sou · GUB345d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt statistiken hade de statliga centralmuseerna den lägsta andelen personal för bou-verksamhet: sammanlagt 18 års- verken uppdelade på 24 museer. De 25 regionala museerna hade 84 årsverken för bou-verksamhet och de 72 kommunala museerna hade 75 årsverken för bou-verksamhet. Det är stor skillnad mellan hur museerna prioriterar den peda- gogiska verksamheten. En jämförelse mellan två kommunala museer får illustrera spännvidden: hade 2 årsverken avsatta för barn- och ungdomsverksamhet (av totalt 109) medan museer hade 10 (av totalt 97). gjorde 1998 en enkät om de statliga, kommunala och regionala museernas pedagogiska verksamhet. Enkäten visade att hälften av de svarande museerna (av de 134 museer som fick enkäten) då hade fast anställda pedagoger. Framför allt i storstäderna fanns också många timanställda pedagoger. Åren 2001 2003 fördelade till de regionala museerna för insatser inom museipedagogiken. Det har inte gjorts någon ny enkät efter den treåriga satsningen, men det vore intressant att se om den har lett till att museerna har fått fler pedagoger. Fri entré är inte något nytt: 2003 hade 49 museer fri entré för samtliga besökare. 24 av museerna med fri entré var kommunala. Mer än hälften av museerna hade fri entré för besökare upp till . genomförde en undersökning om museernas pedagogiska verksamhet för barn och ungdomar. Undersökningen ingick i uppdrag att stödja kulturpedagogiskt utveck- lingsarbete, som var ett uppdrag från regeringen . En enkät med öppna frågor kring verksamhetens utformning och innehåll skickades till 250 museer – samtliga centrala och regio- nala museer svarade, men bara drygt hälften av de kommunala och övriga, mindre museerna. Undersökningen pekade på ett antal problem för museernas pedagogiska verksamhet, bl.a. att antalet fast anställda pedagoger inte stod i proportion till den stora andelen barn- och ungdomspublik på museerna och att det saknades utbild- ning på högskolenivå för museipedagoger. Undersökningen var också starten på ett flerårigt utvecklings- arbete kring museipedagogiska frågor på . kom skriften Upptäckarglädje! Om museipedagogik, som beskriver den museipedagogiska praktiken och lyfter fram ett antal inspirerande exempel på museipedagogisk verksamhet på museer runtom i landet. 2003 avsatte regeringen särskilda medel till museipedagogiska insatser: fördelade till museipedagogiska projekt på de regionala museerna och fick 2,5 mnkr för att utveckla sitt arbete med museipedagogik. arbetade främjande bl.a. genom att arrangera fortbildning av museipedagoger. En e-postlista för musei- pedagoger öppnades också – med syfte att sprida information och erfarenheter om museipedagogiska frågor. Rappor- ten1 tar upp flera goda effekter av satsningen: många skolor fick möjlighet att påbörja en långsiktig sam- verkan med ett regionalt museum, museerna har fått möjlighet att samarbeta med experter inom t.ex. bildkonst, teater, dans, musik – men också forskare och webbformgivare, museerna har kunnat pröva nya pedagogiska metoder, utveckla modeller för samarbete och skapa nätverk, flera regioner utvecklade verksamhet utanför museibyggnaden, bl.a. i samarbete med arkeologer och byggnadshistoriker. konstaterar att projektmedlen har gjort störst nytta där det redan fanns en museipedagogisk grundstruktur att bygga vidare på. Utvärderingen visar också att det på flera håll var svårt för museerna att närma sig skolan. Trots att museerna har en lång tradition av pedagogisk verksamhet var samarbetet mellan skola och museer dåligt utvecklat på många håll. har regeringen beslutat att permanenta stödet till museipedagogik på de regionala museerna. för- delar till museipedagogisk verk- samhet. fördelas också 7,5 mnkr, enligt budgetproposi- tionen . Vid bedömningen av den första ansökningsomgången tittade på hur många grundskoleelever som finns i respektive län. har också tittat på museernas tidigare satsningar på museipedagogik. Samtliga