sou · GUB324 · 2007-01-01 00:00:00 — I lagtexten kom emel- lertid efter förslag från socialutskottet det nu aktuella begreppet liknande social tjänst att användas genom att 35 § stadgade att kommunen för plats i förskola eller i fritidshem, färdtjänst, social hemhjälp, boende i eller annan liknande social tjänst fick ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämde. Ändringen föreslogs troligen i förtydligande syfte och någon när- mare motivering eller någon ytterligare exemplifiering av vad som avsågs uttalades inte (se bet. SoU 1979/80:44 s. 84 f. och s. 108 f.). I 10 § socialtjänstlagen (1980:620) användes ett annat begrepp då det stadgades att socialnämnden bör genom hjälp i hemmet, färd- tjänst eller annan service underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra (kurs. gjord här). Vid lagändring ersattes detta av begreppet liknande social tjänst och det på- pekades i specialmotiveringen att det var det begrepp som användes i 35 § (prop. 1992/93:129 s. 22). I samband med maxtaxereformen lades dagverksamhet till de uppräknade sociala tjänster för vilka kommunerna får ta ut avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer och detta sades då ut- göra endast en precisering av redan gällande uttryck annan liknande tjänst (prop. 2000/01:149 s. 55). reglerar 8 kap. 2 § SoL avgiftsuttag för familjerådgivning, viss verksamhet för barn och ungdom, föräldrautbildning inför adoption, hemtjänst, dagverk- samhet, särskilt boende som inte omfattas av hyreslagen samt lik- nande social tjänst. I doktrinen har fot- och hårvård och snöröjning åt pensionärer angetts som exempel på liknande sociala tjänster.12 har vid ett antal tillfällen behandlat frågan om färdiglagad mat kan vara att hänföra till begreppet annan liknande social tjänst. resonerade kring att det möj- ligen kunde ses så att matlådor inom eller matser- vering vid särskilda boenden kan inrymmas i detta begrepp, så att det skulle vara möjligt att med stöd av bestämmelsen i 8 kap. 2 § första stycket SoL differentiera avgifterna härför med hänsyn till de enskildas betalningsförmåga. anförde att om var och en hade rätt att så långt möjligt få utnyttja det i socialtjänstlagen fastställda förbehållsbeloppet, skulle det troligtvis inte strida mot likställighetsprincipen att ta ut en lägre avgift eller ingen avgift alls för matlådor och matservering men konstaterade att det i avsaknad av klargörande rättspraxis inte var möjligt att med bestämdhet ange hur frågan om matavgifter kan lösas för personer med låga inkoms- ter.13 I ett senare uttalande har resonerat mot bak- grund av ett yttrande av Lagrådet (se nedan avsnitt 3.4.2.2). Social- styrelsen uttalade då att Lagrådet synes ha utgått ifrån att avgift för färdiglagad mat (avseende råvaror och tillagning) omfattas av 8 kap. 2 § SoL och att Lagrådets uttalanden talar för att Lagrådet inte an- ser att ett beslut om jämkning som grundar sig på den enskildes betalningsförmåga strider mot likställighetsprincipen.14 Socialsty- relsen har härefter även bl.a. avgett yttrande till Kammarrätten i i ett mål angående bl.a. matavgift och därvid angett att vissa kostnader för mat kan inrymmas i hemtjänstav- giften såsom distribution och uppvärmning och vissa kostnader kan 12Bohlin, Kommunalrättens grunder s. 166. 13Socialstyrelsen, Meddelandeblad nr 9/02. 14Socialstyrelsen, Meddelandeblad . inrymmas i matavgiften enligt 8 kap. 2 § SoL såsom råvaror, tillred- ning i storkök och andra relevanta kostnader för verksamheten.15 Som tidigare konstaterats ger socialtjänstlagen kommunerna i stor utsträckning frihet att utforma sina insatser. Att handla hem, tillreda och servera maten hos en omsorgstagare är hemtjänstinsat- ser. Om kommunen väljer att fullgöra sin skyldighet att tillgodose omsorgstagares behov av bistånd med mattillredning genom att i stället tillreda maten i storkök, är detta enligt utredningens bedöm- ning en liknande social tjänst och är grunden för avgiftsuttaget 8 kap. 2 § SoL. Betalning för av kommunen tillhandahållen färdiglagad mat be- finner sig emellertid i gränslandet mellan en avgift för tjänst och en ren ersättning. Beträffande själva livsmedelsdelen faller det sig i viss mån naturligt att se betalningen som en ren ersättning liksom den enskilde själv betalar för livsmedel som hemtjänstpersonal handlar och tillreder i hemmet. Dock kan det vid en annan jämförelse med konstateras att man i förarbetena utgick från att kom- munerna skulle kunna välja att lägga hela kostnaden för färdiglagad mat, dvs. även livsmedelskostnaden, i hemtjänstavgiften. I detta fall skulle således den färdiga maten vara att betrakta som en helhet. Som synes har i sina ovan redovisade uttalanden utgått från att hela den färdiglagade maten utgör en liknande social tjänst, dvs. I avsaknad av vidare ledning från förarbetena eller rättsliga avgöranden i frågan kan det inte med bestämdhet sägas att det förhåller sig på ena eller andra sättet. Genom utredningens förslag ges frågan en tydlig reglering (se avsnitt 5.4). Utredningen har tillfrågat samtliga länsstyrelser i landet om några frågor om kommunala avgifter för mat har varit aktuella i samband med deras tillsyn enligt bl.a. socialtjänstlagen. Ingen av de tolv läns- styrelser som svarat hade prövat något sådant ärende. i län uppgav att man hade tillfrågats beträffande ett beslut om att i korttidsboende ta ut avgifter i form av å ena sidan kost- avgift motsvarande beräkning för livsmedels- kostnader samt hyra, vilka inte skulle ingå i maxtaxan, och å andra sidan omvårdnadsavgift, vilken skulle ingå i maxtaxan. 15 Yttrande i Kammarrättens i mål 8166-03. styrelser har undersökt kommunernas tillhandahållande av färdig- lagad mat16 eller stött på frågorna i andra sammanhang och av kom- mentarer framgår att maten inom äldre- och handikappomsorgen är ett viktigt och debatterat område. Enligt 16 kap. 3 § SoL kan beslut om avgifter eller förbehållsbelopp enligt 8 kap. 4–9 §§ samma lag överklagas till länsrätten genom förvaltningsbesvär. De avgifter som avses är enligt 8 kap. 5 § SoL avgifter för hemtjänst, dagverksamhet och bostad i särskilt boende. Sedan maxtaxereglerna infördes i socialtjänstlagen och kommuner- na i anslutning härtill ändrade sina taxor har ett antal avgiftsbeslut överklagats för prövning i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utredningen har läst ett antal läns- och kammarrättsdomar där frågan om av kommunen debiterad matavgift varit aktuell.17 I samt- liga fall har det varit fråga om matavgifter som legat utanför kom- munens hemtjänsttaxa. Länsrätterna har i flera av dessa fall gjort bedömningen att det endast är själva matkostnaden som inte omfattas av hemtjänstav- giften medan däremot merkostnaden för t.ex. tillredning bör ses som en del av hemtjänstavgiften. De har i dessa fall inom ramen för förvaltningsbesvär satt ned den överklagade matavgiften till ett be- lopp motsvarande schablon för livsmedelskost- nader med hänvisning till reglerna om förbehållsbelopp. Utifrån dessa resonemang har kommunerna bl.a. anfört att det är en missuppfattning att den enskildes kostnader för mat från kommunen omfattas av högkostnadsskyddet. De har gjort gällande att propositionsuttalandet om att kostnaden ska beräknas så att den ryms inom ramen för den högsta avgiften endast gäller om kom- munen har ett taxesystem som innebär att kostnaden för måltider ingår i avgiften för hemtjänst eller dagverksamhet. Däremot gäller det inte för det fall kommunen tar ut en separat avgift för maten och det görs ett individuellt tillägg till förbehållsbeloppet för 16Se i , Matförsörjning för äldre i ordinärt boende Beslut, genomförande och upplevelse, Meddelande nr 2005:29, och i , Kartläggning av kommunernas matdistribution till pensionärer, 2004:9. 17Kammarrätten i , mål nr 2059-03, 2435-03, 2763-03, 2979-03, 4605-03, 4913-03, 4915-03 och 8166-03, Kammarrätten i , mål nr 1180-03, 1181-03, 2617-03 och 4030-04, Kammarrätten i , mål nr 661-03, 1781-03 och 3258-03 samt Kammar- rätten i , mål nr 2936-02. I sådant fall är det självkostnadsprincipen som gäller för avgiftssättningen. Nämnda länsrättsresonemang har inte i något fall stått sig i högre instans. Kammarrätterna har i nästan samtliga fall uttalat att ett beslut om avgift för mat som, såsom i de aktuella fallen, inte ingår i hemtjänstavgiften, inte fattats enligt någon av bestämmelserna i 8 kap. 4–9 §§ SoL. Därför går ett sådant beslut inte att pröva med förvaltningsbesvär enligt 16 kap. 3 § SoL, utan kan överprövas endast genom laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen. Dock har inte heller någon sådan prövning av matavgifter ägt rum. I ett fall har Kammarrätten i gjort bedömningen att vård- och omsorgsnämndens beslut om enskilds avgift för mat var ett beslut av rent verkställande art och som sådant inte kunde överklagas en- ligt kommunallagens bestämmelser. I detta fall hade av kommun- fullmäktige beslutad matavgift i enlighet med fullmäktiges beslut satts ned för att den enskilde skulle ha kvar sitt förbehållsbelopp. Då domstolarna inte ansett sig kunna pröva matavgiften, har den enskilde i flera fall upplysningsvis erinrats om möjligheten att an- söka om äldreförsörjningsstöd eller försörjningsstöd. Några av domarna har överklagats till Regeringsrätten. har Regeringsrätten dock inte meddelat prövningstillstånd i något mål.18 3.3.6Problemet för kommunerna då frågan har aktualiserats Sedan maxtaxereformen genomfördes tolkar kommunerna gällande lagstiftning olika beträffande huruvida det är tillåtet eller ej att jämka matavgiften för enskilda omsorgstagare med låg inkomst. Flera kommuner har numera uppfattningen att kommunallagens likställighetsprincip hindrar kommunen från att jämka avgiften för färdiglagad mat. Ingen av de lagändringar som genomfördes vid maxtaxereformen tog sikte på den övergripande möjligheten att i enskilda fall sätta ned avgifter för äldre- och handikappomsorg. Att kommunerna tidigare i stor utsträckning, främst i särskilt boende, jämkat matavgifterna, hänger sannolikt samman med äldre taxe- system, då matavgiften i särskilt boende ofta så att säga ingick i den jämkningsbara hemtjänstavgiften i form av en helinackorderings- avgift. Att osäkerhet nu uppkommit beträffande de lagliga förut- sättningarna för att jämka matavgifter kan ha viss förklaring i för- 18 Regeringsrätten, mål 280-03, 7439-03 och 3862-04. Se även Regeringsrätten, mål 3499-03. arbetsuttalanden som gjordes i samband med maxtaxereformen, där det poängterades att enskildas utgifter för kost inte omfattas av den högsta avgiften för hemtjänst och dagverksamhet utan att råvaror eller färdiglagad mat normalt ska bekostas av den enskilde via dennes förbehållsbelopp (se avsnitt 3.3.3.1). Sedan lagändringarna trädde i kraft har också samtliga kommuner valt att lägga mat- avgiften utanför sin hemtjänsttaxa. Matavgiften har således tydligt blivit en särskild del av avgifterna inom äldre- och handikapp- omsorgen. Maxtaxereformen trädde i kraft . november–genomförde en enkät där kommunerna bl.a. ombads redovisa sina erfarenheter fram till denna tidpunkt av införandet av den nya lagstiftningen. 24 kommuner svarade då att tolkningen att matavgift kan jämkas hade gett problem beträffande omsorgstagare i särskilt boende. Vidare svarade 19 kommuner att det är oklara rättsregler angående jämk- ning av matavgift.19 Då motsvarande fråga ställdes uppgav 20 kommuner att lagstiftningen är alltför otydlig och där- med medför rättsrisker. I de fall dessa kommuner angav exempel, nämndes frågan om rätt att jämka avgift för kost. Ytterligare ett tiotal kommuner kommenterade som ett problem att de kan jämka avgift för mat.20 Efter maxtaxereformen har således osäkerhet uppkommit bland kommunerna om hur man ska hantera dessa frågor. Sedan problemet för vissa låginkomsttagare med matavgifter upp- märksammats har det gjorts försök att lagstiftningsvägen komma till rätta med detta. upprättades inom en promemoria med lagförslag i syfte att klargöra att kommuner får jämka avgift 19Socialstyrelsen, , Redovisning och jämförelser med tidigare studier s. 35 f. 20Socialstyrelsen, Avgifter för äldre- och handikappomsorg , Redovisning av två taxe- enkäter till kommunerna s. 38. 21Socialdepartementet, Jämkning av avgift för färdiglagad mat m.m. inom äldre- och handi- kappomsorgen, dnr S2003/5912/ST. för bland annat färdiglagad mat som tillhandahålls inom äldre- och handikappomsorgen. Utgångspunkten i promemorian var att kom- munernas avgifter för färdiglagad mat, såvitt avser den del som inte ingår i hemtjänstbegreppet och därmed omfattas av socialtjänst- lagens högkostnadsskydd, fastställs med stöd av 8 kap. 2 § SoL. Den föreslagna jämkningsregeln skulle också kunna tillämpas på andra avgifter som kommuner har rätt att ta ut med stöd av 8 kap. 2 § SoL. Enligt förslaget skulle i nämnda lagrum införas ett tillägg av följande lydelse: Föreligger särskilda skäl i ett enskilt fall får avgiften jämkas. Särskilda skäl för att jämka avgiften angavs före- ligga när avgiften är så hög att den inskränker den enskildes för- behållsbelopp beräknat i enlighet med socialtjänstlagens bestäm- melser. Även andra omständigheter av ekonomisk eller annan natur, såväl tillfälliga som långvariga, sades kunna utgöra särskilda skäl för jämkning. Enligt förslaget skulle ett beslut om jämkning av avgift i ett enskilt fall kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Förslaget remissbehandlades och majoriteten av remissinstanserna tillstyrkte den föreslagna jämkningsregeln eller lämnade den utan erinran. Flera av dessa var kommuner som redan jämkade mat- avgiften. , Pensionärsför- bund och Handikappförbundens samarbetsorgan ansåg att den före- slagna lagstiftningen skulle vara tvingande. Bland dem som avstyrkte förslaget, och ett antal kommuner, framfördes bl.a. åsikten att det egentliga problemet ligger i att vissa personer har för låg pension i kombi- nation med lågt eller inget BTP och att detta är en statlig ange- lägenhet som inte ska lösas med att kommunerna inte får täckning för matkostnader. Denna uppfattning delades av och Föreningen , som dock varken tillstyrkte eller avstyrkte förslaget. var i huvudsak positiv till de föreslagna lagänd- ringarna och ansåg att det utifrån rådande osäkerhet om möjlig- heterna till jämkning av matavgiften var bra med ett förtydligande i lag. anförde dock att det fanns skäl att dels ytter- ligare förtydliga att matavgiften är att betrakta som annan liknande social tjänst enligt 8 kap. 2 § SoL, dels, för att undvika oklarheter i tillämpningen, ytterligare klargöra vad som ska ingå i den del av matavgiften som är att betrakta som annan liknande social tjänst respektive i hemtjänstavgiften, t.ex. beträffande råvaror, tillagning- en i storkök och uppvärmning i den enskildes hem. () anförde att kommunerna enligt rättspraxis har ansetts ha rätt att differentiera sådana avgifter som får tas ut med stöd av 8 kap. 2 § SoL och att den föreslagna jämk- ningsregeln inte skulle kunna tillämpas på avgiften för färdiglagad mat om avgiften inte anses kunna tas ut med stöd av nämnda be- stämmelse. Om däremot avgiften tas ut med stöd av 8 kap. 2 § SoL kan avgiften differentieras enligt bestämmelsens nuvarande lydelse och behovet av en jämkningsregel i sådant fall kunde enligt JO ifrågasättas. Härefter gick ett reviderat förslag på remiss till Lagrådet. Enligt förslaget skulle i 8 kap. 2 § SoL införas ett tillägg av följande lydelse: Om det finns särskilda skäl i ett enskilt fall får en avgift inom äldre- och handikappomsorgen jämkas.. Den föreslagna lagändringen tog således inte sikte på avgifter för andra typer av sociala tjänster som anges i paragrafen än dem inom äldre- och handikappomsorgen. Det anfördes att kommunerna när det gäller kostnader för färdiglagad mat kan ta ut avgift med stöd av 8 kap. 2 § SoL, men att viss del av kostnaden – distribution och upp- värmning i hemmet – ryms i högkostnadsskyddet. Det anfördes vidare att en avgiftstaxa som är fastställd för tjänster som omfattas av 8 kap. 2 § SoL kan vara differentierad utifrån bland annat omsorgstagares betalningsförmåga och omfattningen på tjänsten, men att taxan i sig dock inte kan vara fastställd så att den beaktar en enskild persons särskilda förhållanden. När tillämpning- en av en generellt hållen avgiftsbestämmelse inte är till- räcklig för att garantera den enskilde ett visst förbehållsbelopp eller en skälig levnadsnivå, kan det finnas behov av att komplettera denna med en jämkningsregel som bara ska tillämpas med beaktande av den enskildes situation. Det anfördes också att det var angeläget att den kommun som väljer att tillämpa jämkning tar fram särskilda rikt- 22 , Jämkning av avgift för färdiglagad mat och andra sociala tjänster inom äldre- och handikappomsorgen, dnr S2003/5912/ST och S2004/149/ST. linjer för hur jämkningsregeln ska tillämpas. Särskilda skäl för jämkning sades föreligga bland annat när avgiften är så hög att den inskränker den enskildes förbehållsbelopp eller får till följd att personen lever under existensminimum. Talan mot beslut rörande jämkning av avgift skulle enligt förslaget i lagrådsremissen bara kunna föras genom laglighetsprövning. Lagrådet, som avgav yttrande över förslaget, fann sammanfattningsvis att ändamålsenligheten måste betraktas som tveksam och att förslagets utformning såväl från systematisk synpunkt som rent tekniskt var otillfredsställande. Lagrådet av- styrkte med hänsyn härtill förslaget i föreliggande skick. Lagrådet ansåg att det kunde ifrågasättas att en sådan jämknings- bestämmelse som föreslogs var lämpad att foga in i gällande lagreg- lering av avgiftssystemet. Lagrådet anförde att den föreslagna kompletterande jämknings- regeln var av fakultativ karaktär och bara sade att jämkning av avgiften får ske i enskilda fall vid särskilda skäl. Enligt Lagrådet gav motivuttalandena beträffande detta uttryck inte tillräcklig vägled- ning för hur tillämpningen avsågs ske. Vidare menade att det inte var konsekvent och följd- riktigt från systematisk synpunkt att ta in en allmänt hållen lagregel om jämkning i enskilda fall som ett komplement till det slags bestämmelser som finns i 8 kap. 2 § SoL. Frågan syntes enligt Lagrådet hellre böra ställas om det behov av jämkning som kan finnas inte borde tillgodoses genom att respektive kommun väljer att bygga ut sina taxebestämmelser med jämkningsregler. En be- stämmelse i lagform av den föreslagna lydelsen skulle enligt Lag- rådet inte medföra fördelar när det gäller att undanröja eller minska farhågor för att beslut om jämkning kan komma att strida mot likställighetsprincipen Av betydelse i det hänseendet sades i stället vara att de jämkningsbeslut som fattas är grundade på normer och skäl som är sakligt godtagbara sett ur likabehandlingssynpunkt. Lagrådet konstaterade vidare att som den föreslagna lagtexten var utformad omfattade den alla de sociala tjänster som omnämns i 8 kap. 2 § SoL, dvs. även t.ex. hemtjänst. Enligt Lagrådet kunde det, med hänsyn till högkostnadsskyddet, möjligen hävdas att det prak- tiskt sett inte skulle uppstå några problem om jämkningsregeln formulerades så vidsträckt som förslaget innebar. Lagrådet fann det dock vara lagtekniskt otillfredsställande att i det aktuella lagrummets första stycke föra in en för alla berörda sociala tjänster tillämplig bestämmelse om jämkning vid särskilda skäl och i andra stycket ha en hänvisning till de ytterligare bestämmelser om hög- kostnadsskydd som gäller för hemtjänst m.m. Det kunde enligt Lagrådet också framhållas att den föreslagna lydelsen motsatsvis skulle kunna läsas som ett förbud för kommu- nerna mot att jämka avgifter utanför äldre- och handikappom- sorgen och några skäl för en sådan begränsning av jämknings- möjligheterna hade inte redovisats. En ytterligare synpunkt var att det inte genomgående ter sig alldeles enkelt att i praktisk avgiftshantering göra klar åtskillnad mellan vad som ingår i respektive faller utanför hemtjänstbegreppet i situationer då färdiglagad mat tillhandahålls omsorgstagarna genom kommunens försorg. Lagrådet hänvisade till remissen, en- ligt vilken viss del av kostnaden för färdiglagad mat faller inom ramen för hemtjänst och systemet med högkostnadsskydd (distri- bution och uppvärmning i hemmet) medan övriga delar (råvaror och tillagning) kan avgiftsbeläggas direkt med utgångspunkt i 8 kap. 2 § SoL. Mot bakgrund av risken för sammanblandning vid avgiftsut- taget borde det enligt Lagrådet vara angeläget att, om en komplet- terande lagregel införs, denna inte utformas så att den kan bidra till ökad oklarhet genom att täcka in samma område som redan befint- liga kostnadsskyddsregler. 3.4.3Regeringens skrivelse 2003/04:172 och utredningsuppdraget överlämnade regeringen skrivelsen Jämkning av avgift för färdiglagad mat och andra sociala tjänster (Skr. 2003/04:172) till , bl.a. i syfte att redovisa rättsläget när det gäller möjlig- heterna för kommunerna att jämka kostnader för färdiglagad mat. I skrivelsen redovisade regeringen också den rapport som Social- styrelsen hade lämnat . I skrivelsen angavs att syftet med lagför- slag varit bl.a. att i lag reglera kommuners möjligheter att jämka avgifter som inte omfattas av det s.k. högkostnadsskyddet och där- med undanröja den oklarhet som funnits om kommuners möjlighet att tillämpa jämkning i ett enskilt fall. Med anledning av den be- dömning Lagrådet gjort av lagförslaget fann regeringen dock inte anledning att gå vidare i den delen. Vidare ansåg regeringen behov föreligga av en förenkling av avgiftssystemet och av en reglering som innebär att den enskildes betalningsförmåga beaktas vid fastställande av avgiften för färdig- lagad mat och det aviserades att regeringen hade för avsikt att till- sätta en utredare att lägga fram förslag härom. Enligt 71 § lov om social service, lovbekendtgørelse nr 1187 af 7. (serviceloven) är kommunen skyldig att erbjuda dels personlig hjälp och omvårdnad, dels hjälp eller stöd med nödvändiga praktiska uppgifter i hemmet till personer, som på grund av tillfälligt eller varaktigt nedsatt fysisk eller psykisk funktionsförmåga eller särskilda sociala problem inte själva kan utföra dessa uppgifter, s.k. hemhjälp. Lagen innehåller inte några närmare bestämmelser om innehåll och omfång av den hjälp som ska erbjudas. Det är kommunfullmäktige som har både det inne- hållsmässiga och ekonomiska ansvaret för hjälpen. Med personlig hjälp och omvårdnad avses t.ex. hjälp med personlig hygien, hjälp att klä på och av sig samt hjälp att äta. Praktisk hjälp i hemmet kan vara hjälp med t.ex. städning, tvätt eller inköp. Praktisk hjälp kan också vara hjälp med matlagning i den enskildes hem, men i prak- tiken äger detta av effektivitets- och kostnadsskäl knappast rum. I stället kan praktisk hjälp bestå i att man får matservice. Det är kommunfullmäktige som fastställer servicenivån i kom- munen. Biståndshandläggare beslutar vem som är berättigad till hemhjälp, vilket sker efter individuell bedömning av den enskildes hjälpbehov. Kommunen har också möjlighet att generellt erbjuda aktiverande och förebyggande insatser (65 §). Serviceloven ställer inte något krav på att kommunen själv ska leverera hjälpen och kommunerna har således möjlighet att överlåta utförandet av uppgifterna eller delar härav till andra. trädde bestämmelser om frit leverandørvalg (75 c-75 f §§) i kraft. En person, som har beviljats hjälp eller stöd enligt 71 §, ska välja någon av kommunen godkänd leverantör att utföra hjälpen. Den enskilde kan också välja att själv peka ut någon person att utföra uppgifterna, varvid denna ska godkännas av kommunen. Det överordnade ansvaret ligger dock kvar hos kommunerna, så kommunen är t.ex. skyldig att ombesörja att den enskilde får den hjälp som beslutats, om den av den enskilde valda leverantören inte fullgör sitt uppdrag. Hemhjälp kan fås oavsett vilken form av boende den enskilde lever i, dvs. i såväl ordinärt boende som i äldreboende m.m. Rätten till fritt leverantörsval omfattar dock inte personer bosatta i äldreboende m.m. (75 e §).