sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Slutligen ska jag återge resonemang från den sjunde domen, men detta citat måste sättas i ett sammanhang. I denna dom beslutar tingsrätten om utvisning för den åtalade. Den lagfarna domaren har en skiljaktig mening i denna dom och skiljaktigheten gäller just ut- visningen. Först i denna skiljaktiga mening nämns något om att den åtalade har barn boende i (kopplat till frågan om utvis- ning). Lagmannens skiljaktiga meningen lyder i sin helhet så här: NN kom från till [årtal]och har vistats här . Han fick permanent uppehållstillstånd . NN har alltså vistats i . Vid så lång vistelse i landet krävs synnerliga skäl för utvisning. NN har inte någon anknytning kvar till sitt gamla hemland. Hans far är död. Hans mor och bröder finns i . Hans släktingar finns antingen i eller i . Han har tillsammans med XX [en av målsägandena] ett barn, gammalt, och de väntar ytterligare ett barn. Jag gör bedömningen att NN vistats så länge i och har så stark anknytning hit att synnerliga skäl för utvisning inte föreligger. Därvid beaktar jag även att NN kom till som femtonåring. Hade han kommit hit några månader tidi- gare hade absolut hinder mot utvisning förelegat. Jag ogillar därför ut- visningsyrkandet. Då jag överröstats i den frågan är jag i övriga frågor ense med majo- riteten. (6/14) Det ska tilläggas att den åtalade i detta fall döms för flera grova brott mot sin styvdotter. Det finns två olika typer av fall när det gäller utvisning av perso- ner med barn som jag anser bör diskuteras var för sig. Den ena gruppen (fyra domar) innehåller fall där den åtalade döms för brott mot andra familjmedlemmar till barnet eller det egna barnet. Den andra gruppen (tre domar) innehåller fall där brotten inte på något sätt är kopplade till det egna barnet. I de fall där brotten riktat sig mot barnet närstående personer, eller barnet självt, blir frågan om hur hänsyn till barnet ska vägas in komplicerad. I några av dessa fall har domstolen resonerat om barnets bästa och tagit hänsyn till bar- nets rätt till att träffa sin förälder genom att begränsa utvisningsti- den. Frågan om umgänge med barn i de fall pappan misshandlat mamma har diskuterats och pappans rätt till umgänge med barnet har problematiserats i förhållande till mammans rätt att skyddas från mannen. I de fall som är aktuella här, med utländska medbor- gare som dömts för brott mot närstående personer till barnet, är det uppenbart att det inte är pappans rätt till umgänge som blir det avgörande, även om det inte ställs mot just mammans skyddsin- tresse explicit. I det sista exemplet är det anmärkningsvärt att rät- Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar ten inte tar upp för diskussion det faktum att mannen har ett ett- årigt barn och ett till barn på väg med en kvinna i . Även om han begått brott mot så väl mamman som barnens halvsyskon bör domstolen redovisa sina ställningstaganden i frågan om hans barn. Att detta endast framkommer i den skiljaktiga meningen framstår som otillräckligt med tanke på att barnens bästa skall ska tas hän- syn till. Detta krav kan tingsrätten knappast anses ha levt upp till då barnen inte ens nämns. I de övriga tre fallen har alltså brotten inte begåtts mot personer som är relaterade till barnen, och frågan om brottets betydelse för deras lämplighet som förälder, eller möjlighet att ha en fungerande föräldrarelation, är därför mindre komplicerad. är det i två av dessa fall som tingsrätten för de minimalaste resonemangen kring barnens betydelse för frågan om utvisning, samt deras rätt- mättiga behov av att få träffa sin förälder. I ett av fallen, där man- nen har ett barn i en annan stad och ett barn som han bort tillsam- mans med, går det inte ens att i domen utläsa att tingsrätten skulle anse att mannen lider några men av utvisningen. Det latenta bud- skapet som kan utläsas i dessa domar är att de två männen inte be- traktas som att de fyller någon