sou · GUB334 · 2007-01-01 00:00:00 — Den professionella orkestermusiken i SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Till statsrådet och chefen för och Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. Enligt direktiven (se bil. 1) skulle utredaren redovisa sitt arbete . Som sär- skild utredare förordnades från teaterchefen vid . Som experter i utredningsarbetet förordnades från : kanslirådet vid Närings- departementet ; avdelningschefen vid råd ; kanslirådet vid ; kulturchefen i och direktören vid Svenska Rikskonserter . Den 15 au- gusti 2005 entledigades kanslirådet från funktionen som expert i utredningen. förordnades de- partementssekreteraren vid Utbildnings- och som expert i utredningen. Som utredningens sekre- terare anställdes från tonsättaren . beviljades utredaren förlängd tid till . , kommittéservice, har assiste- rat utredningen. Utredningen (Ku 2004:06) överlämnar härmed sitt betänkande Den professionella orkestermusiken i (SOU 2006:34). Utredningen har därmed avslutat sitt arbete. Direktiven för utredningen........................................... Inledning – utredningsarbetet...................................... Orkestrarna i – utredningens avgränsningar ............. Kulturpolitiken och orkestermusiken .................................... Liten historik och inledande reflektioner............................... De många bidragsvägarna ........................................................ Den regionala musikverksamheten – länsmusiken ................ De fria musikgrupperna........................................................... Orkestrarna storlekar, strategier och mål .................... Förhållandet mellan orkesterns storlek och repertoaren ...... Om symfoniorkestrarnas strategier ............................ 4.3.1 De tre stora operahusen ............................................... 4.3.2 Operaorkestrarna i och ............... Kammar- och blåsorkestrar samt storband............................. 4.4.1 Orkester- och kammarmusik i samma uppdrag.......... Om orkestrarnas ekonomi ............................................ De ekonomiska förutsättningarna........................................... 5.1.1 De olika kostnadsslagens utveckling ........................... Bidragens utveckling efter orkestertyp................................... Om orkestrarnas verksamhet ........................................ 6.1.2 Stickprovsartad relation till samtiden .......................... Program- och repertoarråden....................................... Musik och jämställdhet ............................................................ 6.2.1 Behov av jämställdhetsarbete i orkestrarna ................. Musikerna och arbetssituationen ............................................ Lönen och arbetstidsuttaget......................................... 6.4.1 – och andra aktörer................................. 6.4.2 De professionella orkestrarnas egna insatser för Rikskonserter och orkesterturnéer............................ 6.5.2 Radio/TV:s betydelse för orkestermusiken .............. Avslutande resonemang och slutsatser ........................ Behovet av en balanserad trefot............................................. Det fria musiklivet ...................................................... Käll- och litteraturförteckning ........................................... Förteckning över personer/organisationer som utredningen träffat eller haft kontakt med..................................... Samverkansformer för orkestrarna...................................... I uppdraget för orkesterutredningen har ingått att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning. Den professionella orkesterverksamheten i har ökat i omfattning. Ny kraft men också förhöjd kvalitet har tillförts orkestrarna bl.a. genom ökade offentliga bidrag, fler musiker i orkestrarna, fler mu- sikutbildningar på högskolenivå, den kommunala och de övriga musikutbildningar som skapats i under det gångna seklet. Sammantaget har de svenska orkestrarna gjort stora kvalitativa framsteg. Som konstnärlig resurs bidrar orkestern till att bredda och fördjupa bilden av vad levande musik kan vara. Orkestrarna och deras musik utgör också ett levande alternativ till de kommer- siella musikaliska allfartsvägarna, och är därmed en omistlig resurs för en nationell kulturpolitik på musikområdet. finns professionell orkesterverksamhet i sjutton svenska län. har så mycket orkestermusik spelats i landet. Flera regionala orkestrar har en omfattande turnéverksamhet som bidrar till en ökad tillgänglighet till orkestermusik i landet. med denna utveckling, har en annan ägt rum. Världen runt orkestrarna har förändrats. Musikutbudet på medieområdet domineras av helt andra musikformer än de klassiska. Orkestrarnas publik har minskat kraftigt. De traditionella orkes- terinstrumenten tycks allt mindre intressanta för musik- och kul- turskolans elever. En oro finns i branschen för de framtida möjlig- heterna att rekrytera orkestermusiker på hög nivå. Bristande kon- takt med näraliggande delar av musiklivet, arbetstidsrelaterade frågor, den ofta svala relationen till den samtida repertoaren och jämställdhetsaspekten är några av de inre hoten mot orkestrarna, menar utredningen. Utredningen menar att musiklivets professionella – och offentligt delfinansierade – infrastruktur består grovt sett av tre ben: Orkestrarna (inklusive operaorkestrarna). Större ensembler/orkestrar inom det fria professionella musik- livet, tonsättare samt fria konsertarrangörer. delfinansieras ett flertal orkestrar genom en blandning av olika statliga bidrag. Detta innebär en otydlighet kring bidragsformerna och uppdragen till orkestrarna. Därför föreslår utredningen i kort- het följande: Ett nytt mer transparent stödsystem i vilket det statliga ansvars- tagandet förtydligas, bör enligt utredningen skapas för orkester- verksamheten, bl.a. genom att ett nytt, bredare formulerat or- kesteruppdrag tas fram. Orkesteruppdraget bör omfatta såväl de orkestrar som har ett s.k. orkesteruppdrag som de orkestrar som finansieras helt av länsmusiken. Därmed uppstår ett behov av att skapa delvis nya riktlinjer för det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten, länsmusiken. Dessa nya riktlinjer bör också omfatta syftet att den kommunala nivåns bidrag minst uppgår till den nivå som staten ansvarar för. Det fria professionella musiklivet i form av de större ensemb- lerna/mindre orkestrarna utgör enligt utredningen en viktig ex- ponent för möjligheten att realisera de nationella kulturpoli- tiska målen på musikområdet. Utredningen menar att en för- stärkning av de fria gruppernas möjligheter till samverkan med institutioner bör ske. Utredningens förslag i korthet Utredningen lämnar förslag som i huvudsak riktar sig mot tre om- råden i musiklivet: orkesterverksamheten, den regionala musik- verksamheten samt de fria professionella ensemblerna/mindre or- kestrarna. Syftet är att skapa nya möjligheter till en ökad dynamik och ökade möjligheter till utveckling inom orkesterområdet, samt att skapa förbättrade möjligheter till uppföljning och utvärdering av orkesterområdet. Utredningen menar att orkestrarna har ett stort eget ansvar för utvecklingen på området. Utredningen föreslår att regeringen tar fram riktlinjer om ett nytt, bredare orkesteruppdrag. Villkoren för det nya uppdraget/bidraget bör syfta till att stärka spridningen av orkestermusik, men även konstmusik i andra former till en brett sammansatt publik att ge orkestrarna ett sammantaget ansvar för både vår tids konstmusik och det konstmusikaliska kulturarvet i bred be- märkelse – internationellt såväl som svenskt och nordiskt att utveckla nya strategier för mötet mellan barn, ungdomar och orkestermusiken att slå fast orkestrarnas sammantagna ansvar för att samverka med övriga regionala och nationella aktörer på musikområdet – professionella fria musikgrupper, tonsättare, dirigenter, musik- skola, länsmusik och amatörorkestrar att ge orkestrarna ett tydligt ansvar för att arbeta med jämställd- het. Utredningen föreslår att regeringen ger i upp- drag att i samråd med huvudmännen ta fram riktlinjer för det stat- liga bidraget till den regionala musikverksamheten/länsmusiken. att de medel som eventuellt lösgörs i omfördelningen skall an- vändas inom anslagen 28:6 och 28:7 för att främja utveckling och samverkan inom orkesterverksamheten och stärka de pro- fessionella fria större ensemblerna och mindre orkestrarna. Medel för samverkan med tonsättare bör kunna sökas också av de fria professionella musikgrupperna, orkestrar som inte är en del av det statliga stödsystemet, samt av fria konsert- arrangörer. Utredningen föreslår vidare att regeringen ger i uppdrag att: samordna de olika statliga bidrag som används för att fi- nansiera orkesterverksamhet, till att omfattas av de nya villko- ren för statsbidrag till orkesterverksamhet. Ovanstående bör kunna realiseras inom ramen för en , och skall om- fatta de femton orkestrar som erhåller statsbidrag för or- kesterverksamhet, de fem blåsorkestrar och storband som delfinansieras via länsmusikpengar samt eventuellt andra en- sembler och orkestrar ta fram nya riktlinjer för det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten i samråd med de regionala huvudmännen. Även övriga, befintliga, regionala musikresurser skall vägas in i diskussionen. Ett villkor för statsbidraget till den regionala mu- sikverksamheten (länsmusiken) skall dock vara att huvudmännens andel minst skall motsvara det statliga bidragets nivå samordna de olika statliga bidrag som kommer Norr- landsoperan och Värmlandsoperan till del, till ett enda verk- samhetsbidrag för operaverksamhet besluta om vilka orkestrar som skall vara berätti- gade till statligt bidrag inom ramen för de medel som eventuellt lösgörs i omfördel- ningen särskilt stärka orkesterverksamheten i norra , och förstärka stödet till regionala samverkansidéer på orkester- området inkludera orkestrarna i den regionala dialog som utvecklat tillsammans med bl.a. länsmusikens huvudmän. 1 Direktiven för utredningen Utredaren skall göra en översyn av de professionella orkestrarnas situation i landet. I uppdraget ingår att undersöka möjligheterna att behålla en orkesterverksamhet på nuvarande nivå och främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning. Uppdraget om- fattar all professionell orkesterverksamhet, även blåsorkester och musikteatrar. Utredaren skall analysera orkestrarnas regionala verksamhet, lik- som den övriga regionala musikverksamhetens, arrangörernas, Riks- konserters samt radio och TV: s roll för spridningen av orkester- musik i hela landet. Orkestrarnas möjligheter att turnera utanför den egna regionen och utbytet med andra länder ska ingå i analysen. Utredaren skall belysa orkestrarnas möjligheter till utveckling och i förekommande fall föreslå nya modeller för samverkan mellan olika orkestrar, liksom mellan orkestrar och musiklivet i övrigt. Där- vid skall orkestrarnas ansvar för den nutida repertoaren behandlas. Orkestrarnas möjligheter att rekrytera musiker, liksom orkestermusikernas anställningsförhållanden, skall analyseras. Även de kommunala musikskolornas betydelse för rekryteringsunderlaget skall belysas. Orkestrarnas ekonomiska villkor skall undersökas. Utredaren skall pröva hur ändamålsenliga de nuvarande statliga insatserna på orkesterområdet är och föreslå hur de framtida statliga insatserna kan utformas. Roll- och ansvarsfördelningen mellan staten, landstingen och kommunerna skall särskilt uppmärksammas. En utgångspunkt för utredarens ställningstaganden skall vara målen för den nationella kulturpolitiken och inriktningen på de statliga insatserna på musikområdet (prop.1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). Därutöver får utredaren föreslå de mål som skall vara vägledande för orkesterverksamheten. Det står utredaren fritt att göra jämförelser med situationen för professionella orkestrar i andra länder. Utredaren skall beakta ett jämställdhets- och genusperspektiv. Om kommittén lämnar förslag som medför extra kostnader skall förslag till finansiering redovisas. 2 Inledning – utredningsarbetet beslöt regeringen tillsätta en utredning om den professionella orkesterverksamheten i . Till särskild ut- redare utsågs teaterchefen . Utredningen har besökt och fört samtal med 28 svenska orkestrar – storband, blåsorkestrar, kammarorkestrar, operaorkestrar och symfoniorkestrar. I de flesta fall har orkestrarnas styrelser, med valda representanter från regioner, landsting och kommuner, varit representerade på mötena med orkestrarna. Orkestrarnas verksamhetsberättelser och generalprogram har studerats av utredningen. Intervjuer har gjorts med ett stort antal andra aktörer och intressenter i musiklivet, med kopplingar också till det s.k. fria musiklivet. har kontinuerliga diskussioner förts med företrädare för bl.a. Svensk Scenkonst, () och . Utredningen har även haft möten och intervjuer med representanter för Kommuner och Land- sting (SKL), Föreningen (), () och Svensk Musik/, (), (), samt ett flertal representanter för utländska orkesterverk- samheter. Utredningen har deltagit i Forum Européen des Orchestres i , , samt i den Nordiska orkesterchefskonfe- rensen i , . Samråd med och Svenska Rikskonserter har skett i ett flertal frågeställningar med bäring på utredningens uppdrag. Utredningen har också sam- verkat med andra pågående statliga utredningar, och även genomfört offentliga och branschinriktade seminarier i sam- arbete med Utredningen om jämställdhet på scenkonstområdet, Aktionsgruppen för barnkultur och . Utred- ningens av regeringen förordnade experter har varit kanslirådet , , kanslirådet , Utbildnings- och , avdelningschefen , , samt direktören , Svenska Rikskonserter. ersattes av , Utbildnings- och . Utredningen har sam- manträtt med experterna vid fem tillfällen . Sekreterare i utredningen har varit tonsättaren . Orkestermusiken innehåller ett närmast oöverskådligt spann av uttryck. Man skulle kunna likna musiken vid ett komplext utfor- mat språk, som har det talade språkets möjlighet att kommunicera känslor och upplevelser, men också möjligheten att lagra betydelser och skapa ett abstrakt berättande som på samma gång stimulerar känsla och tanke. Musiken besitter en egendomlig och stark för- måga att röra, beröra och uppröra, som svårligen låter sig beskrivas. Hur vi upplever och utvecklas med musiken är föremål för forsk- ning som ännu tar sina första steg, men visar på de djupt rotade mänskliga behov som musiken svarar mot. Orkestermusikens roll i samhällsutvecklingen är sammansatt. Den har likt andra konstformer historiskt använts för att bekräfta och förhärliga maktens ansikte, men också haft provokatörens roll. Konstmusikens utveckling kan sägas gå hand i hand med den konstnärliga och intellektuella utvecklingen på litteraturens, bild- konstens och teaterns område. har konstmusikens positioner förändrats och förflyttats. Genom skivindustrins fram- växt och medias funktion har fler öron kunnat nås av den klassiska musiken än . Den klassiska musiken har också haft en stark position i den allmänkulturella kanon – en finstämpel och en aura av etablissemang har länge hängt med den klassiska musiken och dess företrädare. Denna starka position har lett till satsningar på utbildning av musiker och uppbyggnad av fler institu- tioner som haft till uppgift att föra ut denna den goda musiken – en utveckling som ägt rum över hela västvärlden. Av olika skäl har den orkestrala musiken och operan haft den mest centrala positionen i de offentliga satsningarna på konstmusiken runt om i världen. Vid sidan av en omfattande tro på denna musiks bärkraft och storhet, har också andra perspektiv medverkat till dessa satsningar. Orkestern, och kanske framförallt den stora fullt utbyggda symfoniorkestern på runt 100 musiker, är en enorm koncentration av energier – konstnärligt, ekonomiskt och historiskt. Orkestern har också i använts som lokal, regional och nationell statussymbol – men också som instrument för att stärka bilden av det civiliserade västerländska samhället. Detta har gradvis bidragit till att assimilera in orkestern som något vi alla räknar med ska finnas: en stor stad ska ha en orkester för att vara en riktig stor- stad. har helt andra fenomen uppstått. Den för många mer lättkonsumerade populärmusiken tog snabbt en tätposition i den framväxande skivindustrin och medie- utbudet – en tätposition som fortfarande håller i sig. Den klassiska musiken livskraft formas självklart av de levande människor som förvaltar den, och inte av en abstraktion kallad Traditionen eller till och med Den Stora Traditionen, en lika formlös som abstrakt begreppsapparat som riskerar att blanda ihop anekdoter med historiska fakta, självbild med behovet av att bevara den musikaliska kanon. I bästa fall har varje konsert och varje repetitionstillfälle ett dub- belt innehåll: den skicklige musikern är både förvaltare av ett arv och skapare av något nytt i samma stråkdrag, blåsansats, slag och anslag. Konstmusiken i alla dess former – även den improviserade – omfattar tilltal som tycks bära på en kapacitet att överskrida tids- gränser. Utredningen närvarade vid en nordisk orkesterchefskonferens i , där den i musikkretsar allmänt erkände författaren och journalisten höll ett anförande om orkest- rarnas framtidsmöjligheter. Hans analys var obevekligt hård. Lebrecht menade bland annat att befinner sig fyra–efter den övriga världen då det gäller de negativa trenderna på or- kesterområdet. Fallande publiksiffror, sjunkande bidragsnivåer med högre krav från bidragsgivarna, ökande kostnader för dirigenter och solister, en närmast obefintlig skivmarknad, och allt sämre möjligheter till internationella turnéer, var några av de negativa in- ternationella tendenser Lebrecht listade under föredraget. Det mest intressanta för utredningen var dock att Lebrecht menade att de Nordiska orkestrarna hade möjlighet att parera effekterna av de internationella trenderna, just genom sin relativt sett perifera roll och genom att återta en del av tolkningsföreträdet av sin egen plats i samhället. Lebrecht skisserade en bild av orkestern som ett flexi- belt konstnärligt nav med en bred flora av verksamheter på dagord- ningen. Även på Forum Européen des Orchestres – ett internatio- nellt branschmöte som hölls i diskuterades framtiden och nödvändigheten att i skenet av de nedåtgående tren- derna skapa nya allianser. De utvecklingsmöjligheter som utredningen ser rör sig på flera olika nivåer, och måste ses som delar av en långsiktig utvecklings- process. Utredningen tar också utgångspunkten i att orkestrarna är en viktig del i den nationella kulturpolitiken – inte minst genom den innehållsliga undergroundposition som konstmusiken har . Men också självfallet genom det uppdrag som givits utredningen, som bland annat ber utredningen utforska möjligheten av att främja ett brett utbud av orkestermusik med vid spridning men också man- datet att föreslå nya modeller för samverkan mellan olika or- kestrar, liksom mellan orkestrar och musiklivet i övrigt. 3.1Orkestrarna i – utredningens avgränsningar Begreppet orkester tycks vara av fluktuerande karaktär. Bara de 28 orkestrar som utredningen översyn omfattar, innehåller ensemble- storlekar som spänner från 15 till 113 musiker. De olika instru- mentkombinationer som ingår i denna spännvidd ger också olika huvudsakliga inriktningar inom de (företrädesvis) konstmusika- liska genrerna. I direktiven för utredningen ges ingen definition av vilka profes- sionella orkestrar som inte ska ingå i översynen. Utredningens avgränsning omfattar i första hand de professionella orkestrar och ensembler som verkar under institutionella former. 26 av de 28 orkestrarna får del av statligt stöd i någon form. 15 orkestrar har ett särskilt statligt orkesterbidrag, medan övriga 11 orkestrar på olika sätt har statlig delfinansiering genom det statliga bidraget till regional musikverksamhet, eller genom det statliga musikteaterbidraget. Endast , med Kung- liga , har hela sitt samhällsbidrag från staten. Av de 15 orkestrarna med statligt orkesterbidrag, har dessutom 7 orkestrar en del av sin finansiering från det statliga bidraget till regional musikverksamhet. Utredningen har träffat företrädare för sammanlagt 28 svenska orkestrar. De 28 listas nedan, och är grovt indelade i kategorier (de orkestrar som har statligt orkesterbidrag är kursiverade): Mindre symfoniorkestrar/sinfoniettor med huvudsaklig funktion inom operaverksamhet Göteborgsmusiken, Östgöta Blåsarsymfoniker, Som en överbyggnad till alla statliga bidrag på kulturområdet, och därmed även till orkesterverksamhet, finns de statliga kultur- politiska målen. De sju målen för den nationella kulturpolitiken är: yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den Verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande Främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verk- ningar Ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället Bevara och bruka kulturarvet Främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer i landet Regeringen har i propositionen Kultur (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97: KrU1, rskr. 1996/97:129) redovisat vissa riktlinjer för inriktningen på de framtida insatserna för musiken. Där skriver regeringen om vikten att alla ska få ta del av såväl ett varierat musikutbud av hög kvalitet som möjligheter till eget musikutövande. Därför, menar regeringen, bör statens insatser syfta till att ett vitalt musikliv utvecklas i hela landet, regionala musikinstitutioner blir en resurs i det lokala musiklivet, lokal arrangörsverksamhet stimuleras, ökad samverkan kommer till stånd mellan musikinstitutioner och musiklivet i övrigt, statsunderstödda musikinstitutioner håller en hög professionell nivå, goda arbetsbetingelser skapas för professionella musiker, mångfalden i musikutbudet vidmakthålls, barns och ungdomars musikutövande och musikskapande stimuleras. Dessa riktlinjer utgör en viktig utgångspunkt för statens insatser på musikområdet. Men riktlinjerna återspeglas inte i tydlig och tillräck- lig utsträckning i den förordning (1996:1598) som reglerar vill- koren för statsbidragen till såväl orkestrar som regional musikverk- samhet. Förordningen anger att statsbidrag lämnas till regionala och lo- kala institutioner som regeringen förklarat berättigade till sådant stöd. Det är detta bidrag som i musikpolitisk folkmun kallas or- kesteruppdrag/orkesterbidrag. Dessutom ställer regeringen krav på en lokal/regional motprestation: Statsbidrag lämnas endast till re- gionala och lokala institutioner som också får bidrag från ett landsting, en kommun eller någon annan huvudman. Därmed har regeringen fastställt vikten av en stark lokal och re- gional förankring och finansiering för verksamheterna. Ändamålet med statsbidraget formuleras som följer: Statsbidraget till teater-, dans- och musikinstitutioner skall syfta till att möjliggöra en mång- sidig verksamhet av hög kvalitet. är det alltså regeringen som beslutar om vilka orkestrar som skall vara berättigade till statligt bidrag, medan avgör bidragens storlek och följer upp verksamheten. har 15 svenska orkestrar ett statligt orkesterbidrag. Dess- utom fördelas medel till orkestrar genom de regionala länsmusik- organisationerna.