sou · GUB331 · 2007-01-01 00:00:00 — I stället kan utbildning och arbete ske i flera omgångar, ofta varvat med arbetslöshet. Det är inte heller säkert att man flyttar till ett eget boende efter att man etablerat sig på arbetsmarknaden, tvärt om är det vanligt att man flyttar från hemorten för vidare studier, och då också ett eget boende. Det är också vanligt att unga arbetar och kanske reser under ett eller innan de går vidare till högskolestudier. Många beskriver detta som ett moratorium, att de helt enkelt inte vet vad de vill när de lämnar gymnasieskolan och behöver för eftertanke. Två tredjedelar av dem som lämnar gymnasiet gör det utan en speciell yrkesinriktning, detta gäller i än högre grad för unga kvinnor som är överrepresenterade på de generella studieförbere- dande programmen i gymnasiet. Vilka förväntningar de unga har på utbildning, och vad den ska ge, varierar. Unga som väljer studieinriktade program förväntar sig liten kontakt med arbetslivet och litet kunskap om detsamma, medan unga som väljer yrkesförberedande program förväntar sig god kontakt med arbetslivet, och en kontakt av en viss kvalitet. Däremot visar undersökning att de som går studieförberedande program har en tätare kontakt med arbetslivet när det gäller ferie- eller extraarbete. Det innebär att de har arbetslivserfarenhet, eller som en intervjuperson uttrycker det något att falla tillbaka på, ett säkerhetsnät (2005). Men vad man vill och vad som är faktiskt möjligt är inte alltid samma sak. Mycket kan hända, sjukdom, mobbing, inlärnings- problem och olika skolor är olika bra på att hantera problem som kan uppkomma. Tydligt är att i de fall unga med en problematisk skolgång får stöd och hjälp av vuxna, såväl i som utanför skolan, så ordnar sig det mesta. Men om den unge inte får hjälp så leder det ofta till att skolan måste kompletteras senare och att den unge får ett dåligt självförtroende vilket kommer att ha en negativ påverkan på möjligheten till etablering . 6.1Ökad sysselsättning i nödvändig för att unga ska få arbete Efter att så här långt i utredningsarbetet tagit del av olika avtal och metoder, träffat arbetsmarknadens parter, tagit del av enkätsvar från yrkesnämnder, samrått med erfarna arbetsförmedlare, samtalat med unga, träffat och diskuterat med företrädare för de myndig- heter, kommittéer och organisationer som arbetar och verkar inom samma eller närliggande områden, kan jag konstatera att den allra viktigaste faktorn för att unga efter avslutat utbildning ska få jobb är att det verkligen finns lediga jobb att söka. Enligt 06 har en stark ekonomisk tillväxt, men trots god tillväxt utvecklades sysselsättningen svagt 2004. Antalet sysselsatta i har minskat trots att antalet personer i arbetsför ålder ökat . Störst har minskningen varit bland ungdomar 16–där antalet förvärvsarbetande halverats . Huvud- förklaringen är att allt fler unga studerar vidare efter gymna- siet. Bland personer mellan 25–har antalet förvärvsarbetande minskat . Sysselsättningsutvecklingen är positiv, men baserat på den analys som genomfört kan det långsiktigt hållbara i denna utveckling ifrågasättas. Den svaga sysselsättningsutveck- lingen i är komplex och svår att analysera och påpekar att man skulle behöva betrakta för att göra en mer ingående analys. Det går dock enligt att peka på några delförklaringar, framför allt två. Den första har att göra med att tillväxten i svenska företag framför allt sker i äldre och mogna företag som drar sig för att anställa. De växer istället genom att effektivisera produktionen. En ökad produktivitet kan på kort sikt innebära minskad syssel- sättning men på är en god produktivitetstillväxt ett måste för att en sysselsättningsökning ska kunna uppnås. Det är sannolikt kombinationen av att vi är starkt beroende av äldre och mogna företag och att vi saknar nya snabbväxande företag som gör att den svenska ekonomin har tappat kraft att skapa nya arbetstillfällen. Bland småföretagen är det soloföretagen, de utan anställda, som står för en stor del av den ekonomiska tillväxten. Dessa avstår i det längsta från att anställa. Det som i första hand avskräcker soloföretagare från att anställa är arbetsgivaravgifterna, övriga skatter, arbetsgivaransvaret för anställda och administration till följd av offentliga regelverk. Den andra förklaringen har att göra med att tillväxtförutsätt- ningarna i svenska regioner skiljer sig kraftigt åt. Det beror i hög grad på att olika regionala kulturer är olika skickliga på att ta tillvara sina tillväxtförutsättningar. Klyftorna mellan svaga och starka regioner har ökat. Speciellt gäller det mellan de norra och södra delarna av . Bilden är dock inte entydig, det finns undantag som t.ex. som trots sitt läge tillhör de regioner som har den bästa utvecklingen. För gäller det motsatta, trots att man tillhör gruppen större regioncentra, har man utveck- lats i en sämre riktning än förväntat. Många regioner har genom konsekvent tillväxtarbete kunnat lyfta sig väsentligt över de förutsättningar de hade från början. Det förutsätter dock ett framsynt arbete som bygger på en förståelse av de drivkrafter som påverkar näringslivets strukturomvandling. Den svaga sysselsätt- ningsutvecklingen kan alltså till viss del förklaras, enligt , av att inte alla regioner förmår ta hand om de regionala tillväxt- förutsättningarna. Nuteks förslag till vad som behöver göras kan kort sammanfattas i att näringspolitiken måste bli sektorsövergripande; målet för ett stort antal politikområden såsom arbetsmarknadspolitiken, transportpolitiken, utbildningspolitiken, forskningspolitiken samt regionala utvecklingspolitiken bör styras mot att stärka de svenska företagens utveckling, i det ligger att till exempel göra högskolorna till en resurs för regional utveckling, att arbeta med att minska den administrativa kostnaden inom framför allt områdena skatt, miljö och arbetsmarknad samt att främja entreprenörskap och företa- gande långsiktigt. 6.2Gynnsamma villkor på arbetsmarknaden för unga Jag utgår ifrån att Nuteks analys av vad som kan skapa en gynnsam sysselsättningsutveckling är väl grundad och kan konstatera att gynnsamma villkor för att starta och driva företag i hela landet lika väl som goda möjligheter att bedriva offentlig verksamhet av hög kvalitet är avgörande för att klara en sysselsättning på hög nivå. Som framgår av kapitel 2 är det vanligt att unga redan under sin studietid, såväl på gymnasiet som i högre utbildning, arbetar extra. Efter utbildningen kommer många unga in på en anställning genom tillfälliga jobb. Det ger kontakter och vidare möjligheter till ytter- ligare anställning. Av det skälet avstyrker bl.a. AMS i sitt remissvar på utredningen rätt till heltidsanställning (SOU 2005:105) förslaget om en lagstadgad rätt till heltidsanställning vid nyanställ- ningar. Det skulle enligt AMS innebära ökade svårigheter för arbetslösa, framför allt unga, att etablera sig på arbetsmarknaden. Deltids- och timanställningar utgör en växande andel av ungdomars ingångsjobb på arbetsmarknaden. För de arbetslösa som fick arbete och 2005 utgjorde deltids- eller timanställningar av alla anställ- ningar. Andelen arbetslösa ungdomar som fått deltids- eller tim- anställning har däremot ökat, vilket visar att dessa anställnings- former används i allt högre grad för dem som nyetablerar sig på arbetsmarknaden. Arbetslösa som fått arbete andel som fått deltids-/timanställningar Det bör tilläggas att kvinnornas andel av dem som fått deltids- /timanställningar är betydligt högre än männens. ungdomarna under fick av männen och av kvinnorna sådana anställningar. Detta är ett exempel på hur förändringar i lagstiftning kan få sådana effekter som egentligen inte avsågs. Det visar att det är viktigt att i alla sammanhang som rör förändringar avseende arbetsrätt, utbildning, skatter m.m., ta hänsyn också till hur det påverkar ungas möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Vi har en etableringsfas på mellan sju till för de unga. Etableringsåldern ligger på , vilket är högt över inträdesåldern som ligger . Uppdraget är att korta etableringsfasen. Viktigaste faktorn för att korta denna är som beskrivits ovan en god tillväxt som också ger en positiv sysselsättningsutveckling. En ogynnsam tillväxt har den allra största negativa effekten på ungas etablering, och gör att unga stannar i utbildning, eller är arbetslösa. inleds en period med stort ungdomsutbud följt av en period med minskat utbud, (TCO 2004, Utmaningar framtidens arbets- liv, värdeskapande tillväxt nr 3). Stora svängningar i arbetskrafts- utbudet innebär perioder med stora tillflöden av ungdomar som följs av stora pensionsavgångar. Denna situation ökar risken för utslagning av personer med låg eller fel utbildning, långa eller upprepade arbetslöshetsperioder och inte minst unga som aldrig fått möjlighet att etablera sig på arbetsmarknaden. Hur kraftigt genomslag svängningarna får beror förutom på konjunkturen, också på hur länge de äldre väljer att stanna kvar på arbets- marknaden. Vi har sett att genomsnittsåldern för pensionsavgångar har ökat. Det finns anledning att tro att den trenden fortsätter. Det gör att det förväntade generationsskiftet fördröjs. Hur länge, är svårt att veta, men det kan dröja mellan fem till innan det får fart. Då kommer avgångarna från arbets- marknaden att överstiga de nytillträdande och efterfrågan på arbetskraft kommer inom flera områden att överstiga tillgången. Fram till dess löper vi stor risk att missa de unga som lämnar gymnasieskolan och högskolan. Inom ramen för uppdraget är det väsentligt att finna olika sätt att kunna överbrygga gapet mellan utbildning och arbetsliv för de unga som ett sätt att korta etableringstiden. Där spelar frågan om utbildningssystemen och deras relation till arbetslivet en viktig roll men också frågan om utbildningarnas dimensionering på olika nivåer och sambandet med ungas möjligheter att själva göra kloka val. En viktig fråga är också arbetslivets förmåga att ta emot de unga välutbildade och tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetenser. I det sammanhanget är frågan om möjligheter att få sin färdighetsträning på arbetsplatsen avgörande. Där har arbets- marknadens parter ett stort ansvar för att ta emot unga utan yrkeserfarenhet. Det blir än viktigare att klara med tanke på kommande generationsväxling och behovet av kompetensöver- föring i samband med det. Jag tar upp några frågor som rör möjligheterna att utnyttja de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna bättre för unga och jag har för avsikt att tillsammans med några länsarbetsnämnder bedriva försöksverksamhet för att underlätta den kommande generationsväxlingen på arbetsmarknaden. kommer de exceptionellt stora barnkullarna in i gymnasiet och, , i högskolan. Kapaciteten inom gymnasieskolan står och faller med att det finns välutbildade lärare i tillräcklig omfattning. kommer många lärare, i likhet med andra i den stora fyrtiotalistgenerationen, att pensioneras. Gymnasieskolan brottas också med stora kvalitetsproblem, särskilt inom de yrkesförberedande programmen är det alltför många elever som hoppar av sin utbildning eller som inte når godkänd nivå efter avslutade studier, . Sammantaget innebär situationen för att gymnasieskolan både behöver öka sin kapacitet när det gäller antalet platser och höja kvaliteten avsevärt i förhållande till nuvarande nivå. Om inte detta av finns en uppenbar risk för att unga från 1990-talsgenerationen får betala ett mycket högt pris och i förlängningen också samhället om unga inte ges förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden. Gymnasieskolan förändras och flera förslag tar sikte på att kvaliteten ska stärkas. Flera förslag gäller kopplingarna mellan skola och arbetsliv och ställer krav på nya pedagogiska arbetsformer. går det inte att bedöma om dessa förändringar räcker för att resultaten ska bli avsevärt bättre än dagens, men inriktningen är utmärkt. I utredningen har en framgångsfaktor tydligt tonat fram när det gäller att underlätta ungas etablering och det är en stark koppling mellan arbetslivet, branscherna och utbildningsanordnaren. Det gäller både inom ungdomsskolan och på eftergymnasial nivå. Relationen när den är som bäst innebär också att det finns en ömsesidighet, parterna ser en positiv effekt av kontakterna. Utbildningssystemen bör ha tydlig koppling till arbetslivet och underlätta inträdet på arbetsmarknaden. De områden som jag anser angelägna är: Att stärka kvaliteten i gymnasieskolan som den kraftigt byggs ut. Det är viktigt att kommunerna satsar på gymnasie- program för att tillmötesgå intresse och önskemål från eleverna och branscherna, det gäller särskilt de yrkesförberedande programmen. Det är ett sätt att få motiverade elever som fullföljer sin utbildning. Som ett led i detta måste lärarna ges förutsättningar att förnya pedagogiken och stärka samspelet mellan karaktärsämnen och kärnämnen. Myndigheten för skolutveckling har fått i uppdrag av regeringen att stimulera lärare och lärarlag att arbeta mer integrerat till ökad samverkan mellan kärn- och karaktärsämnen. Det är ett steg i den riktningen. Myndigheten ska också utveckla en webb- baserad projektbank med exempel på hur olika skolor och program har arbetat med så kallad infärgning. Även erfarenheter av ämnes- integrerat utvecklingsarbete vid lärarhögskolorna och andra aktörer bör utnyttjas. Att informationen om utbildning och arbetsliv förbättras inom alla delar av utbildningssystemet, från till den högre utbildningen. Vägledning och rådgivning har blivit allt viktigare i takt med att arbetsmarknaden har blivit mer komplex med ständig förnyelse och utveckling. Gamla yrken försvinner och nya tillkom- mer. Arbetsmarknaden är inte längre lokal och inte regional utan snarare global. Detta ställer helt nya krav på vägledarrollen i skolan. Vägledning kan vara avgörande för de elever som inte har egna kontakter eller i sin omgivning saknar vuxna med en etablerad kontakt med arbetsmarknaden. Informationen om gymnasieskolan och de olika programmen behöver utvecklas från att vara en marknadsföring för vissa gymnasieskolor till att mera handla om vart utbildningen leder. Vilka resultat har den givit speglat med exempelvis vad avgående elever uttryckt om sin utbildning och vilka vägval de gjort, antal avhopp från utbildningen och uppgift om och platser för färdigutbildning om det är en yrkesförberedande utbildning. Det exempel på arbetsmarknadsindex som LO tagit fram är ett bra sätt att visa vad gymnasieprogrammen innebär när det gäller möjligheter att etablera sig. Inom högskolan måste karriärplaneringen för studenterna starta . En viktig uppgift för lärosätena är att marknadsföra sina utbildningar också mot avnämarna, ett eftersatt område . Det kan leda till att den traditionalism som finns när det gäller att rekrytera studenter från kända utbildningar förstärks och att studenter från nya utbildningar kan mötas av svårigheter. Jag anser också att det behövs mer av systematisk kvalitativ uppföljning av tidigare studenters uppfattningar om utbildningen och även avnämarnas synpunkter behöver fångas för att säkerställa en hög kvalitet. Att kontakterna mellan utbildning och arbetsliv förstärks. Detta gäller alla nivåer av utbildningssystemet. Prao skulle behöva vara obligatoriskt och en prioriterad uppgift i . Arbetslivet bör tidigt släppas in för att kunna förmedla en aktuell och realistisk bild av dagens arbetsliv. Unga väljer ofta utbildning efter intresse och det kräver att utbudet av program stämmer med hur unga väljer men att också branschens behov speglas i hur utbudet ser ut. fungerar inte matchningen och dimensioneringen, det finns för få platser inom vissa program och för många inom andra. Det krävs mer av samverkan mellan branscher, utbildningsanordnare och kom- muner/regioner så att utbudet av program i gymnasieskolan blir bättre. Det behövs mer av samverkan mellan arbetslivet och gymnasiet också för att ge motivation och kunskaper inför yrkesval och/eller högre studier. De möjligheter som öppnas med APL i gymnasiet 2007 kan innebära att unga får chansen till kontakter och erfarenheter de behöver för att kunna komma vidare till ett säkrare yrkesval. är det alltför vanligt att det inte finns till alla elever som då går miste om de kontakter och erfarenheter som kan vara avgörande för att få jobb efter utbildningen. När nu kraven stärks i gymnasiet 2007 som elevkullarna ökar i antal måste större ansträngningar till än för att lösa problemet. Min bedömning är, mot bakgrund av de stora problem som visat sig med att implementera tidigare gymnasiereformer, att detta kommer att kräva stora ansträngningar och kanske också nya arbetsformer för att lyckas. Därför behöver implementeringen förberedas tidigt och göras noggrannt. Ansvaret för insatser som syftar till att överbrygga klyftan mellan utbildning och arbetsliv behöver förtydligas och insatserna behöver intensifieras. och pekar båda på att andra länder har integrerat denna uppgift som en del av utbildningen vilket inkluderar resurser för vägledning och karriärplanering. Också uppföljningen av studenter som blir efter i sina studier och behöver stöd är ett viktigt område att utveckla om genomströmningen ska kunna öka i högskolan. Jag anser att uppdraget till högskolor och universitet i denna del behöver förtydligas. Slutligen – en effektiv utbildning innebär att den unga får sina val tillgodosedda, att utbildningen håller vad den lovar och att kvaliteten blir så bra att avhopp, felval och onödiga vändor i vuxenutbildning minimeras. Att istället som Utbild- nings- och nu aviserar använda Komvux i större utsträckning till en ny typ av utbildning – yrkesvuxutbild- ning är sannolikt ett effektivt sätt att sänka etableringsåldern för unga. Fler unga bör beredas plats på högskolan direkt efter avslutad gymnasieutbildning. Ett betydande antal av dem som studerar på högskolor skulle hellre arbeta om de fick ett jobb. Förbättras arbetsmarknaden och ger fler jobbtillfällen ökar således kapaciteten för unga som vill få plats på högskolan. Det är en viktig aspekt när de riktigt stora ungdomskullarna ska beredas plats . Andra länder har också infört incitament för en snabbare genom- strömning, exempelvis olika bonus när det gäller studiefinansiering som är något vi saknar. Min uppfattning är att dessa frågor är ett område för utbildningspolitiska överväganden och jag nöjer mig med att påpeka att om det är en viktig fråga att snabba upp genomströmningen i högskolan så finns det flera exempel på åtgärder som andra länder prövat och infört. 6.5Behov av justeringar i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för unga Den undersökning om arbetsmarknadsutbildningen ökar möjlig- heterna för de arbetssökande att få arbete som Arbetsmarknads- styrelsen gjorde 2003 Arbetsmarknadsutbildningens effekter på individen (Ura 2005:6) visar att arbetsmarknadsutbildning har en positiv inverkan på möjligheterna att få arbete för unga . Av det skälet bör man överväga om inte begränsningen avseende möjligheterna för ungdomar att få del av arbetsmarknadsutbildning bör tas bort. För unga som slutfört sin gymnasieutbildning inom ett studieförberedande program finns ofta inga andra vägar in i ett antal yrken än just arbetsmarknadsutbildning. Så länge det saknas korta eftergymnasiala yrkesutbildningar och så länge inte arbetsplatserna själva tillhandahåller introduktionsprogram som möjliggör anställning bör inte unga stängas utanför möjlig- heten till arbetsmarknadsutbildning. I stället bör begränsningen i tillgången till arbetsmarknadsutbildning avse de unga som inte slutfört sin gymnasieutbildning. Den åldersgräns som finns för anvisning till de arbetsmarknadspolitiska programmen innebär att unga som slutfört sin gymnasieutbildning och är i behov av t.ex. arbetspraktik eller anställningsstöd för att få arbete måste vänta på att få stöd till sin 20-årsdag. Många av de som går ut gymnasiet började skolan som sexåringar och kan ha upp till innan de fyller . Möjligheten att få ta del i ett program borde istället ändras till att ha fyllt alternativt fullföljt en gymnasieutbildning och att slutbetyg har utfärdats. Den reseersättning som unga tidigare hade möjlighet att söka från arbetsförmedlingen bör åter bli tillgänglig för åldersgruppen . Ungas mobilitet bör underlättas. 6.6Kan fler branscher införa yrkesutbildningsavtal med färdigutbildning? Yrkesutbildningsavtal med färdigutbildning i direkt anslutning till gymnasieutbildning är ovanligt i arbetslivet. Det förekommer endast för de yrkesförberedande programmen Bygg och El med sina olika inriktningar, program som till övervägande del rekryterar pojkar. I denna färdigutbildning blir eleverna anställda och kallas lärling. Lärlingstiden varierar mellan två och och under den tiden utgår lärlingslön som är en andel av kollektivavtalsenlig lön enligt en trappa beroende på antalet timmar i lärlingsanställning. Styrningen av färdigutbildningen varierar och den avslutas med i vissa fall gesällprov och i andra godkännande efter fullgjort antal timmar. Yrkesutbildningsavtalen med färdigutbildning i arbetslivet regle- rar hur inträdet på arbetsmarknaden efter fullföljd gymnasie- utbildning ska ske. Andra vägar in i yrket är begränsade och antalet lärlingsplatser blir en flaskhals för att öka dimensioneringen av utbildningen. Detta ställer till problem i flera branscher, bl.a. för dem som har stora rekryteringsbehov. Det kan också leda till konservering av arbetsformer och hindra utveckling av branschen. Detta upplevs som negativt framförallt av arbetsgivarna. För de unga som väljer ett program som kräver färdigutbildning i arbets- livet är vägen till examen ofta lika lång som för en högskole- studerande. Men möjligheterna att byta inriktning eller att efter utbildning arbeta i ett annat yrke är ytterligt begränsade. Fördelarna med färdigutbildningsavtal är att de ger eleverna från dessa program goda arbetsmarknadsutsikter. Eleverna som går dessa program har efter avslut i genomsnitt högre lön, oftare ett arbete och har i regel fasta heltidsjobb. Dessa program ger den bästa inträdesbiljetten till arbetsmarknaden. De branscher som har väl fungerande avtal ser detta som en fördel för branschen med möjlighet att styra dimensioneringen efter rekryteringsbehov och som ett medel för att hålla hög kvalitet i utbildningen. Troligen skulle fler branscher kunna kopiera modellen under förutsättning att bägge parter anser att ovanstående frågor är väsentliga för yrket. Det krävs väl definierade yrkesroller och ett stort engagemang och vilja att ta ansvar för utbildningen från parterna om det ska lyckas. 6.7Är yrkesutbildningsavtal något för omvårdnadsassistenter? En bransch som enligt direktiven bör analyseras särskilt är vård och omsorg, då det inom detta område förutsätts finnas ett stort behov av arbetskraft . Det största behovet kommer enligt SCB:s Trender och prognoser (2005) att finnas inom den kommunala vården och omsorgen av äldre, av gymnasieutbildad arbetskraft. fanns drygt 320 000 omvårdnadsassistenter1 anställda i kommuner och hos enskilda utförare som utför verksamhet på 1 Omvårdnadsassistent som yrkestitel finns inte men används av som en samlad yrkesbenämning för undersköterskor, vårdbiträden, skötare, vårdare, personliga assistenter, boendestödjare, hemvårdare och personal med andra liknande benämningar. (: Omvårdnadsassistentens kompetens, 2005). kommunens uppdrag inom vård och omsorg om äldre och funktionshindrade personer. Av dessa var ca 75 000 timavlönade. I landstingen arbetade ca 53 000 personer i motsvarande funktioner . Härtill kommer uppskattningsvis 7 000 personer som arbetade hos enskilda utförare som arbetar på uppdrag av landsting eller i övrigt inom privat hälso- och sjukvård. Sammanlagt bedöms närmare 385 000 personer vara yrkesverksamma inom detta område som beskrivningen avser (2005, Omvårdnads- assistentens kompetens).