sou · GUB3106 · 2007-01-01 00:00:00 — Vi kan konstatera att en betydande del av förädlingsvärdet hos livsmedel skapas i distribution och detaljistledet. Konsumenterna väljer att handla i butiker som passar deras tycke och smak. Många barnfamiljer föredrar exempelvis stormarknader som både erbjuder dagligvaror och vissa segment av sällanköpsvaror på grund av att denna form av handel blir effektiv för dem. Butiker byggs också upp utifrån beteendemönster hos konsumenter som handlar och detta används som utgångspunkt för hur exempelvis olika varor placeras och för hur butiker planeras. När diskussioner förs om huruvida olika produkter är framgångsrika eller ej är det därför viktigt att också beakta på vilket sätt som dessa presenteras för kunder. Olika koncept av butiker är också utvecklade för olika de- lar av marknaden. Exklusiva och dyra produkter säljs som regel i en annan typ av miljö jämfört med mera standardiserade produkter. En viktig förutsättning för att exempelvis småskalig livsmedelspro- duktion av unika och exklusiva produkter ska kunna bli lönsam är ofta det sätt som produkterna kommer ut på marknaden och det sätt som varumärken byggs upp. Livsmedelskedjan fungerar således på ett sätt som innebär att jordbrukarens andel av det totala priset som den slutliga konsu- menten betalar för en produkt ofta blir jämförelsevis begränsad. Detta kan också förklaras med att konkurrens ofta är stor i jord- brukarens del av kedjan, medan den är betydligt mer begränsad i grossist- och detaljistdelarna. Detta förhållande torde vara svårt att påverka. Emellertid kan jordbrukare gå samman, eller genom att Landsbygdens ekonomi och företagande själva växa sig större, och vertikalt integrera sin verksamhet. Med detta menas att för att för att få del av de vinster som finns i de se- nare delarna av förädlingskedjan måste jordbrukarna då också ar- beta med denna typ av produktion. Det finns åtskilliga exempel på detta runt om i landet som ofta bygger på mindre kooperationer eller att flera jordbrukare går samman och bildar ett gemensamt bolag, alternativt att ett jordbruksföretag växer och blir stort. Utveckling och framväxt av såväl befolkning och företag sker som regel inte på ett slumpmässigt sätt. Istället är det utvecklingskrafter som kommer från en regions egna förutsättningar som driver på med olika former av utvecklingsmotorer. Under de senaste decen- nierna geografiska koncentrationer i form av olika klusterbild- ningar rönt stor uppmärksamhet. Som förklaringar till dessa feno- men brukar anges dels de olika kombinationsekonomier som kan uppstå mellan företag, dels de skalekonomier som etableras när många företag (ofta med en given inriktning) lokaliseras i varandras närhet. I sammanhanget kan man också referera till så kallade geogra- fiska utvecklingsblock.1 Utifrån denna ansats är det vanligt att framväxten av nya företag, nya produkter och produktionsmetoder m.m. kan förklaras med att det finns något eller några ledande fö- retag/innovationer/utvecklingsmotorer som ger möjlighet för andra att utveckla innovationer som kan nå marknaden. På en ag- gregerad makro eller global nivå kan liknelsen göras med att le- dande innovationer som exempelvis datorn öppnar upp för kom- plementära produkter, dvs. produkter som bygger på att datorn finns alla hem och företag. De ledande innovationerna bereder vä- gen för andra att följa i dess spår. På samma sätt fungerar en lokal ekonomi för platsbundna verksamheter vars produkter inte trans- porteras, dvs. en stor del av tjänstemarknaden, lokalt producerade livsmedel för närmarknaden, turism, mm. En ledande verksamhet i den lokala ekonomin innebär förutsättningar för andra verksam- heter att utvecklas utifrån de marknadsförutsättningar som skapas. Vi kan här relatera till en mängd exempel inom besöksnäringar som finns etablerade på landsbygden (Åre, Siljansbygden, skidorter i 1 Termen utvecklingsblock introducerades av (1988). Landsbygdens ekonomi och företagande fjällen som , , , , , Glasri- ket, värld, , m.m.). Lokala och regionala utvecklingsmotorer kan i viss utsträckning stimuleras med politiska medel. Genom att exempelvis etablera olika former av kunskapscentra och kreativa mötesplatser kan in- novativa processer starta. En viktig funktion hos kunskapscentra är de överspillningseffekter som stimuleras fram genom möten mellan människor. Kunskap och erfarenheter kan överföras som med nya utgångspunkter kan betyda att nya marknadsmöjligheter kan iden- tifieras just genom att kompetenser kombineras på nya sätt. Ledande utvecklingsmotorer kan således bestå i såväl företag på privata marknaden som offentliga företag och institutioner. Dessa bidrar sedan till att nya marknadsmöjligheter växer fram på ett en- dogent sätt. Utveckling blir därför också starkare på vissa platser jämfört med andra och det handlar således inte om slumpmässiga processer utan snarare att redan givna komparativa fördelar som lokalt och regionalt utvecklas och omsätts till marknadsmässiga verksamheter. En beskrivning av kapitalförsörjning för landsbygden är inte helt enkelt att genomföra. Det finns en hel del fakta att ta del av. I föl- jande text redovisas en del av de rapporter som skrivits under se- nare år. En problematik är att kunna dra rätt slutsatser ur det om- fattande materialet. Det finns undersökningar av företagens situa- tion men utan att det är specifikt för landsbygdens företagare. Sta- tistik visar att det på landsbygden finns en högre andel små och medelstora företag än i storstadsregioner. Därmed skulle det vara ett sätt att avläsa den företagsgruppens situation och därmed få mer kännedom om landsbygdsföretagens förhållanden. Problemet kvar- står emellertid att det fortfarande inte är specifikt de företag som finns på landsbygden som beskrivs. I de nedan redovisade rappor- terna, bl.a. från , sker det i allmänhet en regionindelning av landet. Svaren grupperas efter den regionindelningen och därmed ger det något mer information om regionala skillnader. Ett kvarstå- ende problem är att det är mycket stora geografiska områden som beskrivs. Inom dessa områden finns såväl mindre städer, större tätorter, tätortsnära landsbygd och glesbygd. Det försvårar tolkningen av rapporterna avseende landsbygdens förhål- landen. En annan problematik är att många av de små och mindre företa- gen på landsbygden har en mycket nära koppling till ägaren och dennes boende. När det gäller försörjning av kapital är det därmed en nära koppling till möjligheten att belåna sina bostäder. Den pro- blematiken har beskrivit i en rapport , Bolån på landet. Ytterligare problematik är att flera av rapporterna innehåller re- sultat som uttrycker att det inte är något problem med kapitalför- sörjning. (2006) säger exempelvis att 9 av 10 företag beviljas de krediter som de söker. Flera banker och kreditgivare inom lant- brukssektorn anser att det i huvudsak är goda möjligheter för att bevilja de krediter som efterfrågas av lantbruksföretagen. innehåller andra rapporter eller t o m samma rapporter andra bud- skap som uttrycker svårigheter eller ibland stora problem med att få fram tillräckligt med kapital. Något som stärker den negativa bilden är de mer mjuka undersökningarna som genomförts av bl.a. Småkom och KSLA och som redovisas i det följande. har en mängd initiativ tagits när det gäller att finna nya kompletterande och ibland alternativa finansieringslösningar som exempelvis kreditgarantiföreningar, medlemsbanker, m.m. Det kan tolkas som en tydlig signal av att marknaden för kapitalförsörj- ning inte till fullo fungerar som alla parter förväntar sig. Det är mot den bakgrunden som följande text skall läsas. Befint- liga rapporter är inte helt samstämmiga men i den här beskriv- ningen överväger problematiken med att få fram erforderliga kre- diter. Den övergripande bedömningen är att de befintliga under- sökningarna underskattar kapitalförsörjningsproblemen på landsbygden. Mängden av initiativ för att finna alternativa lösningar talar starkt för det. I slutet av PM lämnas några reflektioner som ytterligare kan belysa dessa komplexa frågor om kapitalförsörjning för landsbygdsföretagare. Analys av landsbygdsföretags finansieringssituation har det genomförts ett antal studier om fö- retagens finansieringssituation. Den senaste har presenterat 060531; Småföreta- gandets villkor i gles- och landsbygder. Till den omfattande rappor- ten finns en särskild Underlagsrapport kapitalförsörjning. Gles- bygdsverket skriver i sin sammanfattning att företagandets villkor skiljer sig mer mellan olika delar av landet än mellan landsbygds- och tätortsområden. De skriver också att deras rapport bör ses som inledningen på ett mer omfattande arbete för att närmare stu- dera bl.a. tillväxtperspektiv och utvecklingskraft i olika delar av landet. I rapporten beskrivs resultat av genomförda intervjuer med företagare på landsbygden. De visar på ett tydligt problem med att skaffa kapital vid start av företag men även vid utveckling av före- taget. Problemet är störst i norra och då särskilt på gles- och landsbygder. Den låga värderingen av fastigheter ökar proble- met i norra . En stor undersökning genomfördes av ; Företagens villkor och verklighet 2005. R 2005:10, där ett stort antal företag har besva- rat en enkät. Materialet visar bl.a. att av de undersökta företagen anser att begränsad tillgång till lån är ett ganska stort eller mycket stort hinder för tillväxt. En något större andel, av de undersökta företagen, anser att begränsad tillgång till externt ägarkapital är ett ganska stort eller mycket stort hinder för tillväxt. I Nuteks studie Företagens villkor och verklighet 2002. Tillväxt i småföretag B 2003:4, konstateras att företag i glesbygd1 generellt upplever större tillväxthinder än företag i storstadsområ- den, både när det gäller tillgången till lån och externt ägarkapital. En annan rapport från ; Kapitalförsörjning i småföretag pre- senterades . Där ser att företag i stödområde A och B som har tillgång till viss kapitalförsörjning genom regional näringslivsutveckling ändå bedömer sina möjligheter till lån och krediter som sämre än företag i andra regioner. Undersökningen visar att företag inom stödområde B i lägre utsträckning beviljas lån jämfört med övriga grupper av regioner. I en fördjupad analys framkommer dock inga signifikanta resultat vad gäller andelen fö- retag som beviljas eller inte beviljas lån eller krediter inom stödom- rådena. konstaterar att det inte finns en entydig bild av fö- retag och företagare i ett geografiskt sammanhang. Det bör obser- veras att Nuteks undersökning har svårt att skilja på företagens placering inom en kommun. Variationerna kan vara stora beroende på om företaget finns nära ett kommuncentra eller i utkanten av en kommun. Rapporten lämnar även följande slutsatser; Utlandsfödda företagsledare har svårare att få lån eller krediter till sina företag än svenskfödda företagsledare. Kvinnliga företagsle- dare har sämre möjligheter än manliga företagsledare även om denna skillnad i första hand är hänförbar till faktorer som bransch- tillhörighet, företagets ålder och regiontillhörighet och inte företa- garens kön. Hög omsättning och fler än fem anställda förbättrar sannolikheten att beviljas lån medan låg omsättning och färre än fem anställda på motsvarande sätt minskar möjligheten att beviljas lån. 1 Definitionen glesbygd utgår här från : s regionfamiljebegrepp. : s definition utgår från lokala arbetsmarknadsregioner med kommuner som minsta byggsten. Med gles- bygd avses i detta sammanhang företag inom regionfamiljerna 5 och 6. skriver i sin Underlagsrapport kapitalförsörjning: I rapporten finansiering för kommersialisering av innovatio- ner (N2004/5322/NL) konstaterades att det finns en brist på stat- ligt kapital inom förkommersiell finansiering och en brist på ägar- kapital i den tidiga startfasen. I rapporten lämnas också ett antal förslag till åtgärder för att förbättra situationen. Även den statliga utredningen konstaterar att problem med att