sou · GUB3114 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt denna teoribildning ses utvecklingsförloppet som en produkt av sam- spelet mellan den växande individen och den ständigt föränderliga miljön. Barnets subjektiva upplevelse av sammanhanget är viktig. Miljön kan delas in i ett antal system på olika nivåer runt individen; mikrosystem, mesosystem, exosytem och makrosystem. På en övergripande nivå, makronivå, påverkas barn och föräldrar av de regelverk som gäller för asylsökande. Utlänningslagen, liksom och migrationsdomstolarnas tillämpning av lagen som har en avgörande betydelse för barn och föräldrar i asyl- processen. Miljön i boendet, föräldrarnas situation i SFI-under- visningen och i den organiserade verksamheten påverkar indirekt barn och föräldrar i väntan-situationen (exempel på exosystem). Konstruktiv samverkan mellan de olika inblandade aktörerna (mesosystemet) runt barnet och familjen och minimering av kon- flikter i denna samverkan gynnar barnets välbefinnande och utveckling. Viktiga framgångsfaktorer som brukar nämnas är organisation, form och struktur för samverkan på alla nivåer inom 4TP PT En mer detaljerad redogörelse för detta finns i Meddelandeblad, allmänna råd (SOFS 2003:16) samt i om miss- förhållanden som rör barn. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan verksamheterna i syfte att skapa samsyn, förståelse och fungerande rutiner i arbetet. Figur 4.1 Aktörerna kring barn och familj i , samt det övergripande makrosystemet Figuren tydliggör det stora antalet aktörer i runt det sjuka barnet och för familjen. När man anlägger det utvecklingsekologiska perspektivet på situationen för asylsökande barn med uppgivenhetssymtom i , blir det tydligt att det krävs kunskap om och förståelse för det större sociala sammanhang som omger/omgav barnet och familjen, både i och i hemlandet. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan befinner sig i en utsatt situation separerad från sin sociala och kulturella kontext i hemlandet. I fortsätter ofta upp- brotten genom att de asylsökande familjerna kan flytta mellan olika kommuner eller mellan olika delar av storstaden. När familjen väljer att flytta kompliceras arbetet. Uppbyggnaden av konstruk- tiva samverkande nätverk såväl på organisationsnivå som på tvär- professionell nivå rent generellt försvåras, som sam- verkan/samordning av insatser mellan olika instanser för att få dessa att dra åt samma håll är av avgörande betydelse i arbetet. Figur 4.2 Nätverk kring barnet och familjen i hemlandet, i och i en oviss framtid (exemplet är ett barn och föräldrar där barnet varit friskt i hemlandet) Figurerna väcker frågor om skillnaden i nätverk i hemlandet och i , om hur det stora antalet aktörer i påverkar barnet och familjen. Att förstå de olika aktörernas uppdrag är inte bara komplicerat för de samverkande myndigheterna utan i synnerhet också för barnet och föräldrarna. Exempel på förebyggande strategier och samverkan Vi har valt att belysa det praktiska arbetet med förebyggande strategier och samverkan i fem konkreta exempel. I exemplen fokuseras olika aspekter och beskrivningarna är översiktliga. Exemplen har valts ut dels utifrån översyn av mottagningsverksamheten, där man kartlagt mottagningsarbetet med barn, men också utifrån dokumenterat samverkansarbete inom barn- och ungdomspsykiatrin. Vi har också valt att belysa ett unikt Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan projekt där frivilligorganisationer ger stöd till asylsökande barn, Barn i Väntan. Struktur och etablerade kontakter i I den nationella statistiken har förhållandevis få asylsökande barn i visat uppgivenhetssymtom. Förklaringarna till detta är sannolikt flera, men myndigheterna tror själva att den utvecklade samverkan ger asylsökande barn och familjer ett stöd i den ofta psykiskt påfrestande asylprocessen. I har mottagandet av asylsökande utformats utifrån de asylsökandes behov av information och stöd. I lokal samverkan erbjuder staden och andra ansvariga myndigheter en introduktions- vecka för alla nyanlända asylsökande i kommunen, där Migrations- verket, stadens invandrarservice, skolan, flyktinghälsan, Barn i Väntan m.fl. informerar om sina verksamheter. När det gäller barn har samverkan byggts upp, i ett första led mellan , skolan och Flyktinghälsan (primär- vården), för att man ska kunna uppmärksamma utsatta barn tidigt och hantera situationen tillsammans. De ansvariga myndigheterna har ansträngt sig för att lösa problem på ett flexibelt sätt och så långt som möjligt tillmötesgå familjernas behov. Genom en ständigt pågående dialog mellan nyckelpersoner i de olika verksam- heterna har man etablerat en struktur för samverkan. Rutinerna är kända, liksom personerna och deras uppdrag. Skolan har en nyckel- roll när det gäller att tidigt se och uppmärksamma barn i behov av särskilt stöd. När en asylsökande familj anländer till ser rutinerna ut så här. mottagningshandläggare för barn, s.k. barn- handläggare, träffar alla nyanlända barn och föräldrar på enheten. Man är mycket angelägen om att barnet ska vara med på det första mötet. Om det inte är det bokar man en ny tid för att träffa barnet. Efter samråd med föräldrarna anmäler barnet till skolan. Kommunen har två samordnare som arbetar med plane- ringen av de nyanlända barnens skolgång och placeringen i skolan, en handläggare arbetar med och en med gymnasie- skolan. Kommunen skickar sedan en kallelse till föräldrar/barn. Om barnet inte kommer till skolan efter två kallelser kontaktar samordnaren , som i sin tur kallar familjen för att höra varför barnet inte kommit till skolan. De flesta föräldrar vill Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan att barnen så snabbt som möjligt ska börja skolan. Familjerna behöver emellertid hjälp med kontakter för att det ska kunna ske så smidigt och snabbt som möjligt. Detta leder i till att så gott som alla barn börjar skolan. Mottagningshandläggaren på förmedlar också kontakt med flyktinghälsan så att familjen kan erbju- das ett hälsosamtal. Om familjen/barnet inte kommer till hälso- samtalet kontaktas barnhandläggaren som kontaktar familjen angå- ende detta. I ett andra led, i de fall det är nödvändigt, har de olika myndig- heterna också kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin och . Dessa har också ett bra samarbete med skolan. Om man befarar att barn far illa gör antingen skolan eller Migrations- verket själva anmälan till , eller så gör man anmälan tillsammans, beroende på situation. erfar att svårigheter i samverkan kan uppstå när de samverkande instanserna inte har kunskap om varandras upp- drag. Utan denna kunskap finns det en risk att man motarbetar varandra, vilket i förlängningen kan skapa felaktiga förväntningar hos de asylsökande föräldrarna och barnen. De gånger man stött på problem i samverkan har det handlat om att de samverkande myndigheterna inte har haft kunskap om upp- drag. Detta har försvårat samarbetet som då blivit stelt och känsligt. Projekt: Barn i väntan Barn i väntan (BiV) är ett pedagogiskt program som ska ge stöd till barn i asylprocessen. Det är ett samprojekt mellan Individuell Människohjälp och . Projektet delfinansieras med medel från Allmänna Arvsfonden och påbörjade sin verksamhet i och . Föräldrarna kan komma i kontakt med verksamheten genom t.ex. eller barn- och ungdomspsykiatrin. Projek- tet informerar också om sin verksamhet i det generella intro- duktionsprogrammet för nyanlända som finns i . Kontakter och samverkan med olika myndigheter är en självklar del i den verksamhet man bedriver. Det krävs för att kunna rekrytera barn till projektet, men betraktas också som en förutsättning för att kunna stödja barnen på ett konstruktivt sätt. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan Initiativtagarna fick idén till projektet efter att ha träffat många barn som befann sig i väntan i asylprocessen. En erfarenhet var att barnen lätt blir osynliga, att man sällan talar med barnen utan snarare om dem. Ambitionen och viljan var att stödja barnen. Så här beskriver en av initiativtagarna barnens situation: Situationen är ofta mycket oklar för barn som kommer hit med föräldrar som söker asyl. Min erfarenhet är att de inte alltid vet att familjen är asylsökande. De önskar, liksom de allra flesta barn gör, att få vara som alla andra. Och tvärtemot vad man skulle kunna tro så talar inte de asylsökande barnen med varandra i till exempel skolan om sina erfarenheter. I BiV kan barnen dela erfarenheter, se att de inte är ensamma om att vara i asylsituationen och få hjälp att hantera sin vardag. Ett annat syfte är att ge barnen kunskap om asylprocessen. Att ständigt hålla barnperspektivet levande och avhända barnet ansvar är en professionell utmaning anser initiativtagarna: De flesta av barnen tror att de kan påverka familjens möjlighet att få stanna i . Men vi arbetar med att förmedla att det är de vuxnas ansvar. Det är de vuxna som har valt att ta sig till och barnen kan bara följa med. Barnen kan uttrycka att vi är våra föräldrars resväskor. BiV är ett pedagogiskt program med en tydlig struktur.TPF5FPT Barnen träffas i grupp en gång . Två gruppledare håller i verksamheten. Utifrån olika teman, som till exempel känslor, tiden innan flykten, familjen, asylprocessen, sam- talar man och har pedagogiska och kreativa övningar. Föräldrar och syskon erbjuds också viss verksamhet barnen deltar i grupperna. Programmet avslutas med ett knytkalas för barnen och deras familjer. Barnen får ett diplom för ditt deltagande. I projek- tets egna utvärderingar uttrycker föräldrarna att barnen mår bättre, vilket även föräldrarna gör. Verksamheten utvärderas för när- varande av en utomstående person. 5TP PT Mer information om BiV:s program, verksamhet och kontaktuppgifter finns på webb- platsen: . Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan Samverkan och helhetstänkande i I har intensiv samverkan varit grunden för vård och stöd till utsatta asylsökande barn. Så här sammanfattar barn- och ungdomspsykiatrin situationen och den process man gått igenom (2005): ställdes inför ett nytt problemområde: asylsökande barn och ungdomar med uppgivenhetssymtom, från allmän passivitet till svår apati. Ingen i landet verkade sitta inne med goda lösningar. På BUP i trevade vi oss fram, för- sökte göra det vi bedömde var bäst för barnen, och dra lärdom av erfarenheterna. Successivt har trycket mot mottagningen lättat. Antalet barn som uppvisar allvarliga uppgivenhetssymtom har minskat drastiskt. Och inga nya fall har tillkommit under den senaste åtta- månadersperioden. Utgångspunkten för att hantera den svåra och nästan kaotiska situationen, där i ett skede av barn- och ungdoms- psykiatrins platser upptogs av asylsökande barn, var ett fast forum för samverkan mellan olika myndigheter i samhället. I detta nätverk, som är verksamt, ingår migrationsverket, flyktingmedi- cinska enheten, , skolan, vuxenpsykiatrin och barn- och ungdomspsykiatrin. En central faktor i arbetet är att alla inblandade myndigheter ska fokusera det egna uppdraget och inte lägga sig i andras ansvars- områden. Nätverkets arbete syftar därför till att: tydliggöra vilka insatser som behövs insatserna ska kunna sättas in snabbt och enkelt minimera konflikter mellan de olika professionerna Vid nätverksmötena diskuteras övergripande frågeställningar om stöd, vård och mottagande av de asylsökande barnen och familjerna och de problem som kan finnas. Vad kan barn- och ungdoms- psykiatrin göra, vilka ska remitteras dit, och vad kan göra? har kunnat uppmärksammas på vilka ärenden som behöver hanteras med förtur. Enskilda familjers pro- blematik diskuteras dock inte i detalj utan att familjen själv varit närvarande. Nätverket träffas en gång . Det är den flyktingmedi- cinska enheten som är sammankallande och som på många sätt har en central funktion i arbetet. Man har ett gemensamt synsätt inom om hur man ska bemöta barnens problematik. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan det är möjligt håller flyktingmedicinska enheten i kontakterna med familjen och barn- och ungdomspsykiatrin och barnmedicin- kliniken kopplas in när det behövs. Sedan man utvecklat nätverksarbetet har antalet barn som behöver remitteras till barn- och ungdomspsykiatrin (såväl för upp- givenhetssymtom som för andra svårigheter) minskat kraftigt. Man har också erfarit att det går att hjälpa barn att tillfriskna utan uppe- hållstillstånd, något som man tidigare inte trodde var möjligt. Så här kommenterar en överläkare vid den barnmedicinska kliniken vården och samverkan (2005): Jag har märkt att det ofta är nödvändigt att ha med många olika typer av personal eller yrkesgrupper, vid samtalen. Det är ofta så oerhört komplicerade förhållanden som måste hanteras på något sätt, för att barnen ska kunna ha det hyggligt bra. Det har också blivit lugnare för oss när vi alla är mer klara över våra olika roller och att vi har en klar ansvarsfördelning. En sjuksköterska vid den flyktingmedicinska enheten uttrycker sina erfarenheter så här (2005): Min första tanke när du frågar om vad som är viktigast vid behandling av asylsökande barn med uppgivenhetssymptom blir: samarbete och öppna kort. Alla som har med familjen att göra är med – inte varje gång men tillräckligt för att alla ska veta vad som händer och vad andra gör. Alla har sin egen sanning. På detta sätt undviks missförstånd. i , som har hela som upp- tagningsområde, har utvecklat sin samverkan kring asylsökande barn och familjer. Arbetet fick en extra skjuts efter ett samprojekt med barn- och ungdomspsykiatrin. Utifrån erfarenheterna av detta projekt och andra utvecklings- arbeten på myndigheten om att integrera i verksamheten, inrättades en tjänst som mottagningshandläggare med särskilt ansvar för barn- och familjefrågor. Denna handläggare har inte några egna ärenden utan fungerar som ett stöd till de övriga mottagningshandläggarna. Samverkan är en prioriterad och självklar del av mottagningsverksamheten. På en övergripande generell nivå har man återkommande kon- takter och möten med , skolan och , och ibland även med barn- och ungdomspsykiatrin. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan detta ser olika ut i de olika kommunerna, men mötena syftar till att utifrån övergripande frågor om mottagandet skapa en öppen dialog och förtroende mellan de samverkande parterna. I detta över- gripande samarbete inbjuds också till de olika verksamheterna för att informera om sin verksamhet och om asyl- sökande barns situation generellt, och dörren hos är öppen för studiebesök, vilket upplevs vara ett bra sätt att närma sig och lära känna varandras verksamheter. Med Flyktingcenter, den enhet inom primärvården som kallar och genomför hälsosamtal med de asylsökande som är nyanlända, har man ett nära och regelbundet samarbete. Flyktingcenter i samordnar och vidarebefordrar information till primärvården i hela om nyanlända som ska erbjudas hälsosamtal, och har på så sätt en nyckelroll i mottagandet. När det gäller samverkan i ett enskilt ärende så byggs nätverket utifrån de händelser och behov som finns. Den myndighet som uppmärksammar problemen försöker först hantera frågan. I nästa skede kan komma in i förstärkt samverkan uti- från sitt uppdrag. Det kan till exempel handla om att skolan upp- märksammar på att ett barn börjar bli utagerande. Då kan i ett första skede buffa tillbaka ansvaret till skolan, utifrån att mottagningshandläggaren vet att föräldrarna tidigare uttryckt oro eller haft frågor kring sin föräldraroll, och föreslå att skolan kallar in föräldrarna till ett samtal. Om för- äldrarna inte kommer till detta möte eller är allmänt avvisande till skolans initiativ kan i sin tur kalla föräldrarna för att gå vidare. Inom detta samarbete måste man självklart hantera frågor om sekretess. Erfarenheten är att familjerna i de flesta fall gärna ger sitt medgivande till att sekretess bryts, om det är nödvändigt. Familjen upplever ofta en trygghet i att flera, t.ex. , känner till och kan hjälpa i en svår situation. Men det är inte nödvändigt att bryta sekretessen för att kunna samverka. Andra insatser som kan sätta in i förebyggande syfte är stödsamtal, hembesök och särskilda insatser. Det kan handla om att ge extra bidrag till träning, om det bedöms kunna hjälpa utsatta ungdomar. Mottagningsenheten har som mål att träffa familjen minst , och att barnen ska vara med. Om barnen inte är med kallar man till ett nytt möte. Vad är vinsterna med samverkan och vad är svårt? Genom ett bra samarbete med de olika aktörerna kring familjen är det lättare att se Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan barns problem tidigt och göra något åt det. När barnet och familjen blir sedda och tagna på allvar blir också föräldrarna lugnare. De blir bekräftade och får förtroende för de personer och myndigheter som kan ge stöd. En bra samverkan utgår från en långsiktig strategi. I beskrivs samverkansarbetet som en levande process som präglas av en öppen- het för kontakter och en vilja att hitta lösningar. Det kritiska skedet infinner sig ofta i uppföljningsarbetet av svåra ärenden. Erfarenheten är att man ibland släpper för tidigt eller vill lägga ansvaret i någon annans knä. Detta har man i vissa fall löst med gemensamma insat- ser, t.ex. genom att göra hembesök tillsammans. En annan svårig- het är när man gör olika bedömningar i ett enskilt ärende. Då gäller det att vara försiktig och nyanserad i sina synpunkter och förhålla sig professionellt. Och det är här som goda relationer mellan de samverkande myndigheterna är ovärderliga. Ett brett perspektiv på samverkan i I har man ett nätverk med de professionella aktörer som finns runt barnet och den asylsökande familjen. I det ingår , barn- och ungdomspsykiatrin, flyktinghälso- vården, , vuxenpsykiatrin och skolan. Idén till nätverket kom ursprungligen från . Man upptäckte att en och samma familj kunde ha stöd och insatser av olika myndigheter, alla arbetade på sitt sätt utan att samordna insatserna. Nätverket skapades för att optimera insatserna utifrån barnets/familjens behov. Tanken är att man tillsammans ska bedöma vilken myndighet som bör gå in med insatser i ett enskilt ärende. På så sätt kan utsatta familjer i behov av stöd och hjälp identifieras snabbt, och insatserna ska också kunna komma utan fördröjning. Skolan har här en mycket viktig roll i nätverket efter- som man har en god kännedom om barnet i vardagen och om situationen innan den blir akut. Nätverket träffas en gång . har man längre träffar för att fördjupa sig i särskilt angelägna frågor. Mötena är vanligtvis förlagda till barn- och ungdomspsykiatrins lokaler. Nät- verksmötena har två delar. Den första delen är allmän information, där de olika myndigheterna har stående punkter. information kan handla om ändringar i lagar och praxis, inström- ningen av asylsökande osv. Denna del är viktigt för att deltagarna Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan ska få en större kunskap om varandras professioner och roller. Den andra delen av nätverksmötet handlar om enskilda ärenden. De svårigheter man möter i nätverksarbetet handlar om hur man hanterar sekretessen. finns ingen formalia kring detta, dvs. man kommer överens muntligen i varje enskilt ärende. Det som sägs i nätverksmötena om enskilda ärenden dokumenteras heller inte i protokollet, utan varje myndighet för in det som är viktigt i sin dokumentation. Alla asylsökande familjer informeras av när de skrivs in om att de kommer att kallas till ett hälsosamtal. Flykting- hälsan (primärvården) kallar och i detta priori- teras barnfamiljerna. I hälsosamtalet tar man särskilt upp preventiva aspekter för att barnen ska må bra, t.ex. vikten av förskola och skola, och att barnen har något att göra . Sjuksköterskan som genomför hälsosamtalet tar god tid på sig för att få en så bra bild som möjligt av familjens situation och vilka eventuella behov av stöd man har. Om det visar sig att det finns behov kan nästa steg vara att träffa föräldrar och barn tillsammans med en skolsköterska, eller om behovet är större, tillsammans med barn- och ungdoms- psykiatrin. Flyktinghälsans erfarenheter utifrån arbetet med barnen med uppgivenhetssymtom är att man måste vara tydlig med vad som gäller, både i samarbetet mellan de inblandade myndigheterna och i kommunikationen med familjen. Att handläggning, när det är aktuellt, kan ske skyndsamt är angeläget. Tidiga insatser i hemmet med stöd till hela familjen är ett vanligt behov hos familjerna. Man arbetar aktivt för att inte ta över föräldrarnas eget ansvar för familjens situation. Nätverksarbetet har varit fruktsamt. Ett konkret resultat är att kostnaderna för vården har minskat. Nätverket har också kunnat initiera andra samarbetsprojekt. Ett exempel på detta är att och barn- och ungdomspsykiatrin har provat att samarbeta i två ärenden där familjerna återvände till hemlandet. Barn- och ungdomspsykiatrin var med och hjälpte till att ställa barnets frågor till föräldrarna och till migrationsverkets hand- läggare, om vad som skulle hända när de kom hem, hur man skulle resa, var man skulle bo osv. När föräldrarna fick höra och svara på barnets oroliga frågor kunde de ge en mer nyanserad bild om vad som skulle hända. På så sätt blev situationen mer förutsägbar för barnet. Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan och skolan har haft ett särskilt projekt med en föräldrautbildning för asylsökande familjer där man tidigt kunde se att det fanns behov av stöd. Syftet med utbildningen var att utifrån ett salutogent perspektiv ge föräldrarna kunskap om friskfaktorer för barn och vuxna under asylprocessen, och hur man kan förhålla sig som förälder. Betydelsen av struktur och fasta rutiner i vardagen lyftes fram. I den ofta ansträngda situationen där många föräldrar sviktar i sin psykiska hälsa och omsorgsförmåga om barnen har det upplevts som positivt att fokusera på att föräldrarna genom att upprätthålla en struktur i vardagen kan ge sina barn ett bra stöd. Utöver samverkan i nätverket träffar också individ- och familjecentral för att diskutera gräns- dragningar mellan myndigheternas insatser. Detta brukar ske varje kvartal. Man har också en s.k. tvärgrupp, där också frivilligorgani- sationer, och andra organisationer/föreningar ingår. Gruppen träffas för att informera och diskutera generella frågor. Ett övergripande syfte är att öka kunskapen om asyl- processen och om olika professioners uppdrag. Särskilda förutsättningar för stöd till utsatta asylsökande barn Samhället har samma ansvar att förebygga psykisk ohälsa och att samverka kring utsatta asylsökande barn som för barn som är bofasta i landet. De praktiska förutsättningarna för detta är emellertid annorlunda utifrån barnens och föräldrarnas status som asylsökande. Detta innebär särskilda påfrestningar för de sökande själva, och ger samhällsinstanserna som ska ge stöd, vård och omsorg delvis speciella förutsättningar att förhålla sig till och arbeta utifrån. Hur kan man stödja barn och familjer vars framtid man vet så lite om? I flera av exemplen från olika delar av landet har man byggt upp strukturen för samverkan på ett likartat sätt. I första ledet finns de myndigheter som samtliga asylsökande barn kommer i kontakt med – migrationsverket, vårdcentralen (ofta en specialiserad asyl- hälsovårdsmottagning) och skolan/förskolan. Genom väl upp- arbetade rutiner säkerställs att barnen och föräldrarna kallas till skolan och kan genomgå hälsosamtal. Att detta fungerar är viktigt grund. I nästa skede, om det finns anledning att oroa sig för barnets hälsa eller situationen i övrigt, finns rutiner för hur andra Stöd till asylsökande barn: förebyggande strategier och samverkan stödjande verksamheter, som t.ex. barn- och ungdomspsykiatrin och , kan kopplas in i arbetet. I och i Söder- manland fungerar som en extra garant och samordnare i dessa kontakter. I och , träffas hela nätverket mer kontinuerligt vilket underlättar kontakterna.