sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — Pringle, (2005) Neglected issues in Swedish child protection policy and practice: , ethnicity and gender i , , , , , , (red.) Tackling Mens Violence in Families – Nordic Issues and Dilemmas. : Policy Press. (kommande) A case study of the uses and abuses of Intersectionality: Making visible and invisible dominant power relations operating in the Swedish child welfare system i Mulinari, , . (red.) Berättelser om och från en annan värld. (red) (1999) Gender and welfare state regimes. , (2003) Bakom välfärdstatens dörrar. , (2004) Globalisation, democracy and participation – The dilemmas of the Danish participatory model i , and , (red.) The politics of inclusion and empo- werment: Gender, class and citizenship, Basingstoke: Palgrave. (1999) I nationalismens bakvatten. Om minoritet, etnicitet och rasism. : Student- litteratur. (2001) Anti-discriminatory practice. (2003) Promoting equality: Challenging discrimina- tion and oppression, : Palgrave. Ware, Vron & , Les (2002) Out of whiteness: Color, politics and culture, : . and Fenstermaker, (1995) Doing diffe- rence, Gender and Society 9(1): 8–37. , (2001) Race/ethnicity, gender and class in welfare states: A framework for comparative analysis i Fink, , , , (red. ), Rethinking European Wel- fare: Transformations of Europe and Social Policy. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter av etnisk diskriminering i möte med polisen I början tänkte jag: Kan en invandrare ha så extremt otur med allting? Men när man tänker bakåt beror det inte bara på slump eller otur, det här måste vara en förföljelse när man lägger pusselbitarna på plats och när man tänker bakåt. En raffinerad förföljelse på något sätt. (Intervju med Ergin ) Med den här studien vill jag beskriva erfarenheter av etnisk diskri- minering i möte med polisen. De intervjuade har olika bakgrund och lever olika liv men de delar upplevelsen av att blivit etniskt dis- kriminerade och på många sätt delar de effekterna av kränkning- arna. Etnisk diskriminering är svårt att föra i bevis. Det kan vara en blick, en känsla eller ett tilltal som lämnar den utsatta i en situation där hon känner sig kränkt. Men omgivningen och samhället tar inte den erfarenheten på allvar. Det förhållandet är sammanvävt med kränkandeprocessens strukturella karaktär. Den normerande och överordnade behöver inte ta hänsyn till de praktiker som produce- rar den Andra som underordnad.1 De jag intervjuat visar sina pap- per från åklagare och poliser. Kommande exempel visar hur indivi- den upplever att omotiverade visitationer utförs, att förundersök- ningar läggs ned och att böter döms ut, trots att vittnen som kan styrka den åtalades berättelse finns. Det finns alltså andra erfaren- heter än de som beskrivs av polisen i domstolsprotokollen och det är dessa berättelser som föreliggande studie redogör för.2 Artikeln syftar till att berätta om hur individer som erfarit etnisk diskriminering i möte med polisen upplevt situationen. 1Jag använder begreppet Andra istället för det vanligtvis förekommande begreppet . Begreppet den är en oblik, böjd, form. Ett substantiverat adjektiv vars ändelse konnoterar maskulinitet. 2Ett flertal rapporter/undersökningar visar hur rättsystemet diskriminerar människor med utländsk bakgrund. Se till exempel Likhet inför lagen av Diesen m.fl. 2005. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter beskriver den givna situationen och vilka effekter det fått i deras vardag. Erfarenheterna belyser jag genom begreppen undantag, belägring och hopp. Artikeln är en kvalitativ undersökning om upplevd diskriminering. Det problematiska med begreppet upplevd diskriminering är att det tenderar ta udden av den kränkande erfarenheten. Det positionerar individen i ett fält där hennes trovärdighet kan ifrågasätts och händelserna förringas (jfr Essed 2005:63). Upplevd ska i det följande inte förstås som något annat än en erfarenhet av en faktisk händelse med vardagliga effekter. Varje möte bär med sig förväntningar på den Andra. Dessa för- väntningar och förförståelser kan beskrivas i termer av stereotyper som i sig inte behöver vara diskriminerande men de strukturerar uppfattningen om den Andra. När den Andra inte tillåts förändras eller när bilden av den Andra inte ifrågasätts skapas strukturer som gör att den som har tolkningsföreträde kan uppträda inom ramen för sina egna föreställningar utan att erkänna den Andra som en individ. En stereotyp blir diskriminerande när den används för att utöva och reproducera makt. Det är de senare händelserna som jag vill frilägga och analysera. De blir exempel på hur polisens prakti- ker har diskriminerande effekter och konsekvenserna kan avläsas i den utsattas vardag. Vidare är vardagligheten som förståelseram kring de intervjuades erfarenheter något som kan ifrågasättas. Mötet med en diskrimine- rande polis är i vissa fall en enskild händelse och i andra fall är den återkommande. En av de jag intervjuat, som är egenföreta- gare, trodde att hennes erfarenheter var unika för henne och hen- nes familj. När jag berättade om tidigare intervjuer för henne blev reaktionen först en slags lättnad över att hon inte är ensam. Vid närmare eftertanke blev reaktionen att det skrämde henne ännu mer. Det betydde att hennes erfarenhet inte var unik utan åter- kommande, med den gemensamma nämnaren att det drabbade dem vars utseende uppfattats som icke-svenskt av polisen. I andra sam- tal är det en enskild händelse som utgör erfarenheten som struktu- rerar individens framtida tillvägagångssätt. I båda fallen får det effekter i vardagen. De återverkar som minnen som får konsekven- ser i sammanhang som överskrider de specifika situationer där Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter kränkningen ägt rum. Av den anledningen har de intervjuade också skapat praktiker för att kunna hantera eller undvika framtida möten med polisen. Jag vill i samband med den diskussionen också redo- göra för de intervjuades tankar om motstånd och strategier för framtida möten med polisen. Att inte bli tagen på allvar eller känna sig utsatt i kommunikationen med polismyndigheten får effekter som bär långt utöver det tillfälle där diskrimineringen äger rum. Det som framträder ur samtalen är en vardaglighet där etnisk dis- kriminering och rasism inte är isolerade företeelser utan aktiva upp- repande skeenden som återkommer dels genom att man tar del av andras berättelser men också i de intervjuades dagliga liv. Därför ska den etniska diskrimineringen förstås i termer av vanlighet och vardaglighet (se Essed 1991, jfr 2002).3 Rapporten bygger på samtalsintervjuer och närläsningar av 65 anmälningar mot polisen till Ombudsmannen mot etnisk diskri- minering (DO). Anmälningarna till DO valde jag ut för att de kunde sorteras in i olika kategorier, utifrån anmälningsbeskriv- ningen. Det handlade om våld, ignorans, påstådda trafikförseelser, ovilja att ta emot anmälan, felaktiga gripanden och omotiverade visitationer. Det var utifrån det här materialet som jag inledningsvis sökte personer för intervjuer. Efterhand fick jag kontakt med nya intervjupersoner genom att den intervjuade kunde meddela om etniska diskrimineringar som drabbat deras vänner. Alla namn är fingerade och i de fall det varit möjligt har jag använt utsagor om andra erfarenheter än de som personen anmält till DO.4 I rapporten återkommer de intervjuades erfarenheter som korta eller längre referat. Dessa kan läsas både som specifika och generella utsagor om etnisk diskriminering i möte med polisen. Specifika i den mening att händelsen är en unik erfarenhet uppfat- tad av en individ men också generell i den mening att det krän- kande mönstret återkommer i nästa referat, i nästa redogörelse.5 Vid intervjuerna har jag låtit samtalen styras av informanten. 3Den här artikeln handlar om erfarenheter av polisens diskrimineringar men jag vill påpeka att samtalen, som ofta varit av livsloppskaraktär, också skulle kunna beskriva den invandrargjorda individens erfarenheter av andra diskriminerande situationer. 4Sammantaget har jag intervjuat 17 personer (11 män och 6 kvinnor). Av dessa har 9 anmält den diskriminerande handlingen till DO. Övriga har jag kontaktat genom att jag fått vetskap om att de blivit utsatta för polisens diskrimineringar. En person har bidragit med erfarenheter som anhörig och ytterligare en person har bidragit genom erfarenheter erhållna i arbetet med att hjälpa våldsutsatta kvinnor. 5I inifrån: röster om etnisk diskriminering (SOU 2005:41) finns ett avsnitt om erfarenheter av polis och rättsväsende. De erfarenheter som fokusgrupperna berättar om kan jämföras med den tematik som jag funnit bland de intervjuade i den här artikeln. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter intervjuade har talat under rubriken i möte med polisen och därifrån kopplat samtalet till sina egna erfarenhe- ter. Min roll i samtalen har varit att aktivt söka erfarenheterna från tidigare intervjuer, just för att kunna kommentera andras upplevel- ser och att de intervjuade sammantaget skulle kunna omtala de kränkningar som de utsatts för. Att bli undantagen (fråntagen sina plikter, men även sina rättigheter) betyder inte att de undantagna placeras utom räckhåll för lagens långa arm – tvärtom utsätts de undantagna, numera avklädda, avväpnade och hjälplösa för lagens fulla kraft. Att peka ut undantagen (en per defini- tion fokuserad åtgärd där man sorterar ut objekten och skiljer dem från de andra) är den mest fruktansvärda och skrämmande straffmetod som maktens juridiska del kan använda. Rätten att deklarera, utdela och omfördela undantag är kärnan i all maktkamp. Den etniska diskrimineringen beskrivs ofta i termer av undantag, att händelsen varit en enstaka företeelse men det finns en annan betydelse förknippad med ordet som jag vill använda i det följande. Att vara undantagen sin medborgerliga rätt, att befinna sig i ett undantagstillstånd betyder att individen befinner sig inom genom att vara utanför. Undantagstillståndet definierar ett lagens tillstånd där å ena sidan förblir giltig men inte tillämpas (den har ingen kraft), å andra sidan handlingar som inte har värdet av lag likväl erhåller dess kraft (Agamben 2005:63). Polisen har till uppgift att praktisera lagen, och i någon mening är polisen lagen. De materialiserar den. Den som är utsatt för lagen som ett undantag upplever att: Hon är utsatt för lagen (polisen) men polisen behandlar henne inte enligt lagens (polisens) före- skrifter. Undantaget skall förstås som den normativa avvikelse som den invandrargjorda individen möter i mötet med polisen. Invand- rargjord är ett begrepp jag använder för att rikta en kritisk medve- tenhet mot bruket av begreppet Invandrare. Begreppet invandrar- göra uppmärksammar samtidigheten i konstruktionen som begrep- pet vilar på. Det vill säga den språkliga praktiken och det tilltal som den som blir tillskriven begreppet är tvungen att förhålla sig till. Den invandrargjorda vet att andra spelregler gäller. Bekräftelser på dessa spelregler kan vara självupplevda eller berättade men det är en Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter rasifierad pedagogik som den som invandrargörs är tvungen att förhålla sig till. Jag existerar ju knappt. Jag var som ett djur, de slog mig som ett djur. Man förlorar allt hopp. Han ville bara trampa ned mig, kränka mig. Man är på förhand dömd. Man är hopplös. Utifrån dessa fragment av utsagor från intervjuerna vill jag uppe- hålla mig vid effekterna av informanternas erfarenheter. Det finns gemensamma drag som återverkar som minnen hos de intervjuade som handlar om deras roll som subjekt i samhället. Det är en metaforik, en beskrivning av sig själv i en viss position, som identi- fieras med hopplösheten och beskriver hur undantagstill- ståndet är inskrivet i de situationer där de möter polisen. I Agambens filosofi är lägret den strukturerande principen för det moderna. Lägret är en plats där undantaget råder och inte ifråga- sätts. Undantagstillståndet utmärker sig genom att de regler som vanligtvis råder är åsidosatta och efterhand kommer, paradoxalt nog, avvikelsen att framträda som det normativa. Agambens tankar kan tillämpas på den praktik som den rasifierade Andra möter genom att undantagstillståndet är en plats eller situation tömd på rätt (Agamben 2005:78). Platsen eller situationen för undantaget och där andra regler råder står i relation till den invandrargjorda. En individ som regleras, övervakas och utsätts för praktiker som befinner sig inom lagens föreskrifter men som ändå inte kan åbe- ropa lagen. Med den etniska diskrimineringen uppmärksammas subjektet genom att kroppen identifieras som undantagen det svenska (vita). Ett subjekt som är berövad rätten till lagen men utsätts av lagen, som ett undantag. Jag var som ett djur, de slog mig som ett djur (se ovan, intervju med ) vittnar om ett tillstånd där människan är berövad mänskligheten och därmed är också utesluten från en subjektstatus (jfr 2004). Det är signifikativt för den som utsätts för etnisk diskriminering av polisen, och rättssystemet i stort. Undantaget skapas genom en rasifierad praktik och att vara en del av det undantaget strukturerar i olika hög grad delar av de intervjuades vardag. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter Ingen av de intervjuade kan emellertid vara helt utanför detta undantag. De är inom lagen som ett undantag, som sanktioneras av de rasifierade strukturer som verkar i samhället. Den undantagna äger alltså ingen praktisk rätt till lagen. En ung företagare berättade om hur hennes bror brutalt misshandlas av krogvakter. Under intervjun påminner hon sig själv om att det är polisens diskrimine- ringar som vi ska tala om och inte krogväktarnas våld. Hennes ungdomsår, fram till , kantas av berättelser om vänner som bli- vit kränkta av polisen. Det är så vanligt att hon vanligtvis inte reflekterar över det (intervju ). Det är ett normaliserat tillstånd där hon är undantagen sin rätt att vistas och verka i offentligheten på samma villkor som den som kommer undan bevakningen och misstanken. Därigenom verkar principen om lägret eller belägringen av den Andra. The camp is the space that opens up when the state of exception starts to become the rule. (Agamben 2000:38) En av de frågor som jag inledningsvis försökt få svar på handlade om den diskriminerade kunde identifiera det ögonblick som situa- tionen etnifierades. Det ögonblick när situationen kunde karaktäri- seras med lägermetaforen. Det har jag inte lyckats med. Det verkar istället som om polisen redan vid första anblicken, i mötet med eller närmandet till den diskriminerade har haft en stereotyp bild av individen. Den invandrargjorda dras med automatik in i ett händel- seförlopp eller ett sceneri där hon ses som förövare istället för offer eller är ett offer utan trovärdighet. Fortsättningen på intervjun med kvinnan vars bror misshandlats av krogvakter handlade om hur polisen förde brodern till polissta- tionen utan att han eller familjen hade möjlighet att förklara situa- tionen. Vakternas våld utlöstes av att brodern, sedan delar av säll- skapet nekats tillträde till krogen, sagt Era pajasar och var på väg därifrån. Systern ringde polisen. När de kom förde de bort brodern utan att fråga vad som hänt. Brodern blir en misstänkt förövare istället för brottsoffer. Det sker tillsynes helt godtyckligt om inte hänsyn tas till den rasifierade struktur som polisen agerar inom i den givna situationen. Händelsescenariot verkar färdigt i samma stund som polisen kommer till platsen. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter Kaku har väntat på besked om uppehållstillstånd. har han försörjt sig på ströjobb. Men polisens dis- krimineringar har gjort att han upplever det allt svårare att vistas utanför hemmet. hade han ett ärende inne i stan när två poliser plötsligt begär en kroppsbesiktning. Kaku är tvungen att klä av sig mitt bland alla människor, en av poliserna riktade sin pistol mot honom. Polisstationen ligger mindre än från den plats där besiktningen sker. Kroppen, kläderna och hans bil genomsöktes för att polisen antog att han var narkoti- kapåverkad. På Kakus upprepade frågor om varför detta skedde sa polisen att det var hans röda ögon som föranledde visitationen och själva närmandet skall ha skett på grund av att bilen som han körde hade ogiltigt skattekvitto. Detta är inte första gången som Kaku möter polisens diskriminering. Vid ett annat tillfälle står han och pratar med sina vänner på en affärsgata och polisen kommer fram och säger att de vill ta en bild av honom för att de letar efter några personer som liknar honom. Att likna skall i det här fallet förstås som att de personer polisen eftersöker är svarta. Under meningsut- bytet söker han få svar av poliserna på hur det är möjligt att kränka honom genom den här typen av övervakningar och ständiga miss- tankar mot sin person, utan att få något svar. Förutom den överva- kande kränkningen var sättet det gick till på kränkande i sig. Att det skedde helt offentligt medan andra personer passerade förbi och tittade eller stannade och tog för givet att polisens ingripande var riktigt. De förbipasserande betraktade honom som en brotts- ling. Kaku upplevde att han var fråntagen sin rätt och han ville att polisen skulle ta honom till stationen. Han kunde svara på polisens frågor där, men det besvarades med att det inte var nödvändigt. Även var det mindre än 200 m till polisstationen. I rapporten Det måste vara någonting annat. En studie om barns upplevelser av rasism i vardagen av Motsieola ges en rad exempel på att invandrargjorda pojkar inte har förtroende för poliser. I inter- vjumaterialet framgår att polisen bemöter ungdomar olika bero- ende av vilken hudfärg de har. Ett exempel visar att den som iden- tifierats som invandrare blir misstänkliggjord och får svårare att hävda sin rätt än den som är vit eller klassificeras som svensk. Vidare skriver Motsieola att den invandrargjorda ofta är tvungen att uppge personnummer för polisen. Sammantaget bildas utifrån det tryck som polisen riktar mot unga invandrargjorda män en praktik där de ser till att inte gå fler än två eller tre stycken till- sammans då de upplever att det drar till sig negativ uppmärksam- Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter (Motsieola 2003:11, 34–35).6 De här erfarenheterna delas med flera av de jag intervjuat. De beskriver att de ständigt blir föremål för polisens kontroller. Det kan vara visitationer eller bilkontroller. Polisen har en bild framför sig om du är utländsk. Du som är svart- skalle, du är redan stämplad, du är en brottsling. Oavsett om du har gjort något eller inte. (Intervju med ) Upplevelsen av att vara dömd på förhand, att bevakas och att vitt- nesmål inte tas på allvar har flera av de intervjuade erfarit. Uppgif- ter som framkommit även i andra studier (se Motsieola 2003, Wingborg 1999:17). skriver i Problemet med de koloniserade om förhållandet mellan den medicinska, europeiska, personalens attityd gentemot den nordafrikanska patienten. Att läkare intar en a priori-attityd. Mötet med läkaren är förutbe- stämt, bara med sin ankomst befinner sig nordafrikanen i en redan existerande struktur (Fanon 2001:205). Till det förutbe- stämda bemötandet kan man även lägga till polisens frammanande eller framkallande av de beteenden som de förväntar sig av den invandrargjorda individen. I avhandlingen i polisarbete (2004) studeras polisens sätt att hantera och tillämpa lagen/reglerna kring inre utlännningskontroll i praktiken. Det är ett möte som föranleds av en misstanke att indi- viden inte är i landet på lagliga grunder. De menar att balansgången mellan en kontroll som har lagliga grunder och en kontroll som är etniskt diskriminerande är hårfin. Med anledning av deras resone- mang kan man fundera över om inte lagen i sig är diskriminerande och inte enbart dess tillämpning. Polisen ska företa kontrollen om det finns anledning att anta att personen uppehåller sig i utan giltiga tillstånd. Det lämnar en gråzon där den enskilde polisen ges ansvaret att tolka situationen. En Anledning att anta-kontroll får inte grunda sig enbart på utseende eftersom maktutövningen då skulle bli etniskt diskriminerande. Det måste även finnas andra fakto- rer som stärker misstankarna, klädsel till exempel och beteende, som skapar misstanke om att en person inte har rätt att vistas i . (2004:13). Polisens verksamhet i samband med inre utlänningskontroll blir i det här sammanhanget ett sökande efter avvikelse vilket ger att allas 6 Glassfabrikens film, gjord av ungdomar i , berättar om samma strategi. Där undviker man att vara fem eller flera. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter likhet inför lagen snarare är ett påbud än en rättighet. Den som inte kan uppvisa eller framställa sig genom likhet riskerar att kontrolle- ras. I polisens arbete är det därför deras egna föreställningar om frågor om likhet och olikhet som avgör om individen utsätts för kontroll eller inte. En av de intervjuade återberättar en händelse där han stoppas av en polis. Han hade varit med sina kollegor på en konferens. Vi kommer gående från färjan när vi ser att det står många poliser lite längre bort. Jag undrar vad som hänt. Jag får känslan att de kommer att stoppa mig och det händer rätt ofta. [Hela det sällskap som han reser med får passera]. En kvinnlig polis stoppar mig, och så frågar jag (jag blir jättesur): Jag måste få veta varför du stoppar mig? –Du beter dig onormalt, säger hon. Jag blev irriterad och förbannad. Men jag följde med henne. –Du måste verkligen förklara vad du menar med onormalt beteende eller vad är normalt beteende, vad är det? Vad är du ute efter? Och vi kom in i det här rummet och jag ställde ifrån mig ryggsäcken. –Förklara nu för mig vad är normalt beteende om jag har ett onormalt beteende? –Jamen det är jättesvårt att förklara säger hon. –Men hur kan du säga så till mig när du inte ens kan förklara vad det handlar om. Alltså varför stoppade du mig? Hon verkar känna sig illa till mods, öppnar min ryggsäck och plockar ut saker, en flaska gin som jag druckit så här lite ur och hon frågor mig om jag varit på semester eller vad jag gjort på den här resan. Jag undrar vad hon håller på med, varför ställer hon de här löjliga frågorna? Jag säger att jag inte intresserad av att prata med henne. Då svarar hon: – Det här är ett onormalt beteende. (Intervju med ) Ifrågasättandet görs till onormalt och förklaringen till visitationen har från polisens förståelsehorisont legitimerats i efterhand. För den utsatta är ifrågasättandet en typ av motstånd och försök till dialog som polisen, utifrån mitt material, söker undvika. Istället kan ifrågasättandet leda till att polisen agerar mer aggressivt. Vidare visar berättelsen att polisen genom sitt tilltal frammanar ett bete- ende som hon kan definiera som onormalt. Flera av de intervjuade har liknande händelser att berätta. När den inledande orsaken till polisens ingripande inte håller frammanar polisen beteenden som kan legitimera fortsatta kontroller. Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter Fritidsledaren berättar om hur en polis kommer fram till honom under ett krogbesök och anklagar honom för drogpåver- kan. I referatet nedan kan man utläsa villkoren för mötet. Inte hel- ler här tillåts ett ifrågasättande men det tydliggör också hur en belägring av den invandrargjorda tillslut frammanar en hopplöshet som driver fram en reaktion som polisen sedan kan karaktärisera som våld mot tjänsteman, enligt samma rasifierade logik som utsattes för ovan. Jag stod och pratade med min kompis i baren, vi väntade på konserten. Då dyker han upp och visar sin polislegitimation och säger: Du måste följa med mig. –Varför då? –Jag ser att du är narkotikapåverkad. Jag sa att jag inte har något med narkotika att göra men sa ok då och följde med honom.