sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Om minskningsbeloppet helt eller delvis skall användas för avsättning till fond att användas enligt beslut av bolagsstämman eller för åter- betalning till aktieägarna, får bankaktiebolaget inte verkställa ett beslut om minskning av aktiekapital utan tillstånd från allmän domstol. får dock medge att minskning av aktiekapitalet får ske utan tillstånd från allmän domstol. Sådant medgivande får lämnas om bankaktiebolaget med minsk- ningen vidtar åtgärder som medför att varken bolagets bundna egna kapital eller dess aktiekapital minskar till följd av beslutet om Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag Motiven för detta är att borgenärerna i ett sådant fall inte kommer i en sämre situation än före beslutet (se prop. 1994/95:70 s. 144). I promemoria hade före- slagits att bankaktiebolag – i enlighet med bestämmelserna i – under angiven förutsättning utan särskilt medgivande från Finans- inspektionen skulle slippa att inhämta rättens tillstånd. På inrådan av Lagrådet frångicks det förslaget, men regeringen anmärkte att bestämmelsen kunde komma att bli föremål för nya överväganden när de dåvarande reglerna om nedsättning senare skulle ses över (se prop. 1997/98:166 s. 102). Också i fråga om förfarandet hos rätten gäller särskilda bestäm- melser för bankaktiebolag. Ett sådant bolag skall söka tillstånd att verkställa minskningsbeslutet senast efter det att beslutet registrerats. Domstolen skall inhämta yttrande om och i så fall i vilken utsträckning minskningen kan komma att inverka på insättarnas rätt. Finner domstolen med hänsyn till yttrandets innehåll att minskningen inte bör verkställas skall ansökan genast avslås. I annat fall skall domstolen kalla bolagets borgenärer och förelägga dem som vill motsätta sig ansökan att skriftligen anmäla detta hos domstolen. Kallelsen skall innehålla ett kortfattat sammandrag av yttrande. Anledningen till att domstolens prövning av minsknings- beslutet skall föregås av ett yttrande från är att ett kungörande av ansökningen om tillstånd att verkställa minsk- ningen kan vara ägnat att väcka oro hos insättarna. Genom yttran- det får insättarna dessutom ett sakkunnigt underlag vid sin bedöm- ning om minskningsansökningen skall bestridas (se prop. 1986/87:12 band 2 s. 80 f.). Vidare gäller beträffande bankaktie- bolagen att individuella kallelser till kända borgenärer inte före- kommer utan att ett kungörelseförfarande tillämpas. Detta har motiverats av att allmänna regler tillämpade på bankaktiebolagen skulle för dessa bolag med deras talrika borgenärer/insättare med- föra sådana olägenheter att minskningen av praktiska skäl inte skulle komma till stånd. Bankaktiebolaget behöver därför inte foga någon förteckning över bolagets kända borgenärer till ansökningen. Att en insättare motsätter sig en ansökan om minskning utgör inte något hinder, om yttrande ger grund för att ge tillstånd. efter registreringen av ett beslut om minskning av aktiekapitalet för förlusttäckning får vinstutdelning inte beslutas utan tillstånd från allmän domstol. Tillstånd behövs dock inte om Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag aktiekapitalet efter eller i samband med minskningsbeslutet har ökats med minst minskningsbeloppet. Minskning av reservfonden i ett bankaktiebolag får ske för täck- ning av förlust, om det inte finns fritt eget kapital som motsvarar förlusten, för ökning av aktiekapitalet genom fondemission eller nyemission av aktier och för återbetalning till aktieägarna eller annat ändamål, om allmän domstol ger tillstånd till minskningen. Enligt ABL skall nämnda beslut fattas i första hand av Bolags- verket. Beträffande förvärv av egna aktier gäller den särbestämmelsen att ett bankaktiebolag får ta emot egna aktier i sitt moderbolag som pant, om dessa aktier utgör en mindre del av de aktier som lämnas som säkerhet för en kredit. Det har därvid sagts att en bank av praktiska skäl bör ha större möjlighet än ett allmänt aktiebolag att ta emot egna aktier som pant. Om en aktieportfölj pantsätts skall inte i portföljen ingående aktier behöva frånskiljas. Det har i stället förutsatts att problemet löses genom att aktien inte inräknas i pantens värde och krediten anpassas till belåningsvärdet av panten i övrigt. (Se prop. 1997/98:166 s. 106 med hänvisning. I fråga om värdeöverföringar från ett bolag saknas i övrigt särbestämmelser för bankaktiebolag. om värdeöverföringar finns i 6 kap. (nedsätt- ning av aktiekapitalet), 6 a kap. (förvärv och överlåtelse av egna aktier) och 12 kap. (vinstutdelning och annan användning av för- säkringsbolagets egendom). Nedsättningsreglerna i FRL ligger nära motsvarande bestäm- melser aktiebolagslag. I enlighet med särregleringen för banker gäller dock för försäkringsaktiebolagen att Finansin- spektionen får medge undantag från kravet på tillstånd, att inspek- tionen skall yttra sig över vilken inverkan en nedsättning kan ha på försäkringstagarnas rätt, att allmänna regler om förteckning och kallelser på bolagets borgenärer inte skall tillämpas i fråga om för- säkringstagarna och att en nedsättning i vissa fall kan ske även om en ansökan om nedsättning bestritts. Också motiven till särreglerna på bank- respektive försäkringssidan stämmer väl överens (se prop. 1981/82:180 s. 190 och prop. 1994/95:70 s. 195). Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag associationsrättspromemoria föreslogs att nämnda ordning skulle behållas, dock att dispensregeln enligt vilken undantag från kravet på tillstånd för nedsättning kan medges skulle modifieras i enlighet med promemorieförslaget beträffande bank- aktiebolag. I övrigt skulle enligt förslaget allmänna regler om ned- sättning gälla. Föreskrifterna i 6 a kap. FRL överensstämmer beträffande pub- lika skadeförsäkringsaktiebolag och publika livförsäkrings- aktiebolag som får dela ut vinst i stort sett helt med bestämmelser- na om förvärv och överlåtelser av egna aktier i 19 kap. ABL, vilka överförts i allt väsentligt oförändrade års lag. innehåller utöver en erinran om den för försäkringsrörelse gällande stabilitetsprincipen och ett krav på medgivande för betalning med apportegen- dom. Reglerna i 6 a kap. FRL infördes i samband med införandet av motsvarande regler aktiebolagslag. om vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egendom i livförsäkringsrörelse har beskrivits i tidigare kapitel. Enligt dessa regler får vinstutdelning till aktieägare ske endast om det följer av bolagsordningen. I 12 kap. 5 § FRL föreskrivs att årsvinsten i livförsäkringsbolag och belopp som förs över från bundet eget kapital till fritt eget kapital i bolaget skall användas för återbäring, i den utsträckning inte medlen får tas i anspråk för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bestämmel- ser i bolagsordningen eller annat följer av lag. Enligt 12 kap. 6 § skall ett livförsäkringsbolag gottskriva återbäring till försäkrings- tagarna och andra ersättningsberättigade med en fördelning som utgår från försäkringens bidrag till överskottet, om inte annat följer av bestämmelser i försäkringsavtalet eller bolagsordningen. Den s.k. kontributionsprincipen gäller alltså som huvudregel vid fördel- ningen mellan försäkringstagarna. För försäkringar som har teck- nats före , eller som har förnyats efter utgången av , gäller enligt 12 kap.14 § FRL fortfarande det tidigare kravet på skälighet, om inte annat avtalats. Som också redogjorts för ovan skall livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst inrätta en konsolideringsfond. Det s.k. förespeglingsförbudet i 7 kap. 8 § FRL bör också nämnas i detta sammanhang. Enligt den bestämmelsen får ett försäkringsbolag inte förespegla framtida återbäring som saknar grund i försäkringsavtalet. Förespeglingsförbudet syftar till att för- Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag hindra att försäkringstagarna lockas att ingå försäkringsavtal på felaktiga premisser (se prop. 1998/99:87 s. 242 och 408). I avvaktan på en då pågående beredning av frågor om överskottshantering i livförsäkringsrörelse föreslogs associationsrättspromemoria att allmänna regler om vinstutdelning skulle gälla i huvudsak enbart för skadeförsäkringsbolag. Med hänsyn särskilt till att särregleringens syfte i fråga om minsk- ning av aktiekapitalet på bankområdet gör sig lika starkt gällande på försäkringssidan bör enligt utredningens mening särbestämmelser motsvarande dem för bankaktiebolag gälla också försäkringsaktie- bolag. Det innebär bl.a. den fördelen att får i princip samma roll oavsett i vilket av dessa tillsynsobjekt som beslut om minskning av aktiekapital fattas. yttrande får på försäkringsområdet ta sikte på frågan om minsk- ningen kan komma att inverka på den rätt som tillkommer försäk- ringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäk- ringar. De i FRL införda reglerna om förvärv och överlåtelse av egna aktier gäller endast publika skadeförsäkrings- aktiebolag och publika livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst. När enligt förslaget de icke-vinstutdelande försäkringsaktie- bolagen skall övergå till att tillämpa samma regelverk som vinstut- delande försäkringsaktiebolag, kan allmänna regler om förvärv och överlåtelse av egna aktier göras tillämpliga för alla försäkringsaktie- bolag. Att ett försäkringsaktiebolags förvärv av egna aktier inte får komma i konflikt med den allmänna stabilitetsprincipen gäller utan en uttrycklig hänvisning till den principen. Någon särskild hänvis- ning till motsvarande princip för bankrörelse har inte ansetts nöd- vändig i lagen om bank- och finansieringsrörelse. I avsnitt 9.4 har utredningen föreslagit att medgivande till betalning med apportegendom inte längre skall fordras. Några sär- regler för ett försäkringsbolags förvärv och överlåtelse av egna aktier är alltså inte erforderliga. Den för bankaktiebolagen särskilda bestämmelsen om egna aktier som pant är som nämnts motiverad av sådana bolags verk- samhet avseende kreditgivning. Ett sådant motiv gör sig inte Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag gällande på försäkringsområdet. En motsvarande särbestämmelse behöver alltså inte upptas i lagstiftningen om försäkringsrörelse. I kapitel 8 har utredningen slagit fast att utgångspunkten också på livförsäkringsområdet skall vara att ett aktiebolag drivs med syftet att ge vinst till fördelning mellan aktieägarna. En sådan utgångspunkt gäller redan för skadeförsäkringsaktiebolag. Försäk- ringsaktiebolag skall följaktligen kunna tillämpa allmänna aktie- bolagsrättsliga bestämmelser om vinstutdelning. Därmed kan slopas den nuvarande föreskriften om att vinstutdelning till aktie- ägare i livförsäkringsbolag får ske endast om det följer av bolags- ordningen samt kan bestämmelserna om tvångsutdelning för minoritetsaktieägare i 18 kap. 11 § ABL göras tillämpliga på alla försäkringsaktiebolag. Med nämnda utgångspunkt bör vidare utmönstras den nu lag- fästa huvudregeln om att redovisade vinster och andra överskotts- medel, som inte är tillgängliga för vinstutdelning eller förlusttäck- ning enligt bolagsordningen, skall gottskrivas försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade som återbäring. Ett försäkrings- aktiebolag kommer naturligtvis också i fortsättningen att kunna gottskriva försäkringstagarna överskott som återbäring. Sådana åtgärder skall dock grundas på bolagets beslut därom, inte på före- skrifter i lag. Inte heller bestämmelsen i 12 kap. 6 § om att kontributionsprin- cipen skall gälla vid fördelning av återbäring, om annat inte följer av försäkringsavtalet eller bolagsordningen, bör kvarstå. I enlighet med utredningens önskemål om produktfrihet på försäkringsom- rådet bör frågan om fördelningar försäkringstagare emellan helt kunna regleras i försäkringsavtal eller bolagsordning. Att försäk- ringsbolaget skall lämna tydlig information om rätt till återbäring följer redan av nuvarande bestämmelser (se föreskrifter FFFS 2003:7). Beträffande äldre försäkringar bör nuvarande övergångsregler i 12 kap. 14 § FRL bestå. Skälen för de reglerna gör sig i viss ut- sträckning alltjämt gällande (jfr prop. 1998/99:87 s. 364). Med hän- syn till utredningens förslag i fråga om de icke-vinstutdelande livförsäkringsaktiebolagen får dock den aspekt av skälighetskravet som har att göra med överskottsfördelning i fortsättningen inte någon egentlig relevans. Det skall här erinras om att de näringsrättsliga kraven på till- räckligt buffertkapital och den allmänna stabilitetsprincipen kan föranleda begränsningar i ett försäkringsaktiebolags hantering av Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag överskottsmedel som går utöver dem som följer av bestämmelserna i . Särskilda erinringar därom i lagtexten är emellertid inte erforderliga. Utredningen har i avsnitt 8.4.1 föreslagit att konsolideringsfond inte skall förekomma i livförsäkringsaktiebolag. Som uttalades vid försäkringsrörelsereform är det av stor betydelse för försäkringstagarna att villkoren för återbäring finns i försäkringsavtalet (se prop. 1998/99:87 s. 242). Betydelsen därav kan sägas öka när enligt utredningens förslag huvudregeln om att överskott skall användas till återbäring slopas. Som anmärkts i avsnitt 8.4.1 kan emellertid ett försäkringsbolag även utan en avtalsenlig eller lagstadgad skyldighet komma att överföra ackumulerade vinster från eget kapital till försäkringstagarna som villkorad eller garanterad återbäring. Sådana åtgärder kan skapa förväntningar hos försäkringstagarna att fortlöpande få del av värden i eget kapital. För att förhindra att försäkringskunder av sådana skäl ingår försäkringsavtal under felaktiga förutsättningar bör ett försäkringsbolag inte heller i fortsättningen få förespegla framtida återbäring som saknar grund i försäkringsavtalet. Också skall alltså ett försäkringsbolag vara skyldigt att klargöra när det är fråga om värden som försäkringstagaren inte har rätt till enligt försäkringsavtalet. Begreppet återbäring bör reserveras för sådana värden som har sin grund i försäkringsavtalet. Även om otydlig och missvisande information ofta bör kunna angripas med stöd av de allmänna regler om information som har sin grund i principen om genomlysning, bör det preciserade s.k. förespeg- lingsförbudet i 7 kap. 8 § FRL behållas. Slutligen kan erinras om de i 12 kap. 9 a § FRL intagna särskilda bestämmelserna om utjämningsavsättning för kreditförsäkring. De bestämmelserna, som vilar på EG-rätten, måste intas i en ny försäk- ringsrörelselag. 9.11Lån från bolaget till aktieägare m.fl. Utredningens förslag: I stället för om lån från bolaget till aktieägare m.fl. skall ett försäkringsaktiebolag tillämpa bestämmelser om tjänster till en jävskrets motsvarande dem som gäller för kreditinstitut. Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag Bestämmelser om lån från bolaget till aktieägare m.fl. finns i 21 kap. ABL. Enligt dessa bestämmelser gäller ett förbud mot pen- ninglån till närstående och mot s.k. förvärvslån, dvs. lån till förvärv av aktier i bolaget eller överordnat bolag i samma koncern, samt ett förbud mot ställande av säkerhet i de fall då sådana lån inte får lämnas. skall pröva frågor om dispens från de förbuden när det gäller bolag som står under inspektionens tillsyn. För bankaktiebolag gäller inte de allmänna reglerna om låneförbud. I stället tillämpas för sådana bolag, liksom för andra kreditinstitut, bestämmelser om tillhandahållande av tjänster till en jävskrets. Bestämmelserna, som gavs en vidgad innebörd vid införandet av lagen om bank- och finansieringsrörelse, innebär att ett kredit- institut inte får ingå avtal om tjänster på andra villkor än sådana som institutet normalt tillämpar eller ingå andra avtal på villkor som inte är affärsmässigt betingade med eller till förmån för närstå- ende. Som närstående räknas bl.a. styrelseledamot, anställd som innehar en ledande ställning i institutet, annan aktieägare än staten med ett innehav som motsvarar av samt vissa närstående till en sådan person. skall behandla nämnda ärenden och i en förteckning föra in uppgifter om de avtal som har träffats. Särregleringen hänger samman med att kreditinstitutens huvudsakliga verksamhet är att lämna krediter. Vidare gäller att ett bankaktiebolag får ge förskott, lämna lån eller ställa säkerhet för lån i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget eller överordnat bolag i samma koncern, bara om det därefter finns full täckning för det bundna egna kapitalet. Regeln infördes som ett led i implementeringen av EG:s kapital- direktiv (se prop. 1994/95:70 s. 155 f. och 202), men ändrades vid anpassningarna till ABL (se prop. 2005/06:25 s. 90). Då tillades som generella förutsättningar för förskott, lån och säkerhet att åtgärden skall framstå som försvarlig med hänsyn till de krav som verksamhetens art, omfattning och risker ställer på storleken av det egna kapitalet och till bolagets konsolideringsbehov, likviditet och ställning i övrigt. Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag Bestämmelser motsvarande dem i 21 kap. ABL finns i 12 kap. 12 och 13 §§ FRL. Till skillnad från ABL omfattar låneförbudet i FRL inte aktieägare eller till aktieägare närstående fysisk eller juridisk person. Skillnaden har motiverats med att det vid försäkringsbola- gens utlåningsverksamhet inte behöver befaras sådan skatteflykt eller urholkning av det bundna egna kapitalet som utgör underlag för ABL:s låneförbud i denna del (se prop. 1981/82:180 s. 273). I FRL omfattar den förbjudna kretsen däremot aktuarie eller närstående till denne. Aktuarien anses nämligen som en ledande person i försäkringsbolaget (se prop. 1998/99:87 s. 351 f.). Även när det gäller undantagen från låneförbudsreglerna skiljer sig FRL i viss mån från ABL. Bl.a. utgör förbudsreglerna inte något hinder för ett försäkringsbolag att i enlighet med bestämmelser i försäk- ringsavtalen lämna lån mot säkerhet i försäkringsbrev. associationsrättspromemoria föreslogs - i avvaktan på då pågående beredning av vissa lagförslag - inte några ändringar i nämnda bestämmelser. Inte heller vid försäkringsrörelse- reform lämnades ändringsförslag. De allmänna reglerna om låneförbud har i skilda sammanhang sagts vara mindre ändamålsenliga för försäkrings- rörelse. Det har påpekats att vissa försäkringsbolag kan vara aktiva långivare till bl.a. försäkringstagare vilka i sin tur kan äga aktier i bolaget. Såsom i kreditinstitut kan alltså i försäkringsföretag utlåning ingå som ett naturligt inslag i kapitalförvaltningen. Under åberopande av sådana omständigheter har regeringen uttalat att det kan finnas skäl för att beträffande försäkringsbolagen ha bestäm- melser om kreditjäv i stället för regler motsvarande ABL:s låneför- bud (se prop. 1998/99:87 s. 216). Försäkringsverksamhetskom- mittén hade föreslagit kreditjävsbestämmelser för försäkringsbolag (se SOU 1987:58 s. 245 ff. och 487 ff.). Enligt utredningens mening är en näraliggande och lämplig lösning att med frångående av allmänna regler nu införa bestäm- melser om kreditjäv motsvarande dem som gäller för kreditinstitut. Inte bara förekomsten av utlåning i flera försäkringsföretag talar för den lösningen. Också andra avtal än låneavtal mellan personer i Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag jävskretsen och försäkringsföretaget skulle därmed omfattas av regleringen. Dit hör avtal om försäljning eller köp av fast eller lös egendom. Sådana avtal till för motparten alltför förmånliga villkor skulle därmed kunna förhindras. Med den föreslagna lösningen vinner man vidare den fördelen att regleringen av försäkringsföre- tag överensstämmer med den för andra finansiella företag. Också jävskretsen bör utformas i nära överensstämmelse med lagstiftningen för kreditinstitut. Frågan är emellertid om den kretsen på försäkringssidan bör omfatta aktuarien. Försäkringsut- redningen föreslog i sitt slutbetänkande att det gällande förbudet mot att lämna lån till aktuarien eller till denne närstående personer skulle upphävas. Till grund för förslaget låg synsättet att ansvaret för ett försäkringsbolags verksamhet i sin helhet ligger på bolagsledningen, till vilken aktuarien inte räknas (se SOU 1995:87 s. 225 f. och 290). Frågan om det förslaget borde genomföras sköts vid försäkringsrörelsereform (se prop. 1998/99:87 s. 216). De försäkringstekniska utredningarna och beräkningarna anses så betydelsefulla att lagstiftaren fordrat att detta arbete skall utföras under överinseende av en eller flera aktuarier samt är styrelsen och revisorerna ofta helt beroende av aktuariens specialistkompetens på området för försäkringsmatematik och statistik. Dessa förhål- landen talar visserligen för att en aktuarie skall ha en självständig ställning mot bolagets beslutande organ men motiverar knappast att aktuariebefattningen i sig skall medföra en särskild ansvarsställ- ning i lagstiftningen om försäkringsrörelse. Också på andra områ- den i ett försäkringsbolag, såsom på placeringssidan, men även i bolag utanför försäkringssektorn verkar betydelsefulla befattnings- havare utan att dessa har särbehandlats i lag. Utredningen delar alltså uppfattning i frågan om aktuariens ställning. För den händelse att en aktuarie i ett enskilt fall innehar en ledande position i försäkringsföretaget kommer emellertid denne att omfattas av jävskretsen enligt bestämmelserna om till- handahållande av tjänster. Den för kreditinstitut gällande regleringen i fråga om möjlig- heter att ge förskott, lämna lån eller ställa säkerhet för lån i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget eller överordnat bolag i samma koncern bör emellertid inte bli tillämplig för försäkrings- aktiebolagen. Den regleringen är motiverad av att kreditinstitutens huvudsakliga verksamhet utgörs av utlåning. Det motivet gör sig inte gällande på försäkringsområdet. Några särskilda skäl att för Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag försäkringsaktiebolag välja en annan lösning än för allmänna aktie- bolag föreligger därmed inte. Denna slutsats överensstämmer med den bedömning som gjordes när bestämmelserna om förvärvslån sågs över vid anpassningen av den bolagsrättsliga lagstiftningen för försäkringsområdet med anledning av (se prop. 1994/95:70 s. 155). Utredningens förslag: om inlösen av minoritetsaktier skall gälla för försäkringsaktiebolag. Bestämmelser om inlösen av minoritetsaktier ges i 22 kap. ABL. Bestämmelserna innehåller att den som uppnår en viss majoritets- ställning i ett bolag skall ha rätt att lösa in resterande aktier (tvångsinlösen) och att den vars aktier kan tvångsinlösas skall ha rätt att få sina aktier inlösta. Lösningsrätt och lösningsskyldighet tillkommer den som innehar mer än nio tiondelar av samtliga aktier i ett bolag. Inlösenrätt tillkommer inte bara svenska aktiebolag utan också andra svenska och utländska juridiska personer samt enskilda. Tvister om inlösen och om lösenbeloppet skall prövas i ett särskilt skiljeförfarande. Lösenbeloppet skall normalt utgöras av aktiernas marknadsvärde, men det skall vara möjligt att göra avsteg därifrån om det finns särskilda skäl. Det gäller för bankaktiebolag inte några särbestämmelser om inlösen av minoritetsaktier. Associationsrättsliga särregler för försäkringsaktiebolag Fr.o.m. finns regler om inlösen av minoritetsaktier i dotterbolag i 14 a kap. FRL. De överensstämmer med bestämmel- serna i 22 kap. ABL. Genom ändringarna i FRL tillgodosågs såvitt gäller försäkringsaktiebolagen vissa EG-rättsliga bestämmelser om uppköpserbjudanden (se prop. 2005/06:196 och 2005/06:FiU28). associationsrättspromemoria ansågs att det för försäk- ringsaktiebolag inte behövdes några särbestämmelser om inlösen av minoritetsaktier i förhållande till allmän aktiebolagsrätt. har beslutat att fullt ut anpassa om inlösen av minoritetsaktier till bestämmelserna därom i ABL. Utredningens förslag i andra delar motiverar inte någon saklig ändring av dessa nya bestämmelser för försäkrings- aktiebolag. Utredningens förslag: Bestämmelserna i om fusion skall tillämpas av försäkringsaktiebolagen.