationella havsforskningsrådet (ICES) är en organisation som samordnar och stödjer undersökningar om haven, särskilt med avseende på havens levande resurser. ICES verksamhet är inriktad mot , med tillhörande kusthav så som och . ICES är mest känt för sin vetenskapliga rådgivande roll i fiskefrågor både till och regionala fiskerikom- missioner. har organisationen ett vetenskapligt rådgivande organ även inom miljöfrågor. () är en mellanstatlig organi- sation som arbetar med att skydda den miljön i . De nio länder som angränsar till , samt Europiska kom- missionen deltar i samarbetet. HELCOM:s område täcker med- lemsländernas inre vatten, territorialhav och ekonomiska zoner. För svensk del omfattar detta hela och . Med- lemsländerna ska identifiera och kvantifiera effekterna av mänsklig påverkan i HELCOM:s konventionsområde och dokumentera effekterna av genomförda åtgärder.