sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Såvitt en person inte är känd eller efterlyst, säger namnet i sig inte något om smugglingsrisken. Det är heller inte säkert att personen bokat resan i sitt riktiga namn. Det är i stället andra uppgifter, såsom avreseort, resrutt, betalningssätt, bokningsrutin och bagage, som i första hand kan fånga underrättel- setjänstens uppmärksamhet och intresse. Det har visat sig, att nar- kotikasmugglare kan uppvisa ett beteendemönster inför resan som Kontroll av försändelser samt företagens skyldigheter avviker från resandes i allmänhet. Dessa uppgifter kan i sin tur leda fram till ett intresse av att kontrollera en viss person, ett visst for- don eller en varusändning. Information av detta slag finns att hämta i de större transportföretagens register, innan transport- medlet har ankommit till eller i samband därmed. När väl transportmedlet ankommit, har uppgifternas värde minskat betyd- ligt då passagerarna och fordonen snabbt passerar gränsen och därmed är utanför kontrollområde. Med hjälp av upp- gifter, som inhämtats med stöd av denna bestämmelse har Tullver- ket t.ex. skapat en riskprofil för narkotikasmugglare. Informatio- nen, som inhämtas med stöd av bestämmelsen är således av stort värde i arbete med att bekämpa narkotikabrottslighe- ten. har således möjlighet att begära in uppgifter om trafi- kanter på färjor och flyg mellan och . Efter har resandeströmmarna mellan och för- ändrats, vilket beror på öppnande och viss förflytt- ning därmed av trafiken från till . har i en skrivelse till (Fi2000/3839) påtalat, att det framkommit behov av att även få tillgång till uppgifter ur Öresundsbrokonsortiets s.k. abonnentregister. Brokonsortiet erbjuder resande att teckna sig för en s.k. brobizz. En brobizz är en slags elektroniskt fjärravläsbart månadskort, som möjliggör för innehavaren att under brobizzens giltighetstid åka en obegränsad mängd resor över bron. För personer, som ofta reser över , är det fördelaktigt att teckna sig för en s.k. brobizz. Innehavaren av en brobizz kan färdas genom en snabbfil vid betalstationen i Lernacken och behöver inte stanna. Öresunds- brokonsortiet har byggt upp ett register över de personer, som har tecknat sig för en brobizz. Som grund för sin begäran har anfört i huvudsak föl- jande. Eftersom fordon, vilka har ett s.k. brobizz, inte behöver stanna för att erlägga avgift för att köra över bron, försvåras Tull- verkets kontrollarbete avsevärt. Genom att få tillgång till Öre- sundsbrokonsortiets register skulle kunna selektera ut fordon, som bedöms vara av särskilt intresse. har kon- staterat, att brobizz används av personer som har illegala avsikter, förmodligen beroende på att de inte behöver stanna fordonet. Som ett exempel kan nämnas, att hitintills största beslag (i fordon) av anabola steroider påträffats i ett fordon med brobizz. Föraren av fordonet försökte köra igenom snabbfilen. Kontroll av försändelser samt företagens skyldigheter att skulle få denna befogenhet skulle detta avsevärt öka möjligheter att beivra smugglingsbrott. Utredningen instämmer i bedömning, att verkets ar- betet med att beivra smugglingsbrott skulle underlättas genom att tillång gavs till uppgifter angående fordon med brobizz. De skäl, som i förarbetena till inregränslagen framfördes som stöd för att skulle få tillgång till transportföretagens uppgifter om resande, etc., talar nu för att även bör få tillgång till bro- konsortiets uppgifter om innehavare av brobizz (prop. 1995/96:166 s. 78 f). Denna befogenhet för att få tillgång till uppgifter om personer ur rese- och transportföretags register utgör ett intrång i den personliga integriteten för de resande. När dessa bestämmelser föreslogs, ansåg emellertid regeringen att behovet av uppgifterna för att beivra brott i detta fall vägde tyngre än det intrång i de re- sandes personlig integritet, som ligger i att ett begränsat antal svenska tulltjänstemän får tillgång till uppgifter av detta slag (prop. 1995/96:166 