sou · GUB375 · 2007-01-01 00:00:00 — Trots osäkerhetsfaktorn vågar vi ändå påstå att intresset kring frågan har ökat. Det vittnar många aktörer om, bland annat de föreläsare som specialiserat sig på de här frågorna. De har fler förfrågningar och uppdrag . Delegationen menar också att vi kan ta åt oss en del av utvecklingen i den här frågan. Flera av de projekt vi har beviljat medel har berättat att politiker och tjänstemän har fått större respekt och visat ett ökat intresse för deras arbete sedan de tilldelats pengar av delegationen. Samma tendens tycker vi oss också se när det gäller människor utanför de projekt som tilldelats medel. Att frågan tas upp av en statlig delegation ger uppenbarligen mer legitimitet och tyngd än när en grupp förskollärare på egen hand försöker väcka intresset hos chefer och politiker. som intresset har ökat upplever delegationen också att kunskapsnivån har höjts. Det märker vi inte minst på de intresseförfrågningar vi får, där är kunskapsnivån högre än tidigare även hos dem som inte har arbetat aktivt med frågan förut. Samma tendens syns också om man jämför ansökningarna från de två omgångar när delegationen har utlyst medel. Något generaliserat kan man säga att ansökningarna i den första omgången mer beskrev vilka metoder personalen ville använda för sitt jämställdhetsarbete än de beskrev målsättningar för arbetet och vilka förändringar i barngrupperna detta skulle leda till. Liknande ansökningar fanns även i den andra ansökningsomgången men glädjande nog visade många ansökningar på en ökad medvetenhet kring jämställdhet och genus. I den andra ansökningsomgången fanns det också många projekt med en mer uttalad strategi för jämställdhetsarbetet. Men som intresset för frågan ökar är det fortfarande långt ifrån alla som bedriver ett aktivt jämställdhetsarbete. Samtal från föräldrar eller från engagerad personal som vill att just deras förskola ska börja jobba med frågan påminner om att jämställdhet fortfarande inte ses som ett självklart uppdrag på alla förskolor. Det finns med andra ord mycket arbete kvar att göra. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 85 4.3 Projekt som delegationen har beviljat medel Som en del av arbetet med att förstärka och utveckla jämställdhetsarbetet i förskolan, har delegationen haft till uppgift att dela ut medel till jämställdhetsprojekt på förskolor. Den första ansökningsomgången avslutades . Vi hade då fått in 113 ansökningar, varav 18 beviljades projektmedel. Vid den andra ansökningsomgången som avslutades var intresset ännu större med 173 ansökningar, varav 26 beviljades medel. Av dessa hade tio projekt fått medel även första ansökningsomgången. Några av projekten omfattar hela förskolor, andra enstaka avdelningar. Det finns även projekt som omfattar flera förskolor och två som är länsomfattande. För en fullständig uppräkning av alla projekt, se bilaga 2. Det första steget de flesta personalgrupper går igenom, är att de börjar se sig själva och den egna verksamheten med nya ögon. Det kan vara en tankeväckande föreläsning eller något man fått syn på som sätter igång en process på en förskola. De flesta har efter att de börjat studera den egna verksamheten, upptäckt att det finns tydliga könsmönster i barngruppen och i den pedagogiska miljön som de som vuxna är med och förstärker genom sitt sätt att värdera och bemöta barnen. Flickor och pojkar ges inte lika stort inflytande över och utrymme i verksamheten, och alla barn ges inte samma möjlighet att utveckla egenskaper och intressen på lika villkor utan att hindras av stereotypa könsmönster. Det andra steget blir då att göra något åt detta. Mycket av det arbete förskolorna har gjort liknar varandra, men det finns också en del variationer mellan projekten. 4.3.1 Så här har projekten arbetat Alla projekt som delegationen har varit med och finansierat har fått besvara ett antal frågor om sitt arbete. Frågorna har handlat om hur de arbetat med det egna förhållningssättet, med den pedagogiska miljön och materialet, vilka observations- och dokumentationsmetoder de använt sig av, hur samarbetet med föräldrarna har fungerat och vilka förutsättningar och hinder de har stött på i sitt arbete. Omfattningen på projektens rapporteringar varierar i stor utsträckning. Vi har fått in rapporter som omfattar alltifrån några få till över hundra sidor. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 86 Vi ska nu utifrån våra möten med dessa 34 projekt, samt utifrån de möten vi gjort med andra förskolor, pedagoger, förskolechefer och rektorer, forskare och andra involverade aktörer, illustrera vad praktiskt jämställdhetsarbete i förskolan kan handla om, och vad vi ser som viktigt att tänka på inför det framtida arbete som kommer göras inom detta område. 4.3.2 Observation/Dokumentation/Analys/Utvärdering Observation och dokumentation har blivit två självklara delar i jämställdhetsarbetet i förskolan. Det är genom att observera och dokumentera olika miljöer, tidpunkter och situationer på förskolan som personal får kunskap om vilka könsmönster som finns och hur de påverkar barnen. Utifrån detta kan personalen sedan avgöra om det är något som de vill ändra på och hur det i så fall skulle kunna gå till rent praktiskt. Men observation och dokumentation används inte bara för att ta reda på vilka könsmönster som finns på förskolan, utan också för att se vad en genomförd förändring har lett till. Därför är dokumentation och observation verktyg som återkommer i arbetet med jämställdhet. Trots att begreppen är närbesläktade med varandra är det inte riktigt samma sak att observera som det är att dokumentera. I boken pedagogik beskrivs till exempel skillnaden på följande sätt: När jag observerar gör jag något mer än bara ser. Att observera blir ett medvetet samlande av iakttagelser, något jag sett eller hört men ännu inte reflekterat över. En observation väcker frågor och gör mig nyfiken på något jag vill förstå mer om. Det jag blivit nyfiken på i min observation fungerar som grund för hur jag i nästa steg kan välja ut vad jag vill dokumentera.15 Dokumentation är alltså något som följer efter observationen. När jag dokumenterar har jag gjort ett val. Jag har medvetet valt ur något av allt jag sett och hört i mina observationer som gjort mig extra intresserad. Jag har alltså en klar idé om vad jag är ute efter och väljer att fördjupa mig kring en fråga som väckts. Den dokumentationen blir i nästa steg underlag för reflektion tillsammans med mina kollegor.16 15 , Lenz-Taguchi (2005), sid. 18. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 87 Arbetet med observationer och dokumentationer är ofta det första inledande steget i den process som jämställdhetsarbete innebär. Andra viktiga delar i den här processen är analys och utvärdering. Analysinnebär att granska och reflektera kring det man har sett i sina observationer och dokumentationer. Det handlar om att hitta mönster och samband, och att försöka förstå vad som kan ligga under ytan av det som syns i dokumentationen. En genusanalys av det man dokumenterat och observerat kan till exempel innebära att man sätter in det man har sett i ett teoretiskt sammanhang. Det är också viktigt att i analysen relatera till teorier, antaganden och föreställningar, till exempel teorier om genusstrukturer, om flickor och pojkar och kvinnor och män, om personalens bemötande av barnen, om barnens föreställningar om kvinnligt – manligt och relationer mellan könen. Utvärdering i sin tur innebär att med dokumentation och delar av analysen beskriva och värdera dels hur processen förlöpte, dels om man nådde det som man avsåg att nå och om det kanske även blev resultat som inte var avsedda från början. Utvärderingen bör starta som projektet planeras och startas. Då bör man göra klart vad projektet syftar till och vilka huvudsakliga vägar som valts för att uppnå syftet. Man bör också tänka igenom och planera vilken typ av dokumentation som behövs för att ge underlag för utvärderingen, det vill säga vilka händelser blir viktiga att beskriva och vilka personer behöver man få in information från och så vidare. Hur har då projekten använt sig av dessa verktyg? När det gäller observation och dokumentation har dessa framför allt använts för att granska om och hur verksamheten på den egna förskolan är könad. Det har man gjort genom att bland annat undersöka personalens förhållningssätt i olika situationer, könsmönster i barngruppen, hur miljön är utformad eller hur flickor och pojkar framställs i förskolans litteratur. När det gäller vilka situationer och händelser som valts ut finns det några som återkommer ofta, till exempel när barnen ska äta eller när det är dags att gå ut. Utöver det har många också filmat eller på andra sätt följt den fria leken för att se hur könsmönstren där återspeglas bland barnen. På i har man gått till väga på ett mycket systematiskt sätt för att välja ut vad som ska kartläggas. Varje pedagog har valt en sekvens/situation/rum att dokumentera. Tiden för varje observationstillfälle har varit 10–minst . Vissa har valt att följa en bestämd grupp medsans andra Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 88 har valt att titta på en speciell situation i verksamheten. Syftet med dokumentationen har varit att försöka se mönster som är ojämställt eller som vi vill ändra. Ett exempel på det är vad som sker i tamburen när barnen går ut och vilka roller hjälpfröknarna spelar där. (Utvärdering, .) Den kanske vanligaste metoden som projekten använt sig av är videokameran. Den har använts både för observation och dokumentation. Exemplen på vad förskolorna har filmat är många: det kan röra sig om allt från hallsituationer och samlingar till barnens fria lek. Så gott som samtliga projekt har använt sig av denna metod eller planerar att göra det . Projektet på i har använt sin kamera vid ett flertal tillfällen och anser att det finns många fördelar med metoden. När vi filmar har vi fått med mycket mer än om vi skulle ta bilder med digitalkameran. Man hör alla skiftningar och tonfall när ljudet är med. Dessutom blir det vi som pedagoger gör och säger så tydligt. Annars kanske det är lätt att säga att så där gjorde inte jag men det går inte med videokamera, man blir helt enkelt överbevisad. (Projektansvarig, intervju .) Videokameran har också använts när projekten velat granska en specifik företeelse eller händelse närmare. På avdelningen Delfinen på i såg personalen genom videodokumentation att genuspedagogiken fått genomslag även i barnens fria lek. Barnen satte tydligare gränser än tidigare och använde sig av den stopp-signal personal infört i barngruppen för att hjälpa dem att tydligare markera den egna integriteten. Användandet av digitalkamera är också flitigt förekommande hos många av projekten och verkar med sin behändighet ha blivit mycket populär. Det går snabbt att från att bilden är tagen tanka in materialet i en dator för att sedan skriva ut det. En dokumentation som görs kan bli klar och till exempel sättas upp i hallen för föräldrarna . Ytterligare en vanlig dokumentationsmetod är att via penna och papper följa det som sker vid till exempel samlingen eller den fria leken. Pedagogerna har helt enkelt skrivit ner det som sagts och gjorts och använt det som ett underlag för vidare diskussion. Andra har jobbat med att intervjua barnen om hur det är att vara flicka och pojke och om det finns några skillnader när det gäller vad flickor och pojkar kan göra. i är ett sådant exempel. Där ställde de frågor kring vad SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 89 barnen tyckte om att göra på förskolan, vad barnen leker med när de är ute och om barnen tycker att de får vara med och bestämma i verksamheten. Efter intervjuerna analyserades materialet för att se om de vuxnas uppfattningar var lika som barnens. En observationsmetod flera av projekten har använt sig av är loggboken. En loggbok är en bok eller ett anteckningsblock där personalen kan skriva ner tankar, reflektioner och idéer som har med jämställdhetsarbete att göra. På vissa förskolor har alla i personalen varsin loggbok som avdelningen har en gemensam. På förskolan i har personalen sett flera fördelar med att använda sig av loggbok. Detta upplever vi som ett bra sätt att komma ihåg situationer i vardagen, barnens/pedagogernas kommentarer och de faktiska förutsättningarna för vidare analys (antal barn/kön). Vi har sedan använt loggboken som underlag för diskussion/analys i arbetslaget. (Utvärdering, .) Det finns också exempel på förskolan som kombinerat olika metoder när de skulle granska sin verksamhet närmare. Förskolan i gjorde så och blev mycket nöjda med resultatet. har vi både använt observationer och fotograferat. Detta tillfälle gav oss många reflektioner. Vi kunde se att de skrivna observationerna fångade något helt annat än kameran, och i kombination av detta kunde vi på en småbarnsavdelning se hur vi i förhållningssättet förstärkte de manliga maktstrukturerna. (Utvärdering, .) Utöver ovan nämnda metoder har många också använt sig av mer systematiserade kartläggningsmetoder som 3R-metoden, Husmodellen och teorierna om härskartekniker.17 En del projekt har också använt sig av utvärderingsmetod BRUK. Flera av projekten upplever att dokumentationen blir ytterligare ett sätt att kommunicera med föräldrar och andra som inte är direkt involverade i arbetet. Genom att visa upp sin dokumentation kring jämställdhetsarbetet blir både själva arbetet och nödvändigheten tydligare. På /i gjorde personalen till exempel en utställning kring barnens yrkesval och ställde också ut tavlor som barnen gjort i samband med detta. Även andra förskolor menar att dokumentationen är extra viktig i 17 För beskrivningar kring dessa metoder, se tidigare detta kapitel. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 90 dialogen med föräldrar och andra. i är en av dem och tog upp det som en särskild punkt på frågan om vad de ville dela med sig till de andra projekten. Utan dokumentation finns inte arbetet. Skapa stolthet för ert viktiga arbete, visa att det ni gör verkligen är viktigt. Genom att visa kvalitet och glädje i arbetet (dokumentationen) kan man övertyga de tveksamma, undrande och rädda. (Utvärdering, .) Men som vi skrev tidigare är dokumentationsarbetet bara det första steget i jämställdhetsarbetet process. Utan en ordentlig analys kring varför man gör som man gör och vad det utförda arbetet lett till försvåras arbetet. Genom analysen blir mönster hos både barn och personal tydliga på ett helt annat sätt. Det blir också lättare att veta hur arbete ska komma vidare. På i är analysen en självklar del i arbetet. Vi väljer vissa aktiviteter som ska leda till utvecklingsarbete på förskolan när det gäller genus och dokumenterar dem genom att ta bilder på barnen under själva aktiviteterna. Sedan beskriver vi gemensamt aktiviteternas syfte, genomförande och resultat. Under våra kommentarer analyserar vi ifall vi uppnått målet, vad som var bra, vad som var mindre bra, och vad vi kan förändra till nästa gång. Genom att reflektera över egna insatser och barnens prestationer kan vi förbättra verksamheten på vår förskola och barnens utveckling ur ett jämställdhetsperspektiv. (Utvärdering, .) I det länsomfattande projekt som genomförts i har projektdeltagarna haft ytterligare hjälp i sitt analysarbete genom det upplägg projektet har haft. Arbetet där har byggt på återkommande forskningscirklar ledda av personer knutna till . Detta gav fördelarna att deltagarna kunde bolla idéer och tankar med någon utanför den egna förskolan som cirkelledarna också kunde hjälpa till att fördjupa det teoretiska kunnandet. har arbetet i forskningscirklarna utgått från personalens tankar, idéer och funderingar, något som gjort att diskussionen också utgått från det som händer och sker på förskolan. Det har funnits en tillåtande atmosfär i gruppen, m.a.o. har det varit tillåtet att gå ut och in i sina argument och släppa iväg dem utan att de är helt genomförda. Detta är värdefullt för att få igång en lärande diskussion, där allas värderingar får finnas. (Utvärdering, länsprojektet i , .) SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 91 De största svårigheterna projekten har upplevt i detta arbete är bristen på tid. Flera av projekten förmedlar både förvåning och frustration över hur själva processen att först bestämma vad som ska granskas och sedan hinna med att analyseras och diskutera det man sett eller hört. menar också projekten att det är i denna process de verkliga förändringarna sker. Detta eftersom dokumentation, analys och utvärdering handlar om att systematiskt synliggöra erfarenheter och göra dessa tillgängliga för både egen och andras granskning och fortsatta utveckling. Detta har flera syften för olika målgrupper. I den egna förskolan och den egna personalgruppen är det viktigt att få tillgång till sina egna erfarenheter. Det ger ofta en tillfredsställelse att se vad man har gjort (man glömmer lätt och får känslan att man inte har gjort något särskilt eller att det inte har hänt något), men framförallt fungerar detta synliggörande som en bas för att gå vidare i utvecklingen. För kollegor vid andra förskolor, föräldrar, utbildningen, forskare kan det fylla en viktig funktion att få tillgång till de erfarenheter som gjorts för att få exempel, förstå vad som sker och varför, samt underlag för utvecklingsarbete på andra håll. För huvudmännen och andra med inflytande över verksamheten (till exempel politiker i stat och kommun) finns ett legitimt intresse att se hur verksamheten bedrivs och vilka konsekvenser man eventuellt kan se av olika sätt att arbeta eller olika insatser för att förändra verksamheten. Detta både som kontroll av vad som sker och som underlag för framtida beslut och satsningar. 4.3.3 Förhållningssätt Som vi har visat i tidigare kapitel är personalens förhållningssätt den viktigaste faktorn i jämställdhetsarbetet. Det menar både de projekt vi har varit i kontakt med och många andra aktörer inom området. Förhållningssätt och attityd är två ord som är nära besläktade med varandra.18 Båda dessa ord är återkommande när personal på förskolor börjar dialogen om kön och jämställdhetsfrågor på sin avdelning eller förskola. Andra ord som är synonyma med förhållningssätt är ståndpunkt, synsätt och hållning. Med andra ord handlar förhållningssätt om att ha en förståelse för hur 18 Källa . Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 92 de egna värderingarna och erfarenheterna speglar mötet med andra individer. Eftersom föreställningar om kön så tydligt präglar förhållningssättet är det därför viktigt att arbeta med just detta. Men för att kunna förändra sitt förhållningssätt måste man också vara medveten och kunna se det. Därför har mycket av det arbete projekten utfört handlat om att genom observationer och dokumentationer bli mer medvetna om det egna förhållningssättet. Många projekt har till exempel använt sig av videokamera och filmat framför allt vardagssituationer som matstunder, samlingar och mottagandet av barnen när de kommer till förskolan . Förskolorna Näverstugan och Påfågeln i är ett av de projekt som speciellt granskat situationen i hallen när de hälsar barnen välkomna till en ny dag. Detta för att kunna höja sina kunskaper och sin genusmedvetenhet. Vi har blivit mer medvetna om hur vi bemöter barn, personal och föräldrar. Vi tänker mer på hur vi uppmärksammar barnen. Vi säger t.ex. inte: vilken fin rosa tröja du har eller tuff, utan har du en ny tröja. Viktigt är att inte uppmärksamma utseendet, utan individen. (Utvärdering, .) Denna förändring i förhållningssätt kan ses som en bekräftelse på att ser barnen, men också ett exempel på ett förhållningssätt som kan innebära att barnen blir bekräftade som subjekt och inte som objekt. Att möta flickorna och pojkarna som personer den vuxne är glad att möta och att eventuellt kommentera tröjan utifrån det intresse barnen har för sina klädesval gör att barnen blir mer sedda som personer. Att vara kreativ i sina tankar över hur bemötandet ska ske är inte enkelt visar erfarenheter från projekten. Men genom att sätta in sitt agerande i ett genusperspektiv kan det blir en viktig del i flickans eller pojkens självbild. Se på dessa exempel från Förskolan i som har deltagit i det länsövergripande i . En tjej kommer till förskolan, mycket stolt över sina nya rosa joggingskor. Vi beundrar dem givetvis, men i stället för att prata om vad fin hon är i den härliga rosa färgen pratar vi om ifall hon tror att hon nu kommer att springa fortare eller hoppa längre när vi går ut. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 93 En kille kommer till förskolan men en ny tröja. I stället för att bara prata om den tuffa figuren på magen beundrar vi färgen och undrar om den känns mjuk och skön.18 Genom sin ökade medvetenhet om genusfrågorna har fler av projekten utvecklat olika metoder för att bryta tendenser till könstereotypt förhållningssätt. Dessa metoder som från början sågs som en könsfråga har ofta utvecklats till en metod även för andra frågor. Flera förskolor har börjat med vad de brukar kalla för stopphanden. En av dessa är i . Om man pratar med ett barn eller en vuxen och någon annan (vuxen eller barn) avbryter, sätter vi upp handen som stopp för att visa att man är upptagen med den man pratar med. (Utvärdering, .) Ofta upplever vuxna att pojkar har svårt att vänta på sin tur och att de gärna tar ordet före andra. Inte minst vid samlingen då alla ska få chansen att berätta något. I många fall har pojkarna tillåtits avbryta eftersom personalen haft föreställningen om att beteendet är typiskt pojkigt. Men det har visat sig att när stopphanden införs har pojkarna inte några problem med att vänta på sin tur. Det handlar om för pojkar, precis som för flickor, att vänja sig vid att vänta. Det är inte ovanligt att barnen tar till sig denna metod för att visa att de vill göra klart något innan de avbryts. På avdelningen Delfinen i var ljudnivån väldigt hög. Personalen kom då överens med barnen om att när ljudet är för högt ska den som känner obehag lyfta upp handen och göra cirklar i luften. Denna cirkelrörelse använder både pojkar och flickor för att få respekt för sin önskan om en lugnare förskoleavdelning och ibland också för att de vuxna pratar för högt och tar för mycket plats. En annan metod för att förändra sitt förhållningssätt har utvecklats på förskolan i . De kallar metoden genussäkring. Idén bakom metoden kommer från den kvalitetssäkring av arbetsplatser som pågår på många platser. När personalen på förskolan planerar ser de till att skapa en jämlik fördelning av det som brukar betecknas som kvinnligt och manligt genom urvalet av sånger, sagor, ramsor och lekar. Genom genussäkringen kan personalen ibland också skriva om och kanske byta ut han mot hon i texter. 18 Rapport (2005). Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 94 Det var med bakgrund av denna metod som en av förskollärarna bytte ut ordet han mot hon under en sångsamling då de sjöng visan Det var en gång en snickare. Axel avbryter skrattande med kommentaren att en snickare kan ju inte vara en hon. Förskolläraren svarar då att visst är det ovanligt med kvinnor som är snickare. När hon var barn var det pojkar som snickrade och flickor som kunde sy. Hon ställde sedan frågan till barnen om det verkligen är så nu för tiden.19 Med detta respektfyllda förhållningssätt till pojken och den övriga barngruppen kunde förväntningar på genusordningen omvandlas till reflektioner över hur det ser ut runt barnen och hur detta kan förändras. Med en medvetenhet om genus som går ut på att bryta invanda mönster när det gäller relationer mellan kön kan det ur frågeställningar som denna pojke hade utvecklas ett helt temaarbete om till exempel historia. Att förändra sitt förhållningssätt kan också handla om på vilket sätt personalen formar innehållet och miljön på förskolan. har mängder med dockvrå bytts ut till att bli hemvrå. Inte bara ordet har bytts utan det har också flyttats in nallebjörnar och annorlunda dockor, så som och , för att pojkarna ska bli mer intresserade av att vara med.