sou · GUB381 · 2007-01-01 00:00:00 — Dikenas varaktighet är viktig för att skilja markavvattning från t.ex. skyddsdikning. Dikesrensning är inte närmare definierat i författning, men används i 11 kap. och innebär en form av vattenverksamhet. Åtgärden innebär att gamla diken som mist sin funktion rensas. Den som inte har syftet att varaktigt förbättra förutsättningarna för virkesproduktion, utan bara vill återställa ett tidigare tillstånd, behöver bara anmäla åtgärden som skyddsdikning minst i förväg till . Vid större omfattning ska åtgärden anmälas till för samråd. När igenväxningen av diken gått så långt att marken försumpats bortom gränsen för rensning anses ett nytt naturtillstånd ha inträtt. För att förbättra dräneringen krävs då tillstånd för markavvattning. Skyddsdikning definieras i föreskrifter till 14 § skogsvårdslagen som sådan dikning efter avverkning som inte SOU 2006:81 Ökad virkesproduktion 145 kräver tillstånd enligt 11 kap. . I praxis avses med begreppet, enligt , en grundare dikning som syftar till att tillfälligt, under föryngringsfasen, leda bort det överskottsvatten som uppstår när trädens dränerande funktion saknas. Skyddsdikning är anmälningspliktig enligt 14 § skogsvårdslagen. Anmälan ska göras minst i förväg. Vid skyddsdikning ska hänsyn tas till natur- och kulturmiljön enligt föreskrifterna till 30 §. Mer omfattande skyddsdikning kan vara anmälningspliktig till för samråd enligt 12 kap. 6 § . Restaureringsdikning nämns inte i någon författning. Uttrycket har börjat användas efter stormen och syftar då på återställande av diken som har förstörts av stormfällning. Det råder osäkerhet hos såväl myndigheter som markägare om när restaureringsdikning är tillåten. Produktionseffekter av dikning Enligt beräkningar av professor vid SLU finns cirka 200 000 ha dikad mark med icke funktionsdugliga diken. Av dessa utgörs cirka 180 000 ha av marker som domineras av örter och bättre ris, vilket indikerar näringsmässigt goda förutsättningar för skogsproduktion. Utöver dessa 200 000 ha med icke funktionsdugliga diken finns, enligt Hånell, en betydande areal skogsmark där dikena visserligen klassas som funktionsdugliga men där dikessystemet är för glest för att avvattna området effektivt. Här finns ytterligare produktionspotential som kan realiseras genom att förtäta det befintliga dikessystemet (s.k. kompletteringsdikning) . 12 Enligt bedömningar av skulle en rensning av diken i behovsnivå ge en produktionseffekt på 13 miljoner m³sk/år . Kommittén bedömer dock att kunskapsläget är mindre bra när det gäller effekterna av dikesrensning. SkogForsk som gjort en utredning av detta för Holmen skog menar att det på Holmens marker skulle kunna röra sig om i produktionspotential, dvs. i samma nivå som siffran ovan. 12 Hånell, B. Arealer för skogsgödsling med träaska och torvaska på organogena jordar i . Miljöriktig användning av askor 872. Hånell, B. & , T. An evaluation of land suitability for fertilization with biofuel ash on organic soils in . 209, 43-55. Ökad virkesproduktion SOU 2006:81 146 8.5.5 Outnyttjad skogsmark Enligt skogsvårdslagen är mark att anse som skogsmark om den är lämplig för virkesproduktion och inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål. Inom ramen för skogsvårdslagens definition finns därmed arealer med outnyttjad skogsmark. Nedlagd jordbruksmark som inte har beskogats är ett exempel på sådan outnyttjad mark. Här finns en produktionspotential, men också en konflikt när det gäller att beskoga öppen mark. I praktiken är det dessutom oklart när annan mark övergår till att vara skogsmark. Ett annat exempel på outnyttjad skogsmark är delar av de skogliga impedimenten som med åtgärder skulle bli produktiv skogsmark. Denna potential är dock i stort sett outredd, enligt . Omföring av annan mark till skogsmark anser att jordbruksmark övergår till att vara skogsmark marken läggs ned, om marken är lämplig för virkesproduktion och inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål, dvs. uppfyller villkoren i 2 § första stycket SVL. Det ska inte heller föreligga sådana särskilda förhållanden som anges i 2 § andra stycket. Där framgår att mark som ligger helt eller i huvudsak outnyttjad inte ska anses som skogsmark om den på grund av särskilda förhållanden inte bör tas i anspråk för virkesproduktion. Enligt allmänna råd till 2 § bör sådan mark inte tas i anspråk för virkesproduktion om återväxtåtgärder kan komma att skada särskilda värden för natur- eller kulturmiljövården. Detsamma bör enligt de allmänna råden gälla när jordbruksmark tillfälligt har tagits ur jordbruksproduktion i samband med att ändringar skett i ägar-, drifts- eller marknadsförhållanden. I praktiken kan det vara svårt att fastställa tidpunkten för nedläggning. Enligt 3 § förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket får jordbruksmark tas ur jordbruksproduktion tidigast efter det att anmälan om åtgärden har gjorts till , om inte medger något annat. Anmälan behövs dock inte om åtgärden är av ringa betydelse för jordbruket på brukningsenheten eller för natur- och kulturmiljön och inte SOU 2006:81 Ökad virkesproduktion 147 heller när marken tas i anspråk för verksamhet vars tillåtlighet prövats i särskild ordning. Enligt 3 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:119) om hänsyn till natur- och kulturmiljövärden i jordbruket ska anmälan göras skriftligen till och undertecknas av brukaren. Anmälan ska bl.a. innehålla uppgifter om avsedd markanvändning, berörd areal, trädslag som avses användas vid eventuell skogsodling och vilket år marken avses att tas ur produktion. Även en karta ska bifogas som visar den berörda marken. Om inte har någon erinran mot den anmälda åtgärden, övergår marken, enligt uppfattning till skogsmark brukaren tar marken ur produktion, dock tidigast efter att anmälan inkom till . Om efter begäran av brukaren medger att marken tas ur produktion tidigare än kan övergången till skogsmark ske redan då. Om anser att en beskogningsåtgärd kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, kan myndigheten inom ramen för 12 kap. 6 § , i dialog med markägaren, försöka komma överens om anpassningar. Därutöver har möjlighet att med stöd av 12 kap. 6 § förelägga den anmälningsskyldige att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigt för skyddet av naturmiljön, får myndigheten förbjuda åtgärden. Eftersom jordbruk är pågående markanvändning anses inte denna avsevärt försvåras av ett förbud mot skogsplantering. Markägaren har således inte rätt till ersättning från staten i ett sådant fall. Miljödomstolen i har i en dom (Mål nr M437-05) angett följande. Regeringsrätten har tagit ställning till förutsättningarna för förbud enligt 20 § naturvårdslagen mot att ta ur jordbruksproduktion genom skogsplantering och har ansett att möjligheten att förbjuda en sådan åtgärd skall användas endast i undantagsfall i särskilt skyddsvärda områden. Naturvårdslagen är upphävd och 20 § denna lag har ersatts med 12 kap. 6 § . Av förarbeten13 framgår att naturvårdslagens bestämmelser om samråd har infogats i balken och det inte har skett någon materiell förändring i de delar som 13 Prop. 1997/98:45, del 1, s. 380 ff. Ökad virkesproduktion SOU 2006:81 148 reglerar förutsättningarna för förelägganden och förbud. Regeringsrättens avgörande har således inte förlorat sin aktualitet i och med ikraftträdande. Miljödomstolen i har i en annan dom (Mål nr M3197-03) ansett att marken alltjämt är att anse som jordbruksmark om anmälan om att ta marken ur produktion inte gjorts till . delar inte denna uppfattning, eftersom det skulle innebära att mark som successivt vuxit igen, men där anmälan om nedläggning inte gjorts, ändå skulle betraktas som jordbruksmark. Detta även om marken är lämplig för virkesproduktion och inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål, dvs. är skogsmark enligt 2 § första stycket 1 skogsvårdslagen. Det är angeläget att rättsläget i denna fråga klargörs, anser . anser att anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § ska göras hos vid beskogning av redan nedlagd jordbruksmark, om åtgärden gäller större arealer. Vid beskogning av nedlagd jordbruksmark är också föreskrifter till 30 § skogsvårdslagen om hänsyn till natur- och kulturmiljön tillämpliga.14 Areal outnyttjad skogsmark Arealen jordbruksmark som inte längre brukas och som därför i lagens mening är att betrakta som skogsmark är svår att skatta. Det är, enligt , oklart hur mycket sådan mark som finns tillgänglig och som är lämplig för skogsproduktion. Enligt siffror från , baserade på Riksskogstaxeringens material avseende åren 20002002 finns det cirka 140 000 ha obeskogad jordbruksmark där brukningen upphörde och som därmed kan anses vara skogsmark. redovisar i sin rapport en siffra på 400 000 ha tidigare jordbruksmark, som enligt kommissionens rapport skulle kunna användas för biobränsleproduktion15. Där framgår emellertid inte hur stor andel av denna areal som är att betrakta som skogsmark i lagens mening. 14 SKSFS 1993:2. 15 På väg mot ett oljefritt , Kommissionen mot oljeberoende, . SOU 2006:81 Ökad virkesproduktion 149 8.5.6 Minskade viltskador En minskad omfattning av de skador som klövvilt orsakar på skogsbestånd är en viktigt del i att bibehålla och öka den framