sou · GUB379 · 2007-01-01 00:00:00 — Forskningen inom ramen för utredningen har indikerat att polisen utsätter andrafierade grupper för oproportionerligt stor Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter misstänksamhet och kontroll. Polisen stannar och visiterar per- soner ur dessa grupper utan att de begått eller rimligtvis kunnat misstänkas för att ha begått något brott. Det finns en mängd vittnesmål om detta i utredningens forskningsrapporter Om välfärdens gränser och det villkorade medborgarskapet (SOU 2006:37) samt i inifrån. Röster om etnisk diskriminering (SOU 2005:69). Här kan följande citat ges som exempel: I går ringde en kvinna till mig. Hennes son hade varit ute och cyklat och blivit stoppad av polisen. De hade bett honom visa kvitto på cykeln och kunde han inte det skulle de minsann anmäla honom. Hur många människor cyklar runt med kvitto på sin cykel i fickan? (man i ) (SOU 2005:69, s. 113). Citatet har slående likheter med ett uppmärksammat fall i där en ung svart man hade stoppats av polisen 17 gånger . På frågan om vad polisen sade när de stoppade honom svarade han: At det er mange negre som tjeler sykler, derfor må de kontrollera meg og sykkelen (Finstad, 2003:94). Personalen ansåg också att enda anledningen till att han stannades måste vara hans hudfärg. Inga andra kunder upplevde något liknande, inte heller någon i personalen (Ibid.). Händelserna knyter an till vad forskning i och uppmärksammat angående polisens selektiva kontroller på exempelvis gator, i trafiken eller i tullen. Polisen inriktar sig på att stanna icke-vita gående och trafikanter, med syftet att undersöka dem för att uppdaga brott. Kontrollerna sker utan någon formell grund, eller så används exempelvis trafikförseelser som formell grund. Så visade exem- pelvis en studie i att afrikanamerikaner utgjorde av såväl samtliga fortkörare som samtliga trafikanter, men att av dem som stoppades och genomsöktes av polisen (Milovanovic & , 2001:30). I en rapport från åklagar- myndigheten i visades att av dem som stannats 1999 var afrikanamerikaner och hispanics, trots att dessa grupper endast utgör hälften av stadens befolkning. Det var vita som stannades. Rappor- ten visade även att det var mindre sannolikt att de utförda kontrollerna av afrikanamerikaner och hispanics skulle leda till ett gripande än kontrollerna av vita. Fler oskyldiga afrikan- amerikaner och hispanics blev alltså stannade och visiterade än vita (Leadership Conference on Civil Rights, 2000: 4f). I en dansk studie fann man att polisen stoppade flera bilar där den främsta Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter anledningen verkade vara att föraren var mörkhyad. Förarna utpekades som kriminella av polisen, särskilt när de körde dyrare bilar som BMW (, 2003: 59–63, 83–95). Forskning i där poliser intervjuats har visat att polisen i arbetar på ett liknande sätt (, 2004: 242ff). I en studie som genomförts inom ramen för utredningen gicks bland annat anmäl- ningar till DO igenom och det visade det sig att många manliga andrafierade bilförare anmält att de hade återkommande erfaren- heter av att stoppas för trafikförseelser som inte ägt rum och kon- troller som varit omotiverade och kränkande (, 2006:264). Detta behöver givetvis inte vara begränsat till trafiken. En studie inom ramen för utredningen visar efter en genomgång av misstankeregistret att det tycks krävas mindre grad av misstanke för att polisen ska registrera en person född i och som skäligen misstänkta för brott än när det gäller personer födda i (Kardell, 2006). Genom forskning som bedrivits inom utredningens ramar har också en mängd vittnesmål framkommit om att polisen i sin jakt på personer som saknar uppehållstillstånd stannar och ber om identitetshandlingar från personer enbart på den grunden att de inte ser ut som infödda svenskar, med vilket då ofta menas att personen har mörk hudfärg (SOU 2005:69, s. 109–116; , 2006). Detta stöds också av annan forskning som visar att utländskt utseende används som kriterium för polisers bedöm- ningar om en identitetskontroll ska äga rum (, 2004). Här kan också noteras att en statlig utredning föreslagit att det ska göras lagligt för polisen att göra tillslag på arbetsplatser för att kontrollera om de anställda har arbetstillstånd (SOU 2004:110, s. 418). Hur urvalet av vilka som ska kontrolleras får göras är oklart, men det konstateras att en persons utseende givetvis måste vägas in i bedömningen (Ibid: 427). Detta innebär således en legalisering av polisens diskriminerande praxis. Ett stort antal andrafierade personer har också vittnat både om hur de själva eller anhöriga utsatts för omotiverat och opropor- tionellt våld från polisens sida, samt att polisen särskilt förefaller använda detta mot just personer med utländsk bakgrund (, 2006; SOU 2005:69, s. 109–116). I saknas närmast helt i övrigt forskning kring denna fråga, men det lilla som bedrivits visar stöd för detta påstående (SOU 2005:56, s. Den forskning som bedrivits inom ramen för utredningen tyder också på att majoritetssamhällets medlemmar är betydligt mer Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter benägna att anmäla andrafierade personer som misstänkta för ett brott, samt mer benägna att överhuvudtaget anmäla ett brott när (den misstänkte) förövaren tillhör en andrafierad grupp (Diesen, 2006:186ff, 196). I en studie som publicerats inom ramen för utredningen intervjuades åklagare, domare och advokater angående sin syn på likabehandlingen i domstolen. Slående är förekomsten av andrafierande och rasistiska föreställningar bland intervjuper- sonerna, inte minst bland åklagarna. Det är värt att återge några exempel: En åklagare ansåg att det är självklart att de som arbetar inom rättsystemet måste kunna dra slutsatser efter vilken typ av person de har att göra med, t ex att det finns en större anledning att misstänka brott om en invandrare från åker runt i en dyr bil än om en direktör från gör det, respektive om en yngling med invandrarbakgrund eller en yngling med svensk bakgrund från en finare förort går omkring med en dyr märkesjacka. Att använda sådana slutsatser i arbetet ökar enligt honom träffsäkerheten när det gäller att upptäcka brott (du Rées, 2006:264). En åklagare påstod att de som kommer från andra länder har ett annat temperament, pratar mycket fortare, vi svenskar blir aldrig arga (Ibid: 266). En annan åklagare ansåg att zigenare var en besvärlig kategori eftersom hela familjen kommer in i rättssalen med massor av barn och det blir stökigt (Ibid.). En åklagare hävdade att olika kulturer ljuger på olika sätt, t.ex. har svenskar en tendens att ljuga smart medan latinamerikaner gråter när de ljuger (Ibid.). En åklagare påstod att en viss icke-svensk bakgrund innebär att den åtalade inte tar på sig ansvar ens om vederbörande är överbevisad. (Ibid: 267). Åklagarväsendet är annars jämfört med polisen, och även domstolarna, ett i mindre utforskat område, men forsk- ningen som utförts inom ramen för utredningen pekar ändå på att dessa rasistiska stereotyper även påverkar det praktiska arbetet. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter drar av sina egna och sina studenters studier slutsatsen att åtalsrisken för invandrare jämfört med svenskar är ungefär densamma när det gäller brott som inte har ett enskilt brottsoffer, men när invandrare begår brott mot invandrare, exempelvis misshandel, olaga hot eller våldtäkt – tycks åtalsrisken minska något, men den ökar markant om offret i stället är svenskt (Diesen, 2006:201). Liksom polisen är åklagarväsendet alltså både mindre beskyddande och mer repressivt i förhållande till andrafierade grupper. När de andra begår brott inom den (föreställda) egna gruppen är åklagarna mindre benägna att väcka åtal mot den misstänkte förövaren, men när de andra begår brott mot oss, då är åklagarna extra benägna att åtala den misstänkte. Diskrimineringen inom åklagarväsendet är dock ett område där forskarna drar olika slutsatser. Redaktören för rapporten rättvisan rättvis? (SOU 2006:30), , drar slutsatsen att diskriminering förekommer inom polisen i samband med polisens ingripande och när dessa registrerar personer som skäligen miss- tänkta, men att systemet i viss mån försöker kompensera för den eventuella diskrimineringen i och med åklagarens beslut att väcka åtal (, 2006). Detta baseras på två studier (av respektive ) i antologin som bland annat visar att förundersökningar för personer som registrerats som skäligen misttänkta för brott läggs ner betydligt oftare för personer födda i och än för personer födda i . Detta tolkas då som att polisen på svagare grunder registrerar personer födda i och som skäligen misstänkta än vad man gör för svenskar, vilket i sin tur leder till att åklagaren finner att bevisningen inte räcker till åtal och därför läggs förundersökningen ned. Det är möjligt att diskrimineringen, är mindre inom åklagar- väsendet än inom polisen, exempelvis på grund av att utrymmet för godtycke är mindre. så innebär inte detta i sig att det inte skulle förekomma att åklagare generellt åtalar andrafierade per- soner på svagare grunder. Indikationer på att åtal sker på svagare grunder skulle kunna vara om andrafierade personer utgör större andel av de personer som frikänns än de som åtalas. så är sådana studier givetvis svårtolkade då de kan påverkas av eventuell diskriminering i domstolens beslut om att fria eller fälla (se vidare nedan). Likväl har två studier som granskat domar i visat att invandrare frias betydligt oftare än åtalade svenskar, vilket pekar mot att de således åtalas på svagare Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter En studie fann att invandrarna utgjorde av alla lagförda men av de frikända. Överrepresentationen gällde dock inte för alla brott. Exempelvis var invandrare kraftigt överrepresenterade bland de frikännande domarna vad gällde snatteri och misshandel, medan svenskar var överrepresenterade bland de friande domarna vad gällde bokföringsbrott (Gurmu, 2005). Diesen har i en studie funnit liknande resultat (se vidare nedan). Om en misstänkt ska häktas eller inte i väntan på rättegång avgör visserligen rätten, men det sker på begäran av åklagaren. Man kan då fråga sig om de andra häktas på svagare grunder än vi, och mycket tyder på att så skulle vara fallet. I en undersökning om personer häktade för våldtäkt i –2002 hade samtliga häktade utländsk bakgrund. I våldtäktsmålen i hela landet hade av de häktade utländsk bakgrund, men av de dömda (Diesen, 2006:202). Liknande resultat har även funnits i och (, 2003; Wordes m.fl., 1994; Bishop & Frazer, 1996). En undersökning 2002 visade att över hälften av dem som beviljats ersättning med anledning av frihetsberövanden (t.ex. i sådana fall där häktandet inte följts av åtal eller fällande dom) hade utländsk bakgrund (Ekot, 2002). Visserligen kan man tänka sig att en överrepresentation av utländska medborgare kan uppstå i häktningsstatistiken på grund av att personer som saknar hemvist i får häktas för lind- rigare brott, men överrepresentationen är så stor att det är svårt att se någon annan förklaring än att personer med utländsk bakgrund häktas på lösare grunder. Men återigen har i sin studie i Är rättvisan rättvis? (SOU 2006:30) fått ett annat resultat. Hon kunde inte finna några nämnvärda skillnader mellan hur ofta personer med eller utan utländsk bakgrund häktades för brotten våldtäkt, grov misshandel och eget bruk av narkotika. Majoriteten av studierna har dock som sagt kunnat finna en skillnad. I utredningens hearings med boende i marginaliserade och stigmatiserade områden visade det sig att den allmänna meningen bland dessa var att det inte råder likhet inför lagen i . Personer med utländsk bakgrund döms hårdare än resten av befolkningen för samma sorts brott, var den allmänna Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter uppfattningen (SOU 2005:69, s. 116). Intressant nog får också detta påstående stöd av samtliga studier som utförts inom ramen för utredningen. Kardell (2006) observerar en förhöjd risk att dömas till fängelse för personer med utländsk bakgrund, samt att risken att dömas till längre fängelsestraff är större för personer födda i utlandet och då i synnerhet utomeuropéer. (2006) finner i sin studie att personer med utomeuropeisk bakgrund löper nästan större risk än personer med svensk bakgrund att dömas till fängelse för grövre sexualbrott, misshandel och grov misshandel. Den förhöjda risken kan inte förklaras av faktorer som brottstyp, brottets grovhet, tidigare lagföringar för brott etc. Inom Diesens forskningsprojekt har flera studier genomförts som visar på samma resultat. Detta gäller inte bara beslutet att döma till fängelse utan även utdömt skadestånd. En studie om kvinnomisshandel fann att män av utländsk härkomst ålades att ersätta offret med ca per utdömd fängelsemånad medan svenska män klarade sig med ca (Diesen, 2006: 206ff). Bland de boende i de marginaliserade och stigmatiserade områ- dena fanns också uppfattningen att personer med utländsk bak- grund oftare blir oskyldigt dömda i domstolarna. Andelen personer som faktiskt är oskyldiga för ett brott de dömts för i domstol är givetvis mycket svår att mäta. Dock finns ett antal indikationer på att personer med utländsk bakgrund i vart fall döms på svagare grunder än personer utan utländsk bakgrund. Inom Diesens forskningsprojekt utvaldes slumpvis 400 domar från . Både numerärt och proportionellt visade det sig att fler personer med utländsk bakgrund än personer utan utländsk bakgrund friades. Men när man gick djupare in i materialet ändrades bilden. Personer av utländsk härkomst friades företrädesvis från anklagelser om olaga hot, snatteri, ringa narkotikabrott och smugglingsbrott medan ogillade åtal mot svenskar i högre grad rörde grövre brott (som bedrägeri, bok- föringsbrott och andra ekobrott). Detta tyder enligt Diesen på att tingsrätten friar (även) personer av utländsk härkomst när utredningen är för dålig, vilket framför allt förekommer när det gäller de lindrigaste (bötes)brotten. När det däremot gäller mer avancerad brottslighet har personer av utländsk härkomst sämre odds att gå fria (Diesen, 2006:204). Andra studier inom projektet bekräftar denna bild. Beträffande brottet olaga hot kunde man se en tendens att svenska åtalade hade en större chans än Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter invandrare att bli friade om brottet var svenskt, men att de båda kategorierna var likställda om det var en invandrare som var offer. Av de 23 personer som åtalades för våldtäkt i var 18 personer av utländsk härkomst. 3 av dessa friades men av de 5 svenskar som åtalades friades 4, dvs. (Diesen, 2006:205). Här kan också en granskning utförd av tidningen också nämnas. Man gick igenom 400 slumpvis utvalda domar vid . Det visade sig att medan av de åtalade invandrarna friades så friades av de åtalade svenskarna. (SOU Diesen, 2006:204). Diesen menar att en försiktig slutsats av samtliga dessa undersökningar är att det tycks finnas en något förhöjd risk för en invandrare att bli fälld på en utredning eller bevisning som inte gäller för att fälla en svensk, särskilt när den huvudsakliga bevisningen är muntlig. Men bekräftelse på en sådan slutsats kräver mer omfattande kvalitativa analyser byggda på direkta jämförelser mellan fall med liknande sakomständigheter och samma bevisläge. Andra aspekter av rättsväsendet Det finns en mängd andra aspekter av rättsväsendet som inte undersökts inom ramen för utredningen. I de hearings utredningen genomförde i marginaliserade och stigmatiserade områden menade deltagarna att polisen inte skyddar dem från rasistiskt våld och att rättsväsendet inte bryr sig om hatbrott (SOU 2005:69, s. Rättsväsendet har tidigare fått kritik för att inte anstränga sig med att utreda dessa brott, och forskningen har även visat på vissa brister i rättsväsendets arbete med rasistiska hatbrott (BRÅ, 2002; Rantakeisu m.fl., 2000). Kriminalvården har inte heller studerats närmre inom ramarna för utredningen, och kriminalvården är i övrigt ett outforskat område i vad gäller etnisk diskri- minering. Vissa indikationer finns dock på att sådan existerar, vilket heller inte är förvånande med tanke på att den påvisats i samtliga övriga delar i det straffrättsliga systemet (Diesen, 2006:209f; , 2003; DO, årtal saknas). Även vad gäller domstolars hantering av civilrätten saknas forskning och detsamma gäller förvaltningsdomstolarna. Tecken på att diskri- minering skulle förekomma finns dock även här. En mängd anmäl- ningar har inkommit till DO rörande vårdnadstvister där anmälaren Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter ansett sig blivit diskriminerad av domstolen (Diesen, 2006:213). fann i en studie inom ramen för utredningen indika- tioner på en bekönad andrafiering av utländska män som oviktiga som fäder i domstolars motiveringar till beslut om de åtalade skulle utvisas eller inte (, 2006 b:178). Forskningen inom ramen för utredningen har heller inte berört den lagstadgade diskrimineringen som skiljer på medborgare och icke-medborgare. På rättsväsendets område rör den sig exempelvis om möjligheten för polisen till mer långtgående tvångsmedel mot icke-medborgare och möjligheten för domstolar att döma till utvisning. De lagar rättsväsendet har att tillämpa är oftast skrivna på ett neutralt sätt men de tillämpas i ett institutionellt sammanhang där det finns normer, värderingar, praxis och oskrivna regler som präglar mänskliga möten. Forskningen inom ramen för utred- ningen visar att diskriminering av andrafierade personer förekom- mer i en rad områden inom rättsväsendet, från polisens ingripande till domstolarnas praxis. Detta är en konsekvens av ett väletablerat vi-och-dom-tänkande som skapar och återskapar negativa föreställ- ningar om de andra och genom kontroll av institutionella makt- medel andrafierar vissa grupper av befolkningen. Ett sätt detta yttrar sig på är att rättsväsendet framstår som mer repressivt och mindre skyddande gentemot de andra än gentemot oss. Diskrimineringen inom rättsväsendet samverkar också med diskrimineringen på andra samhällsområden. Denna samverkan mellan diskrimineringen på olika samhällsområden har diskuterats i utredningens första rapport och Dom (SOU 2005:41). Exempelvis kan diskriminering inom rättsväsendet ge näring till den mediala dramaturgiska diskrimineringen som presenterades i utredningens fjärde rapport och Dom (SOU 2006:21). När medierna framhåller att personer med invandrarbakgrund är mer benägna att begå brott, påverkar denna bild såväl polisens arbete som domstolarna när de ska döma personer med invandrarbakgrund. Rättsväsendet är inget isolerat system. Det påverkas av och påverkar andra institutioner och samhällsstruk- turer. som diskrimineringen inom rättsväsendet är en del av samma diskriminering – och produkt av samma vi-och-dom- Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter tänkande – som existerar på samhällets alla andra områden, så har diskrimineringen inom rättsväsendet vissa specifika drag. Ett sådant speciellt drag kan sägas vara att diskrimineringen inom rättsväsendet kan få så förödande konsekvenser. Att diskrimineras när man söker ett arbete på arbetsmarknaden får givetvis även det negativa konsekvenser, men där arbetsgivarens makt inskränker sig till att helt enkelt neka en person anställning har rättsväsendets aktörer makt att bruka fysiskt våld och spärra in människor i fängelse. Ur detta perspektiv framstår faktumet att forskningen kring diskriminering inom rättsväsendet, i jämförelse med flera andra samhällsområden, är så begränsad som märkligt. Just att så lite forskning finns är kan sägas vara ytterligare något som skiljer rättsväsendet från andra samhällsområden. Kanske kan dock just rättsväsendets omfattande maktbefogenheter vara en del av för- klaringen till att forskningen är så begränsad. Kanske har frågan i sig varit så känslig att man, medvetet eller undermedvetet, undvikit att ställa den. Detta gäller i sådana fall givetvis inte bara enskilda forskare utan även något som präglat de vetenskapliga institu- tionerna som universitet och forskningsfinansiärer. Endast mer forskning är dock givetvis inte tillräckligt. Kraftfulla åtgärder måste till för att få bukt med diskrimineringen. I detta är dels det statliga erkännandet av diskrimineringen viktigt, samt även ur vilket perspektiv den ses. Det blir direkt missvisande att tala om särskilt fördomsfulla enskilda individer som problemet, diskri- mineringen måste ses ur ett strukturellt perspektiv. Ett sådant perspektiv vann kraft i i och med The 1999. Utredningen tillsattes för att granska polisens utredning av det rasistiska mordet på . Utredningen drog slutsatsen att det existerar en institutionell rasism inom poliskåren. Problemet var inte enskilda rötägg utan det rörde sig om ett institutionellt problem (se vidare , 2006:159ff). Redan tidigare fanns ett erkännande av att det fanns problem med rasism inom poliskåren, men först när detta nu erkändes av staten som ett institutionellt problem kunde effektiva åtgärder mot detta vidtas som utgick just från att bekämpa den institutionella rasismen. Med tanke på vad forskningen i visat är termen institutionell rasism också lämplig för att beskriva problemet inom det svenska rättsväsendet. Så har också en studie inom ramen för utredningen genom att ta samma metod som använde och applicera denna på ett svenskt fall visat att man på lika goda grunder som man drog Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter slutsatsen om institutionell rasism utifrån fallet kan dra samma slutsats vad gäller åtminstone den svenska polisen utifrån det granskade svenska fallet (, 2006). Åtgärderna i kan alltså ge viss ledning för vilka åtgärder som bör vidtas i . måste givetvis dessa anpassas till svenska förhållanden. En slutsats av den svenska forskningen om rättsväsendet är att diskrimineringen tycks vara som störst där även utrymmet för godtycke är som störst (, 2006:30). I och med att forskningen är så begränsad är det rimligt att ha vissa reservationer inför denna slutsats. Det kan givetvis förhålla sig så att diskrimineringen bara är lättare att upptäcka på dessa områden än andra. Men förhållandet mellan utrymme för godtycke och diskriminering har även uppmärksammats tidigare internationellt samt har även uppmärk- sammats i den forskning som bedrivits inom ramen för utred- ningen angående utbildningsområdet (SOU 2006:40). De områden som särskilt pekas ut i Är rättvisan rättvis? är polisingripanden och påföljdsbestämningen i domstol. En rimlig åtgärd vore då att se över regelverket för dessa situationer för att se om en striktare reglering är möjlig. Även vad gäller ny lagstiftning bör detta beaktas. har dock regeringen lagt ett flertal lagförslag rörande befogenheter till polisen som snarare ger utrymme för ökat godtycke (t.ex. prop. 2005/06:177; prop. 2005/06:178; SOU 2005:38). Dessa förslag har motiverats med att bekämpa terrorism och då särskilt islamistisk sådan. Därmed kan det förmodas att polisens utvidgade befog- enheter särkilt kommer att inriktas gentemot muslimer. I och med att det tidigare visats att polisen brutit mot tidigare bestämmelser och exempelvis avlyssnat telefonsamtal trots att någon konkret brottsmisstanke inte förelegat och på så sätt avlyssnat en mängd oskyldiga människor (SOU 2002:01) och den nya lagstiftningen bland annat innebär en legalisering av detta, så kan man förmoda att en mängd oskyldiga muslimer kommer att drabbas. Ökade befogenheter och minskade krav på bevisningen för att få använda tvångsåtgärder kan alltså förmodas leda till en ökad diskriminering. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter , (2006) Släcka eld med bensin. Om institutionell rasism och polisens arbete i förorter i Den segregerande integrationen, SOU 2006:73. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskri- minering. Bishop, D. & Frazier, C E. (1996) Race Effects in Juvenile : Findings of a Statewide Analysis, , Vol 86. No 2, 1996, s. 392–414.