sou · GUB32 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt förslaget skulle alltså en naturaliserad medborgare kunna få sitt medborgarskap upphävt om han eller hon genom lagakraftvun- nen dom dömts till straffarbete eller till förvaring under eller internering i säkerhetsanstalt enligt 8, 9 eller 27 kap. straff- lagen (brott mot rikets säkerhet, högmålsbrott och brott mot sär- skilda bestämmelser för krig, beredskapstillstånd m.m.). Beslut om expatriering skulle beslutas av Kungl. Lagrådet hade invändningar mot förslaget och anförde bl.a. (prop. 1950:217, s. 90 f.) att om naturaliserade i motsats till andra medborgare skulle kunna förlora sitt medborgarskap, det med fog kunde göras gällande, att deras rättigheter och förmåner icke vore desamma som andra medborgares. Ett införande av institutet ex- patriering i svensk rätt syntes med hänsyn härtill enligt Lagrådet förutsätta en grundlagsändring. Med hänsyn till Lagrådets ställningstagande lades något förslag om expatriering inte fram i propositionen. Departementschefen an- förde emellertid att det inte borde vara uteslutet att senare ta upp frågan till förnyat övervägande. kommenterade något den i betänkandet och depar- tementsförslaget upptagna expatrieringsbestämmelsen. Enligt lag- utskottets mening förelåg så starka betänkligheter mot institutet i fråga att det inte borde införas i svensk rätt, i synnerhet som den ifrågasatta expatrieringsbestämmelsen endast skulle kunna tillämpas i ytterst få fall och därför torde komma att sakna praktiskt betydelse (första lagutskottets utlåtande nr 27 s. 25) , som tillsattes (dir. 1992:108), hade bl.a. att utreda de rättsliga förutsättningarna för återkallelse av svenskt medborgarskap som erhållits med hjälp av falska uppgifter. I utredningens uppdrag ingick vidare att bilda sig en uppfattning om fenomenet är vanligt förekommande samt att analysera huruvida ett naturalisationsbeslut som en person erhållit på basis av falska uppgifter kan anses vara en nullitet. redovisade sina överväganden i den nu aktuella delen av uppdraget i slutbetänkandet Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. (SOU 1994:33). För att kunna besvara frågan om det var vanligt förekommande att svenskt medborgarskap erhölls på grundval av falska uppgifter var utredningen i kontakt med bl.a. medborgarskapsenheten vid , , ut- länningsrotel, Säkerhetspolisen och . Medborgar- skapsenheten och uppgav därvid att endast ett fåtal fall var kända för dem där det i efterhand visat sig att naturali- sationsbeslutet vilat på falska grunder. Vid kontakterna med Säker- hetspolisen och framkom vidare att det uppdagades ett litet antal fall, vilket inte närmare kunde specificeras, där svenskt medborgarskap erhållits på grundval av falska uppgifter. Vad gällde frågan om nullitet uttalade utredningen, med särskilt betonande av de betydande rättsverkningar ett beslut om naturali- sation har, att ett beslut om naturalisation som beviljats på grund- val av falska uppgifter i allmänhet inte på den grunden kan anses vara en nullitet. Möjligen, sades vidare, skulle bedömningen kunna bli en annan om ett sådant beslut i själva verket avsåg en annan existerande person än den som sökt naturalisation eller om beslutet saknade reell betydelse. I fråga om bedömningen av behovet och lämpligheten av expatrie- ringen ansåg att en utgångspunkt borde vara att alla medborgares, såväl naturaliserades som inföddas, likhet inför lagen är så värdefull att den inte utan synnerligen starkt vägande skäl bör ens undantagsvis kunna skjutas åt sidan. Likväl finns det, uttalade utredningen, onekligen flera skäl som klart talar för infö- rande av en möjlighet till återkallelse av ett svenskt medborgarskap som har förvärvats på grundval av falska uppgifter, vilka haft avgö- rande betydelse för beslutet. Således instämdes i den uppfattning som kommissionen med uppdrag att motverka våldet och förbättra stödet till brottsoffer () inom ramen för sitt uppdrag redovisade i betänkandet (SOU 1990:92) Våld