viktig funktion för sina barn, efter- som frågan inte behöver diskuteras enligt tingsrätten. Detta görs i en kontext där dels barnens bästa skall tas hänsyn till enligt lagen, dels pappors kontakt med sina barn och delaktiga ansvar allt mer betonas. Tingsrättens frånvaro av resonemang kring dessa mäns barn kan därför tolkas som exempel på hur utländska män betrak- tas som oviktiga fäder. Det är dessutom paradoxalt att hänsyn till barnens bästa i form av kontakt med pappan tas när brotten riktats mot till barnet närstående personer men inte när brotten inte är kopplade till barnen. Jag vill också framhålla att eftersom kvinnor som åtalade är få i materialet, och åklagaren inte yrkar på utvisning gentemot någon av dem, förekommer inte heller någon kvinna med barn där rätten ska ta ställning till frågan om utvisning. I Brås (2000) undersökning framgår det inte om någon av de som utvisas och har barn boende i är kvinna. Det skulle vara intressant att jämföra resonemang mellan åtalade män och kvinnor som har barn i och där åklagaren yrkar på utvisning. Det är troligt att den ringa tillmätta betydelse för barnen som några av de ut- ländsk männen tilldelas av tingsrätten inte har sin motsvarighet i resonemang kring utländska kvinnor med barn, utan att detta är en bekönad föreställning kopplad till utländska män. Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar Jag tänker avsluta detta kapitel med att ta upp några huvudsakliga slutsatser av undersökningen. För det första visar undersökningen att andrafierande och kulturaliserande uttryck inte är särskilt van- ligt förekommande i domarna. Detta var inte heller att förvänta med tanke på vilken typ av texter det är fråga om. För det andra visar det sig att en andrafierande/kulturaliserande diskurs visserli- gen kan urskiljas, bland annat genom att det är de andra som måste beskrivas och benämnas, och att svenskhet med få undantag ligger som en osynlig norm bakom detta, men denna diskurs pro- duceras inte i första hand av tingsrättens ledamöter utan i stället av hörda personer. Tingsrättens ledamöter kan alltså snarare sägas re- producera en diskurs som finns bland hörda personer, än att de skulle reproducera/producera en egen diskurs av adrafiering/kul- turalisering, även om undantag förekommer. Hur närvaron av denna diskurs ska tolkas blir dessutom än mer komplicerat genom att den delvis produceras/reproduceras av personer som själva kommer från den kultur eller religion som beskrivs som annor- lunda. är det omöjligt att särskilja vad som skall betraktas som produktion av diskurser och vad som är att betrakta som reproduktion (därför har jag valt att ofta skriva båda delarna i min diskussion). Detta beror på att processerna är nära samman- kopplade och ofta innebär en reproducering av en diskurs som fö- rekommer i samhället i stort också att man är med och producerar samma diskurs. I den meningen kan tingsrättsdomarna sägas vara delaktiga i denna reproduktion, och därmed produktion av andrafi- ering av vissa grupper, främst muslimer eller etniska minoriteter från muslimska länder. Men situationen är så delikat att tingsrätten i de flesta fall som förekommer i detta material kan sägas vara ålagd att göra just detta genom kravet på att redogöra för vad hörda personer framfört. Det finns dock några intressanta resultat som inte är koppade till tingsrättens redogörelse för vad hörda per- soner sagt. Ett av dessa är de två domar där utländska män por- trätteras som obehövliga som fäder vid frågan om utvisning. Det är alltså den andra som beskrivs, benämns och betecknas i dessa domar. Även om detta innebär att en andrafierande diskurs reproduceras i tingsrättens texter vill jag knyta an till diskussioner i sitt kapitel i denna antologi där han menar att det i vissa fall vore diskriminerande att inte ta upp kul- turella skillnader, bland annat då dessa får betydelse för frågan om Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar Jag vill framhålla att ingen av de domar jag läst igenom ger intryck av att det av denna anledning hade varit befogat att ta upp kultur för en diskussion av tingsrätten. Ett undantag från detta skulle kunna vara den med flickan från en muslimsk familj som ut- satts för sexualbrott av en nära anhörig, förutsatt att man gör en annorlunda tolkning av denna dom än vad jag har gjort. Mitt intryck (även från tidigare genomgång av domar) är att dessa fall utgör undantagen, även om jag instämmer med Lernestedts reso- nemang att det skulle kunna vara diskriminerande att inte förhålla sig till kultur i vissa av de fall han diskuterar. Kan då resultaten från denna studie tolkas som att det också fö- rekommer strukturell diskriminering? Att en andrafierande diskurs förekommer kan resultera i hinder för etniska grupper att bli hörda på lika villkor som majoritetsbefolkningen, även om det huvudsak- ligen är hörda personer som producerar diskursen. Själva närvaron av den kan ändå utgöra problem för marginaliserade grupper. Jag skulle i detta avseende vilja hävda att förutsättningar för strukturell diskriminering föreligger men det går inte att utifrån detta material säga om det faktiskt innebär ett hinder för etniska eller religiösa minoriteter. Däremot skulle det kunna hävdas att en bekönad and- rafiering av utländska män som oviktiga som fäder definitivt skulle utgöra ett hinder för dessa i samband med frågan om utvisning. Det är dock svårt att uttala sig om det verkligen förekommer en sådan andrafiering, inte minst för att det är få fall det handlar om och dessutom förekommer det motsatta, att domstolen betraktar utländska män som viktiga för sina barn och barnen som viktiga för dem. Motstridiga diskurser inom samma diskursordning är dock inget ovanligt eller oväntat (2000). Det kan också vara så att kvinnor skulle behandlas på liknande sätt vid fråga om utvisning när de har barn boende i landet, men mot bakgrund av föreställningar kring mödrar och deras betydelse för barn utifrån ett genusteoretiskt perspektiv är detta inte särskilt troligt. Därmed inte sagt att inte en kvinna med barn i landet skulle kunna dömas till utvisning, men det framstår som föga troligt att detta skulle göras utan minsta diskussion i domen kring betydelsen av barnet(en) eller de men hon skulle lida av att skiljas från dessa. Slutligen skulle detta kunna vara en del av en mer allmän diskurs kring män och föräldraskap, och på så sätt inte vara kopplad till just utländskhet eller etnicitet. Frågan borde i min mening undersökas närmare. Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar Frågan om strukturell diskriminering kan även väckas kopplat till hur muslimska kvinnor beskrivs i materialet. Den enda bild som framträder av dessa är som förtyckta och kontrollerade och skulle på så sätt kunna vara ett exempel på det Boréus (kommande) kallar för nedvärdering. För att Boréus argument om nedvärdering ska kunna appliceras måste dock frågan om det hade funnits andra bil- der att lyfta fram besvaras. Jag vet inte detta, och inte heller har domstolar, till skillnad från medier, något generellt ansvar för att skildra muslimska kvinnors livsförhållanden på ett balanserat sätt. Jag stannar därför vid att konstatera att den bild som ges i dessa domar av muslimska kvinnor utgör en bekönad andrafiering men att detta inte för den skull behöver tolkas som att diskursen utgör en form av nedvärdering. Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar Boréus,K. (kommande). Diskursiv diskriminering, en typologi. Brå (2000). Utvisning på grund av brott. De dömda och deras barn. van Dijk, T. (2005). Elitsdiskurser och institutionell rasism I. (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Te- oretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskri- minering. Eckstein, H. (1975). Case Study and Theory in Political Science I. (red) Greenstein. & Polsby, N. W. Handbook of Politi- cal Science Vol. Reading, MA. Essed, (2005). (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integ- ration och strukturell diskriminering. (2004). Patrullerande polisers yrkeskultur. Social- högskolan, . (2001). – om det stabilas föränderliga former. & Kyvsgaard, B. (2003). Are immigrants and their descendants discriminated against in the Danish criminal jus- tice system, in Criminology and Crime Prevention. 4(2), s. 125–142. (2003). A qualitative study of po- lice work in . (2001). Racial Derogation in Prosecutor´s Closing Arguments I. (red) Milovanovic, D. & , D. in the U.S. The Dark Figures of Racism. Kamali, M. (2005a). Ett europeiskt dilemma. Strukturell/insti- tutionell diskriminering I. (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integra- tion och strukturell diskriminering. Lipsky, M. (1980). dilemmas of the indi- vidual in public services. (2005). Diskrimineringens andra ansikte – svenskhet och det vita västerländskaI. (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integ- Representation av religiös och/eller etnisk bakgrund i domar ration och strukturell diskriminering. (2005). Ett teoretiskt perspektiv i analysen av diskriminering i I. (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integ- ration och strukturell diskriminering. (2005). Det sagde och det tänkta. Begreppsanvändning och begrepsskifte i diskursen om invandrare och invandrarpo- litik I. (red) de los , P. & Kamali, M. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. (2003). Våld som iscensättande av femininitet? (red) , I., , T. & Tiby, E. Femininiteter, mas- kuliniteter och kriminalitet. Genusperspektiv inom svensk krimi- nologi. (2001). Toward Developing a Theoretical Paradigm and Typology for . (red) Milovanovic, D. & , D. in the U.S. The Dark Figures of Racism. SOU 2005.56 Det blågula – strukturell diskriminering i . SOU 2005.69 inifrån. Röster om etnisk diskriminering. West, C. & Fenstermaker, S. (1995). Doing difference, Vol. 9(1). (2000). Diskursanalys som teori och metod. 6Negativ särbehandling i rättskedjans alla led , 2001–2005, bedrevs projektet inför lagen vid vid , ett tvärve- tenskapligt forskningssamarbete mellan juridik (straff- och pro- cessrätt), kriminologi och socialpsykologi. Syftet med studien var att undersöka hur principen om likhet inför lagen vuxit fram, vilka inskränkningar i principen som fortfarande anses legitima och hur likabehandlingstanken efterlevs i den straffprocessuella praktiken. Resultaten presenterades i en antologi (Diesen-Lernestedt-Lind- holm-Pettersson Likhet inför lagen,2005) och rönte stort mass- medialt intresse när den utkom . Detta intresse fokuse- rades dock nästan uteslutande på den etniska variabeln. Trots att boken upptar olikabehandling på en rad olika områden (klass, ålder, kön, handikapp, sexuell läggning, politisk uppfattning, stad/land, m.m.) gav mediarapporteringen intryck av att det centrala budska- pet i rapporten var att invandrare diskrimineras i rättssystemets alla led. Även denna slutsats var något onyanserad. Någon diskri- minering, i bemärkelsen medveten negativ särbehandling på ideolo- gisk grund, kunde undersökningarna inte bevisa. Däremot stod det, åtminstone i vissa avseenden, klart att personer av utländsk här- komst missgynnas i förhållande till svenskar inom rättsapparaten. Denna artikel syftar till att översiktligt redovisa de resultat som presenterades i min (processrättsliga) del av antologin och att dis- kutera huruvida några slutsatser kan dras av denna studie när det gäller frågan om diskriminering. Först något om metoden. Materialinhämtandet har skett genom tillämpade studier i processrätt och vanligen gått till så att studen- ten i fråga, som har till uppgift att skriva examensarbete 20 p, sam- lat in, gått igenom och rättsvetenskapligt analyserat samtliga fall Negativ särbehandling i rättskedjans alla led rörande en viss brottstyp i ett visst distrikt (eller flera). Det kan exempelvis ha handlat om samtliga fall av våldtäkt i ett po- lismästardistrikt i eller samtliga fall av barnmisshandel i . Flertalet undersökningar har gällt , men material har också inhämtats från , , , , . De brott som undersökts är mord, dråp, rån, misshandel, våldtäkt, sexuellt utnyttjande, narkotikabrott, skattebrott, bokföringsbrott, olaga hot, rattfylleri och snatteri. Populationen i varje undersök- ning/examensarbete har varierat mellan ca 50 och 350 fall och totalt omfattar dessa genomgångar ca 2 500 förundersökningar och ca 1 200 domar. Dessutom har några arbeten avsett samtliga domar i landet rörande visst brott, bl.a. våldtäkt, sexuellt utnyttjande och mord/dråp, och åter andra har behandlat en slumpvis vald popula- tion – oavsett brottstyp – vid en tingsrätt, bl.a. och , , vilket innebär totalt ytterligare 3 500 do- mar. Resultaten av undersökningarna har redovisats kvantitativt, dvs. i statistikform, men huvudinriktningen i uppsatsarbetena har varit kvalitativ, dvs. gått ut på att bedöma huruvida olika juridiska kriterier (typ skälig misstanke, tillräckliga skäl för åtal, grov kvinnofridskänkning, hjälplöst tillstånd, överlåtelsesyfte och inte minst likabehandling) uppfyllts under brottsutredningarna. Utifrån den samlade materialet, som består av ett 50-tal examens- arbeten – varav dock endast 5–6 är helt fokuserade på etnicitet – har jag sedan försökt bedöma om man kan hitta mönster som tyder på negativ särbehandling, exempelvis av personer med utländsk bakgrund. Självfallet blir det, på detta ändå relativt begränsade underlag, svårt att säga något generellt i frågan om eventuell dis- kriminering. Resultaten i min undersökning måste i princip begränsas till visst brott och/eller visst distrikt under ett visst år och huruvida dessa resultat är representativa för andra brott eller andra delar av landet är det svårt att ha någon uppfattning om, särskilt som det finns andra resultat som tyder på en högre grad av likabehandling (se och i denna antologi). Eftersom undersökningen har rättsvetenskaplig, kvalitativ inriktning, finns det också få referenser till kriminologiska studier och redovis- ningen av analysen sker, både i boken inför lagen och i denna artikel, med mycket begränsad hänvisning till sådana källor. Syftet med studien har varit att lyfta fram de mekanismer som för- anleder (eller synes föranleda) olikabehandling inom rättssystemet, inte att bedöma hur frekvent särbehandlingen är. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led På ett par fält i våra undersökningar, när det gäller invandrare i straffprocessen, är emellertid resultaten så tydliga – och dessutom i överensstämmelse med andra svenska studier – att det inte bör fö- religga någon tvekan om att det föreligger en snedfördelning mel- lan svenskar och personer av utländsk härkomst: För det första är invandrare överrepresenterade i förhållande till sin befolkningsandel när det gäller brottsanmälningar. För det andra riskerar invandrare fängelsestraff i högre grad än svenskar när det står och väger mellan en frihetsberövande påföljd och alternativ som villkorlig dom, skydds- tillsyn eller samhällstjänst. Den allmänna kriminalstatistiken säger inget om invandrarnas andel av den anmälda brottsligheten (eftersom man inte redovisar den misstänktes etniska ursprung), men de studier som genomförts inom min del av projektet inför lagen visar att invandrare tycks vara överrepresenterade när det gäller anmälda brott i all- mänhet och vissa brottstyper i synnerhet, men att det också finns brottstyper där de är underrepresenterade. Hur stor den generella överrepresentationen är beror i viss mån på hur man definierar in- vandrare (exempelvis som icke svensk medborgare eller som person med en förälder född utomlands)1, men i runda tal kan man (med den senare definitionen) säga att invandrarna tycks stå för uppskattningsvis en tredjedel av den anmälda brottsligheten (tra- fikbrott ej inräknade) medan deras andel av befolkningen endast uppgår till . I de som vi fokuserat våra undersökningar på var andelen betydligt högre för vissa brott, exempelvis snatteri eller barnmisshandel, där den uppgick till 65– , och för vissa andra brott, exempelvis misshandel, narkotika- brott, olaga hot och våldtäkt, låg andelen kring . För mord och dråp låg representationen på , sett i hela landet. Däremot var andelen, både regionalt och på det natio- nella planet, betydligt lägre när det gäller skattebrott och annan ekonomisk brottslighet. 1 Det kriterium som används i detta kapitel för att skilja ut svenskar från personer med annan etnisk tillhörighet är utländsk härkomst, vilket betyder att en av föräldrarna till den avsedda personen ska vara född utom . Därmed kommer även personer som är svenska medborgare att ingå i denna kategori. I texten kommer dock, för att ge viss variation, begreppen utlänningar och invandrare att användas synonymt. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led När man diskuterar eventuell överrepresentation bör man alltså, för det första, ha klart för sig att andelen varierar med brottstyp och att en generell sådan överandel är mindre intressant att analy- sera än frågan om varför en särskilt hög andel återfinns inom vissa brottstyper. I generella termer torde det nämligen vara svårt att skilja variabeln etnicitet från variabeln klass, medan det för vissa specifika brott, som exempelvis barnmisshandel, tycks finnas en överrepresentation även gentemot svenskar med samma social- gruppstillhörighet. För det andra bör man vara medveten om de svårigheter och risker som det innebär att betrakta personer med utländsk bakgrund som en homogen grupp, både när man analyse- rar kriminalstatistisk och när man diskuterar eventuell diskrimine- ring. Frågan om invandrares överrepresentation och dess orsaker låg egentligen utanför vårt projekt och diskussionen om likheten inför lagen. Detsamma gällde frågan om anmälningsbenägenheten kan skilja sig mellan de båda befolkningskategorierna svenskar/ invand- rare – i stället handlar analysen om eventuell negativ särbehandling av invandrare efter anmälan. Ändå finns det skäl att kort behandla tänkbara orsaker till överrepresentationen i det första ledet. Även om det förmodligen förhåller sig så att invandrare som grupp begår fler brott, proportionellt sett, än gruppen svenskar i allmänhet, och att det även är sannolikt att de begår vissa brott i högre ut- sträckning än svenskar med samma socioekonomiska bakgrund, kan det emellertid också vara så att invandrare som begår dessa brott bara upptäcks och/eller anmäls oftare. Många brott upptäcks aldrig, andra brott blir aldrig anmälda och i många av de anmälda fallen har man ingen aning om vem föröva- ren är. Huruvida en person blir föremål för brottsmisstanke eller inte, betingas i hög grad av upptäcktsrisken. Eftersom invandrare i gemen utsätts för mer misstänksamhet än svensken i gemen – en kvarleva från den xenofobi som präglat de flesta bondesamhällen i – är det en större risk för en invandrare att åka fast om man begår ett brott. Det är också lättare att bli oskyldigt misstänkt. Till fördomar mot utlänningar hör regelmässigt att de är mer brottsbe- nägna än den egna befolkningen och ofta förknippas en viss främ- mande folkgrupp också med en viss typ av brottslighet. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led Fördomar om utlänningar som brottslingar (av naturen eller av det skälet att de övergivit sitt hemland) förekommer inte bara hos allmänheten utan även hos polisen. Fördomarna kombineras med erfarenheten av invandrare som brottslingar och förstärks särskilt i de fall där erfarenheten bekräftar specifika fördomar, exempelvis om att viss folkgrupp begår viss typ av brott. Detta leder i sin tur till en typ av professionell misstänksamhet mot personer från viss folk- grupp. Eftersom misstanken i en hel del fall varit befogad, dvs. lett till ingripande, åtal och dom, lever fördomen vidare som en spa- ningsstrategi.