sou · GUB38d2 · 2007-01-01 00:00:00 — En geografisk med innebörden att massmedierna främst är tätortsmedier som dåligt belyser glesbygder: lokalredaktioner läggs ner, reguljär bevakning går över i sporadisk, servicegraden i distributionen är lägre (sen utbärning) än på utgivningsorten och så vidare. För annonsörer är glesbygderna av marginellt intresse. Spridningen av medierna och deras bevakning upphör dock inte helt. Statsmakterna har gjort vissa insatser inom distributionen för att göra det lättare att upp- rätthålla en hög servicegrad. Den andra dimensionen av medieskugga är social. Storstädernas förorter, i 22 kommuner, som är allt annat än gles- befolkade, belyses inte av de medier vars spridningsområden inklu- derar dessa förorter. Invånarantalet i förorterna överstiger i många fall det som i landsorten brukar ge underlag för välmående dags- tidningar. I Nord & forskning framträder och som i första hand medier för centrala , i andra hand för riket utom förorter. Att satsa på , ska nog läsas . Förorternas medier har genom detta blivit lokala gratistidningar varav nästan samtliga ingår i någon gratistidningskedja, såsom Mitt-i-tidningar- na. För att spetsa till det talar Nord & ibland om å ena sidan kvalitetsmedier för eliten och å andra sidan kommersiellt inriktade gratismedier för förortsfolket. I ett demokratiskt per- spektiv, som var det som Nord & anlade, var detta en brist. Alla blev inte lika väl informerade om sådant som de som väljare hade att ta ställning till. Författarna talade även om demokrati- skugga. Ansvaret för den sociala medieskuggan var inte bara mediernas utan låg också på medborgarna. Nord & talade dels om innehållsskugga förorsakad av medierna och konsumtionsskugga som skapades av medborgarna. Förorterna bevakas mer sällan och mer ensidigt än innerstaden respektive mediekonsumtionen bland befolkningen i förorterna var mindre än på annat håll eller till och med ingen alls. Nord & har lagt sina forskningsresultat till grund för mediepolitiska slutsatser om att presstödet i sin nuvarande form – ett andratidningsstöd spelat ut sin roll. Det viktiga är ju inte att bevara gamla tidningar utan att människor får information. Kanske är ett etableringsstöd till medier i en väg att gå? Gratistidningarnas roll i medielandskap De stora tidningarna har på sin höjd en handfull reportrar för bevakningen av . Reportrarna är mobila. Några fasta redaktioner förekommer numera inte. betraktades de närmast som förvisningsplatser. Förorterna kan ha centrumbild- ningar men de går i varandra och utgör därför inga tydliga annons- marknader. Nord & betraktade gratistidningsutgivningen i förorter- na som en lindring av det demokratiska problemet. Det var inte för att gratistidningarna var så väldigt bra utan för att det överhuvud- taget fanns och att de bevakade ett område. De fyllde en viktig funktion, de bedrev en hygglig journalistik men deras resurser var för små för att kunna bevaka områdena på ett tillfredsställande sätt. Det är möjligt att det kom som en överraskning men en rad av förortstidningar befanns vara berättigade till produk- tionsbidrag när detta infördes . Det var abonnerade tidningar som ingick i gruppen Hufvudstadspress, som ägdes av . Tidningarna hette till exempel Norrort och Västerort. pressutredning ändrade reglerna för produktionsbidrag och sänkte täckningstalsgränsen för fådagarstidningar. kvalificerade sig inte någon av dessa tidningar för pro- duktionsbidrag. rationaliserade sin utgiv- ning av förortstidningar. Tidningarna (Runt ) totaldistribue- rades i tio områden. köpte 1986 upp konkurrenten Hubopress som gav ut Mitt-i-tidningar. Året efter gick Hufvud- stadspress i konkurs och var ensam på förorts- tidningsmarknaden. lades ned men Mitt-i-tidningarna fortsatte. Nya konkurrenter startade men köpte också in dessa. 1995 blev ett omskakande år på Stockholmsmarknaden. Metro startades och danska Søndagsavisen planerade också starta gratis- tidningar i . tvingades släppa fram Metro men inledde samarbete med danskarna. Den gemensamma tid- ningen hette Avisen. sålde sin andel och sedan lades tidningen ner 1999. Danskarna fortsatte med gratistidningarna i förorterna under bolagsnamnet Gratistidningar i (). Bolaget äger och driver ett 30-tal Mitt-i-tidningar i . I sin doktorsavhandling slår fast att förorts- borna är helt beroende av de lokala gratistidningarna för sin lokala information. Tidningarna är väldigt viktiga och väldigt behövda. Läsarna litar för sin lokala information mer på de lokala gratis- tidningarna än på och . Det gäller särskilt LO-medlemmar och utomnordiska invandrare, som har en stark lokal identitet. Gratistidningarna har för den lokala informationen politiker som sina viktigaste källor. Tidningarna innehåller mycket litet av konflikter. De tar den lilla människans perspektiv. De ger sammantaget – till skillnad från och – en positiv bild av förorten. Tidningarnas kostnader hålls nere genom att de görs med en långt driven standardisering (efter Manualen). GISAB har expanderat utanför , t.ex. . I ett mindre arbete på , en B-uppsats i jour- nalistik, har en grupp studenter jämfört de två stora gratistid- ningarna i (Metro och ) med utgångspunkt i begreppet medieskugga. Studenterna, , konstaterade att hade en jämn rapportering från olika områden i . Nyheterna var av blandad karaktär. Från levererade den enbart positiva nyheter. Metro hade däremot inte någon nyhet från innerstaden. Studenterna talade när det gällde Metro till och med om omvänd medieskugga. den tid studenterna analyserade gratistidningarnas innehåll var Metros notiser om innerstaden enbart negativa. De lokala gratistidningarna fyller uppenbart en ortstidningsroll i förorterna. De har hållit sig till ett nummer . Förmodligen stimulerar inte annonsmarknaden till en högre periodicitet. Om man jämför slutsatserna i skriften med dem i avhandling har bilden förbättrats av gratistid- ningarna i förorterna, innehållsmässigt och i konsumtionshän- seende. Medieskuggan har blivit mindre. 6 Presstödets inverkan på utvecklingen Presstödet har funnits i 30 . Vid en bedömning av dess effekter måste man ha klart för sig dels hur presstödet utvecklats nivå- och fördelningsmässigt, dels hur konjunkturerna växlat. Det senare belystes med figur 2 (s. 17). Det är också nödvändigt att sträcka ut tidsperspektivet . Vid bedömningar över så långa perioder som bör man vara medveten om att skiften av nyckelpersonal ägt rum på flera av de berörda tidningarna. Bara undantagsvis sitter den företagsledning som hade ansvaret kvar. Detta kan ha haft konsekvenser för företagskulturen, på synen på statligt presstöd, på frågan om samarbete med andra tidningar och så vidare. 6.11960- och 1970-talens systemuppbyggnad Början på den svenska presstödshistorien brukar dateras till då A-pressens ledning rapporterade till den socialdemokratiska partiledningen, att A-pressen beslutat lägga ned Ny Tid i och att LO tänkte minska sitt ekonomiska engagemang i arbetarrörelsens tidningsutgivning. LO ansåg att staten borde ta sitt ansvar och krävde att regeringen tillsatte en pressutredning. var direktiven till första pressutredning klara. De krävdes två pressutredningar innan det var möjligt att finna kompromisser om allt som behövdes för en statlig insats, från tidningsdefinition till form för stödets finansiering. Ändå var det ingen pressutredning som lade fram det slutgiltiga förslaget. tog LO initiativ till ett nytt krismöte med regeringen om A-pressens ekonomiska läge. Beräkningar som LO tagit fram visade att s-tidningarna skulle behöva ett tillskott på 110 miljoner. LO upprepade sitt krav att staten skulle ta sitt ansvar. Den socialdemokratiska regeringen – nu med egen majoritet i – tog genom en snabbutredning i kanslihuset fram ett förslag om ett statligt produktionsbidrag till abonnerade dagstid- ningar som på sin utgivningsort hade en upplagemässigt större konkurrent. Bidraget skulle finansieras med en skatt på annonser, sedermera utbyggd till en allmän reklamskatt. fick igenom ett krav på en ny pressutredning post festum. utbetalades i produktionsbidrag och året efter tillsattes den av begärda, tredje pressutredningen. Beloppet ger intryck av att vara noga beräknat men det motsvarade helt enkelt i fasta priser ett belopp på som den första pressutredningen föreslagit som presstödsnivå . Nivån hade hunnit att bli inarbetad. Andratidningarna som skulle kunna få produktionsbidrag dela- des upp i tidningar med 1 nr/v (endagstidningar) och tidningar med 2 7 nr/v och den senare gruppen i storstads- och landsorts- tidningar. blev det också två grupper av endagstidningar genom att riksspridda endagstidningar blev en grupp för sig. som gått sedan produktionsbidraget infördes har sammanlagt elva miljarder betalats ut till dagspressens andra- tidningar. Under tjugo av produktionsbidragsnivån höjts. De återkommande höjningarna av produktionsbidraget visar, dels att staten med införandet av det selektiva produktionsbidraget för överskådlig tid band sig för att bevara den rådande presstruk- turen, dels att staten i förhållande till de krav som kom från andratidningshåll befunnit sig i ett underläge. Som regel har nivåer- na i produktionsbidraget nämligen inte diskuterats i pressutred- ningarna utan fastställts separat i politiska uppgörelser. Finansie- ringen av produktionsbidraget med en reklamskatt har underlättat höjningar eftersom stödet praktiskt taget alltid varit överfinansie- rat, i den mån man nu anser att presstöd och reklamskatt hänger ihop. I tabell 6 redovisas de maximala nivåerna för endagstidningar och flerdagarstidningar i landsort respektive storstad. Två kolumner har lagts till. Den ena återger ett konsumentprisindex, med 1971 som bas, som ett mått på prisutvecklingen och den andra de årliga förändringarna i BNP som ett mått på annonskonjunkturen. försämrades den ekonomiska konjunkturen, och därmed annonskonjunkturen, dramatiskt. BNP-tillväxten gjorde en djupdykning från 1970 till mindre än en procent 1971. A-pressen och uppvaktade regeringen och krävde en omedelbar höjning av produktionsbidraget. Resultatet blev att produktionsbidraget 1972 mer än fördubblades. Som fram- går av tabell 1 steg det från en miljon till 2,5 miljoner för landsorts- tidningar och från 3,5 till åtta miljoner för storstadstidningar. Endagstidningarna fick inte genast del av tillväxten. höjdes sedan nivåerna för produktionsbidraget för landsortstidningar och storstadstidningar vid tre respektive fyra tillfällen. I fasta priser innebar det nästan en fördubbling av stödet. Enligt BNP-tillväxten slutade med ett bra år. Höjningen till endagstidningarna och storstadspressen måste därmed sägas ha kommit till på övertid. Skiftet från socialdemokratisk till borgerlig regering ser man inga spår av i produktionsbidraget. Det ledde emellertid till andra förändringar i statens stöd till dagspressen. Samdistribu- tionsrabatten, som efter total anslutning till systemet var mer gene- rell än selektiv till sin natur, fördubblades, annonsskatten halve- rades och ett särskilt stöd till morgontidningsflyg från till övre infördes. var det förstatidningarna som kom med krav till staten. Tabell 6 Nivåförändringar i produktionsbidraget 1971 2004 (tkr) tidning (1) -1,6 -0,2 -1,1 -1,7 -1,8 (1)Avser regionala och lokala endagstidningar. (2)Andratidningar med högst i täckningsgrad fick högst . (3)krävde och fick högst . fortsatte produktionsbidraget till storstadstid- ningarna att växa snabbare än inflationen. Det blev höjningar för dem , för övrigt enda gången under presstödshistorien. Stödet 1983 blev nästan fyra gånger större än om det följt inflationen. Den direkta anledningen var att Stockholms-Tidningen startades på nytt. Etableringen började planeras . Starten underlättades genom en höjning av produktionsbidraget, efter starten stöttades tidningen genom ytterligare en höjning och en tredje höjning gjordes för att förhindra nedläggning. Det blev en dyr affär för staten att lösa Stockholms-Tidningens problem med hjälp av hela presstödssystemet. Att ordna 17 miljoner extra till tid- ningen, som sammanlagt erhöll 106 miljoner i produktionsbidrag, kostade extra till de andra storstadstidningarna. Stöd- nivån för de senare justerades inte ned efter Stockholms-Tidningens nedläggning. Storstadspressen har därmed sedan början av 1980- talet varit överkompenserad i förhållande till landsortspressen. Räknat i dagens stödnivåer rör det sig om minst 10 miljoner per storstadstidning. Höjningarna 1985, 1986 och 1988 för landsortstidningar och storstadstidningar mitt under en intensiv högkonjunktur har nog bara en förklaring. Under dessa år inbringade reklamskatten mer än dubbelt så mycket som presstödet kostade. Under lågkonjunkturåren – med den sämsta BNP-tillväxten gjordes inga höjningar. i presshistorien blev det med oförändrade nivåer. Sviten avslutades med en sänkning av nivåerna, också det . Sänkningen 1994 sammanföll med en ökande BNP- tillväxt. Omorienteringen introducerades och behölls under de borgerliga regeringsåren 1994. En sanering av statsfinanserna krävde dock nya sänkningar, av en socialdemo- kratisk regering. Det kom dock en återställare 1997 som konjunkturen vände uppåt och en fortsatt positiv ekonomisk ut- veckling var i sikte. SOU 2006:8 Bilaga 6 Efter Arbetets nedläggning 2000 friställdes tidningens stöd, , men det fick behållas inom stödsystemet. Femton miljoner vardera gick till distributionsstöd (lördagsutdel- ningen) och utvecklingsbidrag (elektroniska tidningar) och resten till höjda driftsstöd. Följden blev bland annat att Skånska Dag- bladet, vars upplaga ökade efter Arbetets nedläggning, 2002 erhöll 65,4 miljoner i driftsstöd. Det statliga stödet till andratidningarna infördes i en upplagemässig nedgångssituation för dagspressen (1971: 373 exemplar per 1 000 inv) och blev uppenbart en stimulans för branschen. Upplagan vände genast uppåt. Genom driftsstödet intensifierades konkurren- sen mellan andratidningarna och förstatidningarna. Viktigt i detta sammanhang var att många andratidningar genom förmånliga lån från pressens lånefond kunde förnya produktionsapparaten. I sam- band därmed bytte andratidningarna vanligen från helformat till halvformat, vilket som regel åtföljdes av en redaktionell förnyelse. Förstatidningarna svarade på utspelen men nästan alla drog sig i det längsta för att byta till mindre format. Det kan synas, utifrån det som här rapporterats om förändringar i antalet flerdagarstidningar, som om presstödet för gjorde det lättare att starta nya tidningar men en närmare granskning av materialet visar att så inte var fallet. Bara två av de flerdagars- tidningar som kommit till efter 1974 har överlevt. Den ena av de överlevande är presstödsberättigade , som blev fler- dagarstidning 1976 och den andra , som blev fler- dagarstidning 1983. startades sex flerdagars- tidningar, som trots att de erhöll presstöd misslyckades: finsk- språkiga Finn Sanomat (1978 1982), Stockholms-Tidningen (1981 1984), Tempus (1983 1986 och därefter åter endagstidning), Handels- och Sjöfarts-Tidning (1984 1985), Dagens Politik (1995 1997) och den mest långlivade (1989 2001). – nio med GHT I som erhöll pro- duktionsbidrag när detta infördes har lagts ned eller upphört som flerdagarstidningar, trots återkommande nivåhöjningar av presstödet. Det gäller följande tidningar med angivande av deras nedläggningsår: Bilaga 6 SOU 2006:8 Merparten av de tidningar som kommit till sedan mitten av 1970- talet har skapats genom editionering, som regel med uttalat syfte att komma åt högre presstöd. I sex av dessa nio fall har edi- tioneringen misslyckats. Generellt sett föredrar andratidningar prishöjningar på abonne- mang framför prishöjningar på annonser. Deras läsare är som regel mera trogna än deras annonsörer. Första- och andratidningar följs normalt åt i prishöjningarna. Presstödet kan inte sägas ha dämpat andratidningarnas intresse för abonnemangsprishöjningar. Sam- tidigt kan andratidningar normalt inte ta ut högre abonnemangs- priser än förstatidningar. De senare är prisledare. Andratidningarna har som regel följt med i prisutvecklingen. Det gäller även efter det att beräkningsgrunden för driftsstöd 1990 ändrades från pappersförbrukning till upplaga, vilket kunde fresta andratidningar till att ligga under sina konkurrenter i abonne- mangspris. När det gäller annonspriser är andratidningar generellt sett intresserade av priskonkurrens, eftersom deras underläge främst uttrycker sig i färre annonser än förstatidningarna. Bedömningar av presstödets inverkan på annonsprisutvecklingen påverkas av teoretisk utgångspunkt. Om man, som är vanligt bland förstatidningar, utgår ifrån att andratidningar ska ta samma pris per millimeter som förstatidningar, får man ett resultat: andratid- ningarnas priser är för låga. Om man, med ett annonsörsperspektiv, anser att andratidningar ska hålla priser som relativt sett svarar mot deras upplaga och hushållstäckning, får man ett annat resultat: andratidningarnas priser är för höga. Det som talar för att andra- tidningarnas priser är för höga snarare än för låga är att deras andel av annonsmarknaden motsvarar ungefär deras andel av upplage- marknaden. I det perspektivet kan man inte påstå att andratid- ningarna generellt sett missgynnas på annonsmarknaden. I den mån regelverket i eller tillämpningen av presstödsförord- ningen berört prisfrågor har syftet varit att främja återhållsamhet i priskonkurrensen på upplage- och annonsmarknaderna. Det ligger i det selektiva presstödets natur att det tidningseko- nomiskt sett är kostnadsdrivande. Stödet förhindrar stordrift på områden där det skulle vara möjligt utan att den redaktionella konkurrens som presstödet värnar om skulle försvagas. Frågan är om det är kostnadsdrivande därutöver, och om det i så fall främst gäller andratidningarnas kostnader eller hela branschens. Presstödet medverkar till att hålla antalet anställda inom dags- pressen på en hög nivå men just detta har aldrig varit ett argument i den allmänna presstödsdebatten i . I däremot har antalet arbetstillfällen blivit ett argument – främst från fackligt håll – för bibehållande av ett selektivt presstöd Analyser av kostnadsutvecklingen kopplade till presstödet för- svåras av att dagstidningarna i gemen – förstatidningarna är inga undantag - har en stor benägenhet att släppa iväg sina kostnader i högkonjunkturer. Företagsledningar har svårt i goda tider att stå emot krav från organisationen. Även om man tar hänsyn till detta, finns det psykologiska dimensioner som man inte får se bort ifrån. Jag ska ta ett exempel. Det är lätt att förstå att man på , under några problemår , tyckte att det var extra motigt, när man såg att närmaste konkurrenten Arbetet erhöll ett växande produktionsbidrag från staten, därtill extra stöd från ägaren LO och att tidningen därigenom inte behövde sänka sin kostnadsnivå. Den viktigaste orsaken till ekonomiska problem lik- som många andra förstatidningars var inte presstödet till andra- tidningarna utan den allmänna kostnadsutvecklingen och den försvagade annonskonjunkturen . Med hjälp av ett tillfälligt produktionsbidrag, helt i enlighet med presstödsförord- ningen, tog sig ur sin ekonomiska kris. Det viktiga för tidningen var att dess förstatidningsposition aldrig var hotad. 6.7Litet tillskott på branschnivå stort på företagsnivå För andratidningarna utgör det selektiva presstödet ett betydande tillskott till intäkterna. Det har dessutom visat sig vara en stabilare intäktskälla än andra. På grund av att stödet är stort, jämfört med statligt stöd till andra branscher, har det lockat till spekulation, trots att det från början slogs fast att regelsystemet skulle utformas för att förhindra sådan. Spekulationer har straffat sig. Andratid- ningar som lyckats få extra tilldelning har som regel misslyckats och skadat sina tidningar, till och med påskyndat deras ned- läggning. I utredningsförslaget om presstöd via partierna mot- svarade bidraget av dagspressens intäkter. Ungefär lika stort var relativt sett presstödet (produktionsbidrag och samdistributionsrabatt) när det infördes . Med utgångspunkt i detta mått kan man konstatera att det totala presstödet (produktionsbidrag, etablerings-, utvecklings- och sam- verkansbidrag samt samdistributionsrabatt) och början motsvarade av dagspressens intäkter. hade relationstalet sjunkit till . Därefter har presstödet i förhållande till dagspressens intäkter fortsatt att minska till 2004. På tidningsnivå är motsvarande procenttal givetvis högre. Här finns hela skalan som följande exempel visar (driftsstödet i relation till tidningsrörelsens intäkter): Det slutliga utfallet för andratidningarna – resultatet efter finans- netto och statsbidrag har varierat. Det kan visas med Dala- Demokraten som exempel. För tidningen har stödet inneburit att den under 20 av 28 redovisningar av dagspressens ekonomi (1976 2003) kunnat redovisa överskott. Som nämnts har svenska dagstidningar etablerat redaktionellt sett fullständiga editioner. I samtliga fall utom ett har editionen erhållit statligt stöd. Det rör sig om följande tidningar, editioner och perioder, varvid förstatidningar markerats med asterisk: Arbetet Väst/Ny Tid Editioneringsvågen började i . Arbetet gjorde Arbetet Väst till en presstödsberättigad edition 1977. Arbetet Västs konkurrent blev . Såväl Arbetet som Arbetet Väst/Ny Tid lades ned 2000. kom ytterligare en editionering inom A- pressen. Den gjordes av i och avsåg en uppdelning av tidningen i en sydupplaga, i och en nordupplaga, Nyheterna i , i båda fallen med Barometern som konkurrent. Östra editionering är den enda som blivit framgångsrik. Det anses bero på att det rör sig om en återgång till gamla förhållanden på väl avgränsade marknader, på att uppdelningen åtföljdes av rejäla satsningar på journalistik och marknadsföring och på att konkurrenten Barometern sprids på samma sätt i samma område (som Barometern med ). fusionerades de två socialdemokratiska tidningarna i , i och Östgöten i . Precis som högerns försök att skapa överregionala dagstidningar blev A-pressfusionen i en helt misslyckad sammanslagning. Med hjälp av presstödet löstes fusionen upp 1981 och de gamla tidningarna kom tillbaka, i och Östgöten i i konkurrens med respektive Östgöta Corre- spondenten. Det blev ett nytt misslyckande. Östgöten lades ned 1996 och togs över av . Folket i med spridning i större delen av tilläts bli en överregional tidning genom att ta över i . Den sammanslagna tid- ningen utropades till en mellansvensk storstadstidning. Även denna fusion misslyckades: läsarna i var inte intresse- rade av nyheter från och omvänt. Samarbetet av- bröts 1970. Införandet av produktionsbidrag, byte av press, ändring till tabloidformat och redaktionella satsningar fick upplagan att växa. För att få resurser till en fortsatt expansion delades Folket 1982 i dels Folket Nord med som utgivningsort och som konkurrent, dels Folket Syd med som utgivningsort och som konkurrent. Det var inte alls i läsarnas smak. återgick tid- ningarna starkt försvagade till den gamla ordningen och blev Folket i – med spridning i stora delar av . Miss- nöjet bland de kvarvarande läsarna växte. Upplageutvecklingen för tidningen såg med femårsintervall ut på följande sätt (1 000 ex): Trots de begränsade framgångarna fortsatte den socialdemokratiska pressen att praktisera systemet med editione- ring . som startades som en edition till gjordes 1992 till en presstöds- berättigad dagstidning, Ö-K med som kon- kurrent och K-K med Karlskoga-Tidning som konkurrent. När 1996 gick i konkurs blev tidningen en presstöds- berättigad edition till . Konkurrensen mellan och trappades upp när relanserade som självständig, presstödsberättigad tidning. svarade på utspelet genom att starta en likaledes presstödsberättigad edition, D-D . Ingen av konkurrenter- na vann något på detta. För som hade mest att förlora blev upplageförlusterna betydande innan åter blev en tidning.