sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — Det är således inte rimligt att införa en allmän regel om tillåtande av parkering från en korsning, i vart fall inte utan en omvärdering av de grundläggande trafiksäkerhets- överväganden m.m. som ligger till grund för dagens bestämmelser. Tillåtandet av parkering från korsning vore dock en åtgärd som förbättrade parkeringsmöjligheterna och är därför en sådan fråga som utredningen funnit skäl att särskilt uppmärksamma. Därtill vill utredningen understryka vikten av att de kommuner som tillåter undantag för sådan parkering tydligt märker ut detta. Dessa frågor är enligt utredningens uppfattning så viktiga att de bör beredas särskilt. Utredningen föreslår därför att regeringen ger i uppdrag att ta fram förslag till tydligare regler för parkering vid korsning. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att regeringen ger i uppdrag att ta fram förslag till nationella regler för parkering av motorcyklar och mopeder. Motorcyklister () gjorde 2001 en enkätundersökning om motorcykel- och mopedparkering till samtliga kommuner. Av undersökningen framgår att kommunerna ser olika på regelverket för parkering av tvåhjuliga fordon. Några är mycket generösa mot motorcyklisterna. Exempelvis tillåter motor- cyklar att parkera vid sidan av cykelställ under vissa förutsättningar. En del kommuner utmärker särskilda mc-platser där det är gratis parkering för motorcyklar. När det gäller parkeringsavgiften så har kommunerna olika uppfattningar. Vissa kommuner hävdar att man betalar för sitt fordon och andra att man betalar för parkeringsrutan. Det innebär att om flera motorcyklister samsas om en parkeringsruta kan de i vissa kommuner få erlägga avgift för samtliga mc och i andra kommuner endast för en mc. I ett beslut (ÖA 2767-98) undanröjde en felparkeringsavgift för en motorcyklist som hade betalat parkeringsavgift men tagit biljetten med sig. Hovrätten anförde att den lokala föreskriften om parkeringsbiljetter är skriven för bilar och att motorcyklister har problem med att fästa biljetten på ett säkert sätt på sitt fordon. Till utredningen har inkommit flera exempel på fall där mc- och mopedförare fått felparkeringsavgift eller kontrollavgift trots att de betalat parkeringsbiljett. De har i efterhand kunnat visa biljetten men ändå inte fått rättelse. Problemet med att fästa biljetten på ett fordon som moped eller mc är konkret. Utredningen delar SMC:s uppfattning att motorcykeln och mopeden är en del av lösningen på trängselproblemet och bör därför behandlas med generösa villkor. Utredningen vill därför belysa de typiska parkeringsproblem som gäller för mopeder och motorcyklar samt i någon mån utveckla tankar och idéer kring hur dessa problem skulle kunna lösas. Av det ovan anförda följer att det finns skäl som talar för att regler för parkering av tvåhjuliga fordon i huvudsak bör vara nationella. Det är inte en tillfredsställande ordning att parkering av mc och mopeder behandlas olika beroende på var i landet parkeringen sker. Det vore därvid även lämpligt att alla mopeder behandlas lika i parkeringshänseende oberoende av om mopeden är klass 1 eller 2. Möjligen skulle man kunna överväga ändringar i 3 kap. 48 § TrF så att bestämmelsen även gäller tvåhjuliga motorcyklar. Avslutningsvis vill utredningen lyfta fram några idéer som rimligen skulle förbättra parkeringssituationen i allmänhet. Visserligen är det upp till varje kommun att bestämma men utredningen vill för egen del föra fram att mopeder borde tillåtas parkera vid cykelställ. På liknande sätt bör motorcyklar få parkera vid sidan av cykelställ om parkeringen inte inskränker på de gåendes säkerhet och framkomlighet eller hindrar annan verksamhet. Vidare borde det övervägas att tillåta tvåhjuliga fordon som parkeras på bilplatser att parkera snedställt så att minst ytterligare en motorcykel eller