sou · GUB319d3 · 2007-01-01 00:00:00 — Strofer är en rad meningar som handlar om ett ämne som informanten berättar om utan uppehåll eller tvekan. Stanzas are a series of lines on a single topic that have a parallel struc- ture and sounds as if they go together by tending to be said at the same rate and with hesitation between lines. Intervjun delas in i olika teman som rubriksätts. De teman som återkommer fler gånger under intervjun är centrala teman i infor- mantens livsvärld.13 Dessa teman kan tolkas som viktiga för analys- delen. Jag har enligt Kohler-Riessmans metod numrerat varje rad i utskriften, (533 rader) samt delat in transkriberingen av intervjun under femton olika teman eller strofer som rubriksatts. I en forskningsintervju finns det alltid en risk att intervjun tan- gerar att bli en form av ett terapisamtal eftersom informanten påminns om vissa traumatiska händelser. Det är svårt att dra en strikt gräns mellan forskningsintervjun och en terapeutisk intervju eftersom både intervjuerna kan leda till ökad förståelse och föränd- Skillnaden är dock att i en forskningsintervju är målet intel- lektuell förståelse, i en terapeutisk intervju är målet inriktat på den enskilda individens förändring.14 Intervjuerna har i vissa fall varit ett känsligt ämne för informan- terna. Några har börjat gråta under intervjun och sagt att de talat om sin nomadskoletid med någon. Efter att intervju- erna slutförts fick jag förfrågningar från andra samer som också ville bli intervjuade om sin skoltid. Det svar jag var tvungen att ge dem var att jag inte hade möjlighet att intervjua fler personer med tanke på att intervjuerna skulle skrivas ut och analyseras. De för- frågningar jag fått tolkar jag som att det finns ett uppdämt behov av att berätta om sin skoltid. Fokus i samtliga intervjuer har legat på informanternas subjek- tiva upplevelser av på internat. Därför blir det en studie på mikronivå eftersom jag har valt att koncentrera mig på de f.d. nomadskolebarnens livshistorieberättelser. Många av barnen vistades långa perioder på nomadskolan utan att ha möjlighet att resa hem och besöka sin familj. Vissa barn kunde bo på internatet från skolstarten fram till jullovet. Det innebar att barnen var hemifrån innan de fick komma hem på jullov. Av intervjumaterialet framgår att många av informanterna inte kunde skolans språk, dvs. svenska, när de började. För många av dem var internatmiljön fullständigt främmande och det kändes som ett stort svek när deras mor åkte iväg hem och lämnade dem på internatskolan. En manlig informant som är född i slutet på 1950- talet berättar om när han började skolan: Det starkaste minnet är nog när man började nomadskolan. Man kom med buss från X-by, morsan följde med. Sen lämnades man dit, vilt främmande fröken, man kände ingen. Det är alltså... det är gri- pande. Jag visste ingenting om skolan när jag började... Man har inte gråtit så mycket så mycket som då i hela sitt liv. Främmande männi- skor, jag kände inte en själ. Det var hemskt, fy fasiken. En kvinnlig informant, född minns också skolstarten med fasa. Hon var inte heller förberedd när hon började skolan: Mina föräldrar följde mig dit. Det var så hemskt när dom skulle fara. Jag hade aldrig varit borta. Helt plötsligt skulle du på ett skolhem... Jag grinade och tyckte det var fruktansvärt. Jag var ledsen , det kom jag ihåg... Jag var mer nog under täcket och grät. Vi låg ju flera i samma rum. När barnen började nomadskolan förekom det ingen inskolning. Barnen lämnades på skolan. De barn vars föräldrar fortfarande var kvar uppe i fjällen med renhjorden fick åka buss eller vid vissa till- fällen sjöflygplan till nomadskolan för att infinna sig till höstens första skolupprop. Etnicitetsuppfattning hos barnen på nomadskolan Av intervjumaterialet framgår att de barn som gick på nomadskolan visste att de var samer. Den etniska identiteten var därmed självklar för samtliga informanter. Både omgivningen och de själva betrak- tade dem som samer. De gånger deras etniska identitet ifrågasattes var i de fall när ett barn hade en dubbel kulturell tillhörighet, dvs. de hade en svensk och en samisk förälder. Dessa barn blev i vissa fall utsatta för mobbing av de andra barnen eftersom de inte ansågs tillräckligt samiska. Både det omgivandet samhället och de själva ansåg att de var samer. Den skolform de gick i var baserad på deras etniska till- hörighet. Det fanns även bofasta samer. Dessa barn bodde på arbetsstugan. Det förekom att två kusiner gick i en varsin skol- form, beroende på om föräldrarna var renskötande eller icke-ren- skötande samer. Var barnens föräldrar renskötare gick de på nomadskolan, hade föräldrarna ett annat yrke fick barnen bo på arbetsstugan. Där bodde både icke-renskötande samebarn och svenska barn från glesbygden som pga. det långa avståndet mellan hemmet och skolan inte hade möjlighet att åka hem efter sin skol- dag. Ungefär en helg var det obligatoriskt kyrkbesök för de samiska barnen. Barnen kläddes i sina koltar, håret kammades och barnen skulle se välklädda och propra ut. De barn som hade långt hår hade gärna en rosett i flätan. Barnen gick i samlad tropp De hade speciella bänkar långt fram i kyrkan där de samiska barnen skulle sitta. Barnen gick i skolan till så de hade inte så många stunder för fri lek. Det framgår av informanternas berättelser att den kontakt som förekom med jämnåriga svenska barn var för det mesta av negativ karaktär, dvs. antingen slogs barnen eller skrek glåpord efter var- andra. Vid ett fåtal nomadskolor hade de samiska barnen kontakt med andra svenska barn, men det var ytterst ovanligt. På nomadskolan framträdde det mycket klart och tydligt en maktstruktur. Den som hade den övergripande makten över både personal, lärare, föräldrar och barn, var den manlige nomadskole- inspektören framgår det av intervjumaterialet (det har aldrig fun- nits någon kvinnlig nomadskoleinspektör). Det fanns även tydliga barriärer mellan nomadskolan och den svenska kommunala grund- skolan, både synliga fysiska barriärer, och osynliga, psykologiska barriärer. f.d. nomadskoleinspektör berättar i en intervju om hans funderingar kring hur de samiska och svenska barnen framtid i . Nomadskolan och den kommunala var grannar, men trots det fanns inget organiserat samarbete mellan dem. Jag minns när jag kom till så blev jag lite ambivalent själv i min roll, där låg skolorna sida vid sida på älvbrinken. Här växer barnen upp och ska leva och dö tillsammans tänkte jag, men i skolan ska de vara skilda åt. För mig var det en liten konstig känsla Men jag tänkte att jag ska väl försöka medverka till att de här yttre bar- riärerna som finns att de försvinner så att man tar bort den genom att man samverkar med varandra i stället. Jag frågade om de var tillsammans... men de var inte tillsammans som man skulle velat kanske att det skulle vara. (bandintervju 1998) Det här utdraget av intervjun är ett exempel på de fysiska påtagliga gränserna som fanns mellan nomadskolan och det omgivande sam- hället. I intervjumaterialet framkommer det att något fungerade samarbete mellan nomadskolan och den kommunala inte fanns eller att den var ytterst sällsynt. Informanten är och har gått , dvs. låg- och mellanstadiet på en av landets nomadskolor. Hon började första klass . kommer från en renskötarfamilj, båda hennes föräldrar är samer och både far- och morföräldrar bedrev renskötsel. Det var första gången blev intervjuad om hur hon hade upplevt sina första på inter- nat. Många smärtsamma minnen väcktes till liv. tårar rann nerför hennes kinder när hon berättade om de mest känslosamma minnen från internattiden, t.ex. med citatet från den mardröm arti- keln inleddes med. Intervjun med gav mig ny kunskap både om nomadskolan som institution och om innersta tankar och känslor från sin internattid. De teman som återkom till ett flertal gånger under intervjun har jag tolkats som centrala, viktiga teman i hennes livs- värld15 och som har påverkat henne hon bodde på internatet. Antal gånger temat nämns under intervjun Dålig relation till personalen Det tema som oftast återkommit till under intervjun är den dåliga relationen till personalen, både på skolhemmet och till lärarna på nomadskolan. berättade under intervjun att hon inte hade något förtroende för personalen. De brydde sig inte om bar- nen, utan städade och skötte om mathållningen. ansåg att internatboendet var endast en förvaringsplats för de barn som bodde där. Personalens uppgift var att hålla oss ren och mätt. Ingen brydde sig om oss . Vi var överlämnade åt oss själva. Dessutom hade vi ingen läxläsning. (citat från bandintervju 970624) Båda föräldrar var samisktalande. Det innebar att kunde tala samiska flytande när hon började första klass. Men redan då gick på lågstadiet reagerade hon på att det var så liten samisk prägel på nomadskolan. Hon hade ingen att tala samiska med. Först på mellanstadiet fick hon undervisning i samiska.16 berättade att de läste rakt upp och ner ur en bok, plus att de fick lite under- visning i grammatik. Det gav ingen positiv känsla för det samiska språket, tyckte . Den samiska kulturen var mycket osynlig på nomadskolan. Hon reagerade på att de fick rita den svenska flaggan samt ett litet rött hus och sjunga den svenska nationalsången. Det fanns inget samiskt på nomadskolan Det var i den andan vi växte upp. (citat från bandintervju 970624) Eftersom återkommer till hennes och de övriga barnens rela- tion till personalen på nomadskolan, dvs. både lärare och internat- personal är min tolkning att det var de människorna som påverkade mest under hennes skoltid. Hon återkommer till personalen under fler teman. Bl.a. berättar hon om konflikter inom personal- gruppen som barnen blev vittne till. Under intervjun berättar hon både om minnen från internatstiden samt om vilka reflektioner hon gör . är kritisk till sin internatstid, hon tycker att föräldrarna borde varit tuffare och ställt krav på nomadskolan, men det gjorde de inte. När hon har diskuterat det med hennes mor i vuxen ålder, har modern inte förstått kritiken utan försvarat sig med det var en bra skolform barnen gick i. Eftersom mor också kommer från en renskötarfamilj har även hon gått på nomad- skola. Dom var tacksamma att nomadskolan fanns och att vi fick bo där när dom flyttade med renarna. (citat bandintervju 970624) När gick i nomadskolan hade hon ingen att tala samiska med eftersom personalen och läraren var icke-samisktalande. Det betydde i sin tur att inte utvecklade sitt modersmål i skolan. Sitt modersmål fick hon tala hemma med föräldrar och syskon, men på nomadskolan fanns det ingen hon kunde tala samiska med. När slutade ansåg hon att hon hade en sjuårings språknivå i samiska. Då lärde jag känna mina föräldrar, det var som att flytta hem på nytt (citat bandintervju 970624) 16 hemspråksreformens genomförande. upplevde det som mycket arbetsamt att ta igen sitt förlorade modersmål, men till slut lyckades hon återerövra det. Det tog innan hon vågade tala samiska utanför hemmet. talar dock flytande samiska. Vad som framgått av livshistorieberättelse är att hon sak- nade värme, trygghet och närhet under sin skoltid. minns nät- terna när hon grät sig till sömns. Personalen lyckades inte förmedla den trygghet som hon saknade. Föräldrarna hade en mycket perifer roll i nomadskolan. Deras kunskaper inom samisk tradition och språk efterfrågades lite eller inte alls. Det framgår av intervjumate- rialet att kontakten mellan hemmet och skolan var liten. Det fanns också tendenser till en över- och underordning inom nomadskolan. Föräldrarna var underordnade nomadskolan som institution, och nomadskolan var överordnade föräldrarna och det samiska samhäl- let. Det var få föräldrar som över huvud taget vågade framföra några klagomål till skolan. Barnen berättade sällan för föräldrarna hur de hade det på skolan De som hade äldre syskon på skolan gick ofta till det äldre syskonet för att söka stöd, tröst eller uppmunt- ran. En stor fördel fanns dock med internatboendet. De samiska barnens etniska identitet ifrågasattes inte, vare sig av personalen eller av andra barn. menar att den stärktes eftersom alla barn som bodde på internatet var samer. Vi behövde aldrig skämmas för vilka vi var, menar . I de preliminära analyser som jag gjort av intervjumaterialet ver- kar det som om att flickorna är mer missnöjda med sin skoltid jämfört med pojkarna. De har mer kritiska mot skolan både vad gäller språk, uppfostran och regler. I några fall anser de att har bli- vit sämre behandlade än pojkar, och deras sociala frihet har varit mer beskuren än pojkarnas. är en av de kvinnliga äldre sydsamiska informanterna. Hon gick på en av landets nomadskolor . Skolan började i kring den 10–. Barnen åkte inte hem förrän det var jullov. fick de komma hem endast en gång, under påsklovet. Sedan bodde de på skolhemmet ända tills sommarlovet började. har flera äldre syskon. När de gick på nomadskolan var föräldrarna tvungna att betala resan för sina barn. Det fanns vissa föräldrar som inte hade råd med det och då fick barnen stanna på skolan under lovet. berättar att när det var dags att åka tillbaks till skolan efter lovet, kändes det hemskt. Det var mycket gråt nån gång sprang jag rätt in i bussen och satte mig. Jag sa knappt hejdå det hemska var att jag visste att jag skulle vara borta så .. förstod att det även var påfrestande för föräldrarna att skiljas från sina barn. De bet ihop, det vet jag. Det såg jag att mamma gjorde. För hon ville ju inte gråta, för då blev det ännu värre för oss. hade syskon som också gick på nomadskolan och syskonen stöttade varandra. Det upplevde som mycket positivt. kunskaper om att de fanns andra nomadskolor var minsta sagt begränsade. Hon visste om att det fanns en nomadskola till efter- som barnen från den nomadskolan kom till för att gå där. Men att det fanns fler nomadskolor hade hon ingen kunskap om. Under lågstadiet fick de följa med slakt och göra utflykter på fjället och lära sig göra upp eld. När hon bör- jade på mellanstadiet hade hon inga sådana lektioner. Och du förstår när jag ser den här skolan efteråt brukar jag tänka: jamen vitsen var ju att vi skulle ha lärt oss nånting om vårt eget ursprung och vår egen historia. Men, nej, jag har absolut inget minne av att vi gjorde det. I intervjun säger hon att det fanns en viss skillnad mellan barnen, barn till välbeställda renägare samt barn till ledande samepolitiker hade en högre status än de andra barnen på skolan. kan inte peka på några synliga barriärer. Det var snarare osynliga barriärer, trots det så visste barnen att dom fanns där. föräldrar var samisktalande, men kan inte tala samiska. Hon förstår bättre än vad hon kan tala samiska. för- äldrar var av den uppfattningen att kunna samiska skulle inte gagna deras barn, utan det var snarare en belastning att kunna samiska. Därför fick barnen inte lära sig samiska. Föräldrarna talade således svenska med sina barn under deras uppväxt. berättar att det fanns samisktalande barn på skolan. Så fort dom talade samiska med varandra blev de tillsagda att inte tala samiska. tror att det var en medveten politisk strategi från statsmaktens att förbjuda det samiska språket på nomadskolan. För vad jag har förstått så placerade man lärare norrifrån på sydsamiskt område och sydsamiska lärare längst upp i norr, vilket gjorde att man i alla inte kunde prata samiska med barnen. För pratade man olika språk så förstod man inte varandra ändå eftersom det är olika språkgrenar. Trots att inte kan samiska är hon inte bitter på sina för- äldrar för att de inte lärde sina barn samiska. Hon menar att det var strömningarna i samhället som gjorde att föräldrarna inte lärde barnen sitt modersmål, samiskan. I en av de nomadskolor som gick på, fanns det en samisktalande lärare. Han tillät barnen tala samiska, men han talade inte samiska med dem. Fast han kunde det (samiska) ja. Han följde förordningen i den bemärkelsen att han inte lärde ut samiska, men han förbjöd det inte heller av egen övertygelse. Erfarenheterna från att bo på en institution långa tider utan föräld- rarna har påverkat informanterna på olika sätt. Trots att nomad- skolan var en skolform för samiska barn var det samiska språket inte något man från skolans sida värnade eller förmedlade till bar- nen, åtminstone inte i dessa informanters fall. De samiska språk- kunskaper barnen hade med sig hemifrån, utvecklades inte heller på ett positivt sätt i skolans miljö. Föräldrarnas möjligheter att för- medla språket till barnen begränsades av att barnen bodde på inter- natet stora delar av året. Skolan tycks ha förmedlat en negativ inställning till det samiska språket till barnen. Många samer förlorade därmed det samiska språket, andra lärde sig aldrig att läsa eller skriva på samiska. - och litteraturförteckning: Inspelade bandintervjuer med 24 informanter. I författarens ägo. Kohler-Riessman, : Narrative analysis, Qualitative research methods series 30, (1993) , : Den kvalitativa forskningsintervjun (1997) Repstad, P: Närhet och distans. Kvalitativa metoder i samhälls- vetenskap (1988) , : De förgångnas röst. Den muntliga historie- forskningens grunder (1980) har vid plenum-sammanträdet i , , uttalat sig för en gemensam värdegrund - en språkpolitisk viljeinriktning. Vi samer är ett folk med egen kultur, språk och historia och ett eget landområde som vi till historisk tid har varit ensamma att bebo och bruka. Genom generationer har vi fört det samiska språket med oss, till allra största delen som ett talat språk. Som alla språk är också samiskan bärare av ett kulturarv, som speg- lar just vårt folks kulturella särdrag. Genom språket upplever vi och förstår tillvaron. Vi uttrycker våra känslor, tankar och samspelar med andra. Varje språk kan sägas ha ett alldeles speciellt sätt att meddela sig på och binda ihop ett folk. Det är detta som gör varje språk unikt. Den samiska kulturen och därmed det samiska språket är utsatt för ett tryck från majoritetskulturen som är illavarslande. Inte minst som en följd av myndigheternas agerande har språket kommit att utsättas för stora påfrestningar. Vi är medvetna om att språket, dess ställning och användning är hotat. Det pågår ett språkbyte bland oss samer i . Språkbytet måste betraktas som långt framskridet och allvarligt, inte minst för sydsamiskan. behövs hjälp av majoritetsspråken för att klara var- dagen. En samisk enspråkighet för alla situationer i vardagslivet är säll- synt. Vi känner en stark oro för denna utveckling. Språkens öden är på sätt och vis dess folks villkor. Genom förlust av språket förloras något unikt. Vi har en stark vilja att vända utvecklingen och är medvetna om att det kräver genomgripande satsningar på flera områden. De kommer att beröra oss som enskilda samer. Olika grupper behöver informeras för att ta egen ställning. Eventuella kampanjer skall framföras i en positiv anda. Det kommer aldrig att räcka med enbart politiska beslut för framgång. Vi känner en stark samisk språkgemenskap som sträcker sig över fyra nationalstater med många språk och dialekter. Trots detta får vi inte stå främmande för att pröva tanken på ett gemensamt samiskt skriftspråk med lika bokstäver. Det är inget mål i sig, utan ett redskap. Med ett klokt handlag och i lämpliga etapper kan det främja samiskan för en vidgad användning. Vi vill utveckla samiskan till ett samhällsbärande språk med en ställ- ning som officiellt språk för det samiska samhället i det svenska sam- hället. Vi inser att en stor del av ansvaret för framtiden ligger hos oss själva. 1.Skola & Samhälle. 2.Omprövning av medborgarskap. 3.Stärkt konkurrenskraft och sysselsätt- ning i hela landet. 4.Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. 5.Organisering av regional utvecklings- politik – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. 6.Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till EG-direktiv /83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. 7.Studieavgifter i högskolan. 8.Mångfald och räckvidd. 9.Kontroll av varor vid inre gräns. 10.Ett förnyat programkontor. 11.Spel i en föränderlig värld. 12.Rattfylleri och sjöfylleri. 13.Djurskydd vid hästavel. 15.Detaljhandel med nikotinläkemedel. 16.Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. 18.Kustbevakningens personuppgifts- behandling. Integritet – Effektivitet. 19.Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. Omprövning av medborgarskap. [2] Rattfylleri och sjöfylleri. Att återta mitt språk. Åtgärder för att stärka det samiska språket. Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till EG-direktiv /83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor. Integritet – Effektivitet. Detaljhandel med nikotinläkemedel. Kontroll av varor vid inre gräns. [9] Spel i en föränderlig värld. Skola & Samhälle. Studieavgifter i högskolan. Mångfald och räckvidd. Ett förnyat programkontor. Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning i hela landet. Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till för regional tillväxt. Organisering av regional utvecklingspolitik – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till för regional tillväxt. Djurskydd vid hästavel.