museer som beviljades bidrag har verk- samhetsplaner för den pedagogiska verksamheten och även planer för uppföljning och utvärdering. hade ett särskilt rege- ringsuppdrag och 2,5 mnkr i extra anslag för att utveckla museipedagogiken. , chef för museets avdelning för ut- ställningar och lärande, menar att regeringsuppdraget har resulterat i ett mer offensivt arbetssätt: 1 Genomgång av museipedagogiska insatser. Dnr KUR 2004/740, . De viktigaste förebilderna finns i , bl.a. på the . Lärandet har fått högre status i organisationen, vilket har lett till en omorganisation av verksamheten. De tidigare guiderna har ersatts av tre producenter för lärande som utvecklar, driver och följer upp projekt. Producenterna arbetar med lärande för alla åldrar. Det är dock inte producenterna som träffar besökarna, utan än så länge timanställda, ofta arkeologstudenter på D-nivå som saknar peda- gogisk utbildning. Avdelningen för utställningar och lärande arbetar med lärande för alla åldrar, från barn till pensionärer. Skolan är dock fortfarande en av de huvudsakliga målgrupperna, särskilt mellanstadiet – efter- som det är då som eleverna läser om forntiden. Men museet riktar också in sig mot familjepubliken och under loven. Allt lärande på museet ska präglas av samma kunskapssyn och man har tagit fram ett nytt program för lärande, som ska prägla hela museets arbete. Museet har också tagit fram ett frågeformulär för intervjuer med besökande skolor och föreningar, för att få veta mer om hur de uppfattar besöket på museet. Man gör löpande publikundersök- ningar med frågor om besökarnas bostadsort, utbildning och ålder. har visningar för lärare och har kontakter med historielärarnas förening och i . För att nå ut till resten av landet satsar man framförallt på museets webb- plats och har en anställd webbpedagog. hade liksom särskilda projekt- medel från regeringen till 2003 för att utveckla sitt arbete med museipedagogik. Pengarna användes i första hand till att utveckla metoder för att arbeta med äldre barn och ungdomar och till att anställa fler pedagoger. hade redan ett framgångsrikt arbete med förskolebarn och lågstadiebarn i Lek- stugan. Projektmedlen som fick har inte lett till att man har anställt fler pedagoger. Efter projekttiden förlängdes inte anställningen för de nya pedagogerna. har museet 1,5 tjänster för fast anställda pedagoger +1,5 årstjänst för museiassistenter i Lekstugan. till utställningsavdelningen, och deras roll har förtydligats i organisationen, bl.a. genom att man har skapat en särskilt enhet för museipedagoger, audioguider och den säsongsanställda personalen vid museets sommaröppna besöksmål. Museet har inte timanställd personal för att sköta visningar eftersom man menar att timanställda pedagoger inte för tillbaka kunskap på samma sätt som fast anställd personal och att länken mellan den syn på lärande och kunskap som museet utvecklar bryts. hade museet konferenser för länsmuseerna, bl.a. för att ta reda på vilka behov länsmuseerna har av , men det arbetet har inte kunnat fortsätta. Museet håller på att bygga upp en avdelning för museipedagogisk litteratur i sitt bibliotek. Med fri entréreformen blir det svårare att särskilja barn- och vuxenpubliken. Värdarna i reception har i uppgift att ta reda på vilken publik det är som kommer till museet. De ungefärliga siffrorna från visar att: 3 200 personer besökte museet ur kategorin obokade skol- grupper med barn . 1 200 personer kom med bokade skolgrupper. 4 500 personer besökte museets barnrum lekstugan (inklusive medföljande vuxna). Museet har märkt en klar ökning av obokade skolgrupper sedan fri entré infördes. Museet hör regelbundet skolor klaga över att de inte har råd att gå på en visning. Att kunna gå gratis på museet ger nya möjligheter. Men det ställer också krav på att museet har något att erbjuda så att klasserna får ut något av besöket. 5.2.4Styrning av de statliga museerna I de statliga museernas regleringsbrev delas verksamheten upp i tre grenar: bevarande, förmedling och kunskapsuppbyggnad. Målen för den museipedagogiska verksamheten finns under förmedlings- grenen. Där betonas bl.a. att museerna ska nå fler och nya be- sökare, göra sina samlingar tillgängliga i hela landet och öka tillgängligheten för funktionshindrade. De ska också vidareutveckla den pedagogiska verksamheten i kontakt med skola samt univer- sitet och högskola. Målen innehåller inga starka formuleringar om att barn och unga är en prioriterad grupp för museernas verk- samhet. De museer som utbildnings- och beskriver som ansvarsmuseer inom ett område har ytterligare några mål. Till ansvarsmuseerna räknas: , , , Statens museer för världskultur, National- museum och . Ansvarsmuseerna ska verka för: museologisk och pedagogisk kunskap inom museiväsendet, samverkan med museer på regional respektive lokal nivå, rikstäckande stöd och rådgivning till regionala och lokala museer. Barn och ungdom nämns inte uttryckligen i målen. Huruvida de tre målen ska hänga ihop med varandra framgår inte om det är tänkt att ansvarsmuseerna ska bistå med stöd och rådgivning kring museipedagogiska frågor även till regionala museer. Vid intervjuer med de pedagogiskt ansvariga vid Historiska och verkar det som om man inte tolkar uppdraget så, utan att stöd, rådgivning och samverkan med regionala museer rör andra frågor, t.ex. expertkunskap kring föremålsvård och sam- lingar. Inte heller i regleringsbrev finns något uttalat upp- drag att myndigheten ska verka för samordning av de museipeda- gogiska insatserna. Men myndigheten ska fr.o.m. fördela 7,5 mnkr till de regionala museerna i syfte att permanenta och integrera den museipedagogiska insatsen på de regionala museerna, inklusive . ska också följa upp att medlen används enligt intentionerna. På statlig nivå finns det alltså ingen som har ansvar för att samordna det arbete med att stärka och utveckla museipedagogiken som startade 2003. 5.2.5Nationellt uppdrag på museiområdet Regeringen fördelar s.k. nationella uppdrag till vissa kulturinsti- tutioner som arbetar på ett föredömligt sätt, för att institutionerna ska kunna sprida erfarenheter och metoder vidare. För att stärka museipedagogiken finns ett nationellt uppdrag inom museiområdet. 2005 har det nationella uppdraget med fokus på att vidareutveckla ett frilufts- museums särskilda förutsättningar för att vidga deltagandet i kulturlivet. I uppdraget ingår att sprida kunskaper och erfaren- heter i form av konferenser, seminarier och rapporter. sprider information om sitt arbete med uppdraget löpande via sin webbplats hade det nationella uppdraget på musei- området . Vi har inga uppgifter på vilket museum som tar över det musei- pedagogiska uppdraget efter , eller om det inte blir någon fortsättning. i svenska museer, FUISM, är en ideell förening som är öppen för alla som arbetar med pedagogik på svenska museer och andra kulturinstitutioner. Föreningens mål är att skapa och stärka kontaktnät bland kolle- gor inom det museipedagogiska fältet, i och internationellt, att öka och sprida kunskap om museipedagogik och att stärka museipedagogikens ställning. Museipedagogernas utbildning är en viktig fråga för FUISM och föreningen arrangerar seminarier och konferenser med lärande som tema. Föreningen arbetar också för att museipedagogiken ska få en professur. 2002 drev projektet forum. Projektledaren ägnade en del av sin tid åt att samla och sprida information om museipedagogiska frågor till alla intresse- rade via en e-postlista. E-postlistan övertogs av när projektet upphörde. FUISM kommenterar det avslu- tade projektet: Från FUISM:s sida ser vi det som en nedprioritering av museipedagogiken på central nivå. Det är viktigt att det finns en samordning och kunskapsspridning som drivs av en oberoende part, säger , museipedagog på i , och ordförande i . Museerna arbetar på olika sätt med museipedagogik och an- vänder olika metoder. Om ett av museerna ska fungera som sam- bandscentral finns det risk att museet bara missionerar för sin egen metod, menar . Det intressanta med museipedago- giken är ju just den variation som växer fram mellan de olika museerna. Det arbete som utfördes av Museipedagogiskt forum på Kultur- rådet hade mycket stor betydelse för pedagogerna ute på museerna. De arbetar ofta ensamma eller i små grupper och har lite tid att lägga ner på omvärldsbevakning. menar också att den satsning på museipedagogik som gjordes på de två ansvarsmuseerna och tyvärr inte har lett till något ökat stöd för de regionala museerna efter projektets slut. Att ha en centralt placerad person som sprider kunskap åt alla andra ger stor utdelning till en relativt låg kostnad, säger . Andra förbättringar som gärna skulle se är: Mer samarbete mellan museer och andra kulturinstitutioner – t.ex. regionala filmresurscentra och teatrar. Mer samarbete mellan olika museer. Mer satsningar på ungdomar på fritid – det pedagogiska arbetet på museerna är framförallt inriktat på barn och ungdomar på skoltid. En attitydförändring hos skolan, så att skolan ser museerna som en resurs i lärandet. Högre status för museipedagogiken inom de egna institutioner- na. finns det många som ser museipedagogens arbete bara som en första station på vägen mot ett riktigt arbete på museet. Bättre kunskap om museerna som lärande institutioner. Musei- pedagogiken handlar om livslångt lärande – och därför ska man inte inskränka satsningarna till att bara handla om skolan som målgrupp. Arkiven hör liksom museerna till samhällets minnesinstitutioner och det pedagogiska arbetet på arkiven har många berörings- punkter med museernas verksamhet. Vi väljer ändå att skriva ett kort eget avsnitt om arkiven, för att göra den verksamhet som pågår där mer synlig. Det finns många olika typer av arkiv i – , landsarkiven, kommunarkiv, folkrörelsearkiv, föreningsarkiv. Här finns ett stort och spännande källmaterial som alla medborgare har rätt att ta del av. Men särskilt för barn är det viktigt att få hjälp av en kvalificerad ledsagare för att få lära sig hur och vad man kan hitta i arkiven. På pågår just nu en kartläggning av vad som sker på det arkivpedagogiska området, inom ramen för projektet pedagogiskt forum, som leds av . Kartläggningen är inte färdig när detta skrivs. menar att det behövs tydligare direktiv när det gäller arkiv- och museipedagogik i myndigheternas regleringsbrev. För att kunna formulera de direktiven behövs en analys av vad som krävs av arkiv och museer i det livslånga lärandet. För att fördjupa kunskapen behövs en samlad kulturarvspeda- gogisk utbildning för arkiv, bibliotek, museer och kulturmiljö. jämför med , där det finns en professur för den här typen av lärande vid vid i . På flera av landets arkiv finns nu arkivpedagoger anställda och det pågår samarbete mellan arkiv och museer, och med lärarutbild- ningar på flera håll. t.ex. har en arkivpedagog anställd, som tar emot skolklasser på arkivet, besöker barnen i klassrummet och hjälper till att sätta ihop projekt för skolorna. I satsar utbildningsförvaltningen 8,6 mnkr i fortbild- ningspengar på projektet . stadsarkiv, och tar i samarbete fram ett webb- baserat verktyg för skolan, som syftar till att skolan ska använda stadens ABM-resurser. Under utvecklingsarbetet samverkar man med flera skolor, från högstadiet och uppåt. och har gemensamt tagit fram en upptäckarbok om idrotten i arkiv och kulturmiljöer: Från till hallen. Det finns flera andra exempel på böcker och häften om hur man kan använda arkivens material i skolans undervisning. Men om barn i hela landet ska ha möjlighet att få lära sig använda sitt arkiv behövs det en betydligt större satsning på arkivpedagogiken och på att få in arkivkunskap i lärarutbildningen. I rapporten strategi för kultur i skolan (Ds 1998:58) slår Arbets- gruppen för kultur i skolan vid dåvarande fast att skolan kan betraktas som vår största kulturinstitution eftersom den omfattar alla barn och ungdomar. Vi har därför valt att lägga vår kartläggning av kultur i skolan under det avsnitt som behandlar övriga kulturinstitutioner. Vi har också valt att granska dem på ett likartat sätt det vill säga efter principen Vad står i styrdokumenten? och Hur ser det ut i verksamheterna? Den första frågan besvaras i kapitel 2. Där kan vi se att det finns gott stöd i läroplaner och kursplaner för ett arbete med kultur, skapande och estetiska lärprocesser. Hur ser det då ut i verkligheten? Vi har tittat på hur barnen/elev- erna själva får arbeta kreativt, i vilken utsträckning de får del av kulturpedagogisk kompetens och hur ofta de får del av ett profes- sionellt kulturutbud. Då stöter vi på ett stort grundläggande problem i det att skolorna inte rapporterar sina kulturaktiviteter. Vi kan se utifrån kulturinstitutionernas redovisningar och statistik vad de gör riktat mot skolan. Vi kan också ta del av vad kommunernas och regionernas kulturförvaltningar rapporterar av aktiviteter riktade mot förskola och skola. Den statistiken säger dock inte vilka barn/elever/skolor som deltar. Det kan vara så att en aktiv lärare och skola står för en stor del av deltagandet medan andra är helt inaktiva. Vad varje barn/elev får del av kan vi inte se då det skulle innebära att varje skola skulle ha en samlad redovisning av hur man arbetar med kultur i olika former med skolans ordinarie pedagoger, hur många timmar man samarbetat med kulturarbetare och kulturpeda- goger i skolan eller på annan institution och hur många besök man gjort på föreställningar, utställningar etc. Detta tas inte upp i skolornas kvalitetsredovisningar eller i inspektioner. I vår kartläggning kan vi därför bara ta fram de utvärderingar som faktiskt finns, och som vi lyckats finna, samt ge exempel på olika arbetssätt och samarbeten som vi känner till men som inte kan betraktas som generella fenomen. Vi pekar också på struk- turella faktorer som är viktiga för möjligheterna att arbeta med kultur inom förskola och skola, så som gruppernas storlek, peda- gogernas utbildning etc. Den svenska förskolan har under expan- derat kraftigt och är i princip fullt utbyggd. har ökningen av antalet barn varit nästan femfaldig och kommunerna är skyldiga att erbjuda förskola för alla barn från och med höstterminen det år då de fyller . Enligt statistik är drygt 400 000 barn inskrivna i förskolor och familjedaghem. I läroplanen för förskolan betonas att barnet ska få tillgång till ett lustfyllt skapande och möjlighet att kommunicera med alla sinnen och estetiska uttrycksformer. Vidare betonas betydelsen av att barnen tidigt får möta kultur för att erövra världen. Några faktorer som påverkar förskolans möjligheter att arbeta utifrån läroplanens mål och intentioner är barngruppens storlek och tillgången på utbildad pedagogisk personal. När det gäller barngruppernas storlek så har dessa ökat. var det sällan mer än 15 barn per grupp i förskolan, har den genomsnittliga gruppstorleken varit 17 barn. har tillgången på utbildad pedagogisk personal sjunkit och antalet barn per årsarbetare i förskolan 1990 ökade från 4,4 till aktuella 5,4 barn, en nivå som är i stort sett oförändrad . Personalens utbildningsnivå varierar i landet, högst andel förskol- lärare finns i de större städerna () och lägst andel har gles- bygdskommunerna (). har utvärderat personalens kompetensutveckling och visar att kompetensutveckling i kulturfrågor och skapande verk- samhet samt barns lek är lågt prioriterat. Samma utvärdering visar också på stora variationer mellan kommuner och förskolor när det gäller att utöva pedagogisk led- ning. Endast en tredjedel av förskolorna i förstudien är nöjda med den pedagogiska ledningen. I dessa fall fungerar inte styrkekedjan mellan stat, kommun och enskilda förskolor/arbetslag som det är tänkt visar analys. Detta är några av orsakerna till de svårigheter som förskolan har att ta del av offentliga kulturverksamheter, skapa samarbeten med kulturpedagoger och närma sig det lokala kulturlivet. Att besöka teatrar, bibliotek eller skolbio kräver resurser för att ta in någon vikarie i verksamheten och när den pedagogiska ledningen inte fungerar blir genomförandet av läroplanens intentioner en fråga för den enskildes kompetens, förmåga och intresse. Det finns exempel på lyckade arbetssätt och samarbeten som är väl värda att lyfta fram. Hur vanliga dessa är kan inte utläsas i befintlig statistik och utvärderingar. Samverkan mellan förskola och bibliotek Leka-språka-lära är ett projekt som utforskat nya samarbetsformer mellan bibliotek och förskola. Universiteten i , och har haft i uppdrag av Myndigheten för skolutveckling att forma s.k. lärgångar för för- skolepersonal och barnbibliotekarier. Lärgångarna har bestått av föreläsningar och workshops tillsammans med reflekterande sam- tal. Enligt Myndigheten för skolutveckling har både universiteten och arbetslagen samverkat och inspirerat varandra. Det har lett till nätverk och fortsatt utveckling i många kommuner. Planeringen har skett i samarbete med och satsningen drivs vidare av Myndigheten för skolutveckling. Olika pedagogiska inriktningar är synliga inom förskolorna. har påverkat många förskolors arbete genom att skapa ett drygt 40-tal nätverk spridda i landet som ger barnets kreativitet och individuella val stort utrymme. Waldorfpedagogik finns i ett 70-tal förskolor och även Montessoriinspirerad peda- gogik. Förskolorna i i stadsdel i södra startade utvecklingsprojektet i en föränder- lig omvärld i samarbete med och Lärar- högskolan. Förskolorna hade arbetat med språkutveckling en tid och fick genom pengar från möjlighet att satsa mer medvetet på att dokumentera och föra ut den Reggio Emilia- inspirerade pedagogiken. arbetar 30 förskolor i med olika språkutveck- lingsprojekt. Myndigheten för skolutveckling har stött utvecklings- arbetet, där också ingått och där barnens läroprocesser har stått i centrum. Arbetet har dokumenterats och handletts av professor vid i . Dokumentationen har resulterat i ett stödmaterial utgivet av Myndigheten för skolutveckling som heter Faktisk fantasi – barns språkutveckling i skapande. En kommun som haft ett framgångsrikt arbete med kultur i skolan och förskolan är . Där har man lyckats bygga en väletablerad struktur för att föra ut kulturen i förskolorna och skolorna. Man har ett stort kontaktnät utanför kommunen med olika myndig- heter, kulturinstitutioner och kulturarbetare med motiveringen att det är en förutsättning för en bra kulturverksamhet. har en fast organisation med Kultur i spetsen men också ett nätverk av kulturombud i alla enheter från förskolan till gymnasiet. Därutöver finns en grupp av rektorer och förskole- chefer som också har kulturansvar. Fasta tjänster med tydliga och avgränsade ansvarområden och öronmärkta pengar har varit ett effektivt sätt att utnyttja kompe- tens och resurser och en förutsättning för ett framgångsrikt arbete. kommun är också en av de få kommuner där man regel- bundet och metodiskt tar reda på vad barn och unga, även de små barnen, tycker om den kulturverksamhet som finns för dem. I det här avsnittet har vi framförallt tittat på . När gymnasiet finns med är det särskilt utskrivet. Vi avstår från att definiera kulturbegreppet då vi menar att texterna i de lokala skol- planerna liksom i utvärderingar av ämnena bild, musik och slöjd tydligt visar hur olika man uppfattar och skriver fram kultur i skolan. Antal skolor och elever /04 fanns det 1 046 000 elever i . av dem gick i kommunala grundskolor. Antalet grund- skolor uppgår till 5041. drygt 65 000 elever, gick i fristående skolor, vilket är en ökning med 7 400 sedan läsåret innan. Det fanns 554 fristående skolor. Den vanligaste formen av fristående skola är den med allmän inriktning, där går av alla barn. På andra plats kommer speciell pedagogik som exempelvis och , där går. Därefter kommer inriktningarna konfessionell (), speciell ämnesprofil (), språklig etnisk () och övriga ().2 av de fristående skolorna fanns i storstadslänen: , och län. Fristående skolor fanns etablerade i samtliga län och i allt fler kommuner (166 av landets 290 kommuner).