moped kan få plats. Utredningen förordar även att man i kommunerna markerar särskilda motor- cykelparkeringar som är gratis för motorcyklar. De frågor som berörts ovan är enligt utredningens uppfattning så viktiga att de bör beredas särskilt. att regeringen ger i uppdrag att ta fram förslag till nationella regler för parkering av motorcyklar och mopeder. För kommittéers och särskilda utredares arbete gäller bestämmelserna i kommittéförordningen (1998:1474). Av 14 § i förordningen framgår att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. Vad gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, skall kommittén föreslå en finansiering. Av 15 § kommittéförordningen följer att om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Utredningens förslag: skall finansieras med en årlig avgift som åläggs alla fordonsägare. Överförandet av polisens och uppgifter på kommunen finansieras genom att kommunen får behålla hela felparkeringsavgiften. RPS har analyserat vilka konsekvenser utredningens förslag skulle få för polisens del. RPS har i huvudsak anfört följande. Polisens kostnad för felparkeringsärenden uppgick till . Preliminära beräkningar gällande de två närmast föregående åren visar endast på marginella skillnader. Beräknings- metoden bygger på ett antal tids- och kostnadsschabloner och resultatet skall därför ses som en bedömning. Om polisen skulle avlastas nämnda arbetsuppgifter rörande felparkeringsärenden och erhålla en minskad anslagsram bör de ekonomiska konse- kvenserna av detta ytterligare undersökas. Enligt RPS kommer kostnaderna förknippade med felparkeringsärenden (anställd per- sonal och påförda gemensamma kostnader) åtminstone på kort och medellång sikt att finnas kvar inom polisen. Direkta kostnader utöver lönekostnader som i redovisningen kan hänföras till fel- parkeringsverksamheten är i sammanhanget näst intill obefintliga. Inom handhas uppgifter rörande parkeringsanmärk- ningar av enheten (TR). har gjort en analys av vilka konsekvenser utredningens förslag om ett enhetligt sanktionssystem kommer att få för . Av denna analys framgår i huvudsak följande. Utredningens förslag innebär att det ansvar och de direkta upp- gifter som har i fråga om parkeringsanmärkningar övertas av kommunerna. måste dock namn- och adressuppgifter för ägare till de fordon som anmärkningar utfärdas för hämtas från . Inom TR redovisades för arbets- uppgifter rörande parkeringsanmärkningar vilket motsvarar 4,7 års- arbetskrafter. Om uppgifter inte längre skall utföras inom TR kommer det troligen inte att, efter en viss omställningsperiod, medföra någon personalövertalighet då förändringen är så relativt liten i förhållande till hela arbetsvolymen vid TR att den bör kunna hanteras genom den normala personalrörligheten. Användningen av datorer och annan utrustning för hantering av parkeringsanmärkningar är i förhållande till övrig verksamhet inom TR mycket liten varför några anpassningar varken kan eller behöver göras. De sammanlagda kostnaderna för verksamheten med parkerings- anmärkningar vid TR uppgick enligt redovisningen till . Intäkterna uppgick till varför ett överskott uppstod just . Över tillses givetvis att kostnader och intäkter går jämt upp. Kostnaderna för att enbart leverera namn- och adressuppgifter till kommunerna kommer att vara avsevärt lägre men bör givetvis täckas genom avgifter för kommunerna. , Obeståndsenheten, har gjort en analys av vilka konsekvenser utredningens förslag skulle få för kronofogde- myndigheterna. I denna analys anför myndigheten i huvudsak följande. inkom ca 138 000 mål angående felparkerings- avgifter till kronofogdemyndigheterna. Enligt utfärdades ca 1 300 000 felparkeringsavgifter 2004. Ungefär 142 000 av dessa restfördes . Utifrån de uppgifter som Parkerings- utredningen tillhandahållit (se nästa stycke) skulle en rimlig utgångspunkt kunna vara att av de obetalade felparkeringsavgifterna leder till en ansökan om betalnings- föreläggande. Detta innebär i så fall en ökning med 75 000 ansökningar, dvs. en ökning av antalet betalningsförelägganden med . En handläggare inom den summariska processen kan i genomsnitt handlägga 6 000 mål . Behovet av nyrekrytering blir då omkring 15 årsarbetskrafter. Den beräknade kostnaden för kronofogdemyndigheten uppgår till avseende totala utgifter för lön för 15 årsarbetskrafter. Därtill kommer ökade lokalkostnader om ca . har inget att invända mot de beräkningar som gjorts i utredningen. Dessa förutsätter dock att kommunerna gör ändamålsenliga solvensbedömningar och att de avstår från att lämna in ansökan till kronofogdemyndigheten i de fall då åtgärden kan antas vara verkningslös. Skulle kommunen i flertalet av fallen vara välja att lämna in ansökan med syfte att fastställa fordran blir dock situationen helt annorlunda. Bortfallet av de 138 000 A-mål som felparkeringsavgifterna utgör skulle innebära en ytterst marginell skillnad i arbetsbelastning hos Detta beroende på att tillkomsten av ytterligare skulder för gäldenärer med andra skulder inte genererar något direkt merarbete eftersom utredningen avser gäldenärens totala ekonomiska situation. De personer som är restförda för felparkeringsavgifter har i de flesta fall även andra skulder och saknar i regel utmätningsbara tillgångar. beräkningar ovan bygger bland annat på uppgifter som och lämnade i ett yttrande med anledning av Åklagarutred- ningens förslag, se avsnitt 3.4. och hade ansett sig föranledda att bemöta vissa uppgifter som hade lämnat i sitt remissyttrande. och ifrågasatte i skrivelsen beräkningar av hur många utfärdade anmärkningar som skulle leda till krav på betalningsföreläggande i det civilrättsliga förfarande som hade föreslagit. Enligt Svenska Kommunförbundets och Svenska Parkeringsföreningens uppskattning skulle, istället för de som beräknat, endast 2–av utfärdade anmärkningar leda till krav på betalningsföreläggande. Denna uppskattning är skälet till att i de ovan redovisade beräkningarna har utgått från att av de obetalade felparkeringsavgifterna leder till en ansökan om betalningsföreläggande. Vad gäller belastningen på domstolarna bör man ha i åtanke att dessa skulle avlastas hanteringen av ärenden enligt LFP. Av statistik från framgår att 2004 kom det in 1 005 överklaganden enligt LFP till tingsrätterna. avgjordes 944 sådana ärenden av tingsrätterna. Det går inte att få fram någon motsvarande statistik beträffande mål enligt LKOP men utredningens efterforskningar visar att relativt få tvister om kontrollavgifter når tingsrätterna. Som en jämförelse kan nämnas att Stads Parkeringsaktiebolag utfärdade 110 956 kontrollavgifter 2005. hade drev bolaget 28 tvister om kontrollavgifter till tingsrätten. Det kan antas att antalet tvister om kontrollavgifter i tingsrätter på mindre orter är avsevärt lägre. Utredningens förslag innebär bl.a. att domstolarna kommer att avlastas hanteringen av ärenden om felparkeringsavgifter enligt LFP. Dessutom är syftet med utredningens förslag om en alternativ prövning av parkeringstvister bl.a. att domstolarna skall avlastas en stor del av hanteringen av felparkeringsärenden. Som en jämförelse kan nämnas att erfarenheterna från den norska parkerings- klagenemda visat att ett mycket litet antal ärenden som prövats av nämnden drivs vidare till domstol. Mot den angivna bakgrunden gör bedömningen att utredningens förslag endast kommer att medföra marginella kostnadsökningar för domstolarna. Dessa kostnadsökningar bör kunna finansieras inom befintliga anslagsramar. En nämnd för parkeringsärenden Utredningen har föreslagit att ARN:s uppgifter skall utökas till att även omfatta tvister om felparkeringsavgifter. Enligt uppgift hanterade ca 8 600 ärenden . har en budget på 24–och har 32 anställda, varav 15–16 handläggare. Utredningens förslag innebär att antalet ärenden hos skulle öka avsevärt. Utredningen har i avsnitt 9.3.14 uppskattat att det ytterligare antal ärenden som skulle behöva hantera skulle uppgå till ca 30 000 ärenden. För att kunna hantera dessa nya uppgifter skulle enligt utredningens bedömning behöva utöka budgeten med . Med beaktande av att Parkeringsklagenemda i har en budget om endast för 4 000 ärenden är det möjligt att budgetbehovet för kan visa sig vara lägre än vad utredningen bedömt. Kostnaderna för nämnden skulle kunna finansieras på olika sätt. Nämnden skulle kunna finansieras med allmänna skatter genom statsbudgeten. Mot en sådan lösning kan dock invändas att det inte är rimligt att skattekollektivet skall betala kostnader som orsakas av fordonsförare. Av det skälet är denna lösning inte den bästa. Nämnden skulle också kunna finansieras genom att införa en ansökningsavgift för ansökningar till nämnden. En sådan avgift skulle kunna återbetalas till sökanden av den kommun som utfärdat anmärkningen om sökanden vinner nämndens bifall. Ett sådant förfarande kan förmodas minimera antalet nämndärenden då den som fått en anmärkning troligtvis endast gör ansökan till nämnden om möjligheterna att få gehör kan bedömas som goda som kommunerna undviker att utfärda eller inte rätta anmärkningar av den art som nämnden normalt anser felaktiga. Alternativet kan dock förmodas blir administrativt tyngande för såväl nämnden som kommunerna. Utredningen har därtill funnit att bör ingå i och det krävs inte någon ansökningsavgift för att få sitt ärende prövat av . Utredningen anser därför inte att ansökningsavgifter är det bästa sättet att finansiera . Slutligen skulle nämnden kunna finansieras med en årlig avgift som åläggs alla fordonsägare. Detta bör vara relativt enkelt att administrera om avgiften tas in av på samma sätt som sker med registerhållningsavgiften eller som en del av denna. Utredningen anser att detta finansieringssätt är att föredra. Den årliga avgiften bör knappast bli en betungande belastning för den enskilde, eftersom det kommer att bli fråga om ett mycket blygsamt belopp. Det finns mer än fem miljoner fordon registrerade i landet och med beaktande av bedömningen ovan att skulle behöva utöka budgeten med , skulle den årliga avgiften komma att bli . Detta kan knappast anses utgöra ett betungande belopp. Det skulle snarare kunna hävdas att det är ett billigt pris för möjligheten att påkalla en alternativ tvistlösning för en potentiellt viktig fråga för den enskilde. Mot en sådan lösning kan anföras att inte alla fordonsägare har anledning att framföra invändningar mot parkeringsanmärkningar. Särskilt med beaktande av avgiftens ringa storlek anser utredningen dock inte att detta är ett så tungt vägande argument att finansieringslösningen bör förkastas. Övervägande skäl talar snarare för att denna lösning är den bästa. Sammanfattningsvis anser således utredningen att skall finansieras med en årlig avgift som åläggs alla fordonsägare. Utredningens förslag innebär för kommunernas del att i fortsättningen inte kommer att sköta indrivningen av obetalda felparkeringsavgifter som utfärdats av kommunerna. I stället blir kommunerna hänvisade till att själva driva in avgifterna genom Ett stort antal kommuner har redan en organisation för hantering av kontrollavgifter enligt LKOP, oftast i form av ett kommunalt bolag. Det blir således i de flesta fall inte fråga om tillskapande av nya verksamheter. Utredningen kan konstatera att förslaget inte innebär att kommunerna åläggs nya obligatoriska uppgifter. Det kommer som att vara frivilligt för en kommun att ha parkerings- övervakning och utfärda felparkeringsavgifter. utfärdades totalt ca 1,2 miljoner felparkeringsavgifter enligt LFP i . För att täcka statens kostnader för hantering av parkerings- anmärkningar gör ett avdrag med för varje betald