sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Även mordet på den svenske statsministern 1986, kan med Rystads termer betecknas som fruktlöst. Journalisterna presenterar i boken drag: en bild av personen och politikern som präglas av en förtalskampanj som förföljer fram till hans död. Hit hör det så kallade Beckomberga-ryktet om att var narkoman eller alternativt mentalt rubbad. Hit hör också den så kallade Harvardaffären, sommaren och . ankla- gades då för att ha undanhållit ett arvode för en föreläsning vid skolan vid , samt för att ha utnyttjat sin ställning i syfte att ordna ett stipendium som täckte sonen utgifter på Kennedy-skolan. och menar att Harvard-affären var det första exemplet på en kampanj som inte bara var riktad mot honom själv, hans personliga heder eller hälsa. 6Rystad (2004) 194 f 7Rystad (2004) s. 221 ff rörde också hans familj. Detta kan vara den faktor som enligt och förklarar varför när han mördades redan hade bestämt sig för att avgå innan den kommande valrörelsen. De konstaterar att om mördaren eller mördarna velat undanröja personen ur svensk politik så var de för sent ute.8 Morden på , och utgör alla exempel på att det i samband med politiska mord ofta talas om ett social-psykologiskt fenomen, behovet att tro på en konspiration. Bakgrunden är motståndet mot att acceptera en simpel förklaring till en dramatisk och traumatisk händelse. Mor- den på och kom exempelvis att utredas av särskilda utskott inte minst för att undersöka de kon- spirationsteorier som morden givit upphov till. Även mordet på har givit upphov till en mängd konspiratoriska teorier. Teorierna kan anses ha ett gemensamt tema, nämligen försöken att koppla morden till ett större politiskt sammanhang, Rystad talar om behovet av att finna en balans mellan offret, gärningsmannen och gärningen.9 I övervägande fall pekas dock en ensam mördare ut som ansvarig för dådet. I fallet förklarades som skyldig till mordet. Han ansågs dock ha haft hjälp av en icke- identifierad person, mordet ansågs också vara följden av en konspi- ration vars omfattning man inte kunnat säkerställa. På samma sätt förklarades som skyldig till mordet på till följd av en konspiration. I båda fallen förklarades det uteslutet att varken amerikanska eller utländska myndigheter varit delaktiga i morden, konspirationerna ansågs vara av mindre omfattning. I fallet fälldes en misstänkt för mordet, , men domen överklagades och fann att bevisen inte höll för en fällande dom. Det faktum att ingen har kunnat knytas till mordet har dock inte inneburit att spekula- tionerna avstannat, snarare tvärt om. Bakgrunden kan vara svårig- heten att slutgiltigt bevisa icke-existensen av en konspiration, särskilt mot bakgrund av att konspirationen fyller viktiga psykolo- giska behov. I de allra flesta fall av assassinationer menar dock Rystad att det är frågan om en ensam gärningsman, alternativt en mycket liten grupp. Omfattande konspirationer menar han är 8Hermansson, , (1987) Uppdrag: , s. 11, 17 f, 25 f, 38 ff 9Rystad (2004) s. 282 f ovanliga, i de fall det har förekommit har det också ofta stått klart omedelbart.10 Vilka lärdomar kan då dras av de politiska mordens historia? Den kanske viktigaste är det faktum att offentliga personer kan skapa sig en ryktbarhet vilket i sin tur ökar risken för att utsättas för våld eller hot. Detta gäller inte bara politiker utan även andra s.k. kän- disskap, därav en utsatthet. Denna utsatthet behöver emellertid inte leda till så drastiska konsekvenser som mord men det kan dock innebära ökade risker att drabbas av förföljelse eller trakasserier. Detta fenomen har kommit att benämnas stalking. Stalking, eller stalkning som det har översatts till svenska, beskrivs av psykologen . som the willful, malcious, and repeated following and harassing of another person that threatens his or her safety11. Detta är inget nytt beteende även om det först kom- mit att uppmärksammas till följd av att det kriminaliserats i flera amerikanska delstater. Även i andra länder pågår ett arbete med att ta fram en lagstiftning som gör det straffbart att stalka per- soner, myndigheter eller organisationer. kan som sagt dock ses som ett föregångsland när det gäller lagstiftning mot stalkning, fenomenet har där också ingående studerats av främst psykologer. I en antologi med titeln of Stalking listar J. en rad fakta som forskningen presenterat kring stalkning. Här kan nämnas att en majoritet av förövarna är män och att en majoritet av offren är kvinnor. Förövarna har också ofta en bakgrund av kriminalitet, psykisk sjukdom eller drogberoende. Ifråga om risken att den drabbade utsätts för fysiskt våld finns det enligt Maloy tillräckliga underlag för att inte underskatta detta hot. Det är emellertid inte bara den som utsätts för stalkningen som riskerar att utsättas för våld, det kan också drabba personer som av förövaren uppfattas som hinder för dennes kontakt med objektet. Maloy konstaterar att våldet bland stalkare i första hand är affektivt i den meningen att det sker impulsivt som en reaktion på ett reellt eller upplevt hot – ofta i form av en avvisning. Detta skiljer sig från vad Maloy kallar predatory violence som hon definierar som pla- nerat, målmedvetet och känslokallt. I de fall denna form av våld sker i samband med stalkning är syftet främst att kontrollera, skrämma eller bryta ned offret. Genom att de flesta fall av våld i samband med stalkning inte resulterar i allvarligare skador för off- 10Rystad (2004) s. 23 f, 208 ff, 232 ff, (1987) s. 11Maloy, J. (1998) The Psychology of Stalking i Maloy, J. (ed.) (1998) The Psychology of Stalking, Clinical and Forensic Perspectives, s. 2. ret, andelen mordfall utgör anser Maloy vara bevis för att det affektiva våldet är dominerande.12 Det finns anledning att skilja mellan politiska mord, i form av as- sassinationer, och terrorism. Terrorn skiljer sig främst genom att den inte enbart riktar sig mot de direkta offren. Det hör till terrorn att den riktar sig mot slumpmässigt utvalda offer och mot symbo- liska mål. Terrorismen beskrivs ofta förenklat som den svages krigsföring. Den skulle därmed främst användas av personer, grup- per eller organisationer som befinner sig i, eller upplever att de be- finner sig i, ett underläge. Tanken är att marginaliserade grupper som uttömt alla legala medel kan tvingas ta till illegala metoder som våld. exemplifierar detta med den kamp för na- tionell befrielse som inletts av nationer så svaga och bräckliga att de inte ens existerar, han nämner som ett tydligt exempel.13 I brist på stridsfartyg eller F-16 plan har den Palestinska befrielserö- relsen kommit att använda mänskliga sprängladdningar i kampen mot den israeliska ockupationsmakten.14 som den svages rätt att föra krig mot en dominerande fiende så kan den svage också anses ha gett sig rätten till en egen moral. Kumm konstaterar att terrorismen också ofta kommit att betecknas som en frihetskamp. Genom att terroristerna är övertygade om rättfärdigheten i den egna saken så har de funnit det väldigt lätt att se motståndaren så moraliskt ond att den förtjänar att dödas. Terroriströrelser betrak- tar också sig själva i praktiken som krigförande, därmed utförs ak- tionerna utan hänsyn till civila. Mot bakgrund av att terrorister an- ser det omöjligt att förhålla sig neutral i en politisk maktkamp så betraktas de civila heller inte som oskyldiga, den passive åskådaren gynnar med detta synsätt motståndaren, förtryckaren.15 12Maloy (1998) i Maloy ed. (1998) s. 4 ff, 14 ff. 13Kumm, (2002) Terrorismens historia, s. 23 ff, Jervas, (2003) Terrorismens tid, s. 22 14Reuter, (2003) Med livet som vapen – En bok om självmordsbombare, s. 121 ff. Reuter konstaterar att självmordsattentat vänder upp och ner på krigets och maktens spelregler, detta till följd av att konventionella medel för att bekämpa dem blir verkningslösa. För den som ser martyriet som en utväg ur en förment värdelös jordisk existens har nämligen döden förlorat all sin skräck – och därmed har även maktens yttersta logik förlorat sin betydelse, eftersom den ju inte kan hota med mer än döden. (Reuter (2003) s. 17). 15Kumm (2002) s. 28 f Att anspela på rätten till en egen moral anser Kumm även vara kännetecknande för de nationalstater som använder terrorismen som en form av politikens förlängda arm. Mot bakgrund av detta anser han det också vara missvisande att se statsterrorismen som ett fenomen avgränsat till eller delar av Tredje värl- den. Utövandet av makt genom att skrämma motståndaren anser han i stor utsträckning vara förekommande även i demokratiserade industriländer. Franska agenter sprängde exempelvis 1985 fartyget i luften i syfte att förhindra Greenpeace-aktivis- ternas protester mot kärnvapenprov i . Ge- nom att demokratiskt accepterade metoder av olika skäl inte har använts betraktar Kumm även denna form av statsterrorism som ett tecken på svaghet.16 påpekar att även om alla terrorister kan anses ha vissa gemensamma egenskaper så finns det viktiga skiljelinjer, inte minst ifråga om politiska mål och metoder. Den moderna vänster- terrorismen som tog fart menar han utgör ett tydligt exempel på en ideologiskt motiverad rörelse. Jervas ser dess framväxt som en förlängning av en tilltagande radikal student- rörelse. Inledningsvis sökte sig dessa radikaler till etablerade väns- terpartier och ungdomsförbund. Dessa etablerade krafter kom emellertid att överges för betydligt radikalare riktningar till följd av att många ungdomar ansåg att det inte skett någon egentlig bryt- ning med de gamla auktoritära strukturerna.17 Den så kallade Röda Armé-fraktionen (RAF) sökte på detta sätt sin egen legitimitet i det egna landets historia. Övertygade om de fredliga demonstratio- ners lönlöshet kom RAF eller , som den kallades i tysk media, att propagera för skapandet av en stadsgerilla. I syfte att rationellt motivera våldsanvändning framhöll de att det västtyska politiska systemet skulle kunna förändras genom punkt- aktioner mot nyckelpersoner inom den politiska klassen och när- ingslivet. Som reaktion på dessa aktioner förväntades staten för- vandlas till en förtryckarstat, då skulle även den naiva västtyska ar- betarklassen skulle resa sig mot denna öppet fascistiska stat. Kumm menar att , för sent försökte genomföra den antifascistiska kamp som föregående gene- ration inte mäktat.18 16Kumm (2002) s. 29 ff, Jervas m.fl. (2003), s. 22 17Jervas m.fl. (2003), s. 24 18Kumm (2002) s. RAF använde sig också av kidnappning för att tvinga fram fri- givning av fängslade medlemmar. Mest uppmärksammad var kid- nappningen av den tyska arbetsgivarföreningens ordförande 1977. För svenskt vidkommande utgör ambassadockupationen i och den efterföljande Operation de kanske mest påtagliga exemplen på terrorak- tioner i vårt land. Ockupationen av i genomfördes i syfte att kräva omedelbar frigivning av sammanlagt 26 fängslade västtyska terrorister, främst Baader- Meinhof-gruppens ledning. Operationen misslyckades dock och terroristerna kunde gripas av svensk polis. Svensk regering fattade därpå beslut om utvisning av samtliga överlevande terrorister trots att läkare motsatte sig transport av två av de svårast skadade. Be- slutet kom att innebära konsekvenser, inte minst för det ansvariga statsrådet, . En av de skadade terroristerna, dog kort efter ankomsten till och greps ett stort antal personer i vars avsikt var att under Operation kidnappa som uppfattades som ansvarig för Hausers död.19 Vänsterterrorismen hade enligt sin största ut- bredning även om den existerade i även . 1989 betraktar han som den symboliskt sett mest avgörande knäcken. Därigenom försvann en- ligt Jervas möjligheten för vänsterterrorister att söka skydd i öst, som han menar också bidrog med ett betydande ekonomiskt stöd. Till följd av detta gick beryktade grupper som RAF i , Action Direct i och i i graven. finns enligt Jervas en del extrema vänstergrupper vanligen med anarkistisk prägel som blandar sig i större demonstrationer där hu- vuddelen av deltagarna är anhängare av demokratiska arbetsmeto- der. Han nämner de grupper som stod för förstörelsen vid i som exempel på dagens våldsamma vänster- grupper. Huruvida dessa grupper skall betecknas som terrorister anser han dock vara omtvistat.20 Högerextrema motsvarigheter till vänsterterro- rism existerade inte i förrän . Två dåd utförda av högerextrema grupper 1980, mot Oktoberfesten i och mot var enligt tillräckligt omfattande för att oron skulle börja sprida sig om att högerterro- 19Kumm (2002) s. 20Jervas m.fl. (2003), s. 26 rismen var på väg att ta över vänsterterrorismens roll. Han menar dock att detta var en förhastad slutsats, högerterrorismen hade vis- serligen återetablerat sig i men dess växtkraft och dy- namik kunde inte jämföras med de extrema vänstergrupper som agerade . Drivkrafterna för högerterrorismen menar har gått från ett ensidigt betonande av den egna na- tionens intressen, till att mer inrikta sig på ett samarbete över na- tionsgränserna. Orsaken är att till följd av internationalisering och globalisering så har så kallad spontaninvandring i högre grad kom- mit att uppfattas som ett gemensamt problem. Rasen har därmed blivit viktigare än den egna staten, som en modifierad form av nationalismen fortfarande lever kvar.21 För att hitta en välutvecklad och aktiv högerterrorism kan man söka sig till . förstördes i av en kraftig bilbomb, attentatet som dödade 168 människor utfördes av den 27 årige krigsveteranen . Denne visade sig ha nära kontakter med den amerikanska milisrörelsen som åren före attentatet växt lavinartat. skaffade den sig tiotusentals medlemmar runt om i . I över trettio av nationens femtio delstater visade det sig plötsligt finnas beväpnade vita amerikanska män som börjat tränade , klä sig i kamouflageuniform och bereda sig på en slutstrid mot fede- rala regering som de såg som sin huvudfiende. I milisrörelsens ögon var på väg mot sin nationella undergång, i den meningen att amerikanska män berövades sina vapen och sin frihet. Grunden för denna tes var en konspiration som förutspådde att den amerikanska regeringen underornat sig en hemlig judisk världsregering kallad ZOG, Zionists Occupation Government. Rörelsens föreställningar byggde till stor del på roman , som beskriver hur en vit arisk motståndsrörelse utför ett bombdåd av den typ som utfördes i , boken också innefattar en beskrivning av hur bomber av denna typ tillverkas. I en senare bok på samma tema, , argumenterar också för att ge- nomförandet av ett antal politiska mord är nödvändigt för att rädda den vita rasen.22 anser att även om de många milismännen i inte är stöpta i samma form så kan de utan svårighet placeras under rubriken högerterrorism. Någon motsvarighet till denna rörelse anser han heller inte finnas i . I är begreppet hö- 21Jervas m.fl. (2003), s. 27 f 22Kumm (2002) s. 226 ff, Jervas m.fl. (2003) s. 43 ff gerextremism också förhållandevis omfattande och uppmärksam- heten är stor, inte minst i media, för vad som sker på högerkanten. Jervas menar att man därav lätt kan få uppfattningen om att hö- gerterrorismen är utbredd och på kraftig tillväxt, han menar dock att så knappast är fallet. Den främsta förklaringen anser han vara att de extrema rörelserna som finns i haft svårt att samordna sin verksamhet.23 Redogörelsen för motiv och drivkrafter bakom politiska mord i form av assassinationer och terroraktioner visar att politiska vålds- handlingar kan utföras av individer såväl som av kollektiv. Samti- digt finns indikationer på att utgångspunkterna för en analys av individuellt respektive kollektivt våld delvis kan skilja sig åt. Ifråga om s.k. assassinationer konstaterar som sagt att de till allra största del utförs av individer eller möjligen mindre grupper. Moti- vet betraktar Rystad ytterst som en vilja att påverka, förändra eller protestera mot rådande maktförhållanden. Han gör också ett för- sök att särskilja olika kategorier av förövare av politiska mord eller mordförsök, gränserna förblir dock otydliga och kategorierna fly- ter ofta samman. Inte minst på grund av att motiven för mänskligt handlande är ett komplicerat område som påverkas av ett flertal faktorer.24 Även när det gäller de terrororganisationer som utifrån ideolo- giska utgångspunkter utfört aktioner mot en reell eller föreställd fiende framstår motiven som i hög grad påverkade av rådande sam- hällsförhållanden. visar det faktum att vänsterterroris- men hade sitt starkaste fäste under det radikala , liksom högerterrorismens framväxt , möjligen som en reaktion på en ökad internationalisering, att denna form av våldsyttringar är starkt påverkad av sociala rörelser och dess möj- lighet att göra sin röst på en etablerad politisk arena. Samhällsveta- ren hävdar i sin bok of collective violence att Although regularities that determine individual agression against persons and objects surely apply within complex interac- tions as well, collective violence is not simply individual agression 23Jervas m.fl. (2003), s. 44 f 24Rystad (2004), s. 25 f. Han menar att en analys av kollektivt våld kräver att uppmärksamheten riktas mot hur olika former av våldsyttringar påverkas av sociala band, strukturer och processer.26 I den svenska forskningen får man lätt intrycket att det politiska våld som historiskt sett drabbat oss hårdast har handlat om poli- tiska mord i egentlig mening, s.k. assassinationer, medan vi varit förhållandevis förskonade från kollektiva våldsyttringar. Morden på och är för evigt inskrivna i den svenska historien och gör oss ständigt påminda om det demokratiska sy- stemets sårbarhet. Det är främst dessa händelser som kommit att betraktas som hot mot bilden av det svenska samhällets neutralitet, samförstånd och politisk stabilitet. Frågan är dock om det histo- riskt sett är en korrekt bild av den svenska samhällsutvecklingen? Nedan diskuteras förekomsten av kollektiva våldsyttringar i från medeltiden och framåt. Politiskt våld såväl som våldsbrottslighet har som sagt förekommit och i alla samhällen, detta utesluter dock inte att våldet som företeelse har olika orsaker, olika former och fått olika verk- ningar inom olika samhällen. Svenska forskare har exempelvis ar- gumenterat för att våldets långsiktiga förändringar måste studeras utifrån skilda tidsperspektiv beroende på det egna landets förut- sättningar. För del utgör exempelvis franska revolutio- nen en vattendelare, det finns emellertid ingenting i den svenska historien som gör upplysningstiden till en självklar vattendelare ifråga om våldets långsiktiga förändringar. Svenska forskare har också problematiserat den förenklade uppdelningen av socialt och politiskt våld som präglat den äldre historieskrivningen.27 I en antologi med namnet Socialt och politiskt våld – Perspektiv på svensk historia konstaterar en grupp forskare från Lunds Uni- versitet under ledning av att den tidigare forsk- ningen är enig gällande tendensen i den svenska våldsfrekvensen men att förklaringarna till våldets fluktuationer och synen på våldets betydelse, socialt och kulturellt, varierar. I framställ- ningen behandlas det svenska våldets historia till 25Tilly, (2003) The Politics of Collective Violence, s. 4 26Tilly (2003), s. 4 27Österberg, (red.) (2002) Socialt och politiskt våld, ett perspektiv på svensk historia,. från 1500 till 1700-tal betraktas relatio- nen mellan centralmakt och bönder, liksom den mellan adel och bönder som en grund för resningar i form av bondeuppror och påföljande repressalier från statsmakten. Förekomsten av dessa uppror härleds dock främst till vissa speciellt dramatiska decennier: kring mitten av med bland annat Dackefejden, det tidiga såg också flera mindre konflikter mellan bönder och kronans ämbetsmän, skedde så åter ett stort bondeuppror, det s.k. där många protesterande bönder dödades och skadades i konfrontationer med utkommende- rade soldater. Mellan dessa perioder menar och hennes medforskare att relationen mellan centralmakt och bönder, liksom den mellan adel och bönder, i allmänhet utformats i samförstånd eller oblodig, vardaglig opposition. har förklarat denna förhandlingskultur som ett resultat av att svenska bönder hade till- gång till en kombination av arenor där förhandlingar och kompro- misser kunde ske. De svenska bönderna var i många fall självägande och hade alltid representation i . Denna dialog mellan centralmakt och folk menar hon existerade även på lokala politiska arenor där båda parter förband sig att följa gemensamt uppdragna beslut.28 har emellertid kritiserat bilden av den svenska politiska kulturen som präglad av samförstånd. Han menar att framställningen av det fredliga och harmoniska förhållandet mellan den svenska staten och allmogen har utvecklats till en allmänt ve- dertagen sanning utan att den byggts på en tillräcklig empirisk grund. Den stora självägande bondeklassen och representationen i är visserligen i det närmaste unik, detta förhållande bör också ha påverkat utformningen av den politiska kulturen. Harnesk menar dock att detta inte räcker som underlag för påståendet att den svenska bondeklassen var mer fredlig än den i andra länder. Han anser det också vara möjligt att det även i andra länder funnits legala kanaler för bönder att framställa och få gehör för sina krav på överheten. För att klarlägga dessa förhållanden efterlyser Harnesk studier av det tidigmoderna politiska kultur i ett interna- tionellt, jämförande perspektiv.29 kan det kollektiva våldet från allmogen beskrivas som protester inför statens ökade tryck mot självägande bönder i 28Österberg (red.) (2002) s. 21 ff 29Harnesk, (2002) Den svenska modellen tidigmoderna rötter? i Historisk , 2002, s. 78 ff, 90 form av nya skatter, utskrivningar till krig eller kungliga fogdar som gick alltför hårdhänt fram. I denna dynamik, spänningarna mellan statens krav och kontroll å ena sidan och allmogens frustra- tion å den andra, ligger alltså den främsta förklaringen till de flesta större bondeupproren i . I övergången kom dock händelsernas centrum efter hand att förflyttas från landsbyg- den till staden. kännetecknades av att allmogen valde att tåga till för att visa sitt missnöje. Det blir också i städerna som upploppen och oroligheterna fortsätter även om oron på landsbygden i viss mån bestod. Före- komsten av urbant politiskt och socialt våld i samband med mass- upplopp i visar därmed en tidsmässig eftersläpning jämfört med de centrala västeuropeiska länderna, , och . De främsta skälen till detta är den relativt sena industria- liseringen i och dess åtföljande konsekvenser i form av en tilltagande urbanisering, denna utveckling tar inte fart i för- rän senare hälft. Massan var på intet sätt osyn- lig i de svenska städerna, de låga befolkningstalen i städerna innebar dock att massupploppen oftast var begränsade och att våldsnivån, i en internationell jämförelse, var relativt låg.30 I sin bok och strejker 1793–1867 har genomfört systematiska jämförelser av över hundratalet hungerupplopp och strejker som präglat den svenska samhällsut- vecklingen. Han konstaterar att den främsta orsaken bakom upp- loppen var de höga levnadsomkostnaderna, detta ensamt förklarar dock inte det faktum att upploppen utvecklades till massaktioner. Han menar att det medborgerliga missnöjet med exempelvis en tilltagande arbetslöshet och höga skatter, i kombination med tid- ningarnas agitation och ryktesspridning kom att bestämma upp- loppens omfattning. De flesta upploppen organiserades också i förhand på mötes- eller arbetsplatser. I vissa fall kallades också massorna genom affischering eller offentliga möten. En annan vik- tig förutsättning för upploppens omfattning menar var det faktum att lantarbetare i många fall deltog i de upplop- pen.31 Det faktum att Karlbom i sin framställning belyser s.k. hung- erupplopp och strejker gör att han bortser från flera betydande folkresningar. Karlbom bortser exempelvis i stort sett helt från det Fersenska upploppet i . Det faktum att en över- hetsperson, riksmarskalk , dödades av uppretade 30Österberg (2002) s. 23 ff 31Karlbom (1967) s. 222–250, 267