s. 79). Ett tungt vägande skäl mot att lämna ut registeruppgifter av detta slag till är, att uppgifterna till största delen rör re- senärer som inte kan misstänkas för brott, och att det därmed finns en risk för otillbörligt intrång i de resandes personliga integritet. En annan invändning, är att det är fråga om tillgång till privata fö- retags kunduppgifter, vilket innebär en användning av personre- gister för andra ändamål än det ändamål registret är avsett för. Även om redan har långt gående befogenheter som kan inkräkta på den personliga integriteten, innebär ett utlämnande av uppgifter om passagerare en ytterligare belastning i detta avse- ende. Frågan är således, om intrånget i den enskildes integritet är otillbörligt eller försvarbart och överkomligt i förhållande till syf- tet. Utredningen instämmer i den bedömning, som regeringen gjorde i samband med att bestämmelsen föreslogs. Utredningen anser således, att samhällets intresse av att bekämpa brottslighet i detta fall väger tyngre än intresset att skydda den personliga integ- riteten. Sådana uppgifter får begäras endast, om de kan antas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet. Kontroll av försändelser samt företagens skyldigheter Denna befogenhet, som har vid inre såväl som yttre gräns, minskar även störningarna i den legala trafiken och ger Tull- verket möjlighet att rikta mer av sina resurser mot underbyggda, misstankebaserade kontroller. Metoden är lika angelägen och an- vändbar i trafiken med länder utanför EU och medverkar till att höja skyddsnivån i förhållande till dessa länder. En stärkt kontroll av trafiken vid den yttre gränsen är också en viktig kompensatorisk åtgärd. Utredningen anser, att inte heller det intrång i den personliga integriteten som inhämtande av uppgifter från brokonsortiet inne- bär är otillbörligt. Samma skäl, som anförts ovan, gäller även be- träffande detta, dvs. att det samhälliga intresset av att bekämpa brottslighet i detta fall väger tyngre än intresset att skydda den en- skildes integritet. Utredningen föreslår således, att den nu gällande bestämmelsen om transportföretags skyldigheter att lämna de aktuella uppgifterna angående ankommande och avgående transporter även skall gälla enligt den nya lagen. Därtill föreslår utredningen, att en skyldighet införs för brobolag att lämna de uppgifter företaget har tillgång till angående fordon och personer vilka färdas över bron. Den sist- nämnda befogenheten skall avse rätt att inhämta uppgifter angå- ende vilka, som tecknat sig för brobizz samt även uppgifter om när denna person eller detta fordon rest över bron. Vad gäller kurirfö- retagen, förslår utredningen, att bestämmelsen skall kompletteras med ett tredje stycke, vilket anger att ett kurirföretag på begäran skall ge tillgång till de uppgifter som företaget har angå- ende de försändelser, som företaget befordrar. Uppgifter enligt be- stämmelsen får emellertid endast begäras för det fall att de kan an- tas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet. 12.4.4Företags lämnande av uppgifter Utredningens förslag: Företag får lämna uppgifter om ankom- mande och avgående transporter m.m. på sådant sätt, att de görs läsbara för genom terminalåtkomst. får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst en- dast i den omfattning och , som behövs för att kontrollera aktuella transporter. får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra uppgifter, som hålls tillgängliga på detta sätt. Detta skall gälla även för kurirföretagens skyldig- Kontroll av försändelser samt företagens skyldigheter het att ge tillgång till manifesten för sina brevförsän- delser. Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst, skall förstöras, om de visar sig sakna betydelse för utredning och lagföring av brott. får enligt 15 § inregränslagen begära in uppgifter från vissa transportföretag angående ankommande och avgående trans- porter samt uppgifter om passagerare, som avser namn, resrutt, ba- gage och medpassagerare. Av 16 § inregränslagen framgår, att transportföretaget får lämna dessa uppgifter genom att de görs läs- bara för genom terminalåtkomst. Angående hantering av uppgifterna anger bestämmelsen att får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den omfattning och , som behövs för att kontrollera aktuella trans- porter. får emellertid inte ändra eller på annat sätt bear- beta eller lagra uppgifter, som hålls tillgängliga på detta sätt. Upp- gifter om enskilda personer, som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst, skall förstöras, om det visar sig att uppgifterna saknar betydelse för utredning och lagföring av brott. Motsvarande bestämmelse finns i 6 kap. 24 § tullagen. Enligt den information, som utredningen har fått från fungerar bestämmelsen bra. Utredningen föreslår, att den ovan nämnda bestämmelsen i stort sett oförändrad förs in i den nya la- gen. Den enda ändring som föreslås är, att bestämmelsen formule- ras så att den omfattar även uppgifter vilka inhämtas från brokon- sortiet och kurirföretag. Utredningen vill betona, att avsikten inte är att tillåta någon systematisk kartläggning av resandeströmmarna. Bestämmelsen är i stället utformad, för att snabbt skall kunna få tillgång till uppgifterna om resande och varor. Dessa uppgifter är av betydelse endast under en mycket begränsad tid. 13Befogenheten att ta hand om varor 13.1Befogenheten att ta hand om en vara Utredningens förslag: skall även fortsättningsvis ha befogenhet att ta hand om en vara, om det behövs för att genomföra en kontroll enligt inregränslagen. Samma skall gälla, om varan inte får föras in till eller ut från landet till följd av att varan omfattas av ett förbud mot in- eller utförsel, eller att ett villkor för in- eller utförseln inte är uppfyllt, eller att varan förs in eller ut ur landet med stöd av ett tillstånd som erhållits på felaktiga grunder. När Polisen och utför varukontroller, skall nämnda myndigheter ha samma befogen- heter att ta hand om en vara. För det fall att en vara omhänder- tagits av Polis eller Kustbevakning enligt ovan, skall varan över- lämnas till . Bestämmelsen skall i övrigt motsvara den nu gällande bestämmelsen. Enligt 17 § inregränslagen har befogenhet att ta om hand en vara, i de fall detta behövs för att genomföra en kontroll enligt inregränslagen. får även ta hand om en vara på den grunden, att varan inte får föras in till eller ut från landet till följd av att varan omfattas av ett sådant förbud eller villkor som avses i 4 § första stycket inregränslagen eller att varan förs in eller ut från landet med stöd av ett tillstånd, som föranletts av oriktig uppgift. får därvid läggas upp på tillfälligt lager. De kostnader, som haft för varans uppläggning och förvaring, skall ersättas av den som för in eller för ut varan. Enligt bestämmelsen kan Tull- verket besluta, att varan inte får tas ut från lagret förrän kostna- derna ersatts eller säkerhet ställts för dem. får besluta om befrielse helt eller delvis från ersättningsskyldigheten, om det finns särskilda skäl. Befogenheten att ta hand om varor Bestämmelsen i 17 § om omhändertagande av varor tillämpas t.ex., om osäkerhet råder ifråga om en vara omfattas av en införsel- restriktion eller inte. Det kan t.ex. behöva fastställas, att det är fråga om ett alkoholhaltigt preparat eller inte. Den delen av be- stämmelsen, som utgör grund för ett sådant omhändertagande, dvs. 17 § första meningen, fanns med i den lydelse som inregränslagen hade, när lagen trädde i kraft . En vara kan även tas om hand med stöd av bestämmelsen i 17 § i de fall varan inte får föras in till eller ut från landet, eller att det för en sådan införsel eller utförsel krävs ett tillstånd och detta tillstånd föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskri- ven uppgift. Denna del av bestämmelsen kom till genom en lagänd- ring, vilken trädde i kraft . Bakgrunden till denna ändring var, att i sin hantering inte hade lagligt stöd för ett fortsatt omhändertagande, när kontrollen