felparkeringsavgift. Verket behåller av avdraget för att genom avgiftsfinansiering täcka sina egna kostnader. Avdragets resterande överförs till en särskild statlig inkomsttitel. Återstående del av varje betald avgift överförs av till den kommun där parkeringsanmärkningen utfärdats. Utredningens förslag innebär att kommunerna kommer att få behålla hela felparkeringsavgiften, vilket i sig innebär att kommunerna tillförs ökade intäkter. Dessutom kommer kommunernas kostnader för indrivning till viss del att kunna täckas genom möjligheten att ta ut ersättning för inkassokostnader i enlighet med inkassolagen. Sammantaget gör utredningen bedömningen att kostnaderna för de kommuner som redan har parkeringsövervakning inte kommer att öka nämnvärt. I del fall högre kostnader uppkommer bör dessa kunna täckas på det sätt som beskrivits ovan. 15.2.3Konsekvenser för näringslivet, särskilt små företags arbetsförutsättningar Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för näringslivet. 15.2.4Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Förslagen bedöms inte få några konsekvenser vad avser jämställdheten mellan män och kvinnor. När det gäller förslagens konsekvenser för den kommunala självstyrelsen kan utredningen konstatera att förslagen inte innebär att kommunerna åläggs nya uppgifter. Hur varje enskild kommun skall hantera sköta hanteringen av felparkeringsavgifter rent organisatoriskt är dock en fråga som utredningen inte tar ställning till. Förslagen får därför inte några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Förslagen bedöms inte få några konsekvenser för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Utredningen föreslår att LFP, LKOP, LFF och LKP skall upphävas och ersättas av en lag om felparkering m.m. Lagen föreslås innehålla centrala bestämmelser om markägares rätt att utfärda förbud och andra parkeringsvillkor, sanktioner vid felparkering, parkeringsövervakning samt flyttning och klampning av fordon. När det däremot gäller bestämmelser om var stannande och parkering får ske osv. kommer dessa även fortsättningsvis att återfinnas i annan lagstiftning, bl.a. trafikförordningen. Bestämmelsen anger lagens innehåll. Paragrafen innehåller definitioner. 2 kap. Markägares rätt att besluta om förbud och andra parkeringsvillkor Förslaget har behandlats i avsnitt 8.2. I förordningen föreskrivs att avgiftens storlek får fastställas till lägst sjuttiofem och högst . Förslaget har behandlats i avsnitt 8.2. Se även avsnitt 13.5. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.3. Avgiften tas ut av kommunen eller markägaren. Eftersom markägare definieras i 1 kap. 1 § som den som äger mark eller genom avtal eller motsvarande disponerar marken eller anläggning för trafik gäller rätten att ta ut avgift även exempelvis ett kommunalt eller privat parkeringsbolag. Med anläggning för trafik avses framför allt parkeringshus. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.3. I andra stycket anges uttryckligen att kommunen eller markägaren får uppdra åt annan att ta ut felparkeringsavgiften. Med stöd av denna bestämmelse kan en kommun exempelvis ge ett väktarbolag i uppdrag att utfärda felparkeringsavgifter för kommunens räkning. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5. Förslaget har behandlats i avsnitten 8.3, 8.8 och 11.6.2. Bestämmelsen motsvarar 5 § tredje stycket LFP och 5 § LKOP. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.3. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.4. Det har tidigare följt av förordning att det är kommunen som fastställer felparkeringsavgiftens belopp. I och med att nuvarande LFP och LKOP läggs samman till en lag är det ur systematisk synvinkel bättre att denna bestämmelse tas in i lagen. De bestämmelser som anger en markägares rätt att fastställa felparkeringsavgiftens belopp finns i nuvarande LKOP och dessa bestämmelser bör alltjämt vara reglerade i lag. Att i sådant fall lägga bestämmelser angående kommunens rätt att fastställa felparkeringsavgiftens belopp i förordningen synes mindre lyckat. Den nu föreslagna ordningen ger en bättre överskådlighet. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.5. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.6. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.9. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.4. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande till regeringen att meddela närmare föreskrifter för tillämpning av bestämmelserna i kapitlet. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.7. Se även avsnitt 6.6. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.6. Bestämmelsen motsvaras delvis av 3 § förordningen (1987:26) om parkeringsvakter i kommuner. Den föreslagna bestämmelsen görs nu tillämplig på alla parkeringsvakter. Av systematiska skäl tas bestämmelsen in i lagen. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.6. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.6. Närmare anvisningar finns i förslaget till förordning om ändring i förordningen (1987:26) om parkeringsvakter i kommuner. Flyttning av fordon i vissa fall Förslaget har behandlats i avsnitt 11.6.1. Bestämmelsen motsvarar 3 § LFF. Bestämmelsen motsvarar 4 § LFF. Förslaget har behandlats i avsnitt 11.6.2. Första stycket motsvarar 5 § första och tredje styckena LFF. Andra stycket behandlas i avsnitt 11.6.2. Bestämmelsen motsvarar 5 § andra stycket samt delar av tredje stycket LFF. Bestämmelsen motsvarar 6 § LFF. Bestämmelsen motsvarar delvis 7 § LFF. Bestämmelsen motsvarar 8 § LFF. Förslaget har behandlats i avsnitt 11.6.2. Bestämmelsen motsvarar 9 § LFF. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.5. Bestämmelsen motsvarar 2 § första och fjärde styckena samt 7 § fjärde stycket LFF. Förslaget har behandlats i avsnitt 8.11. Se även 3 kap. 2 § andra stycket och avsnitt 8.3. Utredningen föreslår att LFP, LKOP, LKP och LFF skall upphöra att gälla när den nya lagen träder i kraft. Äldre bestämmelser, dvs. i första hand LFP och LKOP, skall dock fortfarande gälla för felparkering eller olovlig parkering som skett före ikraftträdandet. Det följer av övergångsbestämmelserna att fordringar som förfallit till betalning före lagens ikraftträdande får ligga till grund för ett klampningsbeslut. 16.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar Ändringen är en följd av att fordringar på felparkeringsavgifter enligt utredningens förslag är att betrakta som statliga fordringar. Se även avsnitt 8.10. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:558) om vägtrafikregister Ändringen är en följd av att administration av fel- parkeringsavgifter föreslås upphöra och LFP föreslås upphävas. 16.4Förslaget till förordning om felparkeringsavgift Bestämmelserna motsvarar 1 §, 2 § första stycket samt 2 a § andra stycket FFP. Övriga bestämmelser i är inte förenliga med utredningens förslag till ett enhetligt sanktionssystem och tas därför inte in i den nya förordningen. Bl.a. kan nämnas 11 § FFP enligt vilken skall göra avdrag för statens kostnader med femtiotre kronor för varje helt eller delvis betald avgift. Utredningen har i kapitel 7 föreslagit att inte längre skall hantera felparkeringsavgifter och i avsnitt 15.2 har utredningen som en följd därav förslagit att det inte längre skall göras det avdrag om femtiotre kronor som anges ovan. Således skall 11 § FFP upphöra att gälla. 16.5Förslag till förordning om ändring i förordningen (2004:1034) med instruktion för Förslaget behandlas i avsnitt 9.3.15. För tydlighetens skull införs en hänvisning till definitionen av markägare i förslaget till lagen om felparkering m.m. Ändringarna är i huvudsak föranledda av att utredningen föreslår att LFP, LKOP, LFF och LKP skall upphävas och ersättas av ny lagstiftning.