sou · GUB360 · 2007-01-01 00:00:00 — Det som de etniskt andra medförde uppfattades som det avvikande, annorlunda, opassande och mindre värda som helst skulle suddas ut och försvinna. Det fanns även andra insiktsfulla röster . , professor i internationell rätt, kan betecknas som en framsynt röst i dåtidens debatt när han konstaterar att: De utlänningar som i allt större antal kommer till vårt land är inte tillfälliga turister eller flyktingar som drivits hit av politiska stormar. De kommer hit – i många fall med sina familjer – för att slå sig ner och arbeta i landet , kanske för att bosätta sig här för alltid (Eek, 1966: 66). Han pläderar i sin artikel för att i största möjliga utsträckning eli- minera utlänningsskapet helt. Han anser det vara av vikt att man varken rättsligt eller psykologiskt konserverar den gamla national- statsgränsen genom att dra en skiljelinje mellan å ena sidan s.k. infödda och å andra sidan s.k. naturaliserade svenska medborgare (a.a., s. 67). Att på detta sätt markera nationalstatens exkluderande funktion kan sägas ha varit en insikt som låg före sin tid och som knappast trängt igenom i den politiska diskursen . En av de tidiga forskarna på området, sociologen kan däremot sägas ha varit fast i ett biologistiskt och essentialistiskt synsätt på etniska minoriteter. Han talar om en rad genbestämda egenskaper eller en genpool som bestämmer de andras utseende och om kulturella egenskaper som ett gemensamt arv av vanor, värderingar, normer, kunskaper och föreställningar som överförs från generation till generation (Swedner, 1966: 85). I denna föreställningsvärld konstruerades sålunda etniska grupper som de till det yttre och kulturellt oföränderliga andra samt som en avvikande spegelbild av den självskrivna svenska folkgruppen. Mot denna bakgrund är det intressant att han uppfat- tade att det fanns en strukturell diskriminering eller särbehandling som var legitimerad av lagar, regler och praxis, vilket han såg som ett allvarligt problem (a.a., s. 94). Swedner hävdar att det var ett brott mot den demokratiska principen om inte alla personer som lever i ett samhälle skall ha lika möjligheter att hävda sig där och njuta av dess goda. Han fastslår att detta förmenas medlemmar av minoritetsgrupper, genom diskriminering i konkurrensen om arbetstillfällen och befordringsmöjligheter, på likställd fot med medlemmar av den dominerande etniska gruppen. Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv flertal uttryck för diskriminering som är högaktuella, bl.a. krogdiskriminering. Den påfrestning diskriminering innebär för de drabbade blir särskilt svår att bära, menar , om de vet att diskrimineringen de utsätts för inte är av tillfällig natur utan kom- mer att drabba dem så länge de lever eller stannar kvar i de svenska samhället (a.a., s. 101–102). Att läsa forskartexter som producerades för ådagalägger å ena sida insikter som kan sägas ha varit före sin tid, men som avslöjar hur kulturalisering och rasifiering varit ett stående inslag i synen på de andra. Swedner anser att de väx- ande grupperna av invandrare , på grund av deras odiskutabla insatser i det svenska arbetslivet och i egenskap av skattebetalare, är berättigade till en kulturell och social service som är likvärdig den som erbjuds den svenska folkgruppen. Argu- mentet är å ena sidan progressivt, men visar å andra sidan genom den terminologi som används en tydlig differentiering mellan oss och de andra. Gränsdragningen som görs mellan oss och de andra efter det framsynta argumentet om likvärdiga rättigheter bekräftas i artikelns nästa mening, även om den kan syns i det närmaste osannolik. Så här står det: Immigrantgrupper med starkt avvikande språk och kultur (t.ex. och jugoslaver) kan väntas artikulera dessa problem /om kulturell och social service/ (a.a., s. 105–106, min emfas). Visst kan man instämma i att dessa språk är starkt avvikande från svenskan. Men vad med och på vilka grunder deras kultur ansågs som starkt avvikande? Man kan här bara konstatera att deras kul- tur kan efter majoritetssamhällets godtycke lyftas fram som avvi- kande vare sig det handlar om invandrare och flyktingar från lång- väga eller närliggande länder, om nordbor, européer eller utom- européer. Som (1999: 135) konstaterar hittar majoritetssam- hället alltid grunder för differentiering mellan den egna folkgrup- pen och dem som inte anses ha en naturlig tillhörighet. Å ena sidan är tendensen att konstruera den andre enligt Sassen inget nytt. Tyngdpunkten i kulturaliseringen och rasifieringen kan å andra sidan förskjutas genom att nya rasifierade grupper konstrue- ras, medan andra etniskt definierade grupper avrasifieras.7 I den offentliga diskursen, i debatten och i forskningen har vi kunnat 7 Se t.ex. Knocke (2004) där det framgår hur den Sverige-finska minoriteten från att ha varit rasifierad blivit normaliserad i den svenska samhällskontexten. SOU 2006:60 Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv observera konstruktionen av nya kategorier av andra bl.a. genom påståenden om kulturellt avstånd. I deras fall påstås deras bak- grund vara så annorlunda och främmande i förhållande till det svenska att de varken anses kunna anpassa sig till samhällsgemen- skapen eller kunna platsa i det svenska arbetslivet. Argumenten för exkluderingen och marginaliseringen av utomeuropeiska, och inte minst muslimska minoriteter, hämtar sin näring ur föreställningar som innehåller allt från diffusa påståenden om främlingsrädsla till en demonisering av muslimer. Rasifieringen och kulturaliseringen sker inte längre enbart med utgångspunkt i etniskt essentialistiska förtecken utan kompletteras med en generaliserande essentialise- ring på grundval av trostillhörighet som strukturerar in nya möns- ter av över- och underordning mellan oss och dom. för arbetskraftinvandring bidrog stereotypise- ring, stigmatisering och nedvärdering av i utlandet förvärvade fär- digheter till att den invandrade arbetskraften förpassades till de segment på arbetsmarknaden som var de minst kvalificerade. Såväl kvinnorna som männen hamnade i industriella jobb som hade de lägsta lönerna, som var de mest monotona och förslitande och som erbjöd få eller inga utsikter till karriärutveckling. Städning och biträdesyrken i den offentliga sektorns vård och omsorg var de främsta yrkesområden för de invandrade kvinnorna (se t.ex. Leiniö, 1986; Knocke, 1993). Den strukturella diskriminering som de utlandsfödda arbetarna var utsatta för lade grunden till den etniskt segregerade arbets- marknaden i . Även högkvalificerade yrkesarbetare, exem- pelvis italienska bilarbetare från – den italienska arbetsklas- sens aristokrati som en tidning skrev – hamnade i likhet med andra som rekryterades i enkla tempoarbeten och blev kuggar i det industriella maskineriet med föga utsikter till bättre arbete (se t.ex. Hadjoudes & Kellberg, 1978: 47; Schierup & , 1994). Det enda som möjligtvis kan betecknas som positivt, med tanke på den situation som har utvecklats , är att de flesta hade en anställning och ett arbete att gå till, även om de befann sig längst ner på klasstrappan. De utsorterande och marginaliserande mekanismerna drabbade successivt såväl arbetskrafts- invandrare och flyktingar allt hårdare. Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv En viktig vändpunkt blev när LO slog till bromsen för den utomnordiska invandringen av arbetskraft med hänvisning till arbetsmarknadssituationen och bl.a. den kvinnliga inhemska arbetskraften (se , 1988).8 Enligt flera ekonometriska stu- dier fanns det, enligt nationalekonomen , ett starkt samband mellan invandringen och konjunkturläget i (, 1990: 13). Därefter upphörde sambandet mellan invandringen och konjunktu- rerna eller blev mycket svagt.9 Efter att den utländska arbetskraften varit eftertraktad på den svenska arbetsmarknaden, utan krav på svenskkunskaper eller svenskt humankapital, ställdes nu de som invandrade till som flyktingar eller som anhöriga inför kra- vet att själva sälja sin arbetskraft i konkurrens med den infödda arbetskraften. De skulle försöka passera det nålsöga som utgörs av de olika stegen i rekryteringsprocessen vare sig de själva tog kon- takt med arbetsgivare eller anlitade den mera formella gången som representerades på institutionell nivå av arbetsförmedlingen. Ingen lag – inga sanktioner Några systematiska studier av själva rekryteringsprocessen tycks inte ha genomförts . Däremot har forskare, i en rapport från den första diskrimineringsutredningen, låtit genomföra och analyserat intervjuer med 201 personer som vittnat om det diskriminerande bemötande de utsattes för på arbetsför- medlingar, av arbetsgivare och på arbetsplatser (, 1982). En viktig observation som görs i rapporten är att den olaga diskriminering som täcktes av inte gällde arbetsmarknaden. Det fanns sålunda inga sanktionsmöjligheter mot den diskriminering som fanns på institutionell nivå eller från arbetsgivarnas sida. Vittnesmål, rapportens titel, redogör med ut- gångspunkt i ett stort antal intervjuer för invandrares upplevelser av och syn på diskrimineringen i . som de inter- vjuade var medvetna om diskrimineringens försåtlighet, dvs. hur den är inbyggd i strukturerna, lämnade de vittnesbörd om helt 8Det har varit vanligt att förklara stoppet med hänvisning till den första oljekrisen. I själva verket inträffade den första oljekrisen inte . 9En intressant fråga för ekonom-historiker vore att studera om det finns ett samband mellan införandet av särbeskattningen, den offentliga vård- och omsorgssektorns expansion, de svenska kvinnornas ökande inträde på arbetsmarkanden och stoppet för den utomnordiska invandringen av arbetskraft. SOU 2006:60 Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv oförblommerad och direkt diskriminering från arbetsförmedlares och arbetsgivares sida. Liksom drabbade diskrimineringen invandrare beroende på deras hudfärg, men inte heller invandrare från södra eller förskonades från orättvisor och negativ särbehandling. Att jämföra situationen på arbetsmarknaden innan lagen mot etnisk diskriminering trädde i kraft och situationen sedan lagens tillkomst , och lagens förstärkningar i flera omgångar, är tankeväckande.10 Ett axplock av de intervjuuttalanden som redovi- sas i och Swedins rapport visar hur över- och underord- ning mellan majoritet och minoritet, rasifieringen av de andra och diskrimineringens in- och utsorterade praktiker drabbade utrikes födda arbetssökande. och drar på grundval av sin studie slutsatsen att: Inget samhällsområde drabbas av en så omfattande och samstämmig kritik för diskriminering som just arbetslivet (1982: 101), ett förhållande som framgår ur berättel- serna nedan. Arbetsförmedlingen har en central roll som länk till arbetsmarkna- den. Detta gäller i synnerhet för arbetssökande med utländsk bak- grund, eftersom dessa, inte minst som nyanlända, men även senare bl.a. beroende på segregerat boende, saknar inflytelserika nätverk som kan hjälpa dem till arbete (Behtoui, 2004). Vi vet att infor- mella rekryteringskanaler av nätverkskaraktär i större omfattning är framgångsrika i att förmedla arbete än den institutionella och formella kanalen som arbetsförmedlingen representerar. Men för personer med utländsk bakgrund personifierar denna institution ofta den enda kanalen till arbetsmarknaden, men den personifierar, enligt och , också en diskriminerande arbetsmark- nad för många invandrare (a.a., s. 103). Beläggen presenteras i en lång rad intervjuuttalanden både i form av mera generella observationer om själva myndigheten, som av personliga erfarenheter om arbetsförmedlarnas bemötande och hantering av de sökande: Arbetsförmedlingen är ett exempel på en diskriminerande myndighet, där invandrarna inriktas mot vissa områden inom arbetsmarknaden 10 Det vore angeläget att forskningen åtar sig att granska och problematisera den strukturella diskrimineringen på arbetsmarknaden i ett före- och efter- perspektiv förhållande till lagen. Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv som kräver inga eller låga kvalifikationer. Det är utomordentligt svårt för en invandrare att få ett jobb som motsvarar ens kvalifikationer och erfarenheter (a.a. s. 103-104). Individuellt kränkande och förnedrande vardagsrasism förefaller ha varit ett stående inslag i arbetsförmedlares och yrkesvägledares arbete. Den kollektivt stigmatiserande stämpeln invandrare tycks ha varit en av de osynliga regler som styrde deras arbete med invandrade arbetssökande. Så här berättar en person om bemötan- det han fick: Jag var t.ex. på arbetsförmedlingen för att söka jobb; jag fick kontakt med en arbetsförmedlare, men från allra första början hade han bestämt att jag inte skulle söka jobb som motsvarade min utbildning. Han hänvisade mig till jobb som lagerarbetare, brevbärare eller vakt- mästare. Jag försökte förklara för honom att det skulle vara en förlust för att använda en utbildad civilingenjör som lagerarbetare, men det har inte hjälpt (a.a., s. 104). Det vanligaste bland arbetsförmedlare tycks ha varit att, med utgångspunkt i något slags förförståelse av vad utrikes födda ansågs lämpa sig för, informera de sökande om eller hänvisa dem till invandrarjobb (, 1982: 104–105): De ville på arbetsförmedlingen att jag skulle utbilda mig för ett invandraryrke. Jag har alltså bilmekanikerutbildning och praktik i ; här har jag gått AMU-kurs för bilmekaniker, men fortfarande så vägrar arbetsförmedlingen att förmedla ett bilmekanikerjobb. Jag ska städa – punkt slut. Ja, arbetsförmedlingen har vid ett flertal tillfällen nekat ge mig information om annat än invandrarjobb. Jag fick kämpa hårt för att få information om vårdlinjen. Jag fick tala med en man som var yrkesvägledare, men han behand- lade mig precis som om jag vore idiot eller analfabet. Jag försökte för- klara för honom att jag förstod allt vad han sade, men han fortsatte att prata som om jag vore en två-åring, trots att han hade läst mina betyg, översatta av svenska ambassaden i . Dessa människor försöker förödmjuka dem som går till arbetsförmedlingen för att söka nya vägar för att få ett tryggare arbete. Det räckte med att bära stämpeln invandrare för att fösas in i något av de tidstypiska invandrarjobben. Vilket yrke man ansågs lämpa sig för berodde i viss mån på den etniska bakgrunden: turkar var diskare, greker var städare och jugoslaver var fabriksarbetare (a.a., s. 102). I jämförelse med den diskriminering som pågår SOU 2006:60 Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv kan man konstatera två väsentliga skillnader. För det första sakna- des lagar och regler för att motverka eller sanktionera diskrimine- ring på arbetsmarknaden. För det andra var diskrimineringen – kanske just därför – mycket mera öppen och direkt. Inga direkta referenser gjordes till försvårande aspekter i deras kultur, dvs. den kulturalisering som efterhand växt i styrka. Ingen frågade efter svensk social kompetens eller hänvisade till rätt utbildning, efter- som man helt enkelt bortsåg från och osynliggjorde den utbildning de invandrade personerna hade med sig. Bristfälliga kunskaper i svenska, något som framhävs med stor emfas som hinder för anställning, sågs inte som något påtagligt problem som borde åtgärdas (se nedan). Den typen av diskriminerande argument ham- nade inte på arbetsmarknadsaktörernas dagordning förrän och förstärktes i anslutning till att den utomeuropeiska invandringen tilltog och i samband med arbets- marknadskrisen på 1990-talet.11 Tveklöst är arbetsförmedlare en viktig statlig tjänstemannakategori och aktör för dem som är i behov av att komma in på arbetsmark- naden. Den verklighet som arbetsförmedlare och yrkesvägledare är satta att agera i kan beroende på arbetsmarknadssituationen, regeringsdirektiv, de arbetssökandes förväntningar och arbets- givarnas krav vara en besvärlig balansgång mellan olika priorite- ringar. En av de forskare som påtalat denna balansgång är (1990). Hon är klar över arbetsförmedlarnas trängda situation mellan alla de regler och anvisningar som styr deras arbete liksom över arbetsmarknadens snabba svängningar och arbetsgivarnas inställning till de lågutbildade på Grundvux nivå samt de krav som ställs på arbetsmarknadsverket. Som Söderlindh konstaterar kan arbetsmarknadspolitiska åtgärder under- lätta utplaceringen av vissa arbetssökande, men att åtgärderna aldrig kan användas för att tvinga en arbetsgivare att anställa någon (a.a., s. 105). Det faktum att arbetsförmedlare befinner sig i ett kors- tryck borde dock aldrig tas till intäkt eller ursäkt för kränkande 11 För kritiska analyser av dessa diskriminerande argument se t.ex. Knocke, 1991 och 1993 samt de los , , 2002 med tyngdpunkt på kön, klass och etnicitet, Knocke & , 2000 och , 2003 med avseende på ungdomar med invandrarbakgrund och vidare de los , 2001, , 2001, Mulinari & , 2004 ur strukturella och institutionella perspektiv. Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv behandling eller att den mest maktfulle aktörens, arbetsgivarens, önskemål tillåts styra föremedlingsarbetet i diskriminerande rikt- ning. Att så tycks ske, genom att förmedlingspersonalen medvetet prioriterar en arbetsgivares önskemål och utsorterar sökande med annan än svensk etnisk bakgrund, finns det belägg för i nyare forskning (se t.ex. , 2002: Knocke & , 2000; , 2003). Låt oss återvända till de intervjuade i och Swedins rap- port och deras erfarenheter av arbetsgivares bemötande under de år då lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet ännu inte fanns. En fråga som fortfarande var aktuell var rätten till 240 timmars lagstadgad svenskundervisning på betald arbetstid. Det var inte ovanligt att arbetsgivare valde att kringgå lagen. Ett villkor för anställning kunde vara att arbetssökande invandrare pre- senterade falska intyg om att de redan hade fullföljt kursen eller att de var beredda att avstå från rätten till språkkurs (, 1982, s. 106; Knocke, 1981, s. 36).12 Självfallet ställde inte alla arbetsgivare sådana villkor. Risken att drabbas var emellertid alltid en realitet i och med att man räknades till den underordnade och maktlösa kategorin invandrare. Det kan förefalla i det när- maste absurt, mot den mera sentida situationen, att studier i svenska gjordes till hinder för anställning jämfört med de höga krav på språkkunskaper som arbetsgivare efterhand började ställa även för okvalificerade jobb. Bilden av ojämlika strukturella maktför- hållanden, av arbetsgivarens makt och den arbetssökande invandra- rens maktlöshet, kan knappast illustreras tydligare än med detta exempel om språkkraven som diskriminerande instrument. Då – som – mötte personer med ursprung på den afrikanska kontinenten, beroende på sin hudfärg, de största svårigheterna att få ett arbete. Många utsattes utan omsvep eller utan förskönande förklaringar för öppen och direkt diskriminering, alternativt grep arbetsgivare till andra förklaringar för att neka dem anställning; antingen att jobbet helt plötsligt var upptaget eller att man egentli- gen sökte en kvinna (, 1982: 106–109). Denna mer eller mindre indirekta diskriminering och utsortering före- kommer vare sig det är fråga om personer med ursprung på 12 Stora företag, t.ex. Volvo-Torslandaverken, Öresundsvarvet och Postgirot, skötte enligt fackliga företrädare sitt åtagande om svenskundervisning i allmänhet bättre än de mindre företagen (Knocke, 1981, s. 40). En del av de berättigade, bl. a. , avstod frivilligt beroende på planen att snart återvända till hemlandet (a.a. s. 37). SOU 2006:60 Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv den afrikanska kontinenten eller för den delen i födda ung- domar med utländsk bakgrund (Knocke & , 2000). Att en arbetsförmedlare kan gå arbetsgivarens ärenden, genom att utsortera sökande med utländsk och inte minst afrikansk bak- grund, gör honom eller henne delaktig i diskrimineringen som i följande exempel: En tjänsteman på arbetsförmedlingen berättade en gång för en av mina svarta vänner att han tyvärr inte kunde förmedla ett visst jobb till den här vännen för att arbetsgivaren hade sagt att det inte var någon idé att hänvisa svarta dit, han ville inte ha dem, de skrämmer bort hans kunder (, 1982: 107). Argumentet att kunder, klienter, gäster skräms bort, att vårdtagare eller våra åldringar skräms eller att arbetskamrater ogillar att arbeta med svarta – eller vilken som helst annan godtyckligt utpe- kad grupp – tillhör de mest vanliga sätten att förskjuta det rasifie- rade tänkandet och de diskriminerande intentionerna från den egna personen till någon eller några andra. Följande är ett av de mest groteska och samtidig mest uppriktiga exemplen i och Swedins rapport: Jag ringde en arbetsgivare och vi kom överens om att jag skulle komma upp. Han visste att jag var invandrare. När jag kom dit och han såg att jag var svart så sa han att du var svart det visste jag ju inte och du får ursäkta mig att jag inte frågade från början, för det är nämligen så att min fru inte gillar svarta. Därför kan jag inte anställa dig. Jag blev nu inte särskilt upprörd för jag tyckte han var uppriktig och sa hur det var. De flesta andra svenskar skulle på ett raffinerat sätt försöka hitta en annan orsak (a.a., s. 107). Det tillhör den strukturella diskrimineringens försåtlighet och janusansikte att den sällan är uppriktig och visar sin rätta sida. Därför säger de avvisade eller utsorterade i rapporten att de upp- skattade raka och ärliga besked framför de raffinerat diskrimine- rande svaren. Raka besked kunde vara i stil med följande exempel: vi jobbar inte med invandare, det var en så svår ekonomisk period för att de ville gynna svenskar i första hand, det berodde på att jag var utlänning eller vid ansökan som program- merare vid ett rederi utlänningar anställer vi bara som matroser eller kökshandräckning (a.a., s. 109). Diskrimineringens försåtlighet kom också till uttryck genom osynliga regler och fördomar och har för arbetskraftsinvandring utgjort allvarliga hinder för anställning på Den strukturella diskrimineringens försåtlighet – ett historiskt och nutida perspektiv arbetsmarknaden eller att komma in i arbetslivets bättre segment eller mer kvalificerade jobb. Invandrare selekterades till jobb efter svenska behov, men hindrades från att selektera efter egna önske- mål och behov. Diskrimineringen drabbade utlandsfödda invånare och deras barn oberoende av bakgrund, utbildning, färdig- heter och kvalifikationer: Flera privata arbetsgivare och även statliga och kommunala anställer ej gärna invandrare, inte heller andra generationen, om en svensk finns att tillgå. Det gäller speciellt högre tjänster och vid befordran. Arbetsgivare placerar ofta finländare i de tyngsta och smutsigaste jobben, det är diskriminering. Om man vidareutvecklar sig och utbil- dar sig på företagets internutbildning så är det inte säkert att man får bättre jobb för det. Det brukar bli svenskar som får de jobben. Att många fler invandrarungdomar är arbetslösa betyder att arbetsgivarna diskriminerar (a.a., s. 110). Så här kunde det se ut: chilensk advokat jobbar som städare i , högskoleutbildad finländare jobbar som vaktmästare, tur- kisk veterinär och officer diskar, plockar disk, delar ut tidningar, jobbar med hästvård (det närmaste han kom sitt yrke) och på grill- bar. och Swedins rapport representerar ett skrämmande tidsdokument om den strukturella, institutionella och individuella diskrimineringens utbredning och omfattning på arbetsmarknadens alla nivåer och i arbetslivets klasshierarki. Stu- dien genomfördes som ett förarbete till den första lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet.