sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — sade intervjupersonerna att det är svårt att umgås med varandra när man kommer från olika kulturer. I praktiken visade det sig emellertid att de intervjuade faktiskt ofta umgicks över kulturella gränser, ibland med grannar men vanligast med före detta kurskamrater eller arbetskamrater. Språket framgick ändock oftast som det viktigaste hindret för kontakten över nationalitetsgränserna. Något som nästan alla intervjuade höll med om var att den svåraste gruppen att umgås med var svenskarna. Han läste på . Han och hans fru och son bodde i ett av höghusen i . uppfattade tydligt att drabbats av en besparingspolitik som fått speciellt hårda konsekvenser för området. Han refererar till de första stora besparingar som leddes av dåvarande ordföranden i kommundelen och tolkar det som att det är just den åberopade multikulturella karaktären av området som möjliggjort försämringen. TP 2 PT Sparbankskontoret i lades dock ner , trots invånarnas protestinlägg i den lokala pressen. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 Den nya kommundelschefen började sitt arbete med syfte att spara så mycket som det bara går, därför har skolan drabbats hårt av hennes besparingar. Invandrarna har också drabbats mest av hennes besparingar för att hon kan inte göra samma sak i andra kommuner där inga invandrare bor. Jag tycker att har drabbats mycket mer än de andra områdena. Forugh är arbetslös vilket hon är mycket missnöjd med och säger därför att hon är väldigt ledsen för att hon inte kan skaffa sig ett jobb som kan göra henne fri ifrån beroendet av socialbidraget. Hon berättar att hon känner sig föraktad och förödmjukad av socialassistenternas sätt att behandla henne. När det gäller betydelsen av bostaden för livskvalitén och integration, säger hon att det är självklart att hon önskar att bo i fina områden, som rika svenskar gör, som till exempel, men hon skulle ändå känna sig ensam och isolerad där. Hon tycker inte att bostaden spelar så stor roll i kontakten med svenskar, om viljan att umgås inte finns, men hon skulle må mycket bättre av att bo i ett fint hus och i ett finare område, Vad har vi att prata med svenskar om? Kan vi prata om krig, om bomber? De skulle inte förstå mig. Våra erfarenheter är helt olika, jag skulle inte förstå dem. Vi är främmande människor och var och en bor i sin egen värld och har sina egna problem. Hon skrattar och säger: om svenskarna inte ens vill umgås med mina barn, hur skulle de kunna vilja umgås med mig? Multikulturalismen som i den gängse retoriken handlar om mångfald och överskridande av kulturella gränser fungerar (när det över huvud taget gör det) enligt de intervjuade endast enkelriktat. Snarare än multikulturalism på en socialt neutral mark präglad av etnisk mångfald, det som de intervjuade känner igen är ett tydligt uppdelat klassamhälle. Niloufar märker att det finns stora klasskillnader i , fast det blev en överraskning för henne när hon upptäckte det. Det finns klasskillnader, tyvärr. Jag trodde inte att skulle se ut som med olika klasser i samhället. De svenskar som man träffar här i är ju annorlunda, med hänsyn till det sättet de klär sig och hur de beter sig. Till exempel de som står vid och dricker öl och pratar högt. Eller när man ser krossade flaskor på gatorna och vid busshållplatser. Man ser inte samma sak i övriga delar av stan. Jag har hört från en att berusade män 230 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? brukar komma och knacka på hennes dörr mitt , men jag har själv aldrig varit med om sådana händelser. Men berusade personer som dricker jämt och pratar högt och skriker finns det alltid i området och vid , och jag vågar inte skicka min dotter ensam till affärerna. På vilket sätt kan multikulturalismen i det mångetniska vara funktionell för invandrarna själva om ojämlikhet, klasskillnader, försämringar i termer av nedskärningar i området känts så påtagligt av invånarna, om umgänget inte blir mer intensivt och om dessa invånare känner sig mer eller mindre pressade, ja, till och med tvingade till att bo i just detta område? En tänkbar positiv effekt med etnisk boendekoncentration är att invandrare i dessa område skulle kunna få bättre förutsättningar för vissa kommunala tjänster, som hemspråksundervisning, tolkservice och tvåspråkig personal (1996 och Sangregorio 1984). Dock, enligt de här erhållna vittnesmålen, uppnås inte en effektiv och specialiserad service till just invandrarbefolkningen i , utan denna känns snarare kränkande av mottagarna själva. Hemspråk och särskild hjälp med det svenska språket upplevs som bristfälligt. Mottagandet på beskrivs som hårt. Multikulturalismen blir i konfrontationen med invånarnas berättelser bara tomma ord, en närmast innehållslös retorik. För att det ska ha någon betydelse för den lokala befolkningen måste multikulturalismen bli något mer än en exotisk blandning av färger och matkulturer. Ordet multikulturalism användes inte av många av de intervjuade och det frammanades inte heller genom frågorna, men i de fall det förekom verkade inte dessa uppleva det som något som har tillfört invandrarna särskilt mycket. Är det då möjligt att det kommunala serviceutbudet i tenderar att anpassas till dess kundunderlags kulturella bakgrund, på så sätt att man exempelvis inte behöver vara så noga med kvalitén när det är invandrare som ska tas emot? Detta har i ett sammanhang diskuterats med grund i både internationell och svensk forskning, som välfärdens rasifiering (2002). Det behövs mer forskning för att påstå att det sker en sådan rasifierad anpassning av välfärden i just , men det kan vara värt att notera att det motsatta, nämligen att befolkningen skulle uppleva några speciella fördelar, någon positiv särbehandling med att bo i ett multikulturellt område var det ingen som vittnade om. De uttalade fördelar med koncentrationen av vissa invandrargrup231 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 per till bestämda bostadsområden har enligt de intervjuade snarare lett till en försämrad tillgång till samhälleliga resurser. Belägringen – första akten: segregering En ledande fråga i Stadens rasifiering var hur det kunde komma sig att förklaringen till segregationen som dominerat i politik, debatt och även i forskning i (och i viss mån även gör ) kunde utgå ifrån de segregerades egna fria val. Skulden lades på de segregerade människorna i ett nytt undantag. För i regel accepteras det att det är väldigt få människor, enbart de med betydande ekonomiska och sociala resurser, som har möjlighet att över huvud taget välja på bostadsmarknaden. Invandrarna väljer att bo nära varandra blev det mantra som upprepades i sammanhang efter sammanhang utan att något empiriskt arbete hanterat frågan seriöst. Ett viktigt intervjutema i avhandlingen rasifiering handlade därför om sättet på vilket de intervjuade hade kommit till . Hade de kommit dit frivilligt, hade de prioriterat just framför andra områden, eller hade de snarare drivits dit på något sätt? Svaren var varierande. De flesta kände att de aldrig haft någon möjlighet att välja boende. Bland de som hade kommit till en flyktingförläggning hände det att de alltsedan första tiden till intervjutillfället, antingen blivit tvingade eller inte haft något alternativ. Detta på grund av att de behövde en bostad omgående och inte kunde vänta tills det blev någon ledig någon annanstans än i . I flera fall påpekades att det var socialassistenten som ordnade lägenheten. Det fanns ändå några intervjuade som ansåg sig ha valt att bo i av flera skäl. Detta skedde dock inte från början utan först när möjligheten att välja dök upp. Vid intervjutillfället hade bott i , hade en bra ekonomisk situation, och i hade hon tillhört övre medelklassen. De kunde välja ansåg hon, och köpte en bostadsrätt i södra , där de stortrivdes. Ändå ville de flytta . När de kom till , flyttade de direkt till och . De hyrde en lägenhet i andra hand med tre rum och kök. De hade släktingar i och det var de som hittade lägenheten åt dem. Hon förklarar att de valde eftersom det var väldigt viktigt för dem att bo nära sina landsmän. SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? Andra upplevde det som att det snarare var en tillfällighet att de kommit att bo i . Antingen så fanns det lediga lägenheter just där och just de behövde en bostad, eller också var det släktingar och bekanta som ordnade en bostad. och , båda forskare, kom till flyktingförläggningen i . i dök det upp ett tillfälle för att ingå i en forskargrupp i , så de flyttade. Deras assistent på förläggningen ordnade en lägenhet om tre rum och kök i ett av . Detta tyckte de inte om från början, men det fanns ingen annan ledig bostad som skulle passa en trebarnsfamilj i , fick de till sin skepsis höra. berättar att de med tiden vant sig vid lägenheten, dock i mindre utsträckning vid området: (...) när man kommer hit så vet man ingenting och sedan ser man hur det är, och då blir det bara att konstatera: här bor jag. Jag tror inte att man kan välja. är arbetare och kom till eftersom han flyttade ihop med en kvinna från , som redan bodde där. hade han bott i flera studentkorridorer. var dock inte studerande och kände sig lite utanför. Att flytta till var för honom en positiv erfarenhet. (...) jag upptäckte att min värld, den som jag hade på Sernanders väg och i , inte hade någonting att göra med vad jag sysslade med, eftersom där är det bara studenter som bor. Tänk dig, jag bodde i en korridor där det fanns(...) alla studerade och jag gick till jobbet . Det var två helt skilda saker. Till exempel att det var så mycket oväsen och att de jämnt hade fest, (...) , och jag som måste gå upp tidigt för att gå till jobbet. Det var inte min värld. När jag kom till insåg jag att det fanns ett samband mellan folk här och vad jag sysslade med. Jag måste säga att jag trivdes bättre i , dels för att det fanns fler invandrare och dels för att det fanns fler arbetare. Jag har märkt att inte har något bra rykte men jag känner mig mer hemma här. Vi frågade om detta kan tolkas som att han sedan stannade i för att han ville? Det är inte så. Det handlar inte om att man gillar eller inte gillar området. Det finns andra områden än som jag tycker mycket mer om. Problemet är att det är mycket lättare att få lägenhet i , och då blir det så att man accepterar. Men jag är medveten om att svenskarna pratar om (...) var bor du någonstans? Då blir det någon sorts (...) fördomar. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 Att ha kommit till var för flera av de intervjuade en tillfällighet, men enda alternativet. berättar om sin ankomst till . Vi hade en släkting som hade fått den här lägenheten men ville inte flytta . Vi skrev på andrahandskontrakt först och fick vi skriva på förstahandskontrakt med Uppsalahem. (...) Just var detta enda möjligheten. Det var inte så lätt att få en lägenhet i . (...) Vi tänkte inte mycket på området utan vi var glada för att vi hade fått den här lägenheten så vi kunde flytta till . Dessutom kände vi inte så bra för att kunna välja mellan olika områden. räknas också bland dem som fick lägenheten via släktingar och bekanta. Min bror kom först och fick en lägenhet i . När mamma kom till bodde hon tillsammans med min bror och sedan sökte de lägenhet och det tog bara två eller för henne att få en lägenhet i , på . Det var så att ingen av oss hade sökt om att bo i och själv var jag den sista i familjen som flyttade till . Jag hade inte valt att bo i fast mina närmaste släktingar bodde här. (...) När jag gick till Uppsalahem och sökte en större lägenhet hade jag lite bråttom och ville ha en bostad omgående. Då sökte jag i det område som fortast gick att få lägenhet i, och det var naturligtvis i första hand och i andra hand. Niloufär fick först bo i radhus. I var hon van vid att bo i villa och det kändes bra i radhuset. Men fick hon flytta och då blev det till en lägenhet i höghusen på i stället. Hon var besviken och försökte byta bostad men det gick inte. har hon däremot ingenting emot. När jag kom till fick jag först bo tillfälligt i ett radhus. När jag sökte bostad kände jag inte till de olika områden i . Därför angav jag inga önskemål angående bostadsområde i den blankett som man skulle fylla i. Därför fick jag den här lägenheten. Först, när jag flyttade in hit var jag mycket ledsen för att jag inte tyckte om att bo i lägenhet. Men då tänkte jag att jag kunde bo här tillfälligt och sedan flytta till en annan bostad. Jag vill fortfarande flytta men det har inte hänt någonting . Flera av de intervjuade upplevde att de av diverse myndigheter hade blivit mer eller mindre tvingade att flytta till . Meningen är inte i den här redogörelsen att undersöka på vilket sätt eller av vem de blev tvingade. Det som är intressant är att lyssna på perso234 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? nernas berättelser och försöka förstå hur de upplevde det som för många röster i debatten om etnisk boendesegregation rör sig om ett frivilligt bostadsval. uttalar sin syn på frågan väldigt tydligt, ingen har valt att bo i säger hon. Vi valde inte , det var de som bestämde att vi skulle bo här, vår assistent i eller, jag vet inte, kanske kommun. (...) Jag tror inte att de [andra invandrade som bor i ] har fått välja själva, utan de har blivit placerade här. Jag tror att det är de sociala myndigheterna som bestämmer hur och var man skall bo. Från början är det de som betalar för invandrare som inte kan språket och inte känner till alla områden. Och de vill betala förstås mindre då det är som har lägre hyror. Det är i alla fall min åsikt, ingen har valt själv att bo i . Men med tanke på att de flesta av våra intervjuade med tiden hade accepterat placeringen och börjat trivas i , som redan berättat, frågade vi vidare om hon sedan trivdes i när de väl hade flyttat in? Nej, eftersom vi bor på sjunde våningen och då var min pojke bara . Det kändes så jobbigt för att vi var rädda för att vi bodde så högt upp och miljön var också konstig för oss som hade kommit från som var finare, men blev vi vana med detta. Men det var jobbigt i början. Efter att ha bott här gick jag till socialassistenten och sade att jag ville byta min lägenhet och att vi inte kunde fortsätta att bo här men vi fick inte byta. Jag diskuterade mycket med henne men det gick inte. , Leilas man tillägger: Jag tror att invandrarna är rädda för . De blir placerade här utan att veta om detta område. Jag skrev på kontraktet innan jag hade fått se lägenheten och själva området. Invandrarna kan inte det svenska språket och kan inte söka bostad själva. Vi tyckte inte om lägenheten från början och försökte byta . Men vi kunde inte språket och visste inte vad vi skulle göra. Därför stannade vi kvar här tills vi blev vana vid den här lägenheten. av invandrarna tycker inte om att bo i . När jag gick på svenskundervisning träffade jag en kurskamrat som var mycket ledsen för att han hade hamnat i . När jag frågade honom varför är du ledsen? sade han att alla inom kommunen placerade alla invandrare i och att där fanns varken resurser eller möjligheter. (...) Alla invandrare blir tvångsplacerade i och de berättar sedan för andra att det är hemskt att bo i och inga av de som har blivit placerade där, är nöjda med vare sig bostadsområdet eller med själva bostaden. Därför blir man rädd när man hör om dåliga rykte. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 vandrare blir tvångsplacerade i . En del har lyckats fly och en del bor kvar i på grund av dåliga språkkunskaper och så. Även Forugh kände sig tvingad att flytta till . Hon kom direkt till . När hon kom till bodde hon hos sin dotter i en tvåa . Lägenheten låg i centrum. Sedan fick hon en tvåa i andrahand också ganska centralt. Det var socialsekreteraren som ordnade det. Hon bodde där , och blev sedan tvungen att flytta igen, den här gången till Gränby, en stadsdel i nordöstra . Det var socialsekreteraren som tvingade henne att flytta , säger hon. I Gränby bodde hon . Efter det tvingades hon att flytta till ett annat område, . Då kom hennes man till . De bodde i . Därefter fick hon sitt förstahandskontrakt, den här gången i . Hon ville inte flytta till , hon ville bo nära centrum men socialsekreteraren tvingade henne att flytta till . Vid intervjun bodde hon kvar i samma lägenhet. Belägringen – andra akten: stigmatisering social och etnisk segregation har varit ett utmärkande drag i maktens geografi i . Fenomenet har existerat självfallet men inte som uttalat objekt för forskning och politik. En viktig aktör – men långt ifrån den enda – som skapat och upprätthållit bilden av baserad på markörer som bl.a. problem, oordning, otrygghet, kriminalitet, icke-svenskhet (eller multikulturalism), har varit den lokala pressen. Man hör så mycket skit, , just i media om . Det står i rikspressen liksom. Då står det inte , , det står bara , då vet alla vad det är för någonting. , en ung kille från den finare och svenskare delen av uttryckte med dessa ord det som verkar ha blivit en relativt allmän uppfattning, men som fortfarande var en outforskad fråga. Området höll på att omges av ett oförtjänt dåligt rykte. Jag gick igenom Nya Tidnings nyhetsbevakning av polisrapporter från veckosluten, vilka publicerades i tisdagens nummer av tidningen. Ur dessa fick man reda på några av de 236 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? brottsliga händelser, som inträffat i Uppsala.TPF 3 FPT Analysen visade att det inte varit tidningens konsekventa policy att identifiera områden med namn i samband med denna typ av nyhetsbevakning. var det själva brottet som återfanns i rubriken, till exempel: Cyklande anfölls och bestals, eller Drog kniv mot festdeltagare. I spalttexten brukade namnet på gatan där händelsen inträffade anges, men mycket sällan uppgavs det i vilket område brottet begåtts. Men det fanns undantag för denna regel; återigen som undantaget. Fokus för denna studie var sättet att rubricera händelserna och det gick att konstatera att av totalt 72 observationer nämndes området i rubriken endast 4 gånger. Dessa rubriker lydde: Villainbrott i (), Misshandel i (), Knivdrama i Flogsta () och Överfall i Nybyvilla (). Samtliga gånger handlade det om så kallade invandrartäta bostadsområden i stadens utkanter. Dessa områden är emellertid långt ifrån överrepresenterade i kommunens brottstatistik, vilket framgår av intervjuer med polisen i regiontidningen , och det bekräftades också av de observationer från pressen. Varken eller något av de andra bostadsområden som nämns i nyhetsrubrikerna står för en särskilt stor del av brottsligheten i . De flesta brotten sker i centrum.TPF 4 FPT Detta bekräftas även senare av DN-skribenten , när han berättar om ett möte i som polisen anordnade för att diskutera det i medierna uppmärksammade gängkriget i . Då medger länspolismästaren att brotten höll på att visa en tendens till minskning i stadsdelen och att mediabilden inte stämde med verkligheten. (DN ) Eftersom 1980 var första året nämndes i de rubriker vi granskat, ville vi titta mer ingående . Den här gången gjorde vi totalt 20 observationer. Vi gick igenom tisdagarnas rapportering detta år. För att få en uppfattning om tendensen ändrat sig , läste vi med samma frekvens rapporterna , . I våra observationer rubricerade UNT endast med områdesnamn: två gånger i och en gång i . Inga andra områden anTP 3 PT Med hjälp av en medarbetare gick vi gick igenom mediabevakningen av polisiära rapporter för 6 valda år, nämligen 1972 (då invigdes), 1975, 1980, 1985, 1990 och 1995. För vart och ett av dessa år analyserades de artiklar som kommit ut första tisdagen i , det vill säga vi gjorde sammanlagt 72 observationer. TP 4 PT Demokraten, nr 51–52, 1996, s. 3. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 gavs i rubrikerna, fast det i texten under framgick att brott hade inrapporterats från många håll och kanter i staden. I våra observationer fanns inte med i rubrikerna en enda gång. Vi fann inte heller namnet i spalttexten. Händelser rapporterades dock från flera olika områden, men dessa angavs inte alls i rubrikerna. Nyhetsbevakningen täcker naturligtvis endast en liten del av brottstatistiken från de undersökta perioderna, men det är intressant att notera att av sammanlagt mer än 100 refererade händelser, inträffade endast fyra i , och vid tre av de fyra tillfällena fanns med i rubriken. som exponerats för läsaren hade andra områden skyddats. Ett klart överdrivet rykte om som farligt område hade spridits med medias medverkan.TPF 5 FPT hade stigmatiserats. hade gjorts till en rumslig . Misstänksamhetens hermeneutik och stadens rasifiering I geografin har hermeneutik, teorin om meningarnas tolkning och klarläggande, utvecklats som en reaktion mot positivismens anspråk på att göra ämnet till en rumsvetenskap (spatial science). Landskapet kan även läsas ur en hermeneutisk synpunkt (Jonhston, , och 1986:193). Begreppet misstänksamhetens hermeneutik inspireras av misstankens hermeneutik. Med detta menar att meningar har dolda sidor som man kan upptäcka genom att komplettera lyssnandet med misstanken.TPF 6 FPT Begreppsapparaten misstankens hermeneutik är skapad inom en psykoanalytisk kontext och har en positiv mening, i och med att dess användning betraktas som en resurs i meningstolkningen. En kritisk hermeneutik som vill ta tillvara psykoanalysens komplexitet, menar (1993), måste vara lyssnande och misstänksam . Att tolka är med andra ord att lyssna och misstänka. Begreppet erbjuder emellertid intressanta möjligheter för dess användning i psykosociala sammanhang. Här lånas det för att i stället diskutera meningar som diskursiva former för maktutövning. Genom att appropriera, definiera och stigmatisera en grupp av människor, invandrare i , kan man i vardagsdiskurser TP 5 PT En granskning av diverse reportage som den lokala pressen har publicerat om skulle förmodligen ge en mer nyanserad bild av den massmediala representationen av området. TP 6 PT För en utförlig redogörelse för Ricoeurs misstankens hermeneutik, se Kristensson-Uggla 1994, s. 251–284. SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? och med hjälp av någon sorts misstänksamhetens hermeneutik förvandla dem till exempelvis potentiella brottslingar.TPF 7 FPT Grannsamverkan mot brott: en osynlig gränsdragning I den kognitiva rumsbildningen är utomstående främlingar som uppfattas såsom en samlingspunkt för risker och farhågor. De personifierar det kaos som all social rumsbildning envist men fåfängt söker ersätta med ordning, och otillförlitligheten hos de regler som hoppet om ersättning har investerat i. (1995:201). Vad misstänksamhetens hermeneutik kan betyda för vissa gottsundabor på väg från och till jobbet kan illustreras med några gatuskyltar. På vägen från centrala staden till ligger ett av de bäst sedda villaområdena i : . En stor del av såväl kollektivtrafiken som cykel- och personbiltrafiken till sker längs Norbys huvudgata, . förvånades de förbipasserande av en skylt med ett stort, alert öga i flera av de vägkorsningar som bildas av infartsvägarna till Norbys villakvarter, när de möter den livligt trafikerade . Det stora, bevakande ögat utgör symbol för boendeorganisationen mot brott. var det första bostadsområdet i att sätta i gång verksamheten. Men är Grannsamverkan mot brott en så oskyldig kampanj som säkerligen många grannar upplevt den? Kan man ställa sig kritisk mot ett sådant initiativ, när det uttalade syftet med verksamheten är att hjälpa varandra, grannar emellan, att skydda människor och den privata egendomen från inbrott? Med hjälp av en snabb granskning kan vi konstatera att idén inte är särskilt ny och att den långt ifrån är lokalt genererad. Motsvarigheter till Grannsamverkan mot brott har länge funnits i andra länder. Några exempel är , och Neighbourhood Watch (noteras bör att dessa benämns på exakt samma sätt i alla tre länderna).