hitta finansiering ofta hindrar entreprenörer och företagare att komma igång eller växa. Inlandsdelegationen3 konstaterar att inlandet har behov som sär- skilt måste uppmärksammas i den pågående diskussionen om när- ingslivets kapitalförsörjning. Alla de åtgärder som vidtagits sägs vara välbehövliga men inte tillräckliga för att företagens behov av kapital ska tillfredsställas. Det behövs också ett stort inflöde av ka- pital till inlandet och företagen bör söka vägar till bättre finansie- ring genom marknadsprövade, gemensamma projekt. konstaterar i rapport från KSLA att pengar ibland är en begränsande faktor för utveckling av företag, speciellt i vissa delar av landet. Företag upplever att tillgång på kapital kan, i vissa områden, vara ett av de största hindren för tillväxt. En anled- ning till skillnader mellan stad och landsbygd skulle kunna vara att det är svårare för kreditgivare att bedöma kreditvärdigheten hos perifert belägna företag jämfört med sådana som ligger i storstads- regioner. Avståndet mellan kreditgivare och kredittagare har ökat till följd av nedläggningen av bankernas lokalkontor, menar , och detta kan ge negativa konsekvenser då personkän- nedomen minskar. Forskaren , är inne på lik- nande beskrivningar om betydelsen av bankernas ändrade struktur i sin artikel När banken lämnade byn, 2006:1 Lokal ekonomi för hållbar tillväxt. Han anser att den förändrade bankstrukturen på ett påtagligt sätt försämrat landsbygdens kapitalförsörjning. sätter in den nuvarande situationen i ett tidsperspektiv och ser flera orsaker men där förändringar inom banksektorn ut- pekas som avgörande. 4Kungliga Skogs- och , . 142, nr 4 och nr 11, : Kapital för landsbygdsföretagare. Åhlström5 skriver att möjligheter att sälja ofta är avgörande för ett riskkapitalbolags långsiktiga överlevnad. På orter med en svag and- rahandsmarknad för företag blir därför riskkapitalbolagens riskta- gande ofta orimligt stort. drar slutsatsen att det inte är omöjligt att finansiera bra företagsprojekt i glesbygden, men trös- keln är betydligt högre än för motsvarande projekt i storstadsom- råden. för de mindre kommunerna, Småkom, har /2005 genomfört en enkät ut till sina medlems- kommuner. Svaren har lämnats av kommunalråd, kommunchef el- ler näringslivschef. Svaren är samstämmiga och de beskriver stora problem med kapitalförsörjning för både företagens lånebehov och för hushåll som vill låna till bostadshus. Organisationen har ytterligare bearbetat frågeställningen och har formulerat en pm i där de sammanfattar problemen med bl.a. följande punkter: –Främst de stora affärsbankerna har minskat sitt intresse för att låna ut till småföretag och hushåll på landsbygden. –När lokala bankkontor läggs ner försämras servicen. –Nya förmånsrättsregler försvagar möjligheter att lämna säker- het för lån. –Nya låneformer som factoring och leasing används allt mer men de upplevs som dyrare och krångligare. –Kommunerna tvingas i allt större utsträckning påta sig rollen som företagsakut genom att ta över småföretags fastigheter och göra lokalinvesteringar åt enskilda företags behov. –Riskkapital i skilda former har svårt att nå ut till småföretagen på landsbygden vare sig riskkapitalet kommer från stora bolag eller enskilda s.k. affärsänglar. –Hushållen har mycket svårt att få lån till ombyggnader och ny- byggnader av bostäder utanför centralorterna i landsbygdsdi- strikten över hela landet men med tyngdpunkt i Mellan- och . 5 (2002). Det tycks finnas en stor enighet om att kapitalförsörjningsfrågorna är viktiga för framför allt nystartade, unga företag och företag som vill expandera. Både i regeringens budgetproposition, i struktur- fondsprogram, i tillväxtprogram, hos myndigheter, i motioner till och hos näringslivets företrädare lyfts dessa frågor fram som väsentliga för tillväxt och ett ökat nyföretagande. Även i den begynnande valrörelsen och i uttalanden från egentligen alla riks- dagspartier lyfts kapitalförsörjningsfrågorna och vikten av fler småföretag fram. Däremot så skiljer sig bedömningen åt om vilken typ av insatser som behöver göras och i vilken omfattning samt på vilket sätt som marknaden behöver kompletteras. Gemensamt för de flestas uppfattning är att speciellt tillgången på såddkapital, dvs. finansiering i företagens tidiga utvecklingsske- den, är problematisk. Detta gäller både privat och offentligt kapital. Denna slutsats dras också av bl.a. , och i en gemensam promemoria6. I många länder sköts såddsatsningar av privatpersoner men detta är mindre vanligt i Sverige7. Enligt KTH är bankerna huvudsakliga externa finansiärer i mellan 50 till 70 pro- cent av företag med mellan 5 till 200 anställda. Riskkapital och fö- retagsänglar står för en ytterst liten procent, särskilt utanför stor- stadsområdena8. Det finns alltså mycket som tyder på att kapitalförsörjningsfrå- gorna är ett stort problem för många småföretag, inte minst i gles- och landsbygdsområden. Ett tydligt problem är den låga värde- ringen av fastigheter i många gles- och landsbygdsområden. Den låga värderingen av fastigheter försämrar företagens lånemöjlighe- ter och sätter extra press på de enskilda företagarna eller ägarna att lämna personliga borgensåtaganden för att deras företag ska få banklån. Bankernas delvis förändrade sätt att arbeta, centralisering av beslutsrätt och brist på kunskap och kännedom om de lokala företagen är andra faktorer som försvårar företagens situation. 6ISA//(2004). Vår syn på tillväxt. En grund för en tillväxtorienterad näringspolitisk strategi. 8Kungliga Tekniska Högskolan: Underlagsrapport till ITPS; Utvärdering av förmånsrätts- reformens effekter utifrån ett kreditgivningsperspektiv. Tillgången till eller utbudet av riskkapital är också sämre i lands- bygdsområden, inte minst med tanke på branschstrukturer och de många småföretagen. Riskkapitalföretagen och småföretag har ofta svårt att nå varandra. Många av bolagen har sin huvudsakliga verk- samhet i storstadsområden och de är ofta också inriktade mot nya, expansiva branscher. Även om det finns riskkapitalaktörer som ar- betar med andra geografiska inriktningar så är regelverk och in- tresse ofta inriktade mot snabbväxande och lite större företag. och många andra småföretag med små kapitalbehov är inte lika intressanta. En förekommande uppfattning är att riskka- pitalbolagen har resurser att satsa, men att de ofta inte vill ta risken att gå in tidigt i små projekt. Riskkapitalbolagen ställer också höga krav på tillväxt, avkastning och ofta inflytande i företagets ledning. Detta gör att många företag varken kan eller vill ställa upp på vill- koren. Här kommer kreditgarantiföreningarna in som ett viktigt komplement. En ytterligare indikation på att finansieringsfrågorna upplevs som allt mer problematiska för småföretag i gles- och landsbygds- områden är att många nya initiativ och idéer kring kreditgarantifö- reningar, riskkapitalfonder, lokala medlemsbanker, JAK-banker etc. har aktualiserats . Alla dessa initiativ är tecken på att marknaden inte fullt täcker de behov som finns, åt- minstone inte i alla delar av landet. Drivkrafterna bakom företa- gande inom social ekonomi är delvis andra eller bredare än enbart vinst och tillväxt. Här fungerar inte heller de traditionella formerna för kapitalförsörjning och finansiering tillräckligt bra. har några förändringar genomförts, eller är planerade, som har betydelse för landsbygdens kapitalfrågor. Här nämns de endast i punktform: –Förmånsrättsreglerna återställs till den tidigare nivån som gällde före förändringen. Det genomfördes och är en positiv förändring men som det är för tidigt att kunna avläsa några påtagliga effekter av. –har lämnat förslag till regeringen om utökade kreditgarantier till bostäder på landsbygden. Något beslut är ännu inte fattat. –har fått ökade möjligheter till att ge kreditgarantier för specifika insatser. –I förberedelsearbetet för de kommande EU-programmen för regional utveckling och för landsbygdsutveckling finns möjlig- heten att ta tillvara det s.k. Jeremie-programmet med. Det öppnar för ett ökat EU-stöd till skapandet av lokala och regio- nala finansieringsformer. Med lämnade redovisningar och slutsatser finns det anledning att formulera några strategier för fortsatt arbete med kapitalfrågor för landsbygden. –Strategi för anpassat regelsystem. En samlad genomgång av befintliga regelverk för såväl kredit- givning som stödgivning till företag och bostäder på landsbyg- den bör genomföras. Redovisade rapporter innehåller ett antal exempel på upplevda flaskhalsar och hinder för tillväxt i nuva- rande system. De erfarenheter som finns på lokal nivå bör tas tillvara i en sådan genomgång. Genomgången skall ha fokus på att komma med konkreta förslag till åtgärder för ett mer anpas- sat och landsbygdsinriktat regelsystem. –Strategi för ökad mångfald i kreditgivningen. Stimulera olika initiativ till lokala och regionala lösningar på kompletterande och alternativa finansieringsformer. Inom ra- men för kommande Strukturfondsprogram och Landsbygds- program finns nya möjligheter som bör tas tillvara. Det är an- geläget att mångfalden stimuleras på ett sätt som tar tillvara befintliga aktörers kunskap och erfarenhet. Det avgörande är ett ökat utbud av finansieringsformer som är anpassade till landsbygdens förutsättningar. –Strategi för attityder och värderingar. Rapporterna innehåller många exempel där kreditsökande upp- lever värderingar och attityder hos kredithandläggare negativt. Ändrade regelsystem kan bara delvis förändra den situationen. Ökad kunskap om landsbygdens förutsättningar och befolk- ningsförändringar kan vara värdefullt för att minska det upp- levda avståndet mellan centrala huvudkontor och lokala lånebe- hov. Med många aktörers gemensamma insats kan en samlad, och i verkligheten upplevd, förbättring ske. Det kan övervägas om det finns utrymme för initiativ till strategiska informa- tionsinsatser. –Strategi för lokal och regional kapitalanskaffning. En del initiativ har sin grund i att allt mer av dagens sparande sker i andra former än genom inlåning i den lokala banken. Den lokala inlåningen har liten koppling till den lokala utlåningen. Initiativ har tagits för att inlånaren i större utsträckning skall kunna påverka var det inlånade kapitalet an- vänds. Det finns sparare som medvetet vill välja en sparform där det sparade kapitalet också används lokalt eller regionalt. Nuvarande regelsystem stimulerar inte sådana initiativ utan istället anges flera restriktioner och begränsningar för en ökad sådan utveckling. Det kan finnas skäl att uttala en strategi för en ökad lokal och regional anpassning även av inlåningen. Åtgärder för en bättre kapitalförsörjning Landsbygdens företagande behöver särskilda insatser för att kunna tillgodose kapitalbehovet. Utöver beskrivna strategier redovisas i det följande en del av de förslag som aktörer presenterat i olika rapporter. –Stort behov av lokala lösningar som tillgodoser olika geogra- fiska områdens behov och även olika branschers behov. Även differentierade finansieringslösningar efterfrågas. –Staten bör stödja framväxt av lokala och regionala lösningar som bygger på det engagemang som finns. Samverkan mel- lan privata och statliga insatser bör eftersträvas och befint- ligt regelverk bör anpassas. –Ta tillvara möjligheten att använda strukturfondsmedel för att genom kunna skapa regionala och lokala finansi- eringslösningar –Fortsatt stöd för att stimulera starten av s.k. kreditgaranti- föreningar. Ta tillvara den kunskap som finns hos olika ak- törer lokalt och regionalt. –Ökad forskning behövs för att veta mer om hur mycket kapi- taltillgången begränsar tillväxten. Dessutom går det inte med dagens statistik att utläsa den geografiska fördelningen av utlå- ningen och då speciellt till landsbygdsbaserade företag. –Öka tillgången på lånegarantier och såddkapital –De ursprungliga sparbanksidéerna med stark lokal förankring och en nära samverkan med företagen prövas nu i ny form ge- nom de s.k. kreditgarantiföreningarna.