sou · GUB334 · 2007-01-01 00:00:00 — Här finns, menar utred- ningen, en motsägelse mellan de kulturpolitiska målen och de möjligheter som skattelagstiftningen ger just de institutioner som genom sitt geografiska läge utgör en stark del i realiserandet av de delmål som talar om att staten ska verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser. I direktiven står att utredningen skall belysa de kommunala musikskolornas betydelse för rekryteringsunderlaget. 2004 fanns det i 171 musikskolor och 111 kulturskolor i kommuner med sammanlagt cirka 360 000 elever. 6.4.1Musikskolan – och andra aktörer Musik- och utgör en viktig grund för åter- växten av professionella musiker på de traditionella orkes- terinstrumenten. Antalet elever som spelar i symfoniorkestrar har minskat . Det finns få eller inga självklara och formaliserade kontakter mellan de statligt delfinansierade orkestrarna och de andra länkarna i den kedja som skapar förutsättningar för en god återväxt på musikersidan. De modeller som skapat med sin sportlovsorkester, med AYJO, är positiva exempel på hur orkestern kan agera värd för samarbeten i vilka musik- och är en del. Vid sidan om musik- och utgör amatör- orkestrarna en ytterligare länk i den musikekologiska näringskedjan. Många amatörorkestrar och musikskolor rapporterar (i de undersökningar som företagits av deras företrädare) en låg frekvens på samarbeten mellan dem och den professionella nivån. finns endast ett litet utbud med konstmusikaliskt innehåll i TV och radio som är direkt riktat till barn- och ungdomar. Utan tvekan har uppbyggnaden av den kommunala musikskole- verksamheten haft en mycket stor betydelse för framväxten av allt fler och allt bättre svenska musiker. Många av profes- sionella musiker har lagt grunden för sitt framtida yrkesliv i de symfoniorkestrar och mindre ensembler som ingått i utbud. Innan de når orkestrarna och det professionella musiklivet finns också en rad andra aktörer på det musikpedagogiska området, som tar vid efter – men också parallellt med . Vi tänker här närmast på förberedande yrkesutbildningar som Musikkonservatorium, samt ett antal folkhögskolor som med sina musiklinjer har befäst och förfinat de kunskaper som lagt grunden till, innan de blivande musikerna gör sitt inträde på någon av landets musikhögskolor. Också de i () organiserade 353 svenska amatörorkestrarna, med sina cirka 11 000 amatörmusiker, spelar här en ofta avgörande roll för ungdomar som parallellt med enskild undervisning vill utveckla sitt intresse och bredda sina kunskaper i orkesterspel. Utredningen har också tagit del av en inventering av Musik- och Kulturskolor i som genomförts av på uppdrag av (Inventering av Musik- och Kulturskolor i ). har antalet instrumentalelever på musik- och minskat . Minskningen är inte generell över alla instrumentgrupper – några, t.ex. trombon har istället ökat (Källa: Musikalisk Mångfald, 2002). I den studie som genomförts av Musik- och Kultur- skoleråd (SMOK) 2005, visas att antalet elever som spelar i musik- skolans symfoniorkestrar har minskat från 4 282 elever 1987 till 2 986 elever 2005 en minskning . Räknat i antal orkest- rar i motsvaras siffrorna av 113 orkestrar 1987 och 86 orkestrar 2005, dvs. Däremot ökar elevantalet för de mindre blåsorkestrarna, stråkorkestrarna, stråktrio/kvartett/kvin- tett, renässans- och barockensemble. Men den kanske största enskilda ökningen av elevantal har skett bland de ensembler och grupper som spelar rock, pop och funk. Dessa gruppers elevantal ökar från 1 305 elever till 5 106 elever, eller en ökning . Nedanstående tabell (15) lyfter utvecklingen för några av de traditionella orkesterinstrumenten. Tabellen visar ett dramatiskt sjunkande elevunderlag på framförallt klarinett. Sammantaget pekar dessa trender på att återväxten av svenska orkestermusiker kan vara hotad. Tabell 15 Utveckling på några instrumentkategorier inom den kommunala (Elevstatistik kommunala : antal elever/instrumentkategori. Källa: egen bearbetning av uppgifter ur undersökningen Musikalisk mångfald, Musik och Kulturskoleråd 2002). Musik- och Kulturskolornas företrädare talar om de många förväntningar som finns på verksamheterna: amatörorkestrarna behöver medlemmar för sin överlevnad och det professionella musiklivet oroas av att allt färre vill satsa på en yrkesmusikerkarriär inom de klassiska genrerna. , menar man, får musik- och kulturskolorna ofta agera problemlösare då egen musikundervisning på flera håll fungerar dåligt. Andra vill att musik- och kulturskolorna ska vara en bred och bra fritidssyssla för barn och unga, där de får utlopp för sina egna intressen. som detta är ett tecken på att skolformens tjänster efterfrågas av många saknas ofta tydliga mål och uppdrag från de kommunala huvudmännen, och den roll som musik- och förväntas spela blir därmed diffus – skolform eller fritidsnöje? Är det arv eller förnyelse som musik- och kultur- skolorna ska ägna sig åt? Bland musikskolornas egna ambitioner finns både att svara mot efterfrågade tjänster och värnandet av ett kulturarv. Utgångspunkterna och rekryteringsmöjligheterna för de Musik- och kulturskolorna i landets kommuner varierar kraftigt. Endast fyra kommuner har valt att ha helt avgiftsfria musik- och kulturskolor – avgifterna för de övriga varierar kraftigt, och den högsta terminsavgiften ligger på . De högsta avgifterna får naturligtvis konsekvenser för bredden av elevunder- laget. Sex kommuner saknar dessutom helt musik- och kulturskola. Det finns alldeles tydligt ett sviktande underlag för vissa traditionella ensembleformer inom . kommer detta att helt säkert få konsekvenser för de professionella orkestrarnas rekryteringsbas – men också för det framtida publik- underlaget. Ett tidigt grundlagt intresse för den klassiska musikens olika ensembleformer och egen erfarenhet av spel i dessa ökar enligt flera bedömare intresset för att gå på konserter. Orsakerna till det minskade elevunderlaget – kanske särskilt på träblåssidan, men generellt också avseende deltagande i symfoni- orkesterspel på – torde vara många och komplexa. I inventeringen av musik- och kulturskolorna i anges några av styrkorna och svagheterna med regionens musik- och kulturskolor. På den positiva sidan hamnar det faktum att musikskolorna har en förhållandevis stark förankring i kommu- nerna, och ger en gedigen grundutbildning för blivande yrkes- musiker i traditionell bemärkelse. Men också att , med sin unika kompetens också utgör en möjlig resurs för både kommunernas kulturliv och utvecklandet av den obligatoriska skolan. Bland svagheterna listar bl.a. att det råder en obalans mellan det i högt prioriterade kulturarvet och dagens konstnärliga uttryck – men också att det råder brist på tydliga politiska uppdrag till . saknas också ett uppdrag för högskolan att utbilda pedagoger till musik- och kulturskolorna. Även hotade instrumentkategorier kan dock i vissa musik- skolor uppvisa en stabil tillströmning av elever – ofta beroende på en individuell lärares förmåga att skapa intresse kring instrumentet och entusiasmera barn och unga för detta. Säkert finns också avsaknaden av synliga förebilder med som en orsak till vikande elevunderlag. Runt om barnen och ungdomarna domineras bilden av musiken som innehåll och företeelse av helt andra instrumentkategorier och musikstilar. SR sände mellan åren 2001 2003, s.k. lätt gram- mofonmusik och s.k. seriös grammofonmusik (Källa: Radio och TV i allmänhetens tjänst, SOU 2005:1). De musikprogram som sänts i SVT och riktats till barn och unga har övervägande haft ett populärmusikaliskt innehåll – till undan- tagen hör den miniserie som bl.a. presenterade symfoniorkestern i Bolibompa /2005. Veckans konsert i SVT och andra utsändningar med i huvudsak konstmusikaliskt innehåll har fyllt en viktig funktion för att bl.a. generellt synliggöra orkestrar och operaproduktioner för en bredare publik. Men det totala musik- utbudet i såväl SVT som SR domineras av populärmusik. I de kommersiella kanalerna är de traditionella orkesterinstrumenten relativt osynliga. Det allmänna utgångsläge musikskolorna har för att kunna locka elever till de traditionella orkesterinstrumenten är alltså inte alldeles lysande. 6.4.2De professionella orkestrarnas egna insatser för återväxten Orkestrarna själva har, vid sidan om de samverkansprojekt som på några håll drivs med musikskolor, också påbörjat samarbeten med musikhögskolornas utbildningar. Fokus är här de ungdomar som redan kommit mycket långt i vägen mot ett professionellt liv som musiker. Vid i utbildar SNOA () musikerstudenter specifikt i orkesterspel. Studenterna vid SNOA har också en särskild relation till och – studenterna får tillträde till de anställda musikernas utrymmen och får möjlighet att praktisera i den professionella orkestern. Dessutom gör SNOA ett antal orkesterkonserter där studenterna möter professionella dirigenter och solister; studentorkestern blandas då också upp med professionella musiker. Ett antal studenter vid i har möjlighet till handledd praktik vid Stockholmsorkestrarna. Dirigenteleverna vid i bereds i olika samverkansprojekt möjlighet att dirigera professionella orkestrar. Några av orkestrarna medverkar också som ackompanjerande orkestrar då diplomstudenter från de olika musikhögskolorna ska göra sina examensprogram, eller då tävlingar för unga solister avgörs. Förutom problemet med bristen på synliga förebilder i media, spelar också konkurrensen med andra fritidssysselsättningar in. Därför torde vikten av att bygga allianser med andra aktörer på området vara stor. I vilken utsträckning samverkar orkestrarna och länsmusiken med de musik- och kulturskolor, ungdomar och amatörorkestrar som utgör ett viktigt fundament för återväxten på området? Som framgår av samtalen med orkestrarna finns samarbeten mellan orkestrarna och de kommunala musik- och kulturskolorna på flera håll i landet. På de flesta håll är inte dessa samarbeten formaliserade, i den meningen att det finns ömsesidiga åtaganden som garanterar någon form av kontinuitet. Bland de mest uttalade undantagen från denna regel ser vi Big Bands verksamhet med en återkommande uppsökande verksamhet i länets musikskolor, samarbeten med musikskolornas lärare i ett lärarstorband samt (), en sorts lärlingsorkester som medverkar till att skapa en nära kontakt mellan musicerande ungdomar och de pro- fessionella utövarna i storbandet. Men också den barn- och ung- domsverksamhet som bedrivs vid förtjänar att nämnas i detta sammanhang – den s.k. fyller en stark funktion för att skapa ett intresse för orkesterspel bland eleverna i musikskolorna i . Opera och Musik- teater har genom sina projekt med musikskolorna skapat en kon- taktyta mellan professionella musiker och elever. har ett brett samarbete med länets musikskolor. De flesta orkestrar har någon form av programverksamhet riktad till barn. Många tusen barn kommer till konserthusen runt om i för att lyssna på klassisk musik och introduceras i orkestervärlden. Mer ovanlig är den typ av skapande verkstäder, där barn och ungdomar får prova på att komponera och pröva sina alster på professionella musiker, som prövats under en rad år framförallt av , men också av Nordiska i . Över hela skulle en ökad samverkan mellan fram- förallt de mindre regionala orkestrarna kunna medverka till en större spridning av orkestermusik av såväl det mindre som det större formatet. De 15 statligt stödda orkestrarna förlorade sammantaget nära 200 000 betalande besökare 2003, från 720 000 besökare till 534 000 besökare eller av sin publik. Tillgången av orkestermusik i hela landet är beroende av en serie faktorer. Efterfrågan, förekomsten av konsertarran- görer, konsertlokaler, ekonomiska prioriteringar hos både orkestrar och konsertarrangörer är bara några av de styrande faktorerna. För att kunna skapa en tydligare bild av till- gången på orkestermusik i hela landet bör en mer genom- arbetad statistikinsamling göras, där hänsyn till orkestertyp och -storlek, vilka som har arrangerat konserterna och i vilka län de olika orkesterkonserterna ägt tum bör vägas in. De stora orkestrarna har minskat turnerandet utanför sin hemkommun. Svenska Rikskonserters spelar en central roll för spridningen av orkestermusik i hela landet. De fullt utbyggda symfoniorkestrarna finns i , varför tillgången till just denna orkesterform torde vara lägst i de norra delarna av . Det är viktigt att möjligheterna för orkestrarna till inter- nationellt turnerande förstärks som ett led i att bl.a. stärka den konstnärliga nivån och sprida svensk musik utomlands. Även om Radiosymfonikerna i princip inte erhåller statliga bidrag, ser vi det som viktigt att Radiosymfoni- kernas särställning ur medialt konkurrenshänseende för- valtas, så att de kan utgöra ett kraftfullt innehållsligt komp- lement till den övriga orkestermusik som spelas i radio. SR:s och SVT:s utsändningar domineras av s.k. lättare musik. I utredningens direktiv står att utredaren skall analysera orkest- rarnas regionala verksamhet, liksom den övriga regionala musik- verksamhetens, arrangörernas, Rikskonserters samt Radio och TV:s roll för spridningen av orkestermusik i hela landet. De 28 orkestrar som utgjort utgångspunkten i utredningens analys av orkesterverksamheten omfattar inbördes stora skillnader. Skillnader i fråga om antal musiker (från 15 till 113), skillnader i uppdrag från huvudmännen avseende regional verksamhet och skillnader i möjligheter till flexibla lösningar. De uppgifter utredningen har haft tillgänglig för att kunna göra analysen om i vilken grad de olika svenska länen får tillgång till orkestermusik härrör dels från orkestrarna själva och dels från . Beroende på hur man definierar begreppet orkester får man alltså olika resultat då man vill studera spridningen av orkestermusik i hela landet. 17 län har orkesterverksamhet i någon form. , , och har inga egna orkesterinstitutioner med statligt stöd för orkesterverksamhet eller stöd till orkesterverksamhet genom länsmusiken (i finns dock Marinens Musikkår). För dessa län torde tillgången till levande orkestermusik vara lägre än i de övriga länen och regionerna. Invånarna i och , har genom sin relativa närhet till orkestertäta regioner större möjligheter till att ta del av orkesterverksamhet än exempelvis jämtlänningarna. Genom de turnéslingor med orkestermusik som Svenska Rikskonserter lägger, når framförallt de stora symfoniorkestrarna ut till andra delar av landet. Om måttet för en god spridning av orkestermusik ligger i det levande mötet med den stora symfoniorkestern, så har alla delar av landet vid en jämförelse med de stora orkestrarnas residensstäder , , , , och , låg tillgång på orkestermusik. Sett ur perspektivet att de 17 or- kesterlänen sammantaget uppvisar ett spann orkestrar som har från 15 till 113 musiker, är det istället ett prov på en enastående bredd; dessutom representerar dessa orkestrar stråkorkestrar, storband, blåsorkestrar, sinfoniettor och symfoniorkestra, vilket också ger en viss bredd på innehållet. Ur den aspekten är det snarare tillgängligheten på hela bredden av orkestral musik som utgör det problematiska. Alla i har inte tillgång till symfoniorkester, men inte heller av kammar- orkester, blåsorkester eller storband. Också arrangörernas betydelse är något som i skenet av den vida spridningen av verksamheter får varierande resultat beroende på vilken typ av orkester man väljer att tala om. Tillgången till konsertlokaler är ytterligare en parameter att ta in i beräkningen. Oavsett vilka faktorer man låter vara styrande i analysen, uppstår ytterligare avgränsningsproblem då utformningen av statistik är en av utgångspunkterna. I denna statistik finns exempelvis få eller inga avgränsningar avseende storleken på orkester. Problemen med den tillgängliga statistiken från är bl.a.: att det inte går att utläsa i vilken form och storlek på orkester som orkestrarna turnerat med. Om det rör sig om hela orkes- tern, halva eller ännu mindre grupper som spelat de rappor- terade konserterna går inte att utröna med ledning av dagens statistik, att statistiken för de orkestrar som redovisar sin verksamhet inom ramen för, eller tillsammans med, länsmusikens verksam- het, vid en närmare undersökning innehåller såväl kammar- musikkonserter, orkesterkonserter som konserter med inköpta produktioner (av okänd typ) i klump, att det inte skiljs mellan konserter som arrangerats av orkestern själv och konserter som haft externa arrangörer. Utredningen har inte kunnat på en detaljerad nivå reda ut den sam- manblandning som existerar inom ramen för den av Kultur- rådet insamlade statistiken. Problemen, eller hindren, för spridningen av orkestermusik skiktar sig på flera nivåer. Inte heller här går det att föra ett entydigt resonemang som är giltigt för alla orkestertyper och organisationsformer. För de mindre orkestrarna, innebär tillgången på lokaler sällan det största problemet. Det finns för de flesta orkestertyper mindre nätverk av arrangörer som på kontinuerlig basis tar emot subventionerade orkesterkonserter, även om flera orkestrar menar att antalet konsertarrangörer som intresserar sig för orkestermusiken är lågt. I vissa län utgår också en förlustgaranti från länsmusiken för de arrangörer som väljer att ta emot en mindre länsorkester – detta för att ytterligare stimulera efterfrågan. Detta kan för flera arrangörer komplettera det arrangörsstöd som i olika grad utgår från den kommunala nivån och från staten. I samtalen med orkestrarna framkom att huvudmannakrav på högre kostnadstäckning ibland kan skapa problem för orkestern då den turnerar utanför sin region. Detta medför i sin tur högre kostnader för en arrangör som vill ta emot en orkester som inte kommer från den egna regionen. Det är framförallt tillgången på symfonisk musik som har de största inbakade hindren för spridning över landet. De stora symfoniorkestrarna verkar (med undantag för SO) framför- allt nedanför med en verksamhet som prioriterar konser- terna i de egna konserthusen. Dessutom är symfoniorkestrarna genom sin storlek dyrare att både transportera och logera. Dubblering av konserter i regionerna är också beroende av en mångfald andra faktorer, t.ex.: 1.Att det finns arrangörer som är både har råd och är villiga att ta emot/engagera orkestern 2.Att konsertlokalerna motsvarar kvalitets- och andra aspekter. 3.Att publikunderlaget räcker till för att motivera en extra kon- sert statistik ger vid handen att de 15 orkestrar som upp- bär statligt stöd 2003 gjorde tillsammans 1 441 konserter, vara utgjordes av skolkonserter. Antalet konserter som orkestrar- na gör har ökat sammantaget över perioden 2003. I tabellerna 16 18, nedan, jämförs de olika orkestertypernas (till ) inrapporterade antal konserter; underlaget härrör från de 15 orkest- rar som erhåller statligt orkesterbidrag: 5 symfoniorkestrar, 5 kam- marorkestrar som arbetar under heltidssformer, och fem arbetar i olika former av deltidskonstruktioner. Symfoniorkestrarna uppvisar i tabell 16 en minskning av antalet konserter – från 503 konserter 1994 till 430 konserter 2003 – en minskning . SOU 2006:34 Om orkestrarnas verksamhet Antal konserter, symfoniorkestrar De heltidsarbetande kammarorkestrarna (tabell 17) uppvisar i nedanstående tabell den mest dramatiska ökningen i statistiken från 149 konserter till 792 konserter. Detta förklaras bland annat med att antalet orkestrar i denna kategori har ökat från 2 till 4 , med en förväntad ökning av antalet konserter som följd. Eftersom antalet orkestrar ökat i redovisningen är det relevant att kunna redovisa det genomsnittliga antalet konserter som orkestrarna genomfört. Det genomsnittliga antalet konserter som gjordes 1994/1995 var cirka 75 konserter, mot i genomsnitt cirka 158 konserter 2003. Antal konserter, kammarorkestrar Deltidsorkestrarna har i sin tur ökat antalet konserter från 187 stycken 1994 till 219 konserter 2003. Det genomsnittliga antalet konserter sjönk dock något från cirka 47 konserter 1994/95 till cirka 44 konserter : Antal konserter, deltidsorkestrar Källa: , Musik, Statistik 1994 2003. 2003 kan följande konstateras, med ledning av ovanstående tabeller: Sammantaget kan man sluta sig till att turnerande i de mindre orkestrarna förekommer i högre grad än i de större symfoni- orkestrarna. Turnerandet hos dessa mindre orkestrar har också relativt god spridning i de egna länen. Även antalet konserter utanför det egna länet överstiger för kammarorkestrarna de siffror som symfoniorkestrarna kan uppvisa. Symfoniorkestrarna har minskat sitt totala antal konserter från 503 till 430 konserter. Konserterna i det egna länet har legat på ungefär samma nivå genom den studerade perioden, och utgjorde det totala antalet konserter mot . Totalt har spridningen mätt i andelen konserter utanför hemkommunen minskat från 2003. Kammarorkestrar som bedriver heltidsverksamhet har ökat an- talet konserter, liksom spridningen av konserter i länen. Mätt i andelen konserter utanför hemkommunen ligger dessa orkest- rar på en jämn andel – av det totala antalet konserter genomfördes utanför hemkommunen 2003. Kammarorkestrar som bedriver deltidsverksamhet ökade ande- len konserter som genomförts utanför hemkommunen från till av det totala antalet konserter. Till konsertarrangörerna på orkesterområdet räknas ett stort spann av olika aktörer. Orkesterföreningar, konserthus, kammarmusik- föreningar, festivaler, länsmusik och kyrkor ingår alla bland de potentiella köparna av orkestermusik i den vida definitionen. De lokaler som arrangörerna hyr eller förfogar över varierar också kraftigt i graden av ändamålsenlighet. Orkestrar spelar såväl i gymnastiksalar, kyrkor och konserthus som kongress- och sport- hallar. Som redovisats ovan, finns det svårigheter att med ledning av det material som gjorts tillgängligt för utredningen sluta sig till hur många arrangörer som finns på orkesterområdet. Det tycks som om antalet konserter utanför hemkommunen har ökat för de mindre kammarorkestrarna – dock går det inte att dra entydiga slutsatser om huruvida detta beror på en ökning av antalet arrangörer på området i länen, en ökning av antalet orkestrar i bidragsstatistiken, eller helt enkelt en sammanblandning av redo- visningen av konsertformer eller alla dessa faktorer sammantagna. Med den vida definition av orkestermusik som utredningen sett som sin, fördelar sig problemen och möjligheterna alltså olika på de olika orkestertyperna. Konserthus utgör en typ av arrangörer – orkestrar gästspelar med jämna mellanrum hos varandra. Därutöver finns festivaler, kyrkor och länsmusik, samt de mindre arrangörs- föreningar som i regel inte har råd med de stora orkesterproduk- tionerna. Svenska rikskonserter räknar med cirka 50 konsert- arrangörer av orkesterkonserter. Svenska Rikskonserter, som i sitt uppdrag bl.a. har att lägga riks- täckande orkesterturnéer, delar in sin turnéverksamhet i s.k. slingor. Svenska Rikskonserters turnéslingor måste sägas vara viktiga också för möjligheten till internationellt utbyte. Genom att kunna erbjuda en utländsk orkester en turné i en av Svenska Rikskonserters slingor öppnas också möjligheter för en svensk orkester att turnera/konsertera i ett annat land. I samtalen med orkestrarna har framgått hur turnéverksamheten, och kanske framförallt de internationella turnéerna skattas högt av orkestrarna. Värdet av en utlandsturné mäts dock inte i pengar, utan i sociala, konstnärliga och erfarenhetsmässiga vinster. Sam- tidigt pekar de internationella trenderna på en nedgång i orkester- turnerandet – även tidigare lönsamma marknader som och har gått ned: det är alltför dyrt att turnera framförallt de stora orkestrarna. Många ifrågasätter också värdet av att importera orkestrar som spelar samma repertoar som de lokala orkestrarna – om det inte är en orkester med världsrykte eller en riktigt billig orkester. Då de svenska orkestrarna reser utomlands, sker det således ofta med en betydande egen ekonomisk insats och låga intäkter.