sou · GUB312 · 2007-01-01 00:00:00 — kan ha betydelse för utredning vilket fängelse kan följa, om provet kan ha betydelse för utredning om brottet. av polisman eller, om misstanken skall ske på ett sätt som inte avser brott mot 20 kap. 4 utsätter den på vilken provet tas 5 §§ sjölagen (1994:1009), även för allmän uppmärksamhet. Provtagning skall ske på ett sätt något annat, skall provet tas i som inte utsätter den på vilken täckt fordon eller inomhus i provet tas för allmän uppmärk- Om särskilda skäl inte provet tas i täckt fordon eller fartyg eller inomhus i avskilt även i andra fall än som avses i även i andra fall än som avses i 1 § första stycket tas på förare 1 § första stycket tas på förare av motordrivet fordon samt på av motordrivet fordon samt på förare av maskindrivet spår- förare av maskindrivet spår- fordon på järnväg, eller spårväg samt på den som paragraf får dock inte tas på framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av som är avsett att föras av väsentlig betydelse för säkerheten Prov enligt denna paragraf får dock inte tas på förare av avsett att föras av gående eller, på den som framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss i de fall det är 20 kap. 4 § första stycket sjölagen (1994:1009). provtagning enligt denna paragraf. Dessutom skall iakttas att prov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där föraren kontrolleras eller ett polisingripande mot föraren sker. För proven får endast användas instrument som kan brukas utan dröjsmål och som bara anger om eventuell alkoholkoncentration överstiger visst gränsvärde. Om den undersökte begär det skall protokoll föras vid prov- tagningen och bevis om utförd åtgärd utfärdas. Vägrar den som skall lämna Vägrar den som skall lämna medverka till detta får blodprov medverka till detta får blodprov tas även om förutsättningar 28 kap. 12 § . inblandad i en trafikolycka och på grund därav inte kan lämna alkoholutandningsprov. samma befogenhet som polisman att enligt 28 kap. 13 § rätte- gångsbalken besluta om kropps- besiktning då misstanken avser brott mot 20 kap. 4 eller 5 §§ sjölagen (1994:1009). Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att det i 14 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) skall införas ett nytt sjunde stycke av följande lydelse. Sekretess hindrar inte att uppgift i annat fall än som avses i 1 § lämnas till myndighet, om uppgiften behövs där för 1.förundersökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid myndigheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid den myndighet där uppgiften förekommer, 2.omprövning av beslut eller åtgärd av den myndighet där uppgiften förekommer, eller 3.tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften förekommer. Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas i muntligt eller skriftligt yttrande av sakkunnig till domstol eller myndighet som bedriver förundersökning i brottmål. Sekretess hindrar inte att uppgift om enskilds adress, telefon- nummer och arbetsplats eller uppgift i form av fotografisk bild av enskild lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428). Uppgift hos myndighet som driver televerksamhet om enskilds telefonnummer får dock, om den enskilde hos myndigheten begärt att abonne- manget skall hållas hemligt och uppgiften omfattas av sekretess enligt 9 kap. 8 § tredje stycket, lämnas ut endast om den myndighet som begär uppgiften finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl. Sekretess hindrar inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. För uppgift som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1–6 och 34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9 eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §, 8 § första eller andra stycket eller 9 § gäller vad som föreskrivs i fjärde stycket endast såvitt angår misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Dock hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4 eller 34 § inte att uppgift som angår misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte har fyllt lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet. Inte heller hindrar sekretess enligt 7 kap. 1 eller 4 § att uppgift som gäller misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse och som avser överföring eller försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168) lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet. Sekretess enligt 7 kap. 1 § och 4 § första och tredje styckena hindrar inte att uppgift om enskild, som inte fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösnings- medel, eller närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och till annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Detsamma gäller i fråga om lämnande av uppgift om gravid kvinna eller närstående till henne, om det behövs för en nödvändig insats till skydd för det väntade barnet. Sekretess enligt 7 kap. 1 § och 4 § hindrar inte att uppgift lämnas till polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet om uppgiften behövs för att förhindra ett förestående eller pågående brott enligt 4 eller 4 a §§ trafikbrotts- lagen (1951:649), 20 kap. 4 (1994:1090), luftfartslagen (1957:297).--- Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning Härigenom föreskrivs att det i 3 § lagen (1982:395) om Kust- bevakningens medverkan vid polisiär övervakning skall införas ett tredje stycke av följande lydelse. Kustbevakningstjänsteman har samma befogenhet som tillkommer polisman enligt 13 § polislagen (1984:387) att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna. Sådan befogenhet har han också när det fordras för att avvärja brott mot de föreskrifter som avses i 1 § 5, 6 och 7. Vid omhändertagande som avses i första stycket skall kustbevakningstjänsteman tillämpa bestämmelserna i 17 § polislagen. Om kustbevakningstjänste- mans rätt att genomföra alkohol- utandningsprov finns bestäm- melser i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. skall ha följande lydelse. När det i ett brottmål för att avgöra påföljdsfrågan eller annars behövs en särskild utredning om en misstänkts personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han eller hon avhåller sig från fortsatt brottslighet, skall ett yttrande inhämtas från Kriminalvården. Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas, om den utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om den inhämtas på annat sätt. I mål där påverkan av alkohol, narkotika eller något annat medel utgör en förutsättning för ansvar och där påföljden bedöms inte kunna stanna vid böter skall ett yttrande alltid inhämtas från Kriminalvården. Yttrande enligt första eller andra stycket behöver dock inte inhämtas, om den utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om den inhämtas på annat sätt. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll Härigenom föreskrivs att det i lagen (1994:451) om intensiv- övervakning med elektronisk kontroll skall införas en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse. kriminalvårdsanstalt av straff för brott där påverkan av alkohol, narkotika eller något annat medel utgör en förutsättning för ansvar skall den dömde delta i särskild den som gjort sig skyldig till Denna lag träder i kraft . 43Den som framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkohol- koncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandningsluften döms för sjöfylleri till böter eller fängelse i högst sex månader.För sjöfylleri enligt första stycket döms också den som framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel, att det kan antas, att han eller hon inte kan utföra vad som åligger honom på ett betryggande sätt.Första stycket gäller inte på maskindrivet fartyg vars längd understiger och vars maximifart ej överstiger sju knop eller på segelfartyg vars längd understiger eller fartyg under rodd. Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Härigenom föreskrivs i fråga om sjölagen (1994:1009) att 20 kap. 4–5 §§ skall ha följande lydelse. 4 § Den som framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel, att det kan antas, att han inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom, döms för sjöfylleri till böter eller fängelse . Är ett brott som avses i 4 § att anse som grovt, skall dömas för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1.gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2.gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 3.den uppgift som gärnings- mannen haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller 4.framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Är ett brott som avses i 4 § första eller andra stycket att anse som grovt skall dömas för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1.gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2.gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 3.den uppgift som gärnings- mannen haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller 4.framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1999:216) om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1999:216) om ögon- undersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken skall ha följande lydelse. Vägrar den som skall genom- gå en ögonundersökning att medverka till detta får blodprov tas även om det inte finns förutsättningar för det enligt 28 kap. 12 § . Vägrar den som skall genom- gå en ögonundersökning att medverka till detta får blodprov tas även om det inte finns förutsättningar för det enligt 28 kap. 12 § . Detsamma gäller den som varit inblandad i en trafikolycka och på grund därav inte kan genomgå en ögonundersökning. Denna lag träder i kraft . Förslag till förordning om ändring i förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär övervakning Härigenom föreskrivs att 4 § förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär övervakning skall ha följande lydelse. meddelar efter samråd med Rikspolis- styrelsen de ytterligare före- skrifter som behövs för verkställighet av lagen (1982:395) om Kustbevak- ningens medverkan vid polisiär övervakning och denna förordning. meddelar efter samråd med Rikspolis- styrelsen de ytterligare före- skrifter som behövs för verkställighet av lagen (1982:395) om Kustbevak- ningens medverkan vid polisiär övervakning, lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov och denna förordning. Denna förordning träder i kraft . 1Utredningens uppdrag och arbete har ett flertal reformer genomförts i syfte att motverka trafiknykterhetsbrottsligheten. sänktes straffbarhetsgränsen för rattfylleri från 0,5 till alkohol i blodet och trafiknykterhetsbrotten delades in i svårighetsgraderna rattfylleri och grovt rattfylleri. sänktes gränsvärdet för grovt rattfylleri från 1,5 till och maximistraffet höjdes från ett till fängelse. Även bestämmelserna om grovt vållande till annans död och grovt vållande till kroppsskada eller sjukdom ändrades . Bl.a. angavs att, om någon vid förande av motorfordon gjort sig skyldig till vållande till annans död under påverkan av alkohol eller något annat medel, skall det beaktas särskilt vid bedömande av om brottet är grovt. Vidare höjdes straffmaximum till sex respektive fängelse. Bestämmelserna har ändrats ytterligare en gång genom en lagändring . ändrades lagstiftningen för s.k. drograttfylleri genom att det infördes en nollgräns för narkotika i trafiken. Genom andra lagändringar har det genomförts flera förändringar i påföljdssystemet som kommit att få betydelse vid påföljdsvalet för grovt rattfylleri. Bl.a. har det införts flera alternativ till främst kortare fängelsestraff och verkställigheten av kortare fängelsestraff. infördes på försök i vissa delar av landet möjligheten att kombinera skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst. Försöksverk- samheten utvidgades senare till att avse hela landet och blev permanent . Då infördes även påföljdsalternativet villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst som ett alternativ till främst kortare fängelsestraff. Vidare infördes på försök möjligheten till verkställighet av kortare fängelsestraff genom Utredningens uppdrag och arbete intensivövervakning med elektronisk kontroll. blev verkställighetsformen ett permanent inslag i straffsystemet. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en samlad utvärdering och översyn av rattfyllerilagstiftningen, sådana påföljdsfrågor som har anknytning till rattfylleribrottet samt vissa andra frågor som har betydelse vid utredning och lagföring av rattfylleribrottslighet. Utredningen har därvid haft uppdraget att utvärdera ovan nämnda reformer samt att peka på de behov av ytterligare reformer som utvärderingen och analyserna kan påvisa. I fråga om påföljden för rattfylleribrott har utredningen särskilt haft att överväga om vård- och andra insatser för att påverka den dömde skall bli ett särskilt inslag i verkställigheten oavsett vilken påföljd som väljs. När det gäller drograttfylleri har en särskild fråga varit att analysera om det undantag som finns för receptutskrivna narkotikaklassade läkemedel är lämpligt avgränsat. När det gäller vållande till annans död och vållande till kropps- skada eller sjukdom har uppdraget varit att utvärdera hur bestäm- melsen tillämpats när brotten begåtts i kombination med rattfylleri samt överväga om det finns något ytterligare reformbehov. Uppdraget har även omfattat vissa mer avgränsade frågor som stödet till brottsoffer, problematiken med eftersupning, sekretess- frågor samt att belysa olika projekt såsom VIP och den s.k. Skellefteåmodellen. Inte bara vägtrafiken utan även sjötrafiken ställer stora krav på nykterhet för en säker trafik. lade 2001 fram ett förslag om promilleregler på sjön samt om hur dessa skulle avgränsas och kontrolleras (SOU 2001:30). Denna utrednings uppdrag har varit att med beaktande av betänkande överväga om en promillegräns för enkelt sjöfylleri bör införas, föreslå hur en sådan gräns i så fall skall utformas och avgränsas samt utifrån det även ta ställning och lämna förslag om polisens och möjligheter att ta rutinmässiga alkoholutandningsprov. Regeringen har beslutat om tilläggs- direktiv för utredningen. Detta delbetänkande omfattar de frågor som ingått i utredningens uppdrag enligt de ursprungliga direktiven. Dessa ursprungliga direktiv bifogas i sin helhet som bilaga 1. Utredningens uppdrag och arbete Utredningen höll sitt första sammanträde och utredningen har därefter sammanträtt . , Per och som är experter främst i sjöfylleridelen, har deltagit endast vid de sammanträden där frågor om sjöfylleri gåtts igenom och diskuterats samt vid det avslutande internatsammanträdet. Under arbetets gång har utredningen genomfört två olika enkätundersökningar när det gäller frågan om eftersupning. Den ena enkäten skickades till samtliga åklagarkammare utom de internationella kamrarna och den andra till samtliga polismyn- digheter. Utredningen redogör för vad som framkom i enkäterna i avsnitt 12, Eftersupning. När det gäller frågan om eftersupning har utredningen också begärt in uppgifter från Rättskemiska avdelningen vid och från Statens kriminal- tekniska laboratorium om i hur många fall myndigheten avgett sakkunnigutlåtanden respektive . När det gäller frågan om praxis har förändrats i fråga om vållande till annans död och vållande till kroppsskada i kombination med rattfylleribrott har utredningen begärt in och gått igenom ett stort antal domar från 1990-2004. För resultaten av genomgången redogörs i avsnitt 9 samt i bilaga 2. Utredningen har också begärt och fått del av en sammanställning från som visar på vilka sätt rattfylleribrott upptäcks av polisen. I fråga om sjöfylleri har utredningen skickat en förfrågan till justitiedepartementen i , , och om hur frågor kring sjöfylleri är reglerade i respektive land. För svaren redogörs i avsnitt 14. Den särskilde utredaren och sekreteraren deltog vid en av anordnad hearing kring trafiknykterhets- brotten. Den särskilde utredaren och sekreteraren har sammanträffat med företrädare för Vägtrafikinspektionen, Brå och Polisen i . Under arbetets gång har utredningen även inhämtat åtskillig statistik från bl.a. Brå. Den särskilde utredaren och sekreteraren har närvarit vid . Utredningens sekreterare har närvarit vid en av anordnad AlkoholOLA på nationell Utredningens uppdrag och arbete nivå och vid ett Idéseminarium om lokala insatser mot rattfylleriet . Utredningen har samrått med när det gäller frågorna om sekretess. När det gäller brottsofferfrågor så har utredningen genom sekre- teraren haft kontakter med företrädare för och . Den särskilde utredaren och sekreteraren har besökt Kustbevak- ningens station i och följt deras arbete till sjöss . I samband därmed diskuterades frågor kring hur avgräns- ningen av en promilleregel för sjötrafiken lämpligen skulle utformas. Vid ett av utredningens sammanträden föreläste professorn och forskningschefen vid kring resultaten av forskningen i det s.k. . Vidare föreläste , expert på alkohol och droger, om alkohol och trafik. Ett av utredningens sammanträden hölls på på . I samband därmed demonstrerade Kustbevak- ningen och Sjöpolisen några av sina bevakningsfartyg och utredningen fick också tillfälle att med personalen ombord diskutera vissa praktiska frågor kring övervakningen av nykter- heten till sjöss. De första straffbestämmelserna mot rattfylleri infördes . Den huvudsakliga innebörden var att rattfylleri skulle fungera straffskärpande om det upptäcktes i samband med vissa andra brott, t.ex. hastighetsöverträdelse. Successivt har bestämmelserna utvidgats och kravet på nykterhet i trafiken har efter hand skärpts. infördes en särskild lag om straff för vissa brott vid förande av motorfordon. Lagen innebar att rattfylleri inte längre reglerades i motorfordonsförordningen utan i en särskild lag. Frihetsstraff infördes nu som regelmässig påföljd för rattfylleri. antogs lagen om blodundersökning i brottmål enligt vilken blodprov fick tas på den, som med skäl misstänktes ha fört motorfordon så påverkad av starka drycker, att han kan antagas inte ha ägt nödigt herravälde över sina handlingar. Straffbestämmelserna om trafiknykterhet fick i huvudsak sin nuvarande konstruktion när de s.k. promillegränserna infördes . Dessa innebär att man inte behöver föra bevisning om att förarens körförmåga varit nedsatt i det enskilda fallet, utan straffansvaret kan knytas direkt till alkoholkoncentrationen i förarens blod. Vidare delades trafiknykterhetsbrotten in i två svårhetsgrader, av vilka det svårare brottet senare fick beteckningen rattfylleri och det lindrigare kom att kallas rattonykterhet. Straffskalorna för dessa brott var i stort sett oförändrade års reform. I paragrafens första moment (rattfylleri) föreskrevs att den som vid förande av bil, motorcykel eller traktortåg varit så påverkad av starka drycker, att det kunde antas att han inte på ett betryggande sätt kunnat föra fordonet skulle straffas med fängelse i högst eller, där omständigheterna var mildrande, med dagsböter, dock ej under 25. Vidare föreskrevs att om föraren hade en alkohol- koncentration i blodet om eller däröver skulle han anses ha varit så påverkad av starka drycker som angetts. I andra momentet (rattonykterhet) angavs att om det ej var styrkt att föraren var så påverkad, som angavs i första momentet, men uppgick alkoholkoncentrationen till 0,8 men ej , skulle han straffas med dagsböter, lägst tio, eller fängelse . fördes bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott över till en ny lag, lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen). I den nya lagen infördes också en bestämmelse om drograttfylleri. En förare skulle dömas för rattfylleri också om han varit så påverkad av annat berusningsmedel än starka drycker att det kunde antas att han inte på ett betryggande sätt kunnat föra fordonet. Straffet var detsamma som för rattfylleri, fängelse i högst eller, där omständigheterna var mildrande, dagsböter, dock lägst 25. härefter arbetade flera olika kommittéer med förslag till ändrad lagstiftning om trafiknykterhetsbrotten. 1957 sänktes den nedre promillegränsen från 0,8 till 0,5. () lämnade sitt betänkande (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott – Förslag 1970. Förslagen ledde bl.a. till en ändring av promillereglerna på så sätt att straffansvar inträdde även när promillegränsen för rattfylleri eller rattonykterhet uppnåddes först efter färdens slut. Det s.k. tillbakaräkningsproblemet som tidigare komplicerat utredningarna vid brott av denna typ försvann därmed i princip. Kommittén föreslog också att polisen skulle ges befogenhet att under vissa givna förutsättningar ta rutinmässiga utandningsprov, dvs. utan att föraren var skäligen misstänkt för trafikonykterhetsbrott. Förslaget resulterade i en möjlighet till försöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov, vilken permanentades genom lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov. genomfördes ändringar i trafikbrottslagen som bl.a. innebar att det vid sidan av promilleregler för alkoholhalten i blodet infördes straffansvar som grundas på motsvarande alkoholhalt i utandningsluften (prop. 1988/89:118, JuU27, rskr. Det blev därmed möjligt att använda alkoholutandningsprov som bevismedel i mål om ansvar för trafiknykterhetsbrott. I samband härmed vidgades också möjligheten för polisen att genomföra rutinmässiga alkoholutandningsprov. i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov slopades kravet om att en trafikkontroll skulle vara beordrad i förväg. genomfördes flera reformer för att motverka trafiknykterhetsbrottsligheten. sänktes straffbarhetsgränsen för rattfylleribrottet från 0,5 till alkohol i blodet och trafiknykterhets- brotten delades in i svårhetsgraderna rattfylleri och grovt rattfylleri (prop. 1989/90:2, JuU2, rskr. skärptes även lagstiftningen för grovt rattfylleri. Gränsvärdet sänktes från 1,5 till och maximistraffet höjdes från ett till fängelse (prop. 1993/94:44, JuU11, rskr. Även bestämmelserna om vållande till annans död och vållande till kroppsskada eller sjukdom i 3 kap. 7 och 8 §§ ändrades . Straffmaximum för grovt brott höjdes till fängelse för vållande till annans död och till fängelse för vållande till kroppsskada eller sjukdom.