sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Lagrådet anförde i huvudsak följande angående förslaget om anmäl- ningsskyldighet (prop. 1995/96:166 s. 156 f). Föreskrifterna om anmälningsskyldighet kan inte i alla situationer anses fylla någon beaktansvärd funktion. Den, som utan att ge det till känna för ve- derbörlig myndighet för in eller ut en vara utan erforderligt till- stånd, kan straffas för detta på grund av bestämmel- serna i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. För att den lagen skall bli tillämplig, krävs sålunda inga särskilda föreskrifter om anmälningsskyldighet. När det gäller sådan införsel som sker med stöd av tillstånd, är anmälningsskyldigheten osanktionerad, och varan får införas oberoende av om anmälan görs eller ej. Kon- struktionen med anmälningsskyldighet har också fått till följd, att flera av bestämmelserna om befogenheter vid kontroll har fått en missvisande utformning. När det t.ex. i den på narkoti- kakontroll inriktade bestämmelsen i 8 § sägs, att en tulltjänsteman får undersöka postförsändelser för kontroll av att anmälningsskyl- digheten har fullgjorts riktigt och fullständigt, återspeglar den före- slagna lydelsen sålunda inte alls det egentliga syftet med kontrollen. Denna kontroll sker ju med syfte att undersöka, om en försändelse innehåller narkotika eller något annat ämne som är belagt med in- förselrestriktioner, och inte för att kontrollera, att den som t.ex. söker föra in narkotika illegalt har gjort anmälan om sitt förfarande på ett riktigt och fullständigt sätt. Liknande invändningar kan göras Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen mot de övriga bestämmelser om befogenheter, som tar sin utgångspunkt i den förutsatta anmälningsskyldigheten. Lagrådet avslutade med att säga, att man inte ville avstyrka för- slaget i denna del, eftersom konstruktionen delvis har förebild i gällande bestämmelser. Lagrådet ansåg i stället, att denna begrepps- bildning och konstruktion av anmälningsskyldighet skulle ses över och övervägas på nytt. Detta i samband med frågan om ändringar i varusmugglingslagen bereddes på grundval av bl.a. betänkandet om Smuggling och tullbedrägeri (SOU 1991:84). Ds 1998:53 Ny smugglingslag Det ovan av lagrådet nämnda betänkandet, Smuggling och tullbe- drägeri (SOU 1991:84), ledde inte till någon ny lagstiftning. I stäl- let kom frågan om anmälningsskyldigheten enligt inregränslagen att behandlas i Ds 1998:53 Ny smugglingslag. I denna föreslogs i huvudsak följande beträffande inregränslagen (s. 436 f). Lagens omfattning skulle ändras, genom att uppräkningen av varor vilka lagen omfattar försvann. I stället skulle lagen gälla vid kontroll av samtliga varor, vilka omfattas av in- eller utförselre- striktioner. Anmälningsskyldigheten skulle enligt förslaget ändras på så sätt, att endast den som saknade erforderligt tillstånd till in- eller utförsel skulle åläggas anmäla varan för tullmyndighet. Därvid påpekades, att med den utformning som straffbestämmelsen om smuggling (3 §) hade i förslaget saknades det för straffbarhet i princip betydelse om en anmälningsplikt var föreskriven eller inte. Departementspromemorian uttalade emellertid att anmälnings- skyldighet kunde vara befogad av andra skäl. Exempelvis innebar förslaget, att det skulle vara tillåtet att till landet ta in en vara som var föremål för införselrestriktioner, trots att villkor som gällde för införseln inte var uppfyllda, under förutsättning att dessa förhål- landen anmäldes för tullmyndigheten och varan hanterades i enlig- het med de föreskrifter som gällde för sådana varor. Den här be- skrivna ordningen, som överensstämde med den som då gällde i , innebar exempelvis, att en jägare som kom hit med ett va- pen, för vilket han saknade införseltillstånd, skulle undgå straffan- svar för smugglingsbrott om han anmälde införseln av vapnet vid närmaste bemannade tullplats. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Proposition 1999/2000:124 En ny smugglingslag Förslaget i Ds 1998:53 övervägdes i samband med beredningen av förslaget till ny smugglingslag, varvid regeringen anförde i huvud- sak följande (prop. 1999/2000:124 s. 102). Bestämmelser om gene- rell anmälningsskyldighet finns även i andra sammanhang, bl.a. i förordningen (1992:1303) om krigsmateriel och i förordning (1998:400) om strategiska produkter. Enligt nämnda förordningar skall viss utförsel anmälas till senast före den tidpunkt, då utförsel skall ske. Den generella anmälningsskyldighet, som följer av inregränslagen, har tillkommit för att underlätta kontrollen av att förbud och villkor inte överträds. Enligt regering- ens mening hade det inte framkommit skäl att ändra anmälnings- skyldighetens omfattning. Lagrådets uttalande om att konstruktio- nen av anmälningsskyldigheten föranlett, att flera bestämmelser om befogenheter vid kontroll fått en missvisande utform- ning, medförde att dessa bestämmelser gicks igenom vid bered- ningen och att förtydliganden föreslogs. Vidare föreslog reger- ingen, att det i inregränslagen skulle tas in en föreskrift om att an- mälan skulle ske utan dröjsmål vid närmaste bemannade tullplats, om varan omfattades av ett förbud mot eller ett ouppfyllt villkor för in- eller utförsel eller om varan fördes in eller ut med stöd av ett tillstånd, som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. 10.3Anmälningsskyldigheten enligt 4 § andra stycket – den generella anmälningsskyldigheten Utredningens förslag: Den nya lagen om varukontroll skall inte innehålla bestämmelser som föreskriver generell anmälnings- skyldighet beträffande vissa varor. Den generella anmälningsskyldigheten gäller beträffande krigsma- teriel och strategiska produkter (1), vapen och ammunition (3), hundar och katter för annat ändamål än handel (8), nötkreatur, svin får getter, fjäderfän, fisk och reptiler (10), och andra djur än sådana som anges ovan och produkter av sådana djur om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullstän- Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen diga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda (11). För att föra ut krigsmateriel krävs enligt huvudregeln tillstånd. Detta framgår av lagen om krigsmateriel. Frågor om tillstånd prö- vas av ISP. Om ärendet är av principiell betydelse eller annars är av särskild vikt, skall ISP med eget yttrande lämna över ärendet till regeringen. För utförsel av krigsmateriel gäller anmälningsskyldighet till både enligt 15 § i förordningen om krigsmateriel och enligt bestämmelsen i 4 § andra stycket inregränslagen. Avseende den anmälningsskyldighet, som följer av förordningen om krigs- materiel, finns undantag, vilket följer av 15 a § i nämnda förord- ning. Av andra stycket i 15 a § krigsmaterielförordningen framgår emellertid, att dessa bestämmelser inte innebär något undantag från anmälningsskyldigheten enligt tullkodexen eller från den anmäl- ningsskyldighet, som följer av inregränslagen. Den anmälnings- skyldighet, som följer av förordningen om krigsmateriel, skall full- göras skriftligt senast innan utförseln är planerad att genomföras. Denna anmälningsskyldighet är reglerad i Generaltull- styrelsens föreskrifter om anmälan till tullmyndighet vid utförsel m.m. av krigsmateriel (TFS 1997:35). Enligt 18 § inregränslagen har rätt att göra kontrollbesök och revisioner bl.a. hos den, som för ut krigsmateriel. Anmälningar enligt 4 § andra stycket inregränslagen skall ske muntligt till närmaste bemannade tullkontor, när gränsen passeras. föreskrifter m.m. om befogen- heter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (TFS 1996:21) anger i 5 §, att sådan anmälan skall göras utan dröjsmål till den sista tullplats som passeras innan tullområdet lämnas. Denna anmälan görs muntligen vid utförsel. Utförseltillståndet skall då visas upp i original, om något generellt tillstånd inte finns. Utför- seltillståndet lämnas tillbaka till exportören, när tillståndet är för- brukat. ISP utfärdar generella utförseltillstånd för försvarsmaktens utförsel av eget krigsmateriel samt för utförsel av krigsmateriel, som tillhör utländsk krigsmakt. Vid utförsel av sådant materiel, som omfattas av ett generellt tillstånd, skall det anges, att varorna omfattas av ett generellt utförseltillstånd. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Tillstånd kan numera sökas hos via internet. Sådana tillstånd läggs in i operatörsregister (ett stödsystem till TDS). Produkter med dubbla användningsområden Frågor om utförsel och införsel av produkter med dubbla använd- ningsområden prövas av ISP eller . I vissa fall skall ett sådant ärende lämnas över till regeringen för prövning. Enligt 9 § i förordningen (2000:1217) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden gäller, att export och överföring inom Europeiska gemenskapen av produkter med dubbla använd- ningsområden som omfattas av krav på tillstånd enligt rådets för- ordning (EG) nr 1334/2000 skall anmälas skriftligen till senast innan exporten eller överföringen är planerad att genomföras. Undantag från denna anmälningsskyldighet medges enligt 9 § tredje stycket och i 10 §. Enligt 10 § andra stycket gäller emellertid inte undantagen för den deklarationsskyldighet, som följer av tullkodexen eller av inregränslagen. föreskrif- ter och allmänna råd (TFS 2000:29) om anmälan till vid export eller utförsel av produkter med dubbla användningsområden anger i 4 §, vad en sådan anmälan skall innehålla. har även här befogenhet enligt 18 § inregränslagen att företa kontroll- besök och revisioner. Beträffande den anmälningsskyldighet, som följer av 4 § inre- gränslagen, stadgar föreskrifter m.m. om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Euro- peiska unionen (TFS 1996:21). Nämnda föreskrift anger i 5 § att sådan anmälan skall göras utan dröjsmål till den sista tullplats som passeras innan tullområdet lämnas. Enligt förordningen om krigsmateriel prövar polismyndigheten i vissa fall frågor om utförsel av sådana handeldvapen och delar till dem, som utgör övrigt krigsmateriel, och i förekommande fall till- hörande ammunition. I vapenlagen finns bestämmelser om tillstånd för att få föra in skjutvapen eller ammunition till . Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen tillstånd prövas av polismyndigheten. I vapenförordningen finns bestämmelser angående vapenpass. nämnda bestämmelser in- nehåller inte några föreskrifter angående anmälningsskyldighet. Enligt 4 § andra stycket inregränslagen gäller en generell anmäl- ningsskyldighet för vapen och ammunition. Denna anmälnings- skyldighet skall enligt föreskrifter och allmänna råd om viss införsel och återutförsel av skjutvapen och ammunition (TFS 2003:17) företas skriftligt, vad gäller införsel från annat EU-land av skjutvapen och ammunition för annat ändamål än jakt och tävling. I övrigt gäller, att i de fall ett vapenpass eller annat tillstånd skall vi- sas upp för att införseln skall tillåtas, skall den tulltjänsteman som tar emot anmälan ta en fotokopia av uppvisade tillstånd m.m. Dessa fotostatkopior skall sparas i ärendet. har här valt att ef- ter önskemål från och Polisen införa krav på att en skriftlig anmälan skall lämnas i de fall vapenpass inte finns. Beträffande vapen och ammunition motiverade regeringen den generella anmälningsskyldigheten i förarbetena till inregränslagen med att den svenska vapenlagstiftningen i många delar var sträng- are, än den som gällde i övriga medlemsländer och att risken därför var stor att avsaknaden av en anmälningsskyldighet för vapen och ammunition skulle kunna leda till en ökning av antalet fall av olov- lig införsel av sådana varor. En jägare från ett annat EU-land skulle således helt omedvetet kunna göra sig skyldig till varusmuggling. Även den nu gällande svenska vapenlagstiftningen är i vissa delar strängare än i övriga . har infört nya rutiner, när det gäller anmälan om in- försel av vapen och ammunition för privatpersoner bosatta i de nordiska länderna. Avsikten är, att den person som har för avsikt att föra in ett vapen i förväg skall göra en anmälan via ett formulär på . De uppgifter, som skall anges där motsva- rar uppgifterna i dagens deklarationsblankett. När uppgifterna regi- strerats och sparats, erhålls ett unikt nummer kopplat till anmälan. Uppgifterna skickas därefter via e-post till anmälaren. En utskrift av uppgifterna och vapnet skall sedan vid behov visas upp för en tulltjänsteman vid gränspasseringen. Detta innebär, att anmälan numera kan göras via internet och att vapeninnehavaren inte alltid skall vara tvungen att visa upp utskriften av deklarationsuppgif- terna och vapnet vid inresa. Även anmälan om utförsel kan företas via internet. Emellertid gäller, att tillståndet, eller i vart fall tillstån- dets nummer, alltid skall finnas tillgängligt vid gränspassagen. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Enligt 3 § förordning om införsel av levande djur får Jordbruksver- ket meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för införsel av djur, produkter av djur, sjukdomsalstrande organismer, hö, halm och annat material som används vid hantering av djur. Verket får vidare enligt samma förordning meddela före- skrifter om införselförbud för sådana djur och produkter av djur, som för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar inte får förflyttas enligt särskilda beslut inom EU. Enligt samma bestäm- melse får även meddela föreskrifter om registre- ringsskyldighet för den som för in djur och djurprodukter i landet. 5 § anger, att får meddela föreskrifter om hur kontrollen skall genomföras vid införsel av djur och varor. Enligt nämnda förordning 9 § gäller, att vid införsel från land inom EU av djur och produkter av djur får en transport stoppas under färd till destinationsorten, om det finns särskild anledning att misstänka förekomst av smittsam sjukdom, det finns anledning att misstänka att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälso- risk för människor eller djur, medföljande dokument är ofullstän- diga, felaktiga eller saknas eller det villkor som gäller för införsel till landet inte är uppfyllt. 10 § nämnda förordning innehåller en bestämmelse som säger att skall övervaka, att införsel sker enligt denna förordning och de föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen samt enligt och rå- dets förordning (EG) nr 998/2003. Vid utförsel av djur gäller enligt 2 § förordning (1994:524), att får meddela föreskrifter bl.a. om de villkor som skall vara uppfyllda vid utförsel av djur och produkter av djur med avseende på frihet från vissa djursjukdomar, besiktning av officiell veterinär, intyg om sjukdomsfrihet, härstamning eller identitet och märkning av djur. får enligt samma bestämmelse också meddela föreskrifter om registreringsskyldighet för den, som för ut djur och djurprodukter ur landet. Enligt 9 § samma förord- ning skall övervaka, att utförsel sker i enlighet med be- stämmelserna i förordningen och de med stöd av förordningen ut- färdade föreskrifterna. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Angående bestämmelser beträffande hundar och katter, se avsnitt 3.3.2. Hundar och katter för annat ändamål än handel omfattas av den generella anmälningsplikt, som följer av 4 § andra stycket inre- gränslagen. I förarbetena till den nu gällande lagen motiverades detta med att risken var stor, att den omedvetna smugglingen av framför allt hundar och katter skulle öka väsentligt om anmälnings- skyldigheten togs bort. Enligt föreskrifter (TFS 1996:21) 3 § gäller, här att erforderliga handlingar skall visas upp för tulltjänstemännen. sparar emellertid inte några handlingar eller tar fotostatkopior av dessa. För det fall att tull- kontoret är obemannat, har djurägaren att ta sig till närmaste be- mannade tullkontor. Nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän och fisk När det gäller nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän och fisk har vid medlemskapsförhandlingarna ansökt om s.k. tilläggsga- rantier för en rad sjukdomar som kan drabba dessa djur. Kommis- sionen har, som nämnts ovan (avsnitt 8.2.11), ännu inte prövat samtliga ansökningar, även om vissa tilläggsgarantier medgivits. I avvaktan på att kommissionen prövar ansökningarna fick enligt anslutningsfördraget rätt att tillämpa de inför- selbestämmelser, som gällde före anslutning till EU. har emellertid även efter denna tidsfrist fortsatt att tillämpa nämnda införselbestämmelser. Anmälan beträffande införsel av nötkreatur, svin, får, getter och fjäderfän skall göras till senast en arbetsdag före sändningens ankomst. Anmälan skall även göras till enligt 4 § andra stycket vid närmaste gränskontroll, när djuren ankommer till . En- ligt 4 § TFS 1996:21 skall inresa ske till ort som är tullplats. Där skall varorna anmälas för närmaste tulltjänsteman. I förarbetena till den nu gällande inregränslagen uttalades, att den generella anmäl- ningsskyldigheten beträffande dessa varor inte kunde tas bort in- nan kommissionen tagit ett definitivt beslut i frågan. Regeringen bedömde, att ett borttagande av den generella kontrollen, beträf- fande dessa varor skulle innebära en försämring i kontrollen som Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen skulle kunna äventyra möjligheter att beviljas de sökta ga- rantierna (prop. 1995/96:116 s. 42 f). Andra djur än de som angetts ovan och produkter av djur i vissa fall I förordningen om införsel av levande djur framgår, som nämnts ovan, att vid införsel av djur och produkter av djur får en transport stoppas under färd till destinationsorten, om det finns särskild an- ledning att misstänka förekomst av smittsam sjukdom, om det finns anledning att misstänka att djuret eller djurprodukten på an- nat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, om medföljande dokument är ofullständiga, felaktiga eller saknas helt, eller om de villkor som gäller för transporten inte är uppfyllda. har med stöd av nu nämnda förordning om inför- sel av levande djur och förordningen (1994:542) om utförsel av le- vande djur m.m. utfärdat föreskrifter, vilka gäller veterinära kon- troller m.m. vid handel med länder som ingår i EU (SJVFS 1996:25). nämnda bestämmelser innehåller inte några före- skrifter om anmälningsskyldighet. Den generella anmälningsplikt, som följer av 4 § andra stycket inregränslagen, omfattar även andra djur än de som nämnts ovan, om bl.a. en smittorisk föreligger. I förarbetena till inregränslagen angavs, att ett borttagande av denna anmälningsskyldighet skulle kunna få oacceptabla konsekvenser, inte bara ur smittskyddssyn- punkt utan även från ett ekonomiskt perspektiv. Det anfördes här, att , för det fall att denna anmälningsskyldighet togs bort, skulle riskera att få in djursjukdomar, vilka kunde medföra stora kostnader för samhället (prop. 1995/95:166 s. 43). Den generella anmälningsskyldighet, som följer av 4 § andra stycket inregränslagen, är osanktionerad. får föras in, oavsett om en anmälan görs eller inte. För många av de varor, som omfat- tas av den generella anmälningsplikten, föreskriver som framgår ovan även bestämmelserna i den materiella regleringen, att anmälan av in- eller utförseln skall ske antingen till eller till annan myndighet. Den allvarligast invändningen mot denna generella an- mälningsskyldighet är emellertid, att den kan liknas vid en syste- Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen matisk kontroll, vilket är något som inte är tillåtet vid de inre grän- serna enligt EG-rätten. Utredningen ifrågasätter vidare, om denna generella anmälningsskyldighet egentligen fyller något syfte. Det kan konstateras att de varor som omfattas av anmälningsskyldig- heten antingen till sin natur, som vapen och ammunition, eller i händelse av att dessa kan sprida smittsamma sjukdomar, är farliga, inte enbart för den som för in dem och hanterar dem utan även för sin omgivning. Emellertid omfattas de aktuella varorna redan av bestämmelser om tillstånd och i vissa fall även enligt respektive lag eller förordning om krav på anmälan för in- eller utförsel till Tull- verket eller annan myndighet. De varor, som förs in illegalt, kom- mer i vart fall inte att anmälas. Dessa omständigheter talar för att den generella anmälningsskyldigheten bör tas bort. Det kan också konstateras, att denna generella anmälningsskyl- dighet på intet sätt befrämjar den fria rörligheten för varor. Det kan inte anses rimligt, att t.ex. en hundägare som har erforderligt pass för sin medhavda hund skall, när han reser över en gräns som inte är bemannad av tullpersonal, behöva ge sig i väg till närmast bemannade tullkontor, som kan befinna sig på miltals avstånd där- ifrån. 10.4Smugglingslagen och inregränslagens koppling till smugglingslagen Utredningens bedömning: Den nya lagen om varukontroll vid inre gräns skall inte innehålla bestämmelser som föreskriver skyldighet att anmäla till för det fall att varor förs in eller ut ur landet i strid med föreskrivna bestämmelser. Utredningens förslag: 3 § tredje stycket smugglingslagen bör komplettera med en punkt 6 som anger, att för smuggling skall också den dömas som i annat fall för in en vara från ett annat land inom Europeiska unionen i strid med särskilt föreskrivet förbud eller villkor för införsel. Även 7 § tredje stycket smugg- lingslagen skall ändras genom att hänvisningen till inregränsla- gen tas bort. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Inregränslagen omfattar ett antal varor, vilka anges i 3 §. In- försel- och utförselrestriktioner, som gäller beträffande dessa varor finns i de materiella lagar och förordningar, som reglerar hanter- ingen av respektive vara. Några av dessa lagar och förordningar in- nehåller egna straffbestämmelser, beträffande vissa brott, och hän- visar till smugglingslagen beträffande olovlig införsel, t.ex. lagen om krigsmateriel och vapenlagen. Vissa författningar innehåller inga egna straffbestämmelser utan hänvisar till smugglingslagen, t.ex. lagen om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi och lagen om förbud mot vissa dopningsmedel. Andra lagar inne- håller egna straffbestämmelser och hänvisar inte till smugglingsla- gen, t.ex. lagen om kontroll av produkter med dubbla använd- ningsområden. Lagen om beskattning av viss privatinförsel inne- håller egna straffbestämmelser men hänvisar till smugglingslagen, vad gäller de särskilda bestämmelserna om förundersökning, tvångsmedel, åtal m.m. (11 §). Smugglingslagens straffbestämmelser är subsidiära i förhållande till straffbestämmelser i andra lagar. Detta framgår av 1 § första stycket smugglingslagen, vilken bl.a. anger att om det i lag eller an- nan författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett för- bud mot eller villkor för att föra in eller ut en vara, gäller i stället bestämmelserna i den författningen om inget annat är föreskrivet. Straffbestämmelsen för brottet smuggling finns i 3 § smugg- lingslagen. Enligt första stycket i nämnda bestämmelse skall den som i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåt- ligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling, dömas för smuggling till böter el- ler till fängelse i högst . Enligt andra stycket skall vad som i första stycket stadgats gälla också den som, i samband med att en sådan vara förs in till landet, uppsåtligen lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandlingen och därigenom ger upphov till fara för att inför- seln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret.