sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Jag undervisar i Oboe och bland mina elever är det 60/40, fast omvänt, till flickornas fördel. Och ser man på min undervisning så är det tjejer som har valt att spela oboe. Jag lever i tron att det har att göra med att de har en förebild och jag försöker arbeta jämställt 201 Se till exempel film , om sex kvinnliga dirigenter och Kalmteg, L. (2003) Männen har makten i svenska kulturlivet, genomgång av könsfördelningen av chefspositioner inom musiken, . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet genom att locka fler killar till mitt instrument. Även i vårt storband finns det gott om tjejer, så det är inte en helmanlig värld på den nivån. Min fråga till er nu är: Vad händer på vägen? Jag har skickat iväg ett antal tjejer till musikhögskola och de har gått igenom sin utbildning. Sen går jag på konsert och när jag tittar i or- kestrarna och i synnerhet i träblåsstämman och på oboe som jag na- turligtvis kollar in lite extra, så sitter det mest män där. Vart tar tje- jerna vägen? Är det någon som vet? Kan vi göra något i kommunala för att ändra på det här? Vi har ju så bra förutsättningar från början för att tjejerna ska kunna ta plats. förstår inte vad som händer på vägen trots att hon själv är en del av konstmusikfältet. Och det finns ingenstans man kan vända sig, inga musikhistoriska böcker att läsa, om man vill ha svar på hennes fråga. Betydelsen av status och makt Det är först när kvinnor utmanar djupt förankrade normer, eller föreställningar, som det märks hur starka dessa normer är. Ju star- kare norm, desto starkare reaktion och/eller motstånd. På konst- musiksidan kan till exempel att en dirigent bör vara man, beskrivas som stark, medan genusnormen vad gäller violinspel har brutits ner. Följaktligen finns det också fler kvinnor som spelar än som dirigerar. Men status och makt spelar också stor roll för hur normer upp- fattas. I en symfoniorkester med högt anseende, och där endast de allra bästa anses platsa, kan det uppfattas som mycket normbry- tande och provocerande med kvinnliga violinister (trots att kvinnor alltså generellt sett inte avviker från könsnormer genom att spela ). Att spela i just denna orkester, med dess stora makt, höga anseende och status, blir normbrytande. Ingenting av detta har naturligtvis med kvinnors och mäns re- spektive lämplighet för det ena eller det andra att göra. Däremot har det med kopplingen mellan män och hög status att göra. Mot- ståndet mot kvinnor i prestigefyllda positioner handlar om djupt rotade föreställningar om att manligt/män är bättre och kvinn- ligt/kvinnor är sämre i en västerländsk kultur. Ett tydligt exempel på hur en manlig estetik blir till en del av en symfoniorkesters status och identitet är . 1997 blir fallet harpisten , uppmärksammat i medi- erna då hon efter decenniers nekande på ansökan, får medlemskap i Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Det är bland annat protester från kvinno- och männi- skorättsorganisationer mot den öppna lönediskrimineringen inför orkesterns årliga lukrativa USA-turné som till slut ger resultat. Först i och med medlemsskapet får Lelkes rätt till den ekonomiska ersättning som utgår vid stora inspelade konserter (bland annat ro- yalty).202 Så hur reagerar den kvinna som trots könsmaktsrelaterat motstånd, kommersiella krav och en beskuren kreativ frihet är aktör på mu- sikområdet? Det primära för en person som ägnar sig åt att spela/skriva/uppföra musik är ju att få göra just det, inte att behöva kämpa för sitt existensberättigande. En tydligt urskiljbar strategi är att kvinnor tänker sig att de gör medvetna val att inte befinna sig i hierarkiska och stelbenta institu- tioner där de kan uppleva att de mot sin vilja tvingas ha rollen av feministiskt alibi eller bråkstake. Ett handlingssätt går ut på att skilja väldigt noga mellan yrkes- karriär och genusperspektiv, en strategi som den enskilde så små- ningom, kanske efter att ha nått en viss position, kan ompröva. Så här säger konstmusikern : Genom mitt yrkesliv har jag haft en personlig strategi. Jag har skilt på min yrkeskarriär, och min medvetenhet i de här frågorna. Jag har inte behövt bära det här i min yrkesroll. Yrket har handlat om musiken och parallellt har jag haft en medvetenhet om strukturer. Det var först när jag fick statistiken presenterad för mig och man talade om att det fanns en professor på ett instrument inom musiker- utbildningarna i , och jag tänkte, men det är ju jag! som jag kom fram till att det kanske finns ett visst ansvar förbundet med det här.203 När kvinnor exkluderas (aktivt eller passivt) på institutionerna, ställs de inför valet att söka sig till andra platser där de ges möjlig- het till konstnärlig frihet. Detta får som resultat att konstmusikin- stitutionerna, trots att allt fler kvinnor söker sig till konstmusiken, dräneras på kreativitet och kompetens. Detta leder i sin tur till att institutionerna stagnerar. Många inom dess väggar känner sig också djupt obekväma med det hierarkiska och 202Källa: , C. (2006) Söndagskolumnen, . 203Bevara och bruka. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Mycket i musikvärlden upplevs som om det inte har med samtiden att göra.204 Institutionerna kan som en följd av detta inte heller uppfylla de kulturpolitiska målen. De hamnar efter sin samtid, eller följer en allt mer åldrande publiks traditionella smak. Diskrepansen mellan föreställningar och verklighet fjärmar också institutionerna från sin publik. I värsta fall tappar samhället och publiken intresset, vilket ökar trycket att satsa på säkra, beprövade kort (en klassisk reper- toar). Och i den mån de kulturpolitiska målen om jämställdhet och genusperspektiv förverkligas, sker detta utanför institutionerna. Konstmusikens organisering för ökad jämställdhet Men om kvinnor söker sig bort från institutionerna, hur påverkas förutsättningarna för att kvinnliga konstmusiker ska organi- sera sig för ökad jämställdhet? En första utgångspunkt för en ana- lys av denna fråga är att konstmusikern av (oavsett kön) i samkönade miljöer befinner sig i en kraftigt mansdominerad miljö. Detta kan komma att ändras , men så ser situationen ut . Särskilt underrepresenterade är kvinnor bland tonsättare och or- kesterledare. Även om antalet tonsättare mer än dubblerats är kvinnorna fortfarande i klar minoritet (). Forskningen visar också att förutsättningarna för att få gehör för ett feministiskt eller jämställdhetsinriktat arbete under sådana pre- misser inte är särskilt goda. Kvinnorna är troligtvis för få för att det ska kunna bildas en kritisk massa så att kvinnors idéer och krea- tiva kraft kan få ett samfällt genomslag i samkönade miljöer. Eller som tonsättaren säger: Det skulle vara så skönt om man kunde slippa att alltid vara en liten enskild ö. Om vi ibland, i vissa sammanhang, kunde få vara två och två.205 En arbetsmiljö där många arbetar individuellt kan dessutom sägas vara direkt ogynnsam för nätverkande. Problematiken beskrivs så här av konstmusikern under seminariet Vår röst, vår musik: 204Diskussionen mellan konstmusiker under seminariet Bevara och bruka. 205Bevara och bruka. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Som musiker arbetar du så mycket själv. Det är väldigt individualiserat i jämförelse med till exempel teater- eller dansvärlden där man hela ti- den arbetar i processer. Vi arbetar också tillsammans i processer, men de går över väldigt fort. När vi alla har förberett oss och arbetat i vårt lilla hörn med vår del, skrivit musiken, övat in, då träffas vi och gör våra produktioner på kortast och effektivast möjliga tid. Det finns inte plats för en nätverkstanke när man jobbar på det sät- tet. Jag tror att det är en bidragande orsak till varför det ser ut som det gör på musikområdet. Det faktum att många kvinnor inom konstmusiken jobbar enskilt skulle dock inte behöva vara ogynnsamt för nätverkande i sig. Där- emot försvåras troligtvis nätverkande om individcentreringen görs till ett ideal inom konstmusiken. Inne i institutionerna får också kvinnor en annan position än i fri- are sammansättningar och grupper. En strategi som kvinnor använ- der i mansdominerade hierarkiska miljöer är att över huvudtaget inte tala om problemet med bristande jämställdhet. Det är inte så många som har velat prata om det, det finns ju många kvinnliga musiker.206 Många värjer sig också från att sitta som gisslan i olika nämnder och kommittéer. Utifrån en sådan position är det svårt att agera för någon slags feministisk utveckling. Det finns inget värre än att känna att man sitter som en gisslan bara för att man är kvinna. Det var alltid jag och en kvinna till. Varför just vi? Och var det radioprogram var det alltid vi två.207 För att under rådande omständigheter stärka kvinnors position i musiklivet, och särskilt bland tonsättare, dirigenter och kvinnor i ledande befattningar, måste andra organisationsformer än de insti- tutionella uppmuntras parallellt med ett konventionellt kulturpoli- tiskt jämställdhetsarbete styrt av bland annat regleringsbrev och lagstiftning. Kvinnor inom konstmusikområdet bör stödjas i att bilda genreöverskridande nätverk med kvinnliga musiker på andra musikområden, samt med kvinnliga scenkonstutövare på andra 206Vår röst, vår musik, . 207Vår röst, vår musik, . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet scenkonstnärliga områden som teater och dans. Stöds nätverkande över genregränserna (teater, dans, musik) blir inte männens domi- nans på konstmusikområdet ett lika stort organisatoriskt problem. Om man ser till konstnärliga trender på teaterområdet så bör förutsättningarna för sådant samarbete över genregränserna vara rätt så goda. Aktivism och radikala uttryck inom scenkonsten är en utveckling som bara har börjat. En scenkonst utvecklas som inte tar hänsyn till kanons strikta normer och konventioner inom det enskilda scenkonstområdet, utan snarare leker med kulturarvet och experimenterar. En särskild aspekt av kvinnors situation inom konstmusikområdet vill jag kalla för dubbel marginalisering. En utgångspunkt för mitt resonemang, är att konstmusiken i sig lever i kulturlivets mar- ginaler, vilket gör den rätt så sluten. Den må ha hög status, men frodas inte kommersiellt, om man jämför med populärmusiken. ordförande, , går så långt som att på ett av kommitténs seminarier beskriva konstmusiken som en slags undergroundrörelse. För kvinnors del betyder det att de befinner sig i marginalen av ett fält som redan i sig är (eller upplever sig vara) marginaliserat i relation till omvärlden. Det finns anledning att anta att föränd- ringar i en sådan sluten och sårbar struktur kan upplevas som sär- skilt hotfulla. Alla aktörer i en marginaliserad grupp är ju på något sätt ömsesidigt beroende av varandra. Det största problemet: avsaknad av medvetet arbete utifrån genus- eller jämställdhetsperspektiv På teaterområdet hittar man exempel på fria teatergrupper som arbetar med kvinnors egna berättelser som grund för scen- konst och skildrar unga kvinnors villkor och visar på vilket sätt kön begränsar människor. Inom dansområdet finns också exempel på koreografer och konstnärliga ledare som arbetar medvetet och strukturellt med genus. På konstmusikområdet finns dock inga renodlade exempel på kvinnor som uttryckligen arbetar med genus, eller med mot- Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet ståndet mot bristande jämställdhet som en del i den skapande verk- samheten. Det som finns är i stället nätverk bestående av kvinnliga konst- musiker, som skapats och som har minskad prestige och en ökad kontakt med publiken som mål med sitt arbete208. Det finns också konstmusiker som medvetet ser sig som förebilder för andra kvinnor och som spelar en stor roll för den generation kvinnliga konstmusiker som etablerar sig. Tonsättaren är ett exempel: Jag har alltid tyckt att det varit viktigt att prata om kvinnor och jäm- ställdhet. Och varför då? Jo, för att det är viktigt för de yngre som kommer efter. Det är viktigt att visa att det finns kvinnnor som är ton- sättare, för det fanns inte i min ungdom, eller i sinnevärlden över hu- vudtaget. Det kom någon kvinna i varje land. Man tyckte inte om att få frågan, för man fick den så ofta: Hur känns det att vara kvinna och tonsättare?209 vet den som följt debatten om konstmusik och jämställdhet rätt väl hur det känns att vara kvinna och tonsättare. Lite ensamt, men inte lika ensamt som , sammanfattar nog känslan rätt bra. Diskussionen om avsaknaden av jämställdhet på konstmusikområdet är också i full gång. Allt fler börjar inse att bristen på jämställdhet är ett problem. Det som skulle behövas , är ett aktivt kulturpolitiskt arbete för en reell förändring. är journalist, f.d. chefredaktör och oberoende utredare med feministisk inriktning. Hon var sekreterare åt Natio- nellt råd för kvinnofrid och har på uppdrag av Näringsdeparte- mentet arbetat med frågor som rör familjepolitik och sexualisering av det offentliga rummet. Hon skrev underlag till Kvinnors organisering – betänkande av utredningen statligt stöd för kvinnors organisering SOU 2004:59. 208Se Branschens guide till jämställdhet i scenkonsten, bilaga 6 i detta betänkande. 209Bevara och bruka seminarium . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet & , Y.D. (1997) Understanding Gender and Organisation, : , refererad i , A., , C. (2001) Det ordnar sig, : . (2005) En man att se upp till – orkestermusikers före- ställningar om kön och ledarskap, psykologexamensuppsats, . (2005), förstudie, opubl. Bevara och bruka – Vems kulturarv?, seminarium på arr. av inom scenkonstområdet och , bandupp- tagning. (1993) Gender and Musical , Uni- versity Press. (2003) Om kvinnligt och manligt i musiken, Nutida musik/Tritonus nr 1. Dzedina, A. (2006) Saknas: Killar på harpa och tjejer på trum- mor, nr 01. (2003) Att få bekräftelse bland idel män, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 21–25. Kalmteg, N. (2005) Feministiska föreställningar fyller salong- erna, . Kalmteg, L. (2003) Hon är ett undantag i svenskt musikliv, in- tervju med dirigenten , 2003- 06-06. Kalmteg, L. (2003) Jag har inte sett några förändringar , intervju med musikforskaren vid universitet, . Kalmteg, N. (2005) Lacrimosa – mer än teater, . Kalmteg, L. (2003) Männen har makten i svenska kulturlivet, genomgång av könsfördelningen av chefspositioner inom mu- siken, . (2005) nr 1 och 2, . Koivunen, N. (2003) Lyssnande ledarskap när musik skapas, Ledmotiv nr 1. (2003) Den bundna friheten – om kreativitet och rela- tioner i ett konserthus, : Arvinius. (2006) Söndagskolumnen, 2006- 01-29. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet (1994) Kvinnliga tonsättare i P2 1968–1989, Evterpe nr 3, s. 17–20. Nandra, U. (2005) Manlig dominans i svenskt musikliv, . (1999) Fina flickor spelar klaver – om könsnormer inom musikområdet, Om konstnärer, kön och konstnärliga ut- tryck, rapport om skillnader i kvinnliga och manliga konstnärers villkor, : . (2003) för nästa fas, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 26–29. Parbring, B. (2002) Manliga genier dominerar musikhistorien, (2003) Vart tar kvinnorna vägen i elektronikens ljud- landskap?, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 18–20. & , M. (2001) Kvinnliga tonsättare och symfoni- orkestrar, Evterpe nr 2. Resonans, musikpolitiskt program i , 23 novem- ber 2005, bandupptagning. (2002) Voice, and Psyche: A qualitative and quantitative study of opera , Problems of Per- forming Artists, 17, nr 1. SOU 2004:59: Kvinnors organisering – betänkande av utredningen statligt stöd för kvinnors organisering, : . , T. m.fl. (1987) Delrapport om Radiosymfonikernas arbets- situation, i (1998): Arbetsmiljö, levnadsvanor och risk för hjärt- kärlsjukdom, dicin. Ett seminarium om kön, makt och skapan- deprocesser i musikliv och musikutbildningar, 30– , programblad. Kön, musik, makt, utställning, : , 2005–2006. Vår röst, vår musik, seminarium i arr. av het inom scenkonstområdet, , bandupptagning. Yeaman, N. (2003) Är konsten en man eller kvinna?, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 9–17. (2005) Pudel, och , . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet (1992) Företagsledning som konstruktion av manlighet, i , S.-E. (red.) Företagsledning bortom etablerad teori, : . (red.) (1989): Kvinnors musik, : . (1992) Om sociala könsstrukturer i den högre musik- utbildningen, : . & , B. (1995) Kvinnliga tonsättare - ett ax- plock till nutid, : . 4Hur dessa strukturer kan förändras I kommitténs uppdrag ingår att lämna förslag till hur strukturer kan förändras. I betänkandets inledning presenterade vi tre princi- per som vi menar kan förändra strukturer inom scenkonstområdet: Den första principen rör kulturpolitikens roll visavi institutioner på scenkonstområdet. Vi menar att ett externt tryck från regering och andra huvudmän i form av jämställdhetsmål, uppdrag och uppföljning krävs för att förändring ska komma till stånd. Den andra principen rör jämställdhetsintegrering, det vill säga att jämställdhetsperspektiv ska genomsyra allt beslutsfattande i alla delar av en organisation. Att förändra strukturer i en scenkonst- närlig organisation har varit beroende av att det funnits eldsjälar med engagemang för jämställdhet. Jämställdhetsintegre- ring innebär att ledningen har det övergripande ansvaret för att driva förändringsarbete, oavsett vilket personligt engagemang led- ningen har eller inte har i jämställdhetsfrågor. Den tredje principen rör organisering. Jämställdhetsintegrering gör inte att enskilda personer och sammanslutningar av personer och dessas engagemang saknar betydelse. Ett jämställdhetsarbete inom scenkonstområdet ska stödja enskilda aktörer och grupper inom och utanför institutionerna som arbetar med olika sorters genus- och jämställdhetsperspektiv. Den kamp som formuleras av medborgare (utövare, arrangörer och/eller publik) själva utgör en viktig påverkande kraft. I detta kapitel fördjupar vi dessa tre principer. Våra källor är, lik- som i kapitel 3, framför allt de möten med branschen som vi haft. Även här anonymiserar vi genomgående uttalanden från chefer vi mött, eftersom vi i det här sammanhanget väljer att betrakta dessa uttalanden som uttryck för kunskap, tolkningar, motstånd och förändringsvilja som finns i branschen generellt. Vi synliggör däremot de personer som varit aktiva för förändring i det avsnitt som handlar om organisering. Vi vill gärna lyfta en historia som Hur dessa strukturer kan förändras sällan skrivs: den om kvinnors organisering och vad den betytt för jämställdheten inom scenkonstområdet. Vi har på kommitténs hemsida efterlyst kontakt med och infor- mation från nätverk, fria grupper och andra aktörer som bedriver olika verksamheter där någon form av jämställdhets- eller genus- perspektiv finns integrerat, alternativt utgör en utgångspunkt för arbetet. Vi har också själva aktivt kontaktat olika aktörer. Flera av dem har medverkat vid våra seminarier och möten med branschen. Uppgifterna i detta kapitel bygger på sådana kontakter samt på våra egna erfarenheter av förändringsarbete. Dock vill vi betona att denna historieskrivning inte gör anspråk på att vara fullständig, men den ger några bilder av hur förändringsprocessen har sett ut och vilka som påverkat den. 4.1Första principen: kulturpolitisk styrning Kommitténs huvuduppdrag är att lämna förslag till hur ett genus- och jämställdhetsperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonsten. Vi har valt att tolka detta som en vision. Vi menar att det är centralt att ha tydligt formulerade mål, när strategin är jämställdhetsintegrering. Om ett jämställdhetsper- spektiv ska kunna införlivas i allt beslutsfattande, på alla nivåer, och i alla steg i processen, och av de aktörer som normalt deltar i beslutsfattandet, så gäller det att ha en tydlig definition av vad det är man menar med jämställdhet och vilka mål man har. Dessa mål kan sedan omsättas i konkreta och uppföljningsbara uppdrag till institutioner och myndigheter. I den senaste jämställdhetspolitiska propositionen Makt att forma samhälle och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken som läggs fram i slutskedet av denna kommittés arbete, skriver regeringen: Jämställdhetsintegrering är en verkningsfull strategi för att uppnå resultat i förhållande till de jämställdhetspolitiska målen, vilket innebär att både integrera ett jämställdhetsperspektiv i alla politikområden och att särskilda insatser kan göras för att uppnå jämställdhet. Det avgö- rande är att arbetet utgår ifrån och kan relatera till de jämställdhets- politiska målen.1 Den jämställdhetspolitiska utredningen konstaterar i sitt betän- kande Makt att forma samhället och sitt eget liv – jämställdhetspoliti- 2005/06:155, s.40. Hur dessa strukturer kan förändras ken mot nya mål (SOU 2005:66), med stöd i en utredning genom- förd på deras uppdrag av Statskontoret, att kopplingen är svag mellan de övergripande jämställdhetspolitiska målen och de mål och återrapporteringskrav som formuleras inom andra politikom- råden. Övriga politikområden förefaller utveckla ett eget jämställd- hetspolitiskt förhållningssätt, skriver man. Vi menar att så är fal- let även i kulturpolitiken. Det kulturpolitiska jämlikhetsmålet räcker inte för att åstadkomma jämställdhet inom scenkonstområ- det. Det krävs något mer. I den jämställdhetspolitiska propositio- nen 2005/06:155 skriver regeringen att tillämpningen av jämställd- hetsintegrering som strategi för att uppnå de jämställdhetspolitiska målen ska fortsätta att utvecklas och fördjupas. Samt att kopp- lingen mellan de jämställdhetspolitiska målen och jämställdhetsmål inom andra politikområden bör förbättras. Denna kommitté har därför formulerat tre nya mål för jäm- ställdhet inom scenkonstområdet. Det övergripande jämställdhets- politiska mål som föreslås i propositionen 2005/06:155 är att kvin- nor och män skall ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. De tre mål som vi föreslår, ska ses som delmål specifika för scenkonsten. Vi har formulerat dem med utgångspunkt i de kulturpolitiska målen (prop. 1996/97:3) och utifrån de förslag på jämställdhets- politiska mål och delmål som lagts fram av den jämställdhetspoli- tiska utredningen (SOU 2005:66) samt dito som läggs fram i den jämställdhetspolitiska propositionen (2005/06:155). Ett första mål gäller aktivt samhällsmedborgarskap, ett andra mål handlar om arbete, utbildning och ekonomisk självständighet och ett tredje mål berör frågor om sexualitet och kroppslig integritet. Vi föreslår att det här tre målen ska fungera styrande och vägle- dande för institutioner, organisationer och myndigheter på scen- konstområdet i en framtida jämställdhetsintegrering av scenkons- ten. Hur dessa strukturer kan förändras 4.1.1Mål nummer ett – jämn fördelning av makt och inflytande Män och kvinnor ska ha samma rätt och möjlighet till deltagande i, inflytande över och delaktighet i scenkonsten. Scenkonsten och kulturen är en av de offentliga arenor som kvinnor och män använder för att forma samhället. Kvinnor och män ska ha samma möjlighet att vara en del av scenkonsten, att uppleva scenkonst och att ägna sig åt eget skapande. Rätten till lika möjligheter ska gälla såväl scenkonstens professionellt verksamma som dess publik. Med rätt menar kommittén den formella rätten till delaktighet, som inte heller ska begränsas av informella maktstrukturer som i praktiken kan verka utestängande. Med möjlighet vill kommittén uppmärksamma att ekonomiska och sociala faktorer styr det utrymme individen har som medborgare. Med scenkonst menar vi den samtida scenkonsten liksom det scenkonstnärliga kulturarv som bevaras och brukas i vår samtid. Den jämställdhetspolitiska utredningens förslag till övergripande mål lyder: Män och kvinnor ska ha samma makt att forma sam- hället och sina egna liv. I sin målkommentar skriver jämställdhets- politiska utredningen att man med detta mål vill lyfta fram att vi är inne i en ny fas i jämställdhetsarbetet: