sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Om det mätbara och kulturpolitikens dilemma, i Amnå, , (red) Demokratins estetik, Demokrati- utredningens forskarvolym IV (SOU 1999:129), s. 199–225. Följande citat, på s. 217, får utgöra exempel: Konsten står i och produktiv konflikt till populism och vanetänkande och upprättar meritokratiska värdehierarkier som utmanar principerna om en man en röst i frågor om kvalitet och val av konstnärliga vägar. Konsten förutsätter tvärtom att eliter värderas högt och ges fredade villkor. I konstens kungadöme råder en berättigad skepsis mot demokratiskt fattade beslut om smak och kvalitetsdeklarationer. 9 Se essä What is Authority? i Between Past and Future. Eight Excercises in Political Thought (1968) : The . Även essän in Culture: its Social and Political Significance i samma bok är intressant för denna diskussion eftersom hon där utvecklar en syn på smak och omdöme i frågor om estetik som är radikalt annorlunda än den Forser presenterar. Med bakgrund i menar hon att det estetiska omdömet är den mest politiska av alla förmågor. Och absolut inte för att det bara skulle kunna omfattas av en elit utan för att det tvärtom är diskursivt – det inbegriper förmågan att lyssna till och förstå – men inte nödvändigtvis hålla med om – samtliga inblandades perspektiv. Seyla Benhabib har i boken . Gender, Community and Postmodernism in Contemporary Ethics (1992) : utvecklat resonemang och pekat på att detta lyssnande och denna förståelse också kräver reella möjligheter för så många som möjligt att komma till tals i den fråga det handlar om. 10 Forser hänvisar till Vilfredo Paretos elitbegrepp som: innebär att den ideala eliten ges sin rätt och sitt inflytande genom sina utvalda medlemmars kvaliteter och överlägsna egenskaper. För den eliten är sanningen inte en fråga om demokratiska val utan om insikter (ibid s. 218). Lite längre fram i texten menar han att det borde kunna finnas en potentiellt produktiv motsättning mellan denna exklusiva elit och demokratins arenor: Respekten för konstnärlig elitism och kvalitet kräver alltså med detta synsätt demokratins garantier för att minoritetssynpunkter ska få tillgång till offentligheten och att samhälliga, ideologiska och individuella motbilder hålls fram. (s. 221). Vilka dessa motbilder är och vem som ska stå för dem kan man fundera över eftersom Forser några sidor tidigare menat att de svenska teaterinstitutionerna bör bli mindre och i storlek mer diversifierade: Det är nödvändigt om teatern ska kunna förhålla sig först och främst till konstnärliga frågor och inte till kulturpolitiska målsättningar och si eller så stort utbud med den eller den etniska, könsmässiga eller klassmässiga inriktningen. Teatern kan inte vara angelägen för alla och konstnärligt kreativ ( s. 217). Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter litet i de här sammanhangen bara för att man ska slippa förklara vad man menar? För hur går det oftast till när vissa saker blir allmänmänskliga, blir stor kvalitet? , en etnolog från , har tittat på vilka människor som konkurreras ut respektive premieras som doktorander och forskare inom universitetsvärlden, med hjälp av bland annat just ord som kvalitet, konkurrens, begåvning. Och hans bistra slutsats är att kvalitet och begåvning inte är något som vissa människor har, utan egenskaper som systemet till- delar vissa människor för att motivera en orättvis fördelning av resurser.11 Därför finns det en viktig poäng och insikt i Konstnärsnämn- dens årsrapport , där man skriver att bedömningen av kvalitet måste förstås i ett genusperspektiv, såtillvida att kvinnor och män i olika grad har tillgång till de arenor som bekräftar en konstnärs status i kvalitetshänseende.12 Det går ju helt enkelt inte att prata om kvalitet förrän någon har gjort en uppsättning, spelat en roll. Det går inte att heller att prata om stor kvalitet förrän någon fått axla rollen som demonregissör, fått använda de största scenernas resurser, fått göra flera uppsätt- ningar och roller som setts av så många att de ingår i inte bara några få, utan många personers, referenssystem av potentiellt bra eller dålig teater. Tänk om begåvning och konstnärlighet och kvalitet inte är något som vaskas fram, utan är något som skapas av struktu- rerna, tilldelas människor som svarar mot redan färdiga bilder av vem som kan vara den stora konstnären, vem som kan förnya, vem som kan göra teater av hög kvalitet? Ett sätt att rucka på de här tysta föreställningarna är att insistera på diskussioner kring vad som menas med kvalitet, i förhållande till konkreta val av regissörer, texter, skådespelare, i relation till kon- kreta uppsättningar. Och att insistera på att så många röster som möjligt får komma till tals i de diskussionerna, annars blir vi inte tvungna att formulera våra argument, utan kan komma undan med att säga bra eller klassiker utan att förklara varför, och så lätt ska det faktiskt inte vara. Och så kan vi allihopa börja leka med hur vi tillsammans tilldelar egenskaper till människor. Istället för kvinnlig – sätt demon framför ordet regissör varje gång ni pratar 11Schoug, (2004) På trappans första steg. Doktoranders och nydisputerade forskares erfarenheter av akademin, : . 12Konstnärsnämnden (2003) Årsredovisning 2003, s. 6. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter om , , . Eller gör uppror mot dem, som om de stod för tungrodda traditio- ner och konventioner och som om vi inte behövde förhålla oss till några andra – så skapas faktiskt också kanon. Eller säg storartad, magnifik, djupt personlig, när vi pratar om gestaltningar av eller . (Prova att låtsas att ni aldrig har hört talas om han den där, vad heter han nu igen, den där svenske dra- matikern som visst börjar på S?) Kvalitetsbegreppet kan, och ska nog, inte naglas fast en gång för alla, men inom teatern kan det definitivt, och oupphörligen, arti- kuleras bättre, så att manligt kön inte av bara farten blir samma sak som att ha bättre förutsättningar för att hålla hög konstnärlig kva- litet. Det fanns en liten, både roande och oroande, twist i reklam- kampanjen jag berättade om inledningsvis. Själv vill jag gärna tänka och fantisera om att detta var ett av de krav Penni ställde för att det stora jeansföretaget skulle få använda hennes bilder. På en och annan av affischerna fanns en liten, liten modifikation, ett litet inledande e. (Och det var tryckt, inte resultatet av några obskyra vänstergruppers nattliga räder, jag var ända fram och pillrade med fingret). Det stod: equality never goes out of style. Jämlikhet är alltid rätt. Och plötsligt stod det klart: kvalitet är ju egentligen bara en liten del av ett längre och mycket viktigare ord. Equality never goes out of style. Så enkelt kan det faktiskt vara. , lektor vid Konst, Kultur och Kommunikation, . Har frilansat som teaterkritiker, först för och sedan för . Satt i Kul- turrådets referensgrupp för de fria teatergrupperna samt 2002 och skrev en översyn om de fria teatergruppernas villkor på uppdrag av 2001. Arbetar även för Nordscen i och i . Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter SOU 2006:42 1974 samt kulturpropositioner, prop.1974:28 samt prop.1996/97:3. , (1968) What is Authority?, Between Past and Future. Eight Excercises in Political Thought, : The . , (1968) The Crisis in Culture: its Social and Political Significance, Between Past and Future. Eight Excer- cises in Political Thought, : The . Benhabib, Seyla (1992) Situating the . Gender, Community and Postmodernism in Contemporary Ethics : . Forser, (1999) Demokratin på teatern. Om det mätbara och kulturpolitikens dilemma, i Amnå, , (red) Demokratins estetik, fors- karvolym IV (SOU 1999:129), s. 199–225. (2003) Årsredovisning 2003. Kyrö, (2004) Konst och vetenskap. Samverkan mellan barn- kultur och forskning. Slutrapport för Regionteatern Blekinge- nationella uppdrag 2001–2003. Ring, (2005) Ett vackert sorgespel om kapsejsad manlighet, recension av , Det Norske Teatret, . Schoug, (2004) På trappans första steg. Doktoranders och nydisputerade forskares erfarenheter av akademin, : Stu- dentlitteratur. Stribe, (2002) Gnistrande möten mellan vetenskap och konst. Rapport från symposium 22–. Utbildnings- och (2005) Mål, återrapporte- ringskrav och uppdrag för avseende . Regeringsbeslut 1:84, , U2005/9545/Kr. Utbildnings- och (2005) Mål, återrapporte- ringskrav och uppdrag för avseende . Regeringsbeslut 1:85, , U2005/9546/Kr. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter Är kvalitet ett (köns)neutralt begrepp? Rapport från ett seminarium i och hölls för, av och med 1 200 teaterverksamma och teaterintressenter. Kom- mittén för jämställdhet inom scenkonstområdet medverkade genom att bland annat arrangera seminariet Är kvalitet ett (köns)neutralt begrepp? Journalisten och genusvetaren som var seminariets moderator rapporterar. Valet att fokusera på begreppet kvalitet motiverades i biennal- programmet av kommittén genom konstaterandet att kvalitet spelar roll överallt: i recensioner, när föreställningar sågas eller rekommenderas, hos när pengarna fördelas och på teatrarna när repertoaren sätts. Trots, eller på grund av, att kvalitet är ett ofta använt begrepp är det ovanligt att det definieras. Därför var frågorna Vad är kvalitet och vem definierar det? en utgångs- punkt för kommittén i arbetet med seminariet. Som seminarie- rubriken antyder genom att sätta ordet kön i parentes, finns det fler ingångar till en kritisk diskussion om kvalitet än bara den som härrör kön. Kommitténs mål med seminariet var att närma sig frå- gor som berör hur andra maktvariabler som bland annat etnicitet, sexualitet och klass ytterligare påverkar innebörden av begreppet kvalitet. Särskilt inbjudna av kommittén var Yael Feiler (fil.dr i teaterkun- skap och postkolonial teoretiker), (frilansregissör), (aktiv i nätverket ), (regissör och dramatiker, chef för den fria gruppen Teater Scena- rio) och (frilansande dramatiker). Dessutom medverkade , fil.dr i interaktionsdesign, genom en begreppsresa – inspelad på CD-skiva för uppspelning under semi- nariet. Att bjuda in paneldeltagare som fokuserar olika maktord- ningar speglar kommitténs uppfattning att kön aldrig existerar som en ensamt definierande kategori utan alltid samspelar med fler maktfaktorer som exempelvis etnicitet, klass, ålder och sexualitet. Var och en av deltagarna hade i förväg fått i uppgift att framföra ett personligt hållet anförande utifrån nämnda frågeställning: Vad är kvalitet och vem definierar det? Inför seminariet samlade jag, till- sammans med ordförande , ledamoten Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter och kommitténs utredningssekreterare och , paneldeltagarna för en öppen och förut- sättningslös diskussion om begreppet kvalitet. Den här essän är ett försök att sammanfatta de viktigaste dragen i de diskussioner som kommitténs gäster förde med varandra samt de inlägg som de framförde inför publik på seminariet. Jag kommer också att inled- ningsvis redovisa några kopplingar till feministisk teori som kan utgöra ett slags verktygslåda inför presentationen av paneldeltagar- nas anföranden. Kommitténs ställda fråga i seminarierubriken: Är kvalitet ett (köns)neutralt begrepp? är egentligen, om inte en kuggfråga, så en retorisk fråga. En generellt hållen feministisk utgångspunkt är att det inte finns några (köns)neutrala begrepp: allt laddas med bety- delse utifrån bland annat kön, sexualitet, etnicitet, klass och ålder. Detta var en tanke som de inbjudna seminariedeltagarna delade. För mig, som är akademiker med fokus på kultursfärer, ser jag en koppling mellan vetenskapen och kulturen. En självklar parallell kan ses i representationen. Det har varit förhållandevis enkelt för feministiska vetenskapskritiker att visa att vetenskapen främst befolkats av vita västerländska män. Och samma sak kan konstateras inom scenkonsten. Frågan är hur detta påver- kar avgörande begrepp inom dessa två sfärer. Kvalitet är ett avgö- rande begrepp inom scenkonsten, kunskap är ett avgörande begrepp inom vetenskapen. Så vad händer med ett begrepp som är vanligt förekommande, traditionellt ansetts varandes neutralt och sällan definierat? Feministiska vetenskapskritiker har genom att ställa frågor av typen: Vad räknas som kunskap?, Vem bestämmer vad som är kunskap? och Vem har tillgång till de sociala rum där kunskap produceras? framkallat en kritisk diskussion om detta viktiga begrepp för vetenskapen: kunskap. Samma kritiska frågor riktade till scenkonstområdet blir då: Vad räknas som kvalitet?, Vem bestämmer vad som är kvalitet? och Vem har tillgång till de sociala rum där kvalitet produceras? Dessa frågor har det gemensamt att de i slutändan handlar om hur makten är fördelad. Likheterna mellan vetenskapens maktmekanismer och scenkons- tens framkommer i kunskapsteoretikern bok . Hon skriver: Det grund- Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter läggande problemet dyker upp i olika skepnader inom olika områ- den genom hela den dominerande traditionen. Detta grund- läggande problem är, enligt Kammarck Minnich, att ett domine- rande fåtal ser sig som representanter för flertalet – med den mycket problematiska konsekvensen att detta fåtal blir mer än representanter för det allmänmänskliga – de blir också det ideal och den norm som allt mäts mot.13 Med Kammarck Minnichs ord inne- bär det att allt arbete, i detta sammanhang konstnärligt och veten- skapligt, mäts med den manliga som alltings mätsticka: Är det lika bra som idealet? Är det lika bra som ? Eftersom det är män som traditionellt haft möjlighet att uttrycka sig i de konst- närliga rum där kvalitetsstämpeln finns att tillgå – på , exempelvis14 – blir frågan Är det hög kvalitet? det- samma som Är det lika bra som männens arbete?. Kammarck Minnich redogör för de problematiska konsekvenser som uppstår när ett fåtal gör sig till representanter och ideal för flertalet: 1Felaktiga generaliseringar: resulterar i att ett fåtal vita mäns erfarenheter ses som representativa för hela mänskligheten, de ses som allmänmänskliga, generella, till och med univer- sella. 2Cirkelresonemang: Kvalitet har definierats genom en relativt snäv cirkel där ett fåtals arbete blir det som räknas till kva- litet och kvalitet är detta fåtals arbete. Översatt till scen- konstområdet blir det, lite tillspetsat: det som visas på på är kvalitet – eftersom det visas på på . Kvalitet blir därmed ett begrepp som fylls med betydelse genom det förflutna, det vi redan vet, det vi redan sett. Konsekvensen blir att kvalitetsbegreppet förlorar sin visionära potential och blir manligt kodat efter- som det definierats genom mäns arbete. Kammarck Minnich presenterar i sin bok ytterligare ett användbart redskap för analys: mystifierade begrepp. Ett odefinierat begrepp, som kvalitet, är ett mystifierat begrepp. 13Kammarck Minnich, (1990) Transforming Knowledge, : , s. 38. 14Mellan och spelades det på på pjäser som till skrivits av män och som till regisserats av män. Se magisteruppsats och gate-keeper – Konsten att kanonisera genom begreppet kvalitet. En studie av två teatrars praktik och policy för jämställdhet, mångfald och kvalitet, s. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter av outtalade normer och ideal. Nyckelorden här är outtalade nor- mer och ideal. Mystifierade begrepp är begrepp som ger sken av att vara neutrala trots att de har ideologisk märkning. Kvalitetsbe- greppet har, i teater – och kulturhistorien setts som ett universellt begrepp, ett begrepp utan någon särskild ideologisk laddning. Men är det verkligen så? Kammarck Minnich, och många med henne, menar att när avgörande begrepp förblir odefinierade så innebär inte det att de fungerar neutralt – i stället är risken än större att de följer den dominerande traditionens ideologi. Yael Feiler, fil.dr i teatervetenskap och postkolonial teoretiker, gör också kopplingen till vetenskapens traditionellt odefinierade begrepp kunskap. Hon skrev i sina anteckningar inför seminariet: Utifrån postkolonialt perspektiv kan man problematisera kunskap och andra universella värden utifrån etnisk perspektiv. Hela det väster- ländska humanistiska arvet är genomsyrat av rasistiska värderingar som spiller över på allt vi säger och gör och skapar. Det till synes neutrala är inte nödvändigtvis neutralt. Yael Feiler använder orden rasistiska värderingar och därifrån är inte steget långt till tanken att även sexistiska värderingar spiller över på och begränsar innebörden av begreppet kvalitet. Feiler ser, i likhet med Kammarck Minnich, problem med den dominerande diskursen och kopplar det till begreppet kvalitet: Kvalitet är ett av de värden, en av de diskurser som vi alla fortsätter att förmedla och som tyvärr inte alltid är rättvisediskurser. Tvärtom är de dominerande ofta förtryckande. Förtyckande diskurser kan inte vara neutrala diskurser. Yael Feilers resonemang leder till insikten att det inte endast är feministisk scenkonst som har ideologiska förtecken – även den outtalade förmedlar en ideologi: all scenkonst förmedlar värderingar om kön, etnicitet, sexualitet och klass oavsett om dessa värderingar är medvetna ställningstaganden eller inte. Det kan alltså finnas en förtryckande ideologi i, och bakom, begreppet kvalitet. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter Antingen kvalitet – eller något annat fokuserade i sitt förinspelade framförande på föreställ- ningen att det finns ett motsatsförhållande mellan kvalitet och jäm- ställdhet/mångfald. Hon menar att diskussionerna om kvalitet ofta präglas av tankefigurer av typen: Antingen premierar vi kvalitet och spelar , kallar in demonregissörerna till eller, djup suck, premierar vi mångfald och jämställdhet: spelar texter av författare som ingen hört talas om än.15 Att begrepp ordnas i binära oppositioner är inget nytt fenomen: vi känner alla till uppdelningarna svart/vit, kvinna/man, homo/hetero och så vidare. Det intressanta med dessa motsatsbegrepp är makt- relationen dem emellan. Därför finns det anledning att vara vaksam när jämställdhet och mångfald ses som någonting annat än kvalitet. Med särskiljande kommer oftast hierarkiskt ordnande, något förenklat betyder det i vår kultur att vithet rangordnas högre än svarthet, män återfinns i högre positioner än kvinnor, heterosexua- litet ses som det normala medan homosexualitet ses som avvikande. Trots att det är som allting jämförs med lyckas den ändå förbli relativt osynlig: det är inte som har kön, kropp, sexualitet, etnisk tillhörighet – det är egenskaper tilldelade de Andra. Lyxen att bara vara människa är en maktposition som bara en särskild grupp av människor kan inneha – resten av oss är kvinnor, lesbiska, invandrare etcetera.16 Det är ovanligt att hetero- sexualitet poängteras, det är underförstått det normala, lika ovanligt är det att tala om svenskhet som en etnicitet – trots att det så självklart är en. Inte särskilt förvånande är det också genusper- spektivet som anses ha en politisk ideologi medan den patriarkala ordningen ses som värdefri och apolitisk. konkretiserade tanke om det kon- struerade motsatsförhållandet mellan kvalitet och jämställdhet. lägger i sitt anförande tyngden på att det som är feminis- tiskt – eller den som är feminist – inte har tillgång till begreppet kvalitet. Som sagt, antingen är det kvalitet, eller så är det något annat: 15se Gislén, i detta betänkande. 16Inom skönlitteraturen kan samma fenomen konstateras. Den feministiska litteraturvetaren (2002) skriver This view of texts as transmitting authentic human experience is, as we have seen, a traditional emphasis of Western patriarchal humanism. Sexual/Textual Politics, och : Routledge , s. 75. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter Tidningar och radio tycker det är kul med feminister. Man kan få vara med. I pressen står det typ feministen eller den feministiska pjäsen av eller feministisk performance eller på den feministiska teatern Teater Scenario. Men är jag med för att mitt arbete är kvalitet? Är jag kvali- tet? Well det beror på vem du frågar. fick jag av hans kompisar på . Jag är kvalitet. efter utnämningen ringde en journalist om stipendiet. Hon sa: Du är feminist. Hur påverkar det det du skriver? Jo, sa jag: Jag tycker typ att det är dåligt med ojämlikhet, med rasism, med krig, med manshat, att man säljer och köper barn, att man säljer och köper kvinnor. Det är tråkigt att blev omvald. Det är dåligt med förnedring. Jag tror på jämlikhet, politik, kärlek och att vara snäll. Den artikeln blev aldrig tryckt Och så klart. Hon tyckte inte att jag var kvalitet. Hon tyckte att jag var feminist. Då får man vara med när det ska skrivas om en feminist eller kanske när det ska skrivas om en tjej. Den åttonde pjäsen jag skrev handlade om krig. Då stod det inte i recensionerna att jag var feminist. Det är kvalitet! Det är mycket viktigare än mäns våld mot kvinnor. Jag tänkte att jag kanske skulle börja ha på mig skinnbrallor och bara göra pjäser om andra världs- kriget? Som killarna gör. Att bära ett perspektiv – eller att inte göra det Kvinnor och andra som avviker från den vita manliga har i verkliga livet och i symbolvärlden fått stå för någonting särskilt, något annorlunda. Kvinnliga regissörer förblir just kvinnliga regis- sörer (trots att vara kvinnlig är en egenskap som både män och kvinnor kan ha). På samma sätt blir invandrare vanligtvis inte av med epitetet invandrare. Som påpekade ovan: [Man får] vara med när det ska skrivas om en feminist eller kanske när det ska skrivas om en tjej. synliggör i sitt framträdande detta särskiljande där manligt är lika med mänskligt: På satte vi upp två föreställningar som på olika sätt tog upp utbrändhet. Min föreställning hette En säl- jares död av och den andra föreställningen hette Kranes konditori av regisserad av . Alltså kvinnlig regissör och kvinnlig författare. I tidningarna skrevs det om att Kranes konditori behandlade en kvinnlig problematik, medan jag hade lyckats att göra något som handlade om hur det var att vara människa. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter Här visar alltså att han, som man, inte anses bära nåt sär- skilt perspektiv – tvärtom, lyckas han göra någonting som rör alla människor, någonting allmänmänskligt. Yael Feiler betonade att de som inte omfattas av faktiskt riskerar någonting när de träder fram för att bära sitt perspektiv – de särskiljs genom positionen som normavvikare och denna posi- tion är utsatt eftersom samhället inte är fritt från rasism, sexism eller homofobi. Det personliga är politiskt, slog 1970-talets kvin- norörelse fast, men än är det inte helt oproblematiskt att tala i egen sak. sätter i sitt satiriska anförande fingret på just denna problematik genom den inledande frasen: Jag är en suspekt person. Och därefter tar anförandet flera intressanta vändningar: Jag är en suspekt person. Jag talar i egen sak. Jag företräder ett särintresse. Jag är Li. Vita heterosexuella medelålders medelklasskvinnor är . Vita heterosexuella kvinnor är . En kvinna är en heterosexuell kvinna. En heterosexuell kvinna kan alla kvinnor identifiera sig med. Heterosexuella kvinnor är privilegierade. Heterosexuella kvinnor är . Det är vi inte alls. Jo, det är ni visst det! Skulle vi vara någon slags norm? Det erkänner vi aldrig. Det är vita heterosexuella medelålders män som är . Tyst med er! är det jag som talar i egen sak. Jag är feminist. Jag är inte norm. Heterosexuella feminister är självgoda. Hur kan du säga så? På vår teater är vi genusmedvetna. Alla kvinnor har exakt lika många repliker som männen har. Vi har exakt lika många manliga som kvinn- liga dramatiker och regissörer. Det räcker inte. får du sluta gnälla! Vad menar du? Ska vi ha lesbiska på scen? Räcker det inte med att vi har kvinnor på scen? Det räcker inte. Lesbiska på scen. Hur ska det gå till? Det blir för dyrt. Allt kostar pengar. Lesbiska på scen – det låter som en patriarkal sexfantasi. Stopp och belägg.