sou · GUB396d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Omdömet att det bayerska partiet var nya nazistparti ansågs t.ex. inte gå över gränsen för vad som måste vara tillåtet i en politisk debatt som personer och organisationer frivilligt med- verkar i.1048 7.6.2.3Uttalanden som går över gränsen Det avgörande i dessa sammanhang är enligt författningsdomstolens rättspraxis om de nedsättande omdömena främst är inriktade på att såra eller skada en annan person på det helt personliga planet eller om de trots sin hårda eller sårande utformning ändå är att anse som ett bidrag till opinionsbildningen. Det förra kallas för Schmäkritik och faller utanför det skyddade området. Författningsdomstolen uttrycker saken på följande sätt: Wenn bei einer wertenden Äußerung nicht mehr die Auseinander- setzung in der Sache, sondern die im Vorder- grund steht, hat eine solche Äußerung als Schmähung hinter das Persönlichkeitsrecht des Betroffenen zurückzutreten.1049 I ett fall i BGH gällde det en författare som återgett ett citat ut en branschtidskrift som i sin tur framhöll ett bolags verk- samhet som bondfångeri och därtill använde begrepp som avtals- brott m.m. för att karakterisera ett skeende.1050 Framställningen var sådan att man utav sammanhanget förstod att författaren i stort sett också ansåg att företaget i fråga bedrev sin verksamhet med tvivelaktiga metoder. I diskussionen huruvida detta yttrande var 1046 Liknande bedömningar finns i BVerfGE 43, 130 (1976), 67, 213 (1984) och 82, 43 (1990). 1047 BVerfGE 43, 130 (1976). 1048 BVerfGE 61, 1 (1982). 1049 BVerfGE 1 BvR 2097/02, dom , rdnr 13. Se även BVerfGE 82, 272 (s. 283 f.), 85, 1 (s. 16), 93, 266 (s. 294). 1050 VI ZR 298/03, dom . ansvarsgrundande enligt § 823 BGB framhöll domstolen att det dels var fråga om skillnaden mellan fakta och åsikter, dels att denna åtskillnad inte kan göras bara utifrån ett isolerat textavsnitt. Vid en sådan bedömning måste hela texten tas med för att avgöra om det i huvudsak är fråga om faktapåståenden eller om det är värderande åsikter. I detta fall angav sammanhanget att det var fråga om åsik- ter. ansåg att ansvar för de aktuella påståendena därmed endast kunde komma ifråga om dessa kunde betecknas som smädande kritik (Schmähkritik): Wegen seines die Meinungsfreiheit des Art. 5 Abs. 1 GG ver- drängenden Effekts ist eng auszulegen. Auch eine überzogene, ungerechte oder gar ausfällige Kritik macht eine Äußerung für sich genommen noch nicht zur Schmähung. Von einer solchen kann vielmehr nur dann die Rede sein, wenn bei der Äußerung nicht mehr die Auseinandersetzung in der Sache, sondern die Diffamierung des Betroffenen im Vordergrund steht, der jenseits polemischer und überspitzter Kritik herabgesetzt und gleichsam an den Pranger gestellt werden soll.1051 Sådan smädande kritik kan alltså sägas vara uttryck som helt går ut- över vad som är rimligt i en specifik situation och där det huvud- sakliga syftet är att skada, inte att framhålla åsikter. Utrymmet för en sådan tillämpning måste, menade domstolen, uppfattas som snävt. Domstolen fann också att yttrandena i fråga föll in under artikel 5 skydd och att rättsligt ansvar därför inte var aktuellt. Ett fall kan exemplifiera författningsdomstolens gräns- dragning. Där hade en sammankomst mot rasism m.m. hållits, där bland andra en person (F.) från en lokal judisk församling deltagit. I högerextrem press rapporterades från sammankomsten dels som att de vanliga lögnerna spreds där, dels att zigernarjuden F. var en av de närvarande. Författaren till artikeln dömdes för förtal enligt § 185 StGB. Författningsdomstolen ansåg att detta yttrande inte gärna kunde tolkas som något annat än ett angrepp på F. som inte hade något med en saklig kommentar av mötet ifråga att göra. Domen mot författaren stred därför inte mot GG. 1051 VI ZR 298/03, s. 15. 7.6.2.4Sant, falskt och citat Det är framförallt i denna kontext som författningsdomstolen framhållit att det är skillnad mellan värderande omdömen och på- ståenden om fakta. De senare kan behandlas strängare utan att ha artikel 5 skydd, för grundlagsbestämmelsen skyddar (som vi sett ovan) inte falska/osanna yttranden. Även tvivelaktiga eller osanna fakta kan dock skyddas i den mån de utgör grunden för uttryck- andet av åsikter. I de fall det inte går att särskilja vad i ett yttrande som utgör fakta och vad som är åsikter bör hela yttrandet uppfattas som ett värderande ställningstagande för att inte skyddet av yttran- defriheten skall undergrävas utav denna distinktion. Som exempel kan nämnas ett fall om författaren . Denne förde en civilrättlig talan på grund av att man i massmedia gett intryck av att han sagt saker om jakt på terrorister som han aldrig sagt.1052 Författningsdomstolen konstaterade att artikel 5 inte ger skydd för yttranden som felaktigt ger intryck av att en person sagt något starkt kontroversiellt. Att kräva korrekta återgivanden eller att den som vidareför en åsikt är tydlig med att det gäller en tolkning av det som sagts innebär enligt författningsdomstolen inte någon orimligt hård inskränkning av yttrandefriheten. Ett nyare fall med en annan vinkling på samma typ av proble- matik gällde tidningen reportage om att en person skulle ha sagt (fritt översatt) CSU är en riktig maffia och angående en person i partiet Den mannen är så smutsig att han inte kan ren- göras. Författningsdomstolen fick i fallet anledning att kommen- tera just ansvaret i fall när någon citeras samt var gränser går för s.k. Schmäkritik.1053 Domstolen konstaterade att vidareförandet av ett uttalande av någon annan var att se som ett faktapåstående och därmed föll under grundlagens krav på sanningsenlighet. Till den del ett korrekt återgivet citat kränker någons människovärde eller personliga sfär så är det i första hand den som uttalat det som kan bli ansvarig därför. En tidning måste för att inte själv bli ansvarig för ett citat framställa uttalandet så att det framgår att det inte är tidningens egen uppfattning och man måste också ta ett journalistiskt ansvar för hur framställningen görs och hur välgrun- dad den är. Av betydelse i sammanhanget är dessutom graden all- mänintresse i saken, där det i detta fall handlade om en känd persons uttalande om en annan känd person, som därtill hade regerings- 1052 BVerfGE 54, 208 (1980). 1053 BVerfG 1 BvR 865/00 (2003). erfarenhet från DDR. Givet dessa omständigheter och att tid- ningen inte gett någon missvisande bild av vem som stod för ut- talandena var underrättens friande dom inte författningsstridig. Inte heller ansågs citatet i sig så långtgående att det – givet det politiska tema som artikeln handlade om – enbart var fråga om att såra någon som person, varför det inte var ett fall av Schmäkritik. 7.6.2.5Mer om tolkningen av det uttalade Som vi sett så har det stor betydelse om ett uttalande karakteriseras som ett faktapåstående om vilket det kan föras sanningsbevisning eller som ett värdeomdöme. I grund och botten kan detta helt bero på hur ett uttalande tolkas. Författningsdomstolen har uttalat att tolkningen skall ske så att det är den mest positiva tolkningen för den som yttrat sig som gäller, men det tycks bara gälla tolkning sedan man väl bestämt sig för vilken typ av yttrande det gäller. Som illustration kan två färska avgöranden från författningsdomstolen nämnas. I det första fallet gällde det en näringsidkare och politiskt aktiv person som vid ett politiskt möte sades (fritt översatt) ha belägrat näringsministern för att få uppdrag åt det egna företaget och egna personliga fördelar.1054 Underrätten kallade den förre närings- ministern som vittne och fann att uttalandet inte var korrekt, men valde ändå att tolka detta som en mer allmän kritik av personens agerande , en kritik som givet omstän- digheterna inte kunde anses orimlig. Det framhölls att personens ställning i det politiska partiet ifråga gett upphov till misstankar om att denna utnyttjades för egen . Författningsdomstolen ansåg att underrätten gjort sig skyldig till en alltför långtgående omtolkning av det som faktiskt sagts och som också befunnits oriktigt.1055 Det fanns inget stöd i uttalandets ordalydelse för den mer allmänna betydelse som underrätten givit det. En sådan radikal omtolkning stred bland annat mot det konsti- tutionella skyddet mot godtycklig rättstillämpning och hade dess- utom lett till en kränkning av personlighetsskyddet. En mer strikt tolkning av det uttalade ledde till att det var fråga om faktapåstå- enden som visat sig vara osanna och i fall av oriktiga faktapåståen- 1054 BVerG 1 BvR 113/01 (2005). Det kan noteras att målet redan en gång varit uppe i för- fattningsdomstolen, BVerfG 1 BvR 140/98 (2000) och då återförvisats för att man inte tagit tillräcklig hänsyn till personlighetsskyddet. 1055 BVerG 1 BvR 113/01 (2005) rdn 16 ff. den är en avvägning mellan allmänintresse och enskildas integritet helt enkelt sakfrämmande – sådana yttranden har inte grundlagens skydd. Som jag uppfattar domen visar den att författningsdom- stolens krav på generös tolkning inte går så långt som man kan tro. I stället fastnar domstolen för en tämligen bokstavlig tolkning av uttalanden och underkänner den kontextuella tolkning som dom- stolarna gjort. I det andra avgörandet hade domstolen också att ta ställning till faktapåståenden som kan tolkas på olika sätt.1056 Yttrandena fälldes i en situation där en politiker, i samband med en folkomröstning om sammanslagning av två områden, i en TV-intervju uttalade något i stil med att om sammanslagningen blev av skulle han bli lands- broder med en person som, vilket alla vet, under varit i den östtyska säkerhetstjänsten () tjänst, det är så att man får huvudvärk. I friades mannen från den efter- följande förtalsanklagelsen med hänsyn till yttrandefriheten och den kränkte klagade till författningsdomstolen. Till saken hörde att det gällde en person som haft en hög post inom kyrkan och vars ställning i inte var helt klarlagd i sak. Domstolen konstaterade att uttalandet kränkt klagandens konstitutionella rätt till ett personlighetsskydd (art 2 och 1 GG). hade i sin dom gett skyddet av yttrandefriheten i artikel 5 GG en ställning som inte kunde rättfärdigas mot bakgrund av de krav författnings- domstolen ställer på de vanliga domstolarna. Grunden för detta beslut var att som ut- gångspunkt för sin dom anfört att det yttrande det gällde var mångtydigt. Författningsdomstolen har i sin praxis tidigare gjort skillnad mellan vilka krav man kan ställa på uttalanden som är helt entydiga (enligt en genomsnittlig betraktares/lyssnares uppfattning) och sådana som man måste medge kan uppfattas olika. I de senare fallen kan sanktioner konstitutionellt godtas endast om den döm- ande domstolen beaktat den för den enskilda mest fördelaktiga tolkning som är rimlig utifrån yttrandet i sig.1057 Detta är det första steget i en grundlagsbedömning, som redan i sig kan leda till att ansvar inte kan utkrävas. Är ett yttrande däremot en- tydigt följer den allmänna intresseavvägning som måste till när grundlagsrättigheter såsom personlighetsskydd och yttrandefrihet kolliderar. Är det då fråga om faktapåståenden är det avgörande om de är sanna och om det är fråga om värdeomdömen går gränsen – som 1056 BVerfG 1 BvR 1696/98 (2005). 1057 Se t.ex. BVerfGE 82, 43 (52), 86, 1 (s. 18) och 93 266 (s. 296). vi sett ovan – vid djupt nedsättande uttalanden. Genom att i detta fall kom att ge uttalandena en sådan tolkning att den efterföljande avvägningen aldrig blev av kom den förtalade per- sonens grundlagsrättighet att kränkas. Författningsdomstolen åter- förvisade målet till BGH för att den i en förnyad prövning skulle kunna ta ställning till sanningshalten i det påstående som framförts och därefter bedöma yttrandefrihetens betydelse i en situation som den aktuella. Vi ser alltså att författningsdomstolen knappast kan sägas an- lägga en generös tolkning på vilka yttranden som skall anses vara sakpåståenden och vilka som skall anses vara värdeomdömen. Effekten av detta är att skyddet av personers integritet ökar, efter- som yttranden som är faktapåståenden måste vara sanna för att skyddas av artikel 5, men det ställer onekligen rätt hårda krav på personer att undvika färgstarka eller överdrivna uttalanden som kanske inte är så kränkande att straff bör komma ifråga. till- sammans visar fallen att författningsdomstolens krav på yttrande- frihetsvänlig tolkning av uttalanden inte är så strängt. Även på om- rådet för politiska meningsutbyten gäller detta, trots att domstolen brukar betona att det området är särskilt viktigt. En annan sak i sammanhanget är om den som sprider ett yttran- de har anledning att tro att det är sant., men att detta senare visar sig vara felaktigt. Författningsdomstolen hanterar sådana fall genom att ställa krav på att den som yttrar sig vidtar rimliga kontroll- åtgärder för att undvika sådana fel. Domstolen ställer härvidlag större krav på massmedia än på privatpersoner. En delikat fråga är hur man karakteriserar användandet av frågor i en text.1058 En fråga är på ytan naturligtvis inte ett påstående om fakta, men kan genom sin formulering och den kontext där den förekommer ha en liknan- de effekt. Skillnaden mellan rubrikerna X har tagit mutor! och Har X tagit mutor? kan vara rätt liten för den bild som allmän- heten får av X.1059 Författningsdomstolen har framhållit att artikel 5 skyddar framställandet av ärligt menade frågor, även de som berör frågor om fakta.1060 1058 BVerfGE 85, 23. 1059 I v. (dom ) fann att användandet av frågeformen inte kunde frita journalister från anklagelsen att ogrundat ha gett en bild av att en hög statstjänsteman begått allvarliga brott. 1060 BVerfGE 85, 23 (1991). I tysk rätt har ansetts att det finns ett extra stort utrymme för ned- sättande eller annars hårda omdömen när dessa yttras i samband med ett utbyte av åsikter eller ges som svar på ett angrepp på den egna personen, en princip om en rätt att ge tillbaka (Gegenschlag).1061 Ett grundläggande fall gällde domaren , som under en konflikt med tidningen kom att dömas för förtal av denna tidning.1062 Han hade bland annat påstått att tidningens politiska rapportering var lika moralisk som pornografi. Underrätterna hade inte i tillräcklig grad beaktat att starka omdömen var del av ett meningsutbyte mellan honom och tidningen, där tidningen redan spridit en delvis felaktig bild av domaren och hans bakgrund. § 193 (se nedan) måste i ljuset av artikel 5 tolkas som att det i en sådan situation föreligger en rätt att ge tillbaka med samma mynt och att underrätterna därmed inte fullgjort sin plikt att ta med yttrandefrihetens värden vid den straffrättsliga bedömningen. I ett annat fall gällde det en konstprofessor som i hårda ordalag angrep ett antal namngivna konstkritiker för deras kontakter med olika gallerier och museer.1063 Dessa svarade då och menade att kritiken berodde på professorns extrema högeråsikter och person- liga aversioner. Detta inlägg fälldes såsom förtalande. Författnings- domstolen fann att de lägre domstolarnas bedömning inte tillräck- ligt tagit hänsyn till att yttrandena varit framprovocerade och att de i sak berörde frågor av allmänt intresse. Den huvudsakliga slut- satsen är att skarpa eller nedsättande uttalanden om en person in- bjuder denna till att ansvarsfritt svara på samma sätt.1064 7.6.4Förtal av juridiska personer Det är helt klarlagt att också juridiska personer har grundlagens skydd för sitt goda rykte och att begränsningarna i artikel 5 skydd också gäller fall som rör näringsidkare. Vi har ovan redan sett exem- pel på fall där enskilda kritiserat företag och därför blandats in i rättsprocesser. 1061 s. 1158. 1062 BVerfGE 12, 113 (1961). 1063 BVerfGE 54, 129 (1980). 1064 Se även fallet . Författningsdomstolen hade 2004 skäl att se närmare på frågor kring förtal av ett företag.1065 Fallet gällde en person som efter avskedande från ett företag författade en kritisk bok om företaget som i hög grad byggde på erfarenheterna från tiden som anställd där. Företaget stämde såväl författaren som förlaget och författaren till ett förord till boken ifråga, men vann inget gehör i vanlig dom- stol med hänvisning till artikel 5 GG. I författningsdomstolen gick det inte bättre. Frågan var om skyddet av ett företags goodwill och goda rykte kunde gå före skyddet av yttrandefriheten. Dom- stolen konstaterade att uttalandena i boken i stort sett omfattade värdeomdömen, som baserade sig på beskrivningen av vissa skeen- den. Eftersom klaganden inte visat att denna beskrivning var osann i någon väsentlig del så var utgångspunkten att det var en riktig återgivelse av det inträffade.1066 Återstod så att avväga rätten att offentliggöra värderande omdömen mot ett företags behov av ett gott rykte. Författningsdomstolen konstaterade att det i en sådan här situation inte var grundlagsstridigt att ge yttrandefriheten ett försteg. Givet att juridiska personer inte kan hänvisa till det skydd av människovärdet som annars ofta måste balanseras mot yttrande- friheten, så ger det ett något större utrymme för skarpa uttryck än vad som gäller fysiska personer. 7.6.5Förtal av myndigheter m.m. Det framgår av § 194 StGB att också myndigheter kan förtalas. Syftet med kriminaliseringen tycks vara att skydda förtroendet för de offentliga institutionerna. Om det vore fritt att sprida lögner och nedsättande omdömen om dem, kunde tilltron till dessa skadas, något som vore till förfång för hela samhället. Ett av de mer uppmärksammade yttrandefrihetsfall som kommit från har rört förtal av försvarspersonal som kollektiv. Rent konkret har det handlat om personer som använt sig av tyske författaren uttryck soldater är 1065 BVerfG 1 BvR 2121/98 (2004). 1066 Här ser vi f.ö. att domstolen använder sig av samma krav på sanningsbevisning som finns i andra länder, nämligen att det offentliggjorda i huvudsak skall vara sant, inte sant i varje detalj. Bevisbördan vilar i dessa situationer på den klagande, vilket kan medföra en del svårigheter att i praktiken utmana en tvivelaktig redogörelse av ett händelseförlopp, kritisk därtill se Bruns, Persönlichkeitsschutz und Pressefreiheit auf dem , JZ 2005 s. 428. mördare.1067 Inom pacifiströrelsen var detta en populär slogan och under det s.k. hade en man denna slogan fastklist- rad på sin bil tillsammans med en del andra liknande saker. Han åtalades enligt § 130 StGB om hets mot en del av befolkningen – här medlemmarna av de väpnade styrkorna och fälldes i underrätt. Man fann att anklagelsen om att soldater skulle vara mördare var mycket allvarlig och kränkande. Författningsdomstolen fann att underrätterna helt felaktigt tolkat sloganen alldeles för bokstavligt, medan det var uppenbart att det kunde tolkas som ett budskap som framförallt handlade om fred och icke-våld. Som sådant är fallet ett exempel på det krav som artikel 5 GG ställer på domstolar att seriöst överväga den mest gynnsamma tolkningen av ett offentliggjort material. Även den kontext vari ett yttrande fälls måste beaktas och detta hade under- rätterna inte gjort i tillräckligt hög grad. Givet dessa rättsliga ramar fann författningsdomstolen att ingen resonabel läsare kunnat uppfatta sloganen som ett påstående om att alla medlemmar av för- svarsstyrkorna i skulle vara mördare i straffrättslig mening och att domen mot klaganden därmed var en kränkning av dennes yttrandefrihet. Samma fråga kom att komma upp igen inte , men då hade de fällande domarna baserats på en annan rättslig grund (§§ 185 och 194 StGB). Författningsdomstolen fann här att myn- digheter inte har någon egen inneboende ära eller värdighet som måste ha lagens skydd per se. En annan sak är att det är grundlags- enligt att ha bestämmelser som skyddar de offentligt anställdas värdighet i deras egenskap som tjänstemän, eftersom dessa institu- tioner vilar på att de accepteras i samhället och att hetsande an- grepp mot deras personal kan undergräva en sådan social acceptans. Straffbestämmelser som § 185 kan ges en tolkning som förbjuder påstående om ett helt kollektiv som klart går att knyta till något som är gemensamt för alla som verkar inom myndigheten och där det är tydligt att uppgiften inte bara är en retorisk eller polemisk kritik. Inte heller fann domstolen att underrätterna gett tillräckligt utrymme för yttrandefriheten. Ett mer nyligt fall gällde en advokat som under en pågående rätts- process om upphovsrätt till vissa dataprogram i en besvärsskrivelse uttalat sig nedsättande om de inblandade myndighetspersonernas 1067 Tucholsky var en känd antinazist som förlorade sitt tyska medborgarskap, flydde till och tog sitt liv här efter att ha nekats svenskt medborgarskap. motiv och agerande.1068 De konkreta omständigheterna gällde genomförandet av en husrannsakan och grunderna för denna. I de lägre instanserna dömdes advokaten till böter för förolämpning (Beleidigung) med stöd av § 185 StGB (även en del andra be- stämmelser var aktuella, §§ 193 och 344 StGB). Grunden var den att han skadat tjänstemännens ära under deras utförande av ett offent- ligt uppdrag med yttranden som sakligt sett var falska och att han yttrat dessa påståenden på ett lättsinnigt (leichtfertig) sätt.1069 Författningsdomstolen fann för sin del att man redan tidigare betonat att advokater inom ramen för sin yrkesutövning har stora möjligheter att uttrycka sig kraftfullt och träffsäkert med argument som också är personliga.1070 Mot bakgrund av att advokaten i fråga inte för sitt yttrande kunde ha varit säker på att det var oriktigt i sak och med beaktande av att kravet på lättsinnigt yttrande inte fick tolkas för långtgående i ljuset av artikel 5 var för- fattningsdomstolen inte övertygad om att den fällande domen var grundlagsenlig. 7.6.6Extra hänsyn till yttrandefriheten I § 193 StGB stadgas en särskild regel om att det vid tillämpningen av bestämmelserna om förtal skall iakttas försiktighet och upp- märksamhet på om det gäller frågor av konstnärlig, vetenskaplig eller annars allmänt relevant natur.1071 Regelns huvudsakliga syfte är att ge utrymme för en restriktiv tillämpning av förtalsreglerna så att inte skyddet av yttrandefriheten i artikel 5 träds förnär.1072 Regeln ger även utrymme för att straffritt sprida mindre väl avvägda ytt- randen i andra sammanhang än de som främst skyddas av artikel 5. I fall där inte bara en straffrättslig talan förs, utan även skade- ståndsreglerna är aktuella så får dessutom bestämmelsen i § 193 StGB en indirekt verkan på tolkningen av § 823 BGB. Den civil- rättsliga skadeståndsskyldigheten kan inte sträcka sig så långt att den hotar yttrandefriheten.1073 Betydelsen av denna bestämmelse ligger alltså i att den kan med- föra att yttranden som annars skulle ha bedömts som förtal inte 1068 BVerfGE 1, BvR 734/98, dom . 1069 BVerfGE 1, BvR 734/98, punkt 30–31. 1070 BVerfGE 1, BvR 734/98, punkt 28. 1071 Regeln kan delvis jämföras med den s.k. instruktionen i den svenska tryckfrihets- förordningens 1 kap. 4 §. 1072 s. 1152, 1159 och BVerfGE 12, 113. 1073 BVerfGE 99, 185 (s. 195 f.). Som typiska exempel kan nämnas skarpa yttranden som fälls inom ramen för vetenskaplig kritik, rättsliga processer eller interna debatter på en myndighet där det är uppenbart att de inte skall tolkas alltför bokstavligt.1074 Bestämmelsen ger inte skydd för uttalanden som fälls då den an- svarige medvetet förmedlar oriktiga uppgifter, för egen söker svärta ned någon annan eller annars bara söker sensations- effekter.1075 Några av de typiska fall där denna typ av ursäkt ansetts ansvarsbefriande är i samband med rättsprocesser där advokater t.ex. kallat domare för dumma eller skyldiga till att medvetet döma i strid mot lagen. I situationer där allmänna intressen och politisk opinionsbild- ning är aktuellt har § 193 StGB särskild betydelse. I praktiken kommer detta till uttryck genom att det föreligger en presumtion för skydd av yttrandena i sådana sammanhang. Två undantag ges i författningsdomstolen och de har delvis redan nämnts.