sou · GUB396d2 · 2007-01-01 00:00:00 — 10 § anger att om ärekränkningen skett genom ett massmedium eller annars blivit tillgänglig för ett stort antal människor, eller om den orsakat stort lidande eller särskilt kännbar skada, så skall det anses som grovt brott. Till den bestämmelsen återkommer jag nedan. Regleringen i 9 § straffbelägger två olika typer av gärningar. Känne- tecknande för ett brott som avses i 1 punkten är att det är fråga om en uppgift eller en därmed närliggande antydan som är ogrundad. Påståendets sanningsenlighet kan således kontrolleras i efterhand. I första styckets andra punkt är det däremot i regel fråga om kränk- ning av annat slag. Det kan t.ex. vara fråga om en kränkande åsikt, 210RP 184/1999 avsnitten 2.4 och3.3. 211I propositionen (RP 184/1999) anges att antalet dömda för ärekränkningsbrott vid under- rätterna var ungefär 750 och som mest cirka 1 000, antalet domar var som lägst , endast 24. Efter detta har antalet dömda långsamt ökat. har antalet dömda varit 100–160. var antalet dömda 121. gest eller beröring. Gemensamt för de i andra punkten avsedda gärningarna är att det inte alltid är meningsfullt att ens tala om deras sanningsenlighet eller att sanningsenligheten åtminstone inte otvetydigt kan fastställas. Orsaken är att det kan vara omöjligt att på ett tillförlitligt sätt bevisa vad gärningsmannen känt till och att det fastän bevis föreligger, kan det vara svårt att avgöra om gärningsmannen verkligen måste anses ha känt till sakförhållandena eller om han endast på goda grunder borde ha tvivlat på upp- gifternas riktighet. I den utformning som valts är förekomst av sådan vetskap inte längre avgörande. Däremot inverkar gärnings- mannens vetskap om uppgifternas bristande riktighet på straffmät- ningen.212 Detta betyder att frågan om sant eller ej inte är avgörande för ett yttrandes straffbarhet. Straff för framförande av osanna påståenden eller antydningar kan endast utdömas med stöd av första punkten. Om påståendet är sant eller om antydan baseras på fakta, kan gär- ningen ändå straffas enligt andra punkten, om någon uppsåtligen skymfats genom uppgiften eller antydningen.213 Lagrummet omfattar både gärningar av privat natur som be- gränsas till en liten krets och offentliga ärekränkningar.214 Offent- liga ärekränkningar kan ofta betraktas som grova ärekränknings- brott enligt 10 §. Framförande av ett påstående till den kränkte i enrum kan i allmänhet inte vara ägnat att förorsaka sådan miss- aktning eller sådan skada som avses i första punkten, men den kränkte kan dock orsakas lidande och gärningen kan således, men mera sällsynt, bli straffbar. Endast en fysisk person kan vara föremål för ärekränkning enligt den finska strafflagen. Redan bestämmelsen ordalydelse anger detta genom att hänvisa till någon annan och honom, av vilka åt- minstone det senare inte kan anses hänvisa till en juridisk person.215 Juridiska personers ära skyddas alltså inte direkt genom bestäm- melsen, men de kan erhålla indirekt skydd genom att en kränkning som riktats mot en juridisk person ibland kan anses kränka också dess arbetstagare. Detta gäller bl.a. då en fysisk person t.ex. är tydligt ansvarig för ett bolags verksamhet eller när ärekränkningen riktas mot en begränsad personkrets. Ett ogrundat påstående att 212RP 184/1999 avsnitt 4.4. 213RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 214RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 215Regleringen är därmed ett förtydligande av rättsläget, eftersom högsta domstolen i ett kritiserat, men numera ålderstiget, avgörande ansett att en juridisk person kan vara föremål för ärekränkning, se HD 1955 II 32. alla styrelseledamöter vid ett visst bolag eller majoriteten av dem har gjort sig skyldiga till ett brott kan vara ett exempel på en sådan kränkning.216 I förarbetena till bestämmelsen noteras att ärekränkningar ofta framförs i ett upphetsat sinnestillstånd. Det är inte heller ovanligt att kränkande påståenden bemöts med nya kränkningar. Eftersom det är förståeligt att känslorna i en sådan situation blir upphettade kan det vara oskäligt att döma ut straff för den som ursprungligen är oskyldig till utväxlingen av kränkningar och som har deltagit i utväxlingen endast efter stark provokation. Vidare gäller att det ibland kan vara omöjligt att utröna vem som egentligen börjat ett händelseförlopp som lett till denna typ av kränkningar. Inte heller då bör straff komma ifråga ens för de senare ärekränkande gär- ningar som det kan vara fråga om.217 Det betonas också att för massmedia gäller att alla negativa eller personliga påståenden som kan vara kränkande då de offentliggörs skall utvärderas kritiskt innan de framförs.218 Ett särskilt ansvar för kontroll av uppgifter och viss återhållsamhet kan alltså sägas åligga branschen. I 9 § andra stycket anges om ett uttalande rör kritik av en person i dennes politiska eller affärsmässiga gärning, ställning som offent- lig tjänsteman eller utövare av vetenskaplig, artistisk eller liknande verksamhet så skall ansvar inte utkrävas om kritiken inte uppenbart går över gränsen för vad som kan anses som godtagbart. Denna bestämmelse är ett direkt svar på att grundlagsutskottet ansett att huvudbestämmelsen inte i tillräckligt hög grad beaktat betydelsen av en vidsträckt yttrandefrihet i samband med denna typ av situationer. I utskottsbehandling betonades att det skall handla om ett rejält övertramp genom att rekvisitet inte är saklig byttes ut mot nuvarande inte tydligt överskrider det som kan betraktas som godtagbart.219 Undantagsregeln har dock vissa inbyggda begränsningar. Kritik som förnedrar någon annan är inte straffbar, så länge det är per- sonens förfarande inom ett visst område för offentlig verksamhet som är föremål för kritiken. Såväl inom politikens som inom kul- turens område kan t.o.m. skarp kritik vara godtagbar och skall inte betraktas som ärekränkning, så länge som den avser just personens 216RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 217RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 218RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 219LaUB 6/2000 rd s. 6. agerande inom detta område. Däremot kan inte framförande av en osann uppgift eller antydan som avses i första punkten vara be- rättigat ens vid bedömning av en handling inom politiken eller en konstnärs arbete. Offentlig kritik av ett förfarande som är tämligen oviktigt med hänsyn till sakens samhälleliga betydelse kan också vara straffbar som ärekränkning, om kritiken avsiktligen förstoras upp och överdrivs.220 Ett urval av några fall från rättspraxis kan i all korthet visa på de finska domstolarnas tilllämpning av regleringen. HD 1996:17 gällde en advokat som under rättegången kom med mycket grova an- klagelser mot åklagaren i målet. Det gällde att ha underlåtit att ha åtalat personer, att felaktigt ha åtalat andra samt hittat på grunder till åtal. I dömdes till ansvar för offentlig smädelse, men domen fördes vidare till , där döm- des för att ha kränkt artikel 10 skydd av yttrandefriheten.221 Fallet är från tiden före ändringarna i 24 kap. 9 § andra stycke så man kan inte dra slutsatsen att de finska domstolarna skulle ha nått samma resultat i dag.222 Frågan om hur mycket uppmärksamhet som närstående till mer eller mindre offentliga personer skall få tåla har behandlats i ett an- tal fall. HD 1997:80 gällde ett offentliggörande av att hustrun till en brandchef var misstänkt för att ha anlagt en brand. Spridandet av mannens förhållande till den misstänkta ansågs utgöra en kränk- ning av dennes privatliv, eftersom hans ställning inte hade något att göra med de misstankar som riktades mot hustrun.223 Domstolarna hade tydligen lite förståelse för det tragikomiska i situationen. I HD 2005:82 gällde det uppgifter i en tidning om två personers utomäktenskapliga affär. Den ena var en person som arbetade nära presidenten under en valkampanj och den andra var en person som varit gift med en TV-redaktör. HD ansåg att skriverierna kränkte vederbörande och fällde till ansvar. Vi ser att – särskilt i det senare fallet – domstolen inte ger mycket för mera allmän ny- fikenhet kring kändisars privatliv som grund för allmänintresse. 220RP 184/1999, specialmotiveringen till 24 kap. 9 §. 221Nikula v. , no. 31611/96, dom . 222Se även HD 2000:45. 223Se även HD 1997:81 som gällde skadestånd vid kränkning av privatlivet genom offentlig- görande i tidning samt skadeståndets storlek då uppgifterna tidigare publicerats. I HD 2005:1 gällde det en kåserande artikel om maten som ser- verades på en restaurang. Kritiken var tillspetsat utformad och restaurangägaren stämde för ärekränkning. Fallet kan sägas visa att man i finsk rätt tar ärekränkning på stort allvar, för motsvarande typ av mål har jag inte funnit annorstädes. Fastän beskrivningen av maten och serveringen var grov menade att den inte gick över gränsen för vad som var acceptabelt i samman- hanget.224 Matskribenter andades säkerligen ut, för en motsatt ut- gång hade onekligen gjort att de skulle ha blivit tvungna att uttrycka sig mer balanserat. Det är värt att notera att trots allt haft en del problem med hur domstolarna tillämpat dessa bestämmelser utifrån artikel 10 i , men främst i förhållande till bestämmel- serna om skydd av privatliv (se nedan). Mot bakgrund av att den finska lagstiftningen på området för ärekränkning är snarlik den om skydd av privatliv vad gäller bedömningen av vilka faktorer som skall tillmätas betydelse, så finns anledning att tro att även här kan problem med konventionen uppstå. 3.7Skydd av privatliv och personlig integritet reformerades regleringen av såväl förtals- reglerna som de som skyddar privatlivet och de samlades alla i ett kapitel i strafflagen. förstärktes skyddet av privatlivet.225 I 24 kap. strafflagen ges nu ett antal bestämmelser som avser att skydda enskildas privatliv. Det gäller olovlig avlyssning och olovlig observation (5 och 6 §§), vilket i korthet utgörs av att med tekniska hjälpmedel avlyssna, iaktta och/eller spela in sådant som sker på hemfridsskyddade platser eller motsvarande lokaler. Bestämmelsen om olovlig avlyssning innefattar helt kort att medelst tekniska hjälpmedel olovligen och i hemlighet spela in samtal där man själv inte medverkar. Här koncentreras framställningen till olovlig observation och spridande av uppgifter som kränker privatlivet, inte minst för att dessa utifrån yttrandefrihetssynpunkt kan sägas ha störst praktiskt intresse. 224Se även HD 1991:116. 225Se RP 184/1999 och lag 531/2000. Observation och avbildande med en teknisk anordning är straffbart såsom olovlig observation (6 §). De anordningar som kan användas vid olovlig observation är vanliga kameror, kikare och videokame- ror. Glasögon med vilka man endast avser att återställa försvagad syn till det normala, skall däremot inte anses som en i lagrummet avsedd teknisk anordning. Iakttagande med normala sinnen är inte straffbart enligt 6 §, även om det sker i hemlighet.226 I förarbetena uttrycks att det ansvar som straffbestämmelsen stadgar ändå är tämligen långtgående. Vissa begränsande faktorer har därför tagits till för att kriminali- seringen inte skall bli alltför omfattande. Det är inte straffbart så- som olovlig observation att avbilda djur, föremål, byggnader eller övrig omgivning. Man får dock inte vid avbildande av landskap kränka någons integritet. Detta innebär att den som avbildar något måste försäkra sig om att de personer som vistas på ett område som faller under bestämmelsens skydd (t.ex. på gården till sitt eget hus) och som kan bli avbildade och identifierade med hjälp av avbild- ningen, samtycker till avbildandet. Skyddet avser vissa platser, där sådana som också skyddas av hemfridsbrott naturligt ingår, men även platser som är särskilt skyddade på något sätt eller i behov av särskilt skydd. Skyddsintresset grundas på att platsen är föremål för intima förehavanden som hör till den personliga integriteten. Av dessa platser nämns i lagen särskilt toaletter och omklädningsrum. Med lagtextens andra motsvarande platser avses t.ex. duschrum och bastu.227 Ett uttryckligt krav på kränkning av integriteten har till syfte att lämna sådan observation som med avseende på integriteten är all- deles harmlös utanför kretsen av straffbara gärningar. Därför skall uppmärksamhet fästas vid förhållandet mellan den som avbildar och den som blir avbildad, syftet med observationen eller avbildan- det, hur länge detta pågår, huruvida avbildandet sker överraskande, den avbildades möjligheter att förbjuda detta eller att avlägsna sig samt vid övriga faktorer som kan ha betydelse för hur kränkande gärningen varit. Av särskild betydelse är om man i tillräcklig ut- sträckning haft möjlighet att bereda sig på observationen och om observationen upplevts som kränkande.228 Det är som framgår inget 226RP 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 6 §. 227A st. Se även GrUU 36/1998, där grundlagsutskottet kommenterar den språkliga utform- ningens exakthet i detta sammanhang. 228Rp 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 6 §. krav för straffbarhet att avbildandet sker i hemlighet, men det är inte heller så att varje gärning som sker de avbildade ovetandes leder till straff. I förarbetena framhålls att det finns situationer där det kan tänkas att t.ex. fotografering vid ett möte eller en familje- fest där fotografen själv deltar inte sker på ett sådant sätt att den är oberättigad, även om en del eller alla av de avbildade är omedvet- na om att bilder tagits. Från äldre rättspraxis som i förarbetena anges som en fortsatt ut- gångspunkt för bedömningen kan nämnas fallet HD 1985 II 128, där slog fast att fotografering av en person som vistades på gårdsplanen till sitt eget hus utgjorde olovlig observa- tion. Till saken hör att fotograferingen skedde i syfte att skaffa utredning för en rättegång och som nämnts har syftet med obser- vationen betydelse för gärningens straffbarhet. Slutsatsen kan så- ledes inte dras att varje fotografering av en person på dennes gårds- plan skulle bedömas likadant. 3.7.3Spridande av kränkande uppgifter om privatlivet I 8 § kriminaliseras spridandet av uppgifter som kränker privatlivet. 1)genom ett massmedium eller 2)genom att på något annat sätt göra tillgängligt för ett stort antal människor framför en uppgift, antydan eller bild som gäller någons privatliv så att gärningen är ägnad att orsaka skada eller lidande för den kränkte eller utsätta honom eller henne för missaktning, skall för spridande av information som kränker privatlivet dömas till böter eller fängelse i högst . Som spridande av information som kränker privatlivet anses inte framförande av en uppgift, antydan eller bild som gäller en sådan per- sons privatliv som verkar inom politiken, näringslivet, i en offentlig tjänst eller i ett offentligt uppdrag eller i något annat med dessa jäm- förbart uppdrag, om uppgiften, antydan eller bilden kan påverka be- dömningen av personens förfarande i nämnda uppdrag och framföran- det behövs för behandlingen av någon samhälleligt betydelsefull sak. I bestämmelsens andra stycke görs undantag för uppgifter som rör någons privatliv om uppgiften kan ha betydelse för bedömningen av dennes offentliga uppdrag och spridandet av uppgifter är nöd- vändigt för att en fråga av allmänt intresse skall kunna behandlas. Dessa bestämmelser är tämligen nya () och avser att kompensera för den relativt stränga bedömning som man tidigare haft i dessa frågor. På detta område finns också ett skadestånds- ansvar som kan komma ifråga, enligt reglerna i skadeståndslagen. I förarbetena betonades diskussionen som fördes i samband med införandet av den då gällande bestämmelsen om kränkning av privatliv (27 kap. 3 a § strafflagen), vilken trädde i kraft . Under beredningen och under riksdagsbehandlingen kritise- rades bestämmelsen skarpt, närmast för att man var rädd att den skulle begränsa yttrandefriheten för mycket. Farhågorna visade sig dock vara ogrundade, och det har inte riktats mycket kritik mot 27 kap. 3 a § bestämmelsen gällt. Bestämmelsens gräns- dragning mellan tillåtet och förbjudet offentliggörande av informa- tion som gäller privatliv verkar fortfarande till sitt innehåll vara lyckad. I propositionen föreslogs därför att bestämmelsen huvud- sakligen skulle bevaras oförändrad till sitt innehåll. Straffbestäm- melsen fick dock ett nytt namn. Det tekniska hjälpmedel som använts för spridningen är inte viktigt. Det centrala är i stället hur stor grupp som nås genom det medel som använts. Gärningens fullbordande förutsätter inte ens att informationen bringas till någons kännedom. Det är fullt till- räckligt att information som gäller en annans privatliv har gjorts tillgänglig för ett stort antal människor t.ex. via ett datanät.229 Privatlivet skall framför allt skyddas mot spridande av uppgifter som i och för sig är sanna – spridande av oriktiga uppgifter faller mer naturligt under ärekränkning. En kränkning kan dock ske också genom att antydningar eller en missvisande bild gällande någon annans privatliv framförs. En sådan antydan utmärks av att den skapar en föreställning om att viss information föreligger, fastän den i sig inte innehåller någon sådan direkt uppgift. Genom att uttryckligen nämna bild i lagtexten klargörs att spridande av bilder som erhållits genom straffbara gärningar (6 §) också är straffbart på det sätt som avses i 8 §, om bilden innehåller infor- mation som gäller någons privatliv.230 För att straff skall vara aktuellt krävs en skada eller ett lidande. Exakt hur kränkande en uppgift behöver vara för att falla in under bestämmelsen kan inte avgöras generellt, men det är uppgifternas karaktär som skall avgöra saken. Skada kan avse såväl ekonomiska skador som immateriella, såsom förlust av förtroendeuppdrag eller 229RP 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 8 §. 230RP 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 8 §. brutna relationer med omgivningen. Vidare återkommer ett krav på oberättigat spridande också här (jfr 6 §). Här kommer hänsyns- taganden till en persons offentliga ställning m.m. in i bilden och resonemanget i propositionen kan vara värt att citera: Det är tillåtet att tala om privata angelägenheter om uttryckligt eller tyst samtycke till detta har givits. På den sistnämnda grunden har man ansett att det i massmedia är tillåtet att tala om privata angelägenheter t.ex. i fråga om underhållningsartister och andra personer som figu- rerar mycket i offentligheten. Det bör observeras att samtycket alltid kan återkallas och att samtycket endast gäller dess givare. Grunden till det föreslagna 8 § 2 mom. möjliggör endast sådana skriverier som gäller personen i fråga. Fastän det skulle vara tillåtet att yppa något som gäller en politikers eller en artists privatliv, utsträcks denna verkan inte till en sådan persons släktingar, bekanta eller andra utomstående, om inte motsvarande grund föreligger också i fråga om dem.231 Vid utskottsbehandlingen ansåg utskottet att detta resonemang om implicita samtycken var mindre lyckat eftersom det rörde sig om ett grundlagsskyddat rättighetsområde, där avsteg borde göras en- dast vid uttryckligt samtycke.232 Andra stycket avser att garantera att för dem som sköter upp- gifter inom politiken och näringslivet samt innehar offentliga tjänster och uppdrag så skall skyddet för privatlivet vara snävare än för andra. Angående dessa persongrupper får information som omfattas av skyddet för privatlivet lämnas, om den hänger samman med personens agerande i nämnda verksamhet och om framföran- det behövs för behandlingen av någon samhälleligt betydelsefull sak. Orsaken till denna begränsning av skyddet utav privatlivet är naturligtvis att det inom de nämnda områdena ofta bedrivs sam- hälleligt betydelsefull verksamhet, såsom betydande utövning av makt, antingen ekonomisk eller politisk.233 Det bör noteras att man i förarbetena förde en diskussion om denna snävare tillämpning av reglerna också borde gälla för offent- liga personer i övrigt inom t.ex. kultur- och idrottslivet, men i regeringspropositionen stannande man för att detta inte var nödvändigt. Vid utskottsbehandlingen uttrycktes dock oro för att en omfattning som enbart tog sikte på politisk, ekonomisk verk- samhet samt offentlig tjänst och offentliga uppdrag skulle vara för snäv. Bestämmelsen fick därför ett tillägg om annat jämförbart 231RP 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 8 §. 232LaUB 6/2000 rd s. 5. 233RP 184/1999 specialmotiveringen till 24 kap. 8 §. uppdrag.234 Med detta avsågs främst personer som verkar inom intresseorganisationer av samhällelig betydelse. Särskilt skulle man, enligt utskottet, fästa avseende vid uppdragets sammankoppling med maktutövning. När det gällde andra personers skydd av privat- livet anknöt man till praxis, enligt vilken be- folkningen kan delas in i tre grupper – politiska och ekonomiska maktutövare, kändisar och vanliga medborgare.235 I sammanhanget gjordes också tillägget att antydningar omfattades av undantaget i andra stycket, efter det att betänkligheter uppkommit om yttrande- friheten inte skulle kunna begränsas i onödigt stor omfattning utan ett sådant tillägg.236 Ett antal rättsfall kan ge ytterligare illustration av bestämmelsens innehåll. HD 2000:83 gällde en nyhetssändning i TV om köns- sjukdomar bland prostituerade. I samband därmed visades en bild på en person som uppträtt som stripteasedansös. Frågan var om reportaget kränkt skyddet av hennes privatliv. var djupt oenig (tre mot tre), men den friande meningen vann. Dessa domare framhöll att personen genom att alls ställa upp på en sådan bild delvis kunde anses ha gett upp en del av sitt privatliv. Dessutom betonades att bilden inte exponerats länge, att den var del av ett större reportage och att den klagande vid visningstillfället inte befann sig i landet. Sammantaget var kränkningen inte tillräck- lig för att innebära en kränkning av privatlivet.237 I HD 2001:96 hade en person åtalats för bedrägerier. I ett repor- tage om saken använde en tidning en bild av den tilltalade vars ur- sprung var en helt annan tidningsartikel om en annan sak. Personen namngavs också. Samtycke till användande av bilden saknades. Eftersom vare sig personens ställning eller brottet i fråga var av den karaktären att ett offentliggörande var av samhälleligt intresse 234LaUB 6/2000 rd s. 5. 235LaUB 6/2000 rd s. 5. Det kan här noteras likheterna med den amerikanska uppdelningen på olika typer av offentliga figurer. 236LaUB 6/2000 rd s. 6. 237Den andra halvan av domstolen fäste vikt vid att inget uttryckligt samtycke till använd- ningen av bilden getts och att den förekommit i ett sammanhang som av naturliga skäl var nedsättande för den klagande. utgjorde publiceringen en kränkning av privatlivet i enlighet med straffbestämmelsen. 3.7.4.2Närstående till offentliga personer I ett fall gällde det frågan i vilken mån privatlivets skydd också skyddar offentliga personers närstående, eller om också de måste tåla en mer närgången massmedial uppmärksamhet.238 Här belyses också gränsen för vad som kan anses vara av allmänt in- tresse. Domstolen fann att personen ifråga – såsom flickvän till en offentligt känd person – inte var en sådan person som omfattades av det inskränkta skyddet av privatlivet i strafflagens 24 kap. 8 § andra stycket. Närstående till offentliga personer kan inte auto- matiskt få tåla lika mycket som deras partners/familjemedlemmar. Det faktum att uppmärksamheten här gällde ett mindre brott var inte i sig tillräckligt för att säga att den utsatta personen och hennes agerande blivit av allmänt intresse. Böter och skadestånd dömdes ut, det senare träffade journalisten och TV-företaget solidariskt. Se även de ovan under förtal redovisade fallen, som i flera av- seenden också berör kränkningar av privatlivet. Det kan konstateras att har tämligen långtgående regler om skydd av privatlivet och att dessa i sin tur tillämpas strikt av domstolarna.