och brotts- offer. deklarerade där uppfattningen att det är stötande att en person skall kunna bli medborgare i genom att använda sig av falska handlingar och bedrägliga uppgifter; än allvarligare är det om den falska identiteten tillkommit för att dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknytning. Slutligen, vad avsåg skäl som talade för införandet av en möjlighet till expatriering, anförde att det säkerligen allmänt uppfattas som djupt otillfredsställande att staten inte med verksamma medel i efterhand kan ingripa mot den som på ett illojalt och bedrägligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättighet som medborgarskap i landet. Utredningen övergick därefter till att redovisa de skäl man ansåg tala emot införandet av en möjlighet till expatriering. Inledningsvis framhölls att möjligheten att upphäva en naturalisation försätter de naturaliserade i särklass eftersom de till skillnad mot infödda med- borgare under vissa förhållanden skulle kunna förlora sitt svenska medborgarskap och, sannolikt, i de flesta fall bli statslösa. Införande av ett återkallelseinstitut skulle med andra ord leda till två sorters svenskt medborgarskap; ett oåterkalleligt och ett med svagare rätts- verkningar. Redan detta ansågs utgöra starka skäl mot en dylik ordning. Därtill kom enligt utredningen det faktum att ett beslut om naturalisation för den enskilde har långtgående rättsverkningar och att den statslöshet, som i flertalet fall skulle uppstå, medför av- sevärda nackdelar för den enskilde och för det land där han vistas. Utredningen framhöll också att det på grund av olika former av verkställighetshinder i de flesta fall kan antas bli svårt att från avlägsna en person som expatrierats. I detta sammanhang påpekades de förmodade svårigheterna att förmå något annat land att ta emot en person som genom expatriering försatts i statslöshet; vederbörande torde knappast heller beviljas uppehållstillstånd av permanent karaktär och det skulle alltså komma att skapas en ny kategori av personer i landet, icke önskvärda men svåra att avlägsna och utanför den normala integrationsprocessen. Vidare förutskicka- des att en återkallelsemöjlighet skulle medföra åtskilliga familjerätts- liga komplikationer, t.ex. för de barn som blivit svenska medbor- gare i samband med förälderns naturalisation eller som härleder sitt svenska medborgarskap ur förälders förvärvade medborgarskap. Avslutningsvis gjorde i denna del en hän- visning till de gamla vanfejdsstraffen, som innebar förlust av med- borgerligt förtroende och medborgerliga rättigheter. Det framhölls att dessa straff, med vilka expatriering i någon mån skulle kunna anses jämställt, var avskaffade. Dock pekades på den skillnaden i förhållande till expatrieringsinstitutet att vanfejdsstraf- fen inte var reserverade för någon viss grupp. kom, vid en sammantagen bedömning av de nu redovisade argumenten, till den slutsatsen att de betydande nackdelar som var förenade med införandet av en möjlighet att åter- kalla ett svenskt medborgarskap vägde så tungt att någon ändring av gällande ordning inte borde genomföras. Däremot ansåg utred- ningen att stora ansträngningar måste läggas ned på att förbättra det rådande systemet för att därigenom i största möjliga utsträckning förhindra att svenskt medborgarskap förvärvades på felaktiga grun- der och av personer som i själva verket inte var önskvärda som med- borgare i landet. Mot bakgrund därav föreslogs att kontrollen av en utlännings vandel m.m. skulle göras mer omfattande än vad som dittills varit fallet, några konkreta förslag på hur identitetskontrol- len skulle kunna göras effektivare framfördes dock inte. Regeringens proposition 1994/95:179 Ändringar i utlännings- lagen, m.m. I propositionen 1994/95:179 Ändringar i utlänningslagen (1989:529) behandlades utöver vandelsvillkoret i medborgarskapsärenden bl.a. även ställningstagande i fråga om återkal- lelse av medborgarskap. Inledningsvis konstaterades i propositionen att de flesta remiss- instanserna anslutit sig till utredningens bedömning att någon möj- lighet till återkallelse inte borde införas. Det fanns dock undantag härifrån. Hovrätten över och ansåg att det bland annat i terroristfall förelåg ett behov av att kunna återkalla ett svenskt medborgarskap. Hovrätten anförde också att man mot bakgrund av det utrikespolitiska läget kunde befara en ökning av det antal personer som sökte sig till under falsk identitet. Hovrätten efterlyste därför en grundligare genomgång av frågan än vad som gjorts av utredningen, däribland av möjligheter att undvika statslöshet vid återkallande. Kammarrätten i , Länsrätten i län, Riksåklagaren och ansåg att en återkallelseregel skulle fylla en funktion även om den skulle komma att tillämpas i mycket begränsad omfattning. an- förde vidare att det var stötande att en återkallelsemöjlighet sakna- des, i synnerhet om falska uppgifter lämnats för att dölja ett krimi- nellt förflutet eller en terroristanknytning. anförde i sitt remissvar att det självklart var stötande att oriktiga uppgifter lades till grund för ett beslut om medborgarskap och att förfarandet att lämna oriktiga uppgifter för- blev osanktionerat, om än ansvar enligt för osant inty- gande kunde komma i fråga. uttalade vidare att en återkallelse av medborgarskapet kunde tyckas vara den naturliga reaktionen i ett sådant fall, men framhöll att det fanns ett antal invändningar mot en sådan ordning; de rättsverkningar som var knutna till medborgarskapet var många och lät sig inte så enkelt an- nulleras om alls. pekade därvid på de familje- rättsliga komplikationer som kunde förväntas uppstå och förklarade att man, om än med beklagande, anslöt sig till utredarens ställnings- tagande att regler om expatriering inte borde införas. Regeringen uttalade i propositionen att det i och för sig fanns starka skäl, bl.a. den av framförda aspekten, som talade för att införa en möjlighet att återkalla svenskt medborgar- skap. Regeringens överväganden mynnade emellertid ut i den mot- satta slutsatsen, vilket motiverades enligt följande (a. prop. s. 56 f.). Det finns dock tungt vägande skäl som talar emot att införa en återkallelsemöjlighet. En sådan möjlighet skulle bl.a. innebära att det skulle komma att finnas två sorters svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den som blivit svensk medborgare vid födseln och ett som kan återkallas för den som förvärvat medborgarskapet genom natu- ralisation. En person som berövats sitt svenska medborgarskap skulle vidare i de flesta fall bli statslös. Huvudprincipen är nämligen att den som naturaliseras måste avsäga sig sitt tidigare medborgarskap om han eller hon inte förlorar det automatiskt1. Det är sannolikt att den som be- rövas det svenska medborgarskapet inte heller kan få tillbaka det tidiga- re. Avsikten med att återkalla medborgarskapet är givetvis att det skall bli möjligt att avlägsna vederbörande från landet. Det torde dock inte vara möjligt för den som blivit statslös. Även i andra fall torde det inte sällan föreligga verkställighetshinder, exempelvis om det rör sig om en person som skulle riskera tortyr eller dödsstraff vid en verkställighet. Följden skulle således bli att det skulle komma att finnas ett antal perso- ner här i landet som blivit statslösa eller av andra skäl inte kan avlägsnas härifrån. Det är självfallet otillfredsställande med en grupp som i princip inte har rätt att vistas i men som på grund av verkställighets- problem ändå måste tillåtas bli kvar här, åtminstone för tillfället. Det blir exempelvis tveksamt vilka rättigheter och skyldigheter som dessa personer skall ha här i landet. Som bl.a. påpekat skulle en återkallelse av svenskt medborgarskap också kunna leda till familjerättsliga komplika- tioner exempelvis när barn blivit svenska medborgare i samband med att en förälder naturaliserades. Vid en avvägning av skälen för och emot en möjlighet att återkalla ett beslut om naturalisation finner regeringen att övervägande skäl talar emot att införa en sådan möjlighet. För att i möjligaste mån undvika att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av falska uppgifter anser regeringen, i likhet med utredningen, att det är av största vikt att beslut om medborgarskap föregås av en noggrann utredning om sökandens identitet och vandel. delade regeringens uppfattning i denna del och avstyrkte i linje med det bifall till ett motionsyrkande om införande av en möjlighet till återkallelse. Fyra ledamöter i utskottet reserverade sig mot utskottets uppfattning och menade att det i vissa fall borde finnas en sådan möjlighet (bet. 1994/95:SfU16). Riks- dagen biföll vad utskottet hemställt (rskr. 1994/95:401). Frågan om återkallelse av medborgarskap behandlades ånyo medborgarskapskommittés delbetänkande Medborgarskap och identitet (SOU 1997:162). Kommittén var parlamentariskt samman- satt. Bakgrunden till att frågan aktualiserades på nytt var att det i del- betänkandet föreslogs en möjlighet att medge dispens från det krav på styrkt identitet som gäller vid ansökan om svenskt medborgar- skap. (Dispensgrunden finns i 12 § andra stycket medborgar- 1 Denna princip har övergetts och det är enligt svensk rätt fullt ut möjligt att ha dubbelt medborgarskap. Dispensmöjligheten borde enligt kommitténs mening inte medföra någon nämnvärd ökning av antalet medborgarskap som beviljas på grundval av falsk identitet. Att helt gardera sig mot miss- bruk i detta avseende lät sig enligt kommittén dock knappast göras. Kommittén redogjorde för de skäl som i tidigare lagstiftningsären- den legat till grund för att inte lämna förslag till om in- förande av en återkallelsemöjlighet och för huvudskälen för att ex- patriering bör vara möjlig. Kommittén, som visserligen hade respekt för de skäl som ligger till grund för uppfattningen att det i svensk rätt bör finnas en möjlighet till expatriering, anslöt sig dock, vid en samlad bedömning, till lagstiftarens hittillsvarande uppfattning i frågan. Kommittén uttalade därvid att tyngden av de argument som talar för en möjlighet att återkalla medborgarskap emellertid kan sägas i viss mån förstärkas av det faktum att det framöver (på grund av den föreslagna nya ordningen) kan komma att ske en viss ökning av antalet medborgarskap i oriktig identitet. Kommittén kom dock fram till att detta tillkommande argument inte var av tillräcklig styrka för att överge den nu rådande ståndpunkten beträffande återkallelse av medborgarskap. Det huvudsakliga skälet till detta var utform- ningen av den nya ordningen med krav på att vederbörande har haft hemvist i och att det i princip inte skall finnas någon anledning att ifrågasätta identitetsuppgifternas riktighet. Vi- dare angavs att myndigheterna i alla medborgarskapsärenden av denna typ kommer att företa en omsorgsfull prövning av trovärdigheten något som ytterligare enligt kommittén bidrar till att ökningen av antalet medborgarskap i falsk identitet kunde förväntas bli relativt marginell. Av betydelse för det antagandet var dessutom den om- ständigheten att fokuseringen på identitetsfrågor i tillståndsärenden ökat samt att man således t.ex. kunde räkna med att de från gällande reglerna om tagande av fingerav- tryck (9 kap. 8 § utlänningslagen [2005:716]) skulle komma att bidra till ökade förutsättningar för upptäckt av oriktig identitet redan i ärendet om uppehållstillstånd. Man kunde också enligt kommittén på goda grunder anta att antalet fall då en person, som trots det anförda lyckats i sitt uppsåt att vistelse här erhålla medborgarskap i oriktig identitet, avslöjas i ett ännu senare skede, kommer att vara synnerligen begränsat. Detta sades i sin tur inne- bära att en eventuell lagstiftning om expatriering sannolikt skulle tillämpas ytterst sällan något som enligt kommittén inte var utan betydelse vid övervägandet av en sådan. Kommitténs bedömning var alltså att ökningen av antalet med- borgare i falsk identitet skulle komma att bli förhållandevis marginell samt att när så trots allt skedde, förutsättningarna för ett uppdagande av det verkliga förhållandet skulle komma att vara synnerligen små. Kommittén fann med beaktande därav att det inte förelåg sådana extraordinära skäl som enligt den borde vara ett absolut minimikrav för att skulle överväga att införa en möjlighet till återkallelse av medborgarskap. Kommitténs slutsats var därför att expatriering skulle förbli otillåtet enligt svensk rätt. Regeringens proposition 1997/98:178 Medborgarskap och identitet, m.m. Regeringens bedömning i den proposition som lades fram på grund- val av betänkande var, liksom kommit- téns, att ett beslut om naturalisation som meddelats på grundval av felaktiga identitetsuppgifter inte borde kunna återkallas. De skäl som fördes fram vid övervägandet var bl.a. följande (a. prop. s. 19 f.). Som både Riksåklagaren och anfört kan det förefalla stötande att det saknas möjligheter att ingripa och återkalla medbor- garskapet för en person som naturaliserats i falsk identitet, särskilt när det skett för att dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknyt- ning. En sådan möjlighet skulle också kunna ha en preventiv verkan i så måtto att den avhåller från att ljuga om identiteten. Det finns emellertid starka skäl som talar emot en sådan ordning både från en principiell ståndpunkt och ur en mer praktisk synvinkel. En återkallelsemöjlighet skulle bl.a. innebära att det skulle komma att finnas två slag av svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den som blivit svensk medborgare vid födseln och ett som kan åter- kallas för den som förvärvat medborgarskapet genom naturalisation. En person som berövats det svenska medborgarskapet skulle därtill i de flesta fall bli statslös, något som hänger samman med huvudprin- cipen i den svenska medborgarskapslagstiftningen att den som natura- liseras måste avsäga sig sitt tidigare medborgarskap om det inte förloras automatiskt. Det är sannolikt att den som förlorat det svenska medborgarskapet inte heller kan få tillbaka det tidigare. En av- sikt bakom återkallelse av ett medborgarskap är att kunna avlägsna vederbörande från landet. Det torde dock inte vara möjligt beträffande den som blivit statslös. Även i andra fall torde verkställighetshinder kunna uppkomma. En återkallelse av svenskt medborgarskap skulle vidare kunna leda till familjerättsliga komplikationer. Därtill kommer att ökningen av antalet medborgarskap som beviljats i falsk identitet enligt regeringens bedömning kommer att bli förhållandevis marginell samt att, när så trots allt skett, förutsättningarna för ett uppdagande av det verkliga förhållandet kommer att vara små. Vid en samlad bedömning anser regeringen att skälen för en åter- kallelsemöjlighet, ställda mot de starka invändningar som kan resas där- emot, inte motiverar införandet av en sådan möjlighet i svensk rätt. anslöt sig till regeringens bedömning att det inte borde införas en möjlighet att återkalla ett beslut om natu- ralisation. Skälen för bedömningen var att en sådan möjlighet skulle medföra att medborgarskapet fick olika rättsskydd beroende på om det förvärvats genom födsel eller genom naturalisation, att en person som berövats sitt medborgarskap i de flesta fall skulle bli statslös samt att även familjerättsliga komplikationer skulle kunna uppstå som exempelvis när barn blivit svenska medborgare i samband med att en förälder naturaliserats. Med det anförda avstyrkte utskottet också ett motionsyrkande om en möjlighet till återkallelse. Fyra leda- möter i utskottet reserverade sig mot utskottets yrkande i denna del. Dessa ledamöter ansåg att det borde finnas en möjlighet att återkalla ett beslut om naturalisation och att motionsyrkandet om återkallelse borde bifallas (bet. 1998/99:SfU3). biföll vad socialför- säkringsutskottet hemställt (rskr. 1998/99:27). Regeringens proposition 1999/2000:147 Lag om svenskt medborgarskap, m.m. I regeringens proposition 1999/2000:147 med förslag till en ny lag om svenskt medborgarskap, som bl.a. fullt ut ger möjlighet att inne- ha dubbelt medborgarskap, berördes frågan om konsekvenserna av att svenskt medborgarskap beviljats på felaktiga eller falska upp- gifter (s. 47 f.). Frågan aktualiserades av Lagrådet. I propositionen angavs att det i tidigare lagstiftningssammanhang hade diskuterats om det borde införas en möjlighet att återkalla ett beslut om natu- ralisation som beviljats på felaktiga eller falska grunder men att något förslag härom inte hade lagts fram. I propositionen sades att frågan då var om ett beslut att bevilja svenskt medborgarskap på grund av felaktiga eller falska uppgifter skulle kunna anses som en nullitet (se avsnitt 6.4), och i så fall under vilka förutsättningar detta skulle kunna vara fallet. Härvid angavs att hänsynen till den enskildes trygghet allmänt leder till att det finns mindre anledning att anta att ett beslut är en nullitet om beslutet är gynnande än om beslutet är betungande. Likaså borde restriktivitet iakttas när det gäller ett beslut med långtgående rättsverkningar, t.ex. ett naturalisationsbe- slut. Hur situationen skall hanteras borde enligt regeringens mening avgöras i rättstillämpningen, mot bakgrund av förvaltningsrättsliga principer och med beaktande av bestämmelsen i 2 kap. 7 § RF. , som behandlade frågan med anledning av en motion, hänvisade i sitt betänkande (2000/01:SfU8 s. 16 f.) till sina tidigare ställningstaganden i frågan om återkallelse av beslut om naturalisation. , som av socialförsäkringsutskottet beretts tillfälle att yttra sig över propositionen 1999/2000:147, anförde i sitt yttrande att en möjlighet att återkalla ett beslut om naturali- sation skulle kräva en grundlagsändring (yttr. 2000/01KU4y). Det innebar, enligt , att det borde krävas mycket starka skäl för en ändring och i princip också att en ändring inte borde beslutas utan stor politisk enighet. an- förde också att en sådan ändring skulle innebära en genomgripande förändring av den svenska medborgarskapsrätten. Utskottet ansåg inte att en ändring i regeringsformen på denna punkt var motive- rad. Med hänvisning till det anförda avstyrkte socialförsäkringsutskot- tet motionsyrkandet, som väckts med anledning av propositionen, om att ett beslut om naturalisation bör kunna återkallas. biföll socialförsäkringsutskottets hemställan (rskr. 2000/01:143). betänkande 2002/03:KU26 Fri- och rättighetsskyddsfrågor föreslog i betänkandet 2002/03:KU26 Fri- och rättighetsskyddsfrågor att skulle avslå ett yrkande i en motion om att svenskt medborgarskap som getts på felaktig grund skall kunna återkallas (motion 2002/03:K408). Utskottet underströk att risken för att personer blir statslösa om de berövas sitt svenska medborgarskap strider mot den viktiga utgångspunkten för svensk lagstiftning och praxis på medborgarskapsområdet att statslöshet bör undvikas. Utskottet ansåg liksom vid tidigare bedöm- ning att det bör krävas mycket starka skäl för en ändring av rege- ringsformens förbud mot att beröva den som är eller varit bosatt i riket svenskt medborgarskap och att en ändring inte bör beslutas utan stor politisk enighet. Utskottet var fortfarande inte berett att tillstyrka en sådan ingripande förändring som föreslogs i motionen och som skulle innebära att det skulle komma att finnas två slags svenskt medborgarskap. Tre ledamöter reserverade sig mot utskottets förslag och ansåg att motionen skulle bifallas. biföll ut- skottets förslag (protokoll 2002/03:67). betänkande 2004/05:KU13 Författningsfrågor I betänkande 2004/05:KU13 Författnings- frågor – förenklad ordning behandlades ett antal motionsyrkanden från allmänna motionstiderna 2003 och 2004 som rör rikets styrel- se. Motionerna rörde förslag som utskottet behandlat och avstyrkt i tidigare motionsbetänkanden , bl.a. i det nu nämnda betänkandet 2002/03:KU26. I en av motionerna yrka- des att möjligheter att dra in medborgarskap skulle utökas (motion 2004/05:K355). Utskottet avstyrkte i förenklad form motionen. Sedan bl.a. denna fråga bordlagts biföll utskottets förslag (prot. 2004/05:85). 8Handläggningen av medborgarskapsärenden m.m.