väl var genomförd och det inte förelåg någon misstanke om smugglingsbrott. Om en sådan misstanke fanns, kunde omhändertagandet ersättas med ett beslag med stöd av bestämmelserna i den då gällande varusmugg- lingslagen. Se vidare prop. 1998/99:79 s. 86. Vidare hade osäkerhet gällt i de fall, där en vara som inte fick tas in i landet hade anmälts i behörig ordning. I dessa fall förelåg inte något smugglingsbrott, i och med att varan anmälts, varför beslagsbestämmelserna i smugg- lingslagen inte heller här kunde användas. För det fall att en vara som omfattas av inregränslagen är föremål för smugglingsbrott, har , som nämnts ovan, befogenhet att ta varan i beslag med stöd av bestämmelserna i smugglingslagen. Enligt 22 § första stycket smugglingslagen gäller, att en tjänsteman vid eller i fråga om bl.a. brott enligt smugglingslagen har samma befogenhet som polisman att enligt 27 kap. 4 § ta egendom i beslag. Enligt nämnda be- stämmelse i får den, som bl.a. utför en kroppsvi- sitation eller kroppsbesiktning ta föremål, som därvid påträffas, i beslag. Enligt 22 § andra stycket smugglingslagen får en tjänsteman vid eller eller en polisman även i andra fall än de som anges i 27 kap. 4 § ta egendom i beslag, om den skäligen kan antas bli förverkad på grund av brott enligt smugglingslagen eller brott som avses i 1 § andra stycket smugglingslagen. Enligt utredningens förslag skall anmälningsskyldigheten, som följer av 4 § inregränslagen, tas bort. Den anmälningsskyldig- het, som följer av 4 § första stycket, skyldigheten att anmäla en vara Befogenheten att ta hand om varor som förs in eller ut ur landet utan erforderligt tillstånd, utgör enligt dagens bestämmelser kopplingen till smugglingslagen. Utredningen föreslår, som framgår av avsnitt 10.4.3, att en ändring görs i smugglingslagen, i syfte att samma handlingar som förut skall vara kriminaliserade. Utredningen anser, att innehållet i bestämmelsen i 17 § fortfa- rande har relevans även om anmälningsskyldigheten försvinner. För det fall att en resenär ankommer till och har med sig något som personen är osäker på huruvida han får ta med sig eller inte och då vänder sig till en tulltjänsteman med den frågan, skall rese- nären inte fällas till ansvar för smuggling eller försök därtill, oavsett om det han har med sig inte får föras in i . Förutsättningar finns då inte för att ta varan i beslag enligt smugglingslagens be- stämmelser. Därför behövs möjligheten att ta om hand varan, för det fall att det t.ex. visar sig att varan inte får föras in i landet. Vi- dare kan det inträffa, att det på samma sätt som tidigare under va- rukontroll påträffas en vara, vilken tulltjänstemannen är osäker på om den omfattas av inregränslagen. Även i den situationen behövs en möjlighet att omhänderta varan. Utredningen föreslår därför, att en motsvarande bestämmelse om omhändertagande tas in i den nya lagen. 13.2Hantering av föremål som tagits om hand Utredningens förslag: Ingen ändring föreslås av bestämmel- serna om vilka åtgärder som får vidtas med varor vilka tagits om hand av med stöd av inregränslagen. Enligt bestämmelserna i 17 a – 17 d §§ inregränslagen gäller i hu- vudsak följande. En vara, som omhändertagits enligt 17 § inre- gränslagen, får inte lämnas ut, om varan enligt gällande bestämmel- ser inte får föras in eller ut ur landet eller om gällande villkor för in- eller utförsel av varan inte är uppfyllda. Ägaren, eller den som för in eller för ut varan, skall ges möjlighet att upp- fylla villkoren för in- eller utförseln alternativt, vid införsel att, återutföra varan. Om så inte sker, får bestämma, att va- ran skall förverkas. När ett beslut om förverkande vunnit laga kraft, skall egendomen säljas genom försorg eller i den ord- ning som i allmänhet gäller för försäljning av lös egendom. Egen- domen får i stället förstöras, om den inte kan säljas, den kan befaras Befogenheten att ta hand om varor komma till brottslig användning, eller den annars är olämplig för försäljning. Bestämmelser i 17a – 17 d §§ kom till genom en lagändring, som trädde i kraft (se prop. 1998/99:79). Bestämmelserna gäller beträffande alla varor, som omfattas av inregränslagen, för- utom djur och produkter av djur samt varor som skall beskattas enligt lagen om beskattning av viss privatinförsel av tobaksvaror. Vad beträffar djuren, är bestämmelserna i förordningen om införsel av djur m.m. tillämpliga. Om en införsel av djur har hindrats, t.ex. för att villkoren för införseln inte var uppfyllda, skall Jordbruks- verket bestämma, vad som skall göras med djuren. Till dess verket fattat beslut får djuren inte lossas eller lämnas ut. I avvaktan på så- dant beslut får en officiell veterinär, t.ex. en av anställd distriktsveterinär, bestämma, hur djuren skall tas om hand (11 § förordningen om införsel av levande djur). Beträffande hur skall förfara med tobaksvaror som faller under lagen om beskattning av viss privatinförsel finns bestämmelser i den lagen Enligt de uppgifter som utredningen fått från funge- rar bestämmelserna bra. Utredningen, som ser därför inte något skäl för att föreslå någon ändring av bestämmelserna, föreslår att bestämmelserna oförändrade förs in i den nya lagen om kontroll av varor vid inre gräns. 14Samspelet mellan inregränslagen och materiella in- och utförselrestriktioner Enligt direktiven för utredningen skall en översyn företas av sam- spelet mellan de materiella bestämmelserna om införselrestriktio- ner och inregränslagen. Inregränslagen innehåller, som framgått, bestämmelser om befogenheter samt om Polisens och medverkan i kontrollverksamheten. De materi- ella bestämmelserna beträffande förbud och villkor för in- och ut- försel finns däremot i lagstiftning på andra områden, som narko- tika-, vapen-, jordbruks- och alkohollagstiftningarna. Bestämmelser om utförselvillkor finns också i lagen om kulturminnen m.m. Tull- verket samarbetar med de myndigheter, som har ansvaret för verk- ställigheten av dessa materiella bestämmelser. Det råder ett samspel mellan de materiella bestämmelserna om in- och utförselrestriktio- ner och inregränslagen. Detta samspel innebär, att in- och utförsel- restriktionerna gällande de varor som omfattas av inregränslagen påverkar arbete vid de inre gränserna i och med att be- stämmelserna specificerar vad som skall kontrolleras. Enligt vissa materiella föreskrifter angående varor, som omfattas av inregränslagen, ankommer det på ansvarig myndighet att med- dela föreskrifter om in- och utförselrestriktioner. Det finns därmed också ett samspel mellan dessa myndigheters föreskrifter om in- och utförselrestriktioner och arbete med varukontroll vid de inre gränserna. Utredningen uppfattar här, att dess uppdrag är att undersöka om det finns skäl att ändra formerna för det sist nämnda samspelet. Samspelet mellan inregränslagen och materiella in- och utförselrestriktioner 14.2Lagar och förordningar som innehåller in- och utförselrestriktioner Beträffande samtliga varor, som omfattas av inregränslagen, för- utom 3 § 10 nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk, reptiler och andra djur enligt 3 § 11 finns bestämmelserna, vilka styr varukontroller vid inre gräns i EG-bestämmelser eller svensk lag eller förordning. Beträffande de ovan angivna undantagen kan meddela föreskrifter med stöd av förordning om införsel av levande djur och förordning om utförsel av levande djur. 14.3Jordbruksverkets föreskrifter om in- och utförselrestriktioner I förordning om införsel av levande djur anges, att får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för införsel av djur, produkter av djur, sjukdomsalstrande organismer, hö, halm och annat material som används vid hantering av djur (3 § första stycket). får vidare meddela fö- reskrifter om införselförbud för sådana djur och produkter av djur, som för att hindra spridning av smittsam djursjukdom inte får för- flyttas enligt särskilda beslut inom Europeiska unionen (3 § andra stycket). För nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och repti- ler gäller särskilda föreskrifter, vilka är meddelade av Jordbruksver- ket. För samtliga nämnda djur, förutom reptiler, gäller enligt Jord- bruksverkets föreskrifter att djuren skall genomgå karantän i sam- band med införseln. I ovan nämnda förordning finns även bestämmelser om införsel- kontroll. Vid införsel från land inom Europeiska unionen av djur och produkter av djur får en transport stoppas under färd till desti- nationsorten, om det finns särskild anledning att misstänka före- komst av smittsam sjukdom, om det finns anledning att misstänka att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälso- risk för människor eller djur, om medföljande dokument är ofull- ständiga, felaktiga eller saknas helt, eller de villkor som gäller för införsel till landet inte är uppfyllda (9 §). Vidare gäller bl.a., att skall övervaka att införsel sker enligt förordningen och de föreskrifter som med- delat med stöd av förordningen (10 §). Samspelet mellan inregränslagen och materiella in- och utförselrestriktioner Enligt förordning om utförsel av levande djur m.m. gäller, att får meddela föreskrifter om de villkor som skall vara uppfyllda vid utförsel av djur och produkter av djur med avse- ende på frihet från vissa djursjukdomar, besiktning av officiell vete- rinär, m.m. (2 §). I nämnda förordning anges vidare, att skall övervaka att utförsel sker i enlighet med bestämmelserna i förordningen och de bestämmelser som meddelats med stöd av förordningen (9 §). Utredningen kan inte se, att den omständigheten att de materiella bestämmelserna om in- och utförselrestriktioner återfinns i annan lagstiftning i sig innebär några problem. Däremot är en ordning, som överlåter till en myndighet att i sina föreskrifter meddela så- dana förbud och villkor mindre lämplig. Detta då sådana beslut di- rekt påverkar en annan myndighets verksamhet, i detta fall Tullver- kets. är, som framgår ovan, behörigt att utfärda en mängd olika föreskrifter med stöd av förordningen om införsel av levande djur och förordningen om utförsel av levande djur. Vidare gäller enligt nämnda förordningar, att har att övervaka att in- och utförsel sker i enlighet med föreskrifter i förordningarna och med föreskrifter vilka meddelats med stöd av förordningarna. I 3 § andra stycket i förordningen om införsel av levande djur m.m. anges, att får meddela föreskrifter om inför- selförbud för sådana djur och produkter av djur som för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar inte får förflyttas enligt särskilda beslut inom EU. Här är det således fråga om tillfälliga åt- gärder. Utredningens uppfattning är, att denna bestämmelses tillämpning kan vålla problem. Detta då genom att meddela sådana beslut kan orsaka en inte önskad påverkan på Tull- verkets övriga kontrollverksamhet. är i och för sig den myndighet, som har sakkunskapen om djursjukdomar. Emel- lertid kräver ett sådant beslut, eftersom det påverkar övriga kontrollverksamhet, att beslutsfattaren har överblick även över andra områden. Utredningens uppfattning är därför, att så- dana beslut bör fattas av regeringen. Samspelet mellan inregränslagen och materiella in- och utförselrestriktioner (avsnitt 11.5) får regeringen, om det är nödvändigt för att förhindra allvarlig risk för människors eller djurs liv och hälsa, besluta att yt- terligare kontroll skall genomföras vid inre gräns eller gränsnära område. Om ett ingripande krävs, får enligt utredningens förslag chefen för fatta beslutet. Utredningen anser således inte, att en myndighet bör ha befo- genhet att meddela föreskrifter vilkas effekt blir styrande för en annan myndighets verksamhet. Det måste självklart finnas ett sam- spel mellan olika lagstiftningar. Det är lika självklart, att myndig- heterna måste samverka, allra helst i fall då myndigheterna har ett gemensamt uppdrag. Det är dock viktigt att komma ihåg, att myn- digheterna gör detta inom ramarna för sina verksamheter och såle- des inom de ramar som riksdag och regering fastställt.