sou · GUB343 · 2007-01-01 00:00:00 — Detta bör, om möjligt, ske före . Före skall dessutom var och en av medlemsstaterna underrätta kommissionen om deras respektive parlament kan förväntas godkänna de åtgärder avseende ratificering eller tillträde som krävs för att staten skall bli bunden av den revide- rade . På grundval av de uppgifter som staterna lämnar kommer ett datum att fastställas för den tidpunkt då anslut- ningsinstrumenten kan deponeras hos generalsekreterare. Beträffande ändringsprotokollet till tilläggskonventionen finns det inte något motsvarande beslut om en gemensam ratificering av ändringsprotokollet. Det kan konstateras att flertalet stater, med någon eller några månaders fördröjning, uppgett att de avser att kunna efterleva rådets rekommendation enligt ovan. Majoriteten av stater har dock vid muntlig förfrågan från utredningens sekretariat inte särskilt kunnat besvara hur referensbeloppet skall täckas finansiellt5. Det kan emellertid noteras att det i uppges finnas en försäkringskapacitet nationellt som uppgår till inklusive terrorhandlingar. I finns en försäkrings- kapacitet , men endast utan täckning för terrorhandlingar. Försäkringskapaciteten i är också begränsad och kräver att andra finansiella lösningar utnyttjas för att referensbeloppet skall kunna nås. , som ännu inte är part i men avser att tillträda konventionen , har upplyst att anläggnings- innehavarens skyldigheter att finansiera sitt ansvar kommer att höjas från 1 miljard till 2,25 miljarder schweizer franc. På mötet i närvarade också representan- ter från den europeiska försäkringssammanslutningen . Av de uppgifter som lämnades framgår att det inte är möjligt att på någon marknad finna ansvarsförsäkring , vilken täcker såväl atomskador orsakade av terrorhandlingar, preskriptionstider längre än och ersättning för kostnader för återställandeåtgärder vid 5 Möte i /, 2–. Täckning upp till referensbeloppet kan däremot finnas om försäkringen undantar nu nämnda faktorer. I det följande övergår utredningen till att mer ingående presen- tera atomansvarsregleringen i vissa stater anslutna till Pariskonven- tionen och därutöver motsvarande reglering i några andra stater. producerar ingen kärnkraft, men har en forskningsreak- tor på Risø. Denna är under avveckling. Närmare bestämmelser om ersättning för atomskada finns i loven nr 332 af 19/06/1974 om erstatning for atomskade (nukleare ). Denna lag införlivar såväl Paris- som tilläggskonven- tionens bestämmelser. Frågor rörande tillsyn och godkännande av verksamheten i atomanläggningar regleras i loven nr 170 af 16/05/1962 om nukleare anlæg (atomanlæg) (Atomanlægsloven). Anläggningsinnehavarens ansvar är enligt § 21 loven nr 332 af 19/06/1974 om erstatning for atomskade (nukleare ) be- gränsat till 60 miljoner SDR för en och samma olycka. Anlägg- ningsinnehavaren är skyldig att teckna och vidmakthålla försäkring eller ställa annan godtagbar säkerhet upp till ansvarsbeloppet, vilken säkerhet också skall godkännas av justitsministeren (§ 26 och § 28). Staten har enligt §§ 30–32 ett subsidiärt ansvar att ersätta skador upp till maximalt 300 miljoner SDR för det fall det skulle saknas försäkring eller annan godtagbar säkerhet. Det danska justitsministeriet arbetar med att se över den nuvarande loven nr 332 af 19/06/1974 om erstatning for atomskade (nukleare ) för att senast /kunna lägga fram ett förslag till med de ändringar och tillägg som bedöms nödvändiga och som också i övrigt bör följa med tillträdet till den reviderade Paris- och tilläggskonventio- nen. Avsikten är att båda konventionerna skall kunna ratificeras vid utgången av 2006. I finns det fyra kärnkraftverk och en forsk- ningsreaktor ägd av staten. Ett femte kärnkraftverk håller på att byggas. Den nya reaktorn avses tas i drift 20096. Den finska har godkänt en proposition7 i vilken reger- ingen föreslår att den finska skall godkänna ändrings- protokollen till Paris- och tilläggskonventionen. I propositionen föreslås att ansvarsregleringen i atomansvarig- hetslagen ändras så, att en finländsk anläggningsinnehavares ansvar, till skillnad från vad som gäller , skall vara obegränsat i fråga om skador som uppkommer i . Ansvaret skall i första hand täckas av ansvarsförsäkring . Därefter träder tilläggskonventionens ersättningsregler in. Om en atomolycka skulle få så allvarliga följder att skadorna överstiger kan emellertid anläggningsinnehavaren bli tvungen att svara för skadorna också med sina tillgångar. De skadelidande skall alltså vara berättigade till ersättning för skador lidna i även för belopp överstigande anläggningsinnehavarens försäkring, och vilka inte heller täcks av statens ersättningsansvar eller av det samman- lagda ersättningsansvaret för vissa stater som följer av tilläggskon- ventionen. Regeringen konstaterar att förslagen i propositionen innebär att de försäkringspremier som innehavarna av atomanläggningar i betalar kommer att stiga. Försäkringsbeloppen anges stiga till mer än det tredubbla och innehållet i försäkringarna ändras. Det konstateras emellertid vidare att även om försäkringspremierna höjs markant kommer de inte heller i fortsättningen att belasta priset på elektricitet producerad med kärnkraft i någon högre grad8. och presidenten har godkänt propositionen. Avsikten är att de föreslagna ändringarna i atomansvarighetslagen skall träda i kraft i två etapper i den takt som ändringsprotokollen till Paris- och tilläggskonventionerna träder i kraft internationellt och tidi- gast vid utgången av 2006. De lagar som reglerar ändringsproto- kollens införlivande med finsk rätt skall träda i kraft vid den tid- punkt som regleras av republikens president i en förordning. 6Artikel publicerad i , Näringsliv, . 7RP 2/2005 rd och bygger på ett betänkande (E 46/2003 rd) som överlämnades den 31december 2002 av en av regeringen tillsatt atomansvarighetskommission. Propositionen godkändes av . 8RP 2/2005 avsnitt 3.1, s. 18. om ändring av atomansvarighetslagen skall träda i kraft . producerar ingen kärnkraft, men på territoriet finns det två små forskningsreaktorer: en i och en på utanför Lillestrøm. Paris- och tilläggskonventionens bestämmelser har införlivats i loven nr 28 om atomenergivirksomhet. I § 16 i den norska lagen har tillämpnings- område utvidgats på motsvarande sätt som i den svenska atoman- svarighetslagen. Anläggningsinnehavarens ansvar är begränsat till 60 miljoner SDR för en och samma atomolycka. För beloppet skall anlägg- ningsinnehavaren teckna och upprätthålla försäkring eller ställa annan säkerhet som departementet godkänner. Staten svarar subsidiärt för skador enligt Paris- och tilläggskon- ventionen. Vidare gäller ett särskilt statsansvar för vissa s.k. sena skador som inträffar efter att den tioåriga preskriptionstiden löpt ut men efter atomolyckan. Staten kan också betala ut ersättning i de fall ersättningsnivåerna – på grund av lagstiftningen i sådana andra stater vars rättsordningar grundas på Pariskonven- tionen eller – överstiger de ansvarsnivåer som gäller enligt norsk rätt. Det norska justisdepartementet har utarbetat ett høringsbrev om ratifikation och ändringar i den norska atomenergiloven. Hørings- brevet sändes ut på remiss . Efter remisstidens utgång kommer regeringens lagförslag och remissinstansernas synpunkter att tillställas i en Odelstingsproposition. finns det sammanlagt 17 stycken atomanläggningar i . Ägarförhållandena är sådana att anläggningarna är kon- centrerade till fyra koncernbolag9. 9 , Nuclear Issues Briefing Paper 46, Nuclear in , 2005, . , som är part i bl.a. , införde ett obegränsat skadeståndsansvar för anläggningsinnehavare i de fall en atomskada inträffar i till följd av en atomolycka vid en tysk anläggning. Om olyckan är en direkt följd av en krigs- handling eller liknande handling under väpnad konflikt eller har orsakats av en allvarlig naturkatastrof är ansvaret emellertid begrän- sat till den högsta nivån på statsgarantin, dvs. I har ett obegränsat ansvar ansetts vara förenligt med redan i dess nuvarande lydelse. Detta har satts i fråga av de övriga staterna anslutna till , vilka inte delat den tyska uppfattningen. Om en atomolycka uppkommer i en annan stat är ansvaret begränsat med hänsyn till reciprocitetsprincipen, dvs. i vilken mån den staten har motsvarande ersättningsregler i förhållande till . När det gäller stater som saknar atomanläggningar på sitt territorium motsvarar den tyska anläggningsinnehavarens ansvar det som följer av tilläggskonventionen. Enligt den tyska atomansvarighetslagstiftningen skall varje anläggningsinnehavare per reaktor ha en godkänd ekonomisk säkerhet, i första hand bestående av ansvarsförsäkring, som uppgår till . Den tyska Atomförsäkringspoolen täcker detta belopp. Skadekrav överstigande och upp till maxi- malt täcks genom en frivillig gemensam ansvars- överenskommelse mellan samtliga tyska anläggningsinnehavare, det s.k. solidaritetsfördraget som de fyra moderbolagen , , och ingått. Vilka säkerhetsbelopp som gäller för respektive anläggningsinne- havare och hur detta åtagande skall finansieras framgår av en sär- skild lag10. Tillståndsmyndigheterna ansvarar för att fastställa formen för, och omfattningen av, den särskilda säkerheten. Som en följd av det s.k. solidaritetsfördraget och att detta godtas som en finansiell säkerhet har behovet av ett statsansvar bortfallit i denna del. Anläggningsinnehavarna svarar alltså gemensamt för ekonomisk säkerhet som uppgår till . Om ersättningskraven överstiger nivån för den finansiella säker- heten eller om säkerheten inte kan tas i anspråk för skadan träder emellertid den tyska staten in och betalar – ersättningskravet skall 10 BGBI 1977 I p. 220; 2002 I p. 1869, 1906. alltid riktas mot denna – intill ett sammanlagt belopp om 2,5 miljar- der euro per skada11. Den tyska lagen är nu under omarbetning för att anpassas till den reviderade Paris- och tilläggskonventionen. har undertecknat men inte anslutit sig till Paris- och tilläggskonventionen och har undertecknat och avser att också ratificera den reviderade Pariskonventionen12. har emeller- tid en lagstiftning som bygger på samma principer som Pariskon- ventionen, med undantag för principen att anläggningsinnehava- rens ansvar skall vara begränsat13. Den främsta orsaken till att avstått från att tillträda har varit att principen om ett obegränsat ansvar för anläggningsinnehavare vägt tungt för den schweiziska regeringen. har i sin nationella lagstiftning redan tidigare infört ett obegränsat ansvar för anlägg- ningsinnehavare och detta har inte ansetts vara förenligt med Paris- konventionen i dess nuvarande lydelse. Eftersom det saknas möjligheter att finansiera ett obegränsat ansvar har anläggningsinnehavarens skyldigheter att ha finansiell täckning begränsats. Genom en särskild lagreglering kan emellertid miniminivån för den finansiella täckningen av anläggningsinne- havarnas obegränsade ansvar höjas så snart det finns tillgång till ytterligare finansiella medel på marknaden. Det schweiziska parla- mentet har använt sig av denna. Det belopp som primärt skall täckas av en privat ansvarsför- säkring uppgår enligt lagen14 till (motsvarande ), men i lagen anges också att beloppet skall höjas så snart kapaciteten ökar. Höj- ningarna sker genom reglering i förordning. Det är alltså i själva verket förordningsregleringen som styr och anger nivån på det be- lopp som anläggningsinnehavaren är skyldig att teckna ansvars- försäkring för. I förordningsregleringen uppgår nu det belopp som primärt skall täckas av en privat försäkring till 1 miljard schweiziska 11Enligt § 34 och § 36 i Atomgesetzt ansvarar det Land i vilket atomanläggningen är beläget tillsammans med staten för och staten därutöver ensam för resterande ersättning . 12Uppgifter lämnade till utredningen av , Pool. 13OECD/, , Nuclear Civil Liability Regimes in Non-Convention Countries, Presentation to (2004 Session), p. Staten har ett sekundärt ansvar upp till detta belopp (se nedan). I beloppet är inte ränta och övriga kostnader inräknade, vilka måste kunna täckas därutöver intill i händelse av en atomolycka på en atomanläggning. För trans- porter är motsvarande belopp 50 miljoner respektive . Den schweiziska atomförsäkringspoolen tillhandahåller ansvars- försäkring som täcker hela detta belopp, men vissa skador får undantas från ansvaret15. För skador till följd av terrorhandlingar medger regleringen i förordningen dock att anläggningsinnehavarnas ansvar begränsas till . Resterande belopp som skall täckas av ansvarsförsäkring, , garan- teras av den schweiziska staten. Staten garanterar ersättning för s.k. sena skador och anspråk som framställs men inom ramen för den 30-åriga preskrip- tionstiden. En treårig s.k. korttidspreskription gäller emellertid. Om ersättningsanspråken överskrider den ovan redovisade nivån för den privata försäkringen eller om försäkringen inte täcker den aktuella situationen är den schweiziska staten skyldig att tillhanda- hålla försäkring som täcker anläggningsinnehavarnas ansvar . För denna försäkring betalas full er- sättning. Premierna flyter in i en fond som staten upprättat för ända- målet och som har byggts upp genom premieinbetalningar av anlägg- ningsinnehavare och transportörer. Avgift tas ut per anläggning med särskilt fastställda belopp16. Eftersom anläggningsinnehavarnas ansvar är obegränsat svarar de med sina tillgångar för det fall ersättningsanspråken inte täcks av de nu redovisade två stegen. I sista hand kan ett speciellt katastrof- system tillgripas. , som saknar andra atomanläggningar på sitt territorium än någon mindre s.k. lågriskanläggning för forskningsändamål, har infört ett obegränsat ansvar för innehavare av atomanläggningar och för transporter av atomsubstanser. är inte part till 15Se artikel 4 i Kernenergiehaftplichtverordnung 732.441 vom 5. 16Se artikel 12 i Kernenergiehaftpflichtgesetz och artikel 5.1 i Kernenergiehaftplicht- verordnung. någon atomansvarighetskonvention, men har undertecknat Paris- och tilläggskonventionen utan att senare ratificera konventionerna. Atomansvarsfrågor regleras i en ny och omfattande lag som trädde i kraft . Lagen bygger till mycket stor del på andra principer än de som normalt kännetecknar den internatio- nella atomansvarslagstiftningen. De enda egentliga likheterna är att anläggningsinnehavaren har ett strikt ansvar och att anläggnings- innehavaren skall ha en finansiell säkerhet som uppgår till ett visst belopp av ansvaret. Ansvaret är emellertid inte kanaliserat till anläggningsinnehavaren ensam. Såväl anläggningsinnehavaren, trans- portören av atomsubstans som licenstagaren kan bli ersättnings- skyldiga. Däremot är möjligheterna att väcka talan mot leverantörer av t.ex. utrustning till forskningsanläggningarna begränsad. Enligt den holländska atomansvarslagstiftningen uppgår anlägg- ningsinnehavarens ansvar till (tidigare 750 mil- joner NLG). För s.k. lågriskanläggningar kan beloppet sättas lägre. Den holländska försäkringspoolen (Nederlandse Pool voor ) tillhandahåller ansvarsförsäkring upp till 750 miljoner NLG och därutöver 25 miljoner NLG för ränta och rättegångskostnader. Anläggningsinnehavaren är skyldig att ersätta också skador or- sakade av naturkatastrofer. Om det holländska finner att en anlägg- ningsinnehavare inte kan upprätthålla ställd säkerhet eller om en sådan endast finns att tillgå till en oacceptabel kostnad kan finans- departementet ingå avtal med anläggningsinnehavarna på statens vägnar och med staten som försäkringsgivare. Försäkringen skall täcka den del av anläggningsinnehavarens ansvar enligt atomansva- righetslagen som det inte är möjligt att erhålla försäkringsskydd för på den privata försäkringsmarknaden. Det är också möjligt att tillhandahålla statliga garantier upp till ansvarsbeloppet, t.ex. i det fall då det saknas möjligheter att försäkra atomskador som upp- kommit på grund av terrorhandlingar (Supplementary State Policy). Sådana statliga garantier har inte tillhandahållits. 17 Bundesgesetz über die zivilrechtliche Haftung Für Schäden durch Radioaktivität (Atom- haftungsgesetz 1999), BGB1 I, No. 170/1998. De närmare villkoren och premiernas storlek fastställs av . Storleken på premien uppges uppgå till av den premie som anläggningsinnehavaren be- talar till försäkringsgivaren. Att premien inte är högre beror på att statens ansvar i denna del är begränsat och utgör ett komplement till den ansvarsförsäkring som tecknas på den privara försäkrings- marknaden. Staten kan vidare i de fall kraven på ersättning efter en atom- olycka överstiger tilläggskonventionens ersättningsnivåer tillhanda- hålla medel ur kompletterande fonder . De statliga fondmedlen kan tas i anspråk även i de fall en atom- olycka uppkommit i en stat som tillträtt tilläggskonventionen. En förutsättning för detta är att staten vid olyckstillfället har en atomansvarslagstiftning som bygger på samma grundläggande principer som den holländska lagen (reciprocitet). Premien för dessa statliga fonder har fastställts genom en ekonomisk beräkningsmetod. Premien för statliga fonder () uppgår till av den premie operatörer betalar för försäkring av ansvaret . Avgiftens storlek har varit föremål för diskussion, framförallt har den ansetts vara för låg, men efter noggranna beräkningar sattes premien till av den premie som betalas för försäkring upp till ansvarsnivån enligt Pariskonventionen18. Av de statliga fondmedel som finns tillgängliga utöver den er- sättning som kan betalas enligt tilläggskonventionen är avsatta till att ersätta s.k. sena personskador som inträffar först förflutit men inte senare än från olycks- tillfället. Om såväl person- som sakskador uppkommit och ersätt- ningsanspråken överstiger vissa nivåer reserveras två tredjedelar av den totala ersättning som kan betalas för personskador. Om ersättningsanspråken överstiger anläggningsinnehavarens ansvarsnivå, vilket torde bli följden om en atomolycka får katastro- fala följder, så är enligt en särskild ordning i första instans endast domstolen i behörig att pröva skadeståndstalan. Denna sär- skilda ordning har införts för att underlätta fördelningen av ersätt- ningsmedlen när skadorna är så omfattande och utbredda att anlägg- ningsinnehavarens ansvar överskridits. 18 Uppgifter lämnade till utredningen av det holländska (). Domstolen kan på begäran av en part, och efter att ha hört anlägg- ningsinnehavaren och , besluta att skadestånd tills vidare inte får betalas ut. Domstolen kan också fatta beslut om att tillsätta en s.k. undersökningsdomare som ansvarar för att fast- ställa ersättningsnivåer och som till sin hjälp utser en kommitté. Kommittén i sin tur kan utse och konsultera experter samt har be- hörighet att medla mellan de skadelidande och försäkringsgivarna. Utmärkande för den särskilda ersättningsordningen är bl.a. att den kan initieras av en skadelidande om denne vänder sig till domstol med en begäran om att förfarandet skall tillämpas. Sedan anläggningsinnehavaren och yttrat sig kan domstolen fatta beslut. Endast om domstolen lämnar begäran utan bifall kan domstolens beslut överklagas. Atomansvarsregleringen innehåller också detaljerade regler om prioritering av ersättningsanspråk och proportionell nedsättning av skadestånd i de fall medlen inte räcker till åt samtliga skadelidande. Om en kommitté har tillsatts i enlighet med vad som framgått ovan föreslår denna en ersättningsordning. Sedan denna fastställts av undersökningsdomaren eller domstolen skall kommittén betala ut ersättning i enlighet med den särskilda planen. är inte part till Wien- eller . Detta beror bl.a. på uppbyggnaden av det amerikanska juridiska systemet och att staten skulle inkräkta på delstaternas interna angelägenheter på skadeståndsområdet om den anslöt sig till någon av konventionerna. Atomansvarsfrågor regleras i alltsedan 1957 i den s.k. Price- lagen19. Med stöd av denna lag har det vuxit fram ett särskilt system med ett långtgående ersättningsansvar för anlägg- ningsinnehavare. Eftersom det i praktiken är uteslutet att teckna såväl egendoms- som ansvarsförsäkring för atomskada i täcks ersättningsanspråk till följd av en atomskada av lagen. Lagen är uppbyggd så att det finns ekonomisk täckning för den som anses skadeståndsskyldig (anyone liable) för en atomskada. Vem som i första hand är ersättningsskyldig avgörs med stöd av skadeståndsrättsliga regler i den delstat där atomolyckan ägde rum. 19 och utgör en del av Atomic Energy Act . Detta betyder att annan än anläggningsinnehavaren kan bli ersätt- ningsskyldig. Trots detta är anläggningsinnehavaren skyldig att till- handahålla ekonomiska medel upp till den nivå som anges i Price- lagen. Detta system omnämns som en form av eko- nomisk kanalisering till anläggningsinnehavaren i stället för att ansvaret är kanaliserat till denne20. Lagen bygger på de grundläggande principerna att anläggnings- innehavaren har ett exklusivt skadeståndsansvar och att denne måste gottgöra andra som har tvingats utge skadestånd på grund av atomolyckan, att anläggningsinnehavarens ansvar är begränsat och att anläggningsinnehavaren måste ha finansiell täckning motsvaran- de ansvarsnivån. I händelse av en olycka med särskilt allvarliga följder (extraordinary nuclear occurrence) tillkommer två prin- ciper; dels skall anläggningsinnehavarens ansvar vara strikt, dels skall de federala domstolarna vara exklusivt behöriga att pröva alla ersättningsanspråk. Enligt det s.k. systemet finns en gräns för hur stor del av anläggningsinnehavarens ansvar som skall täckas av för- säkring. Denna nivå bestäms av den tillgängliga kapaciteten på marknaden för ansvarsförsäkring, (Primary Financial Protection). Ansvaret enligt detta steg försäkras och administreras av den privata amerikanska atomförsäkrings- poolen (American Nuclear Insurers, ). Anläggningsinnehavarna är därutöver i ett andra steg skyldiga att delta i ett särskilt ersättningsprogram (Secondary Financial Protection Program) om skadorna skulle överstiga den första nivån. Till detta ersättningssteg skall bidrag ges med en viss andel per atomanläggning. Varje anläggning skall svara för en viss andel per olycka. fördelas kostna- derna mellan 104 atomanläggningar21. Därutöver tillkommer för att ersätta even- tuella rättegångskostnader som ersätts med maximalt per anläggning och olycka. Ersättning för rättegångskost- nader är emellertid inte begränsade. För det fall rättegångskostna- derna överstiger de som satts av för detta ändamål så kan de trots detta betalas ut. Medel tas då från fondens medel i övrigt. Detta resulterade efter olyckan i att av de som betalades ut, avsåg kostnader 20OECD/, , a.a., p. 21United States Nuclear Regulatory Commission, , Fact Sheet, . för att reglera skadorna och användes för att kompensera de skadelidande22. Genom den första och andra nivån finns alltså maximalt tillgängligt för att ersätta skadelidande efter en atomolycka, varav hänför sig till ansvars- försäkring. Miljöskador ersätts inte. Vidare är preskriptionstiden begränsad till . Om det maximalt tillgängliga beloppet är otillräckligt för att ersätta uppkommen skada kan kongressen besluta om ytterligare ersättning23. Beloppet justeras med hänsyn till inflationen. Om en atomolycka bedöms ha synnerligen allvarliga följer, dvs. bedöms vara en s.k. Extraordinary Nuclear Occurence, , följer ersättningsreglerna de federala skadeståndsreglerna. En atomolycka har aldrig förklarats vara av så omfattande karaktär att den bedöms vara en s.k. . Således bedömdes inte heller den s.k. olyckan som en så allvarlig atomolycka. Viss ersättning i samband med en atomolycka kan också betalas ut med stöd av and Emergency Assistance Act om presidenten förklarar att det är nödläge eller att en katastrofolycka föreligger. Med stöd av en princip som går ut på att respektive delstat står för och resterande belopp betalas av statliga medel kan bidrag ges för tillfälligt boende , reparationer, merkostnader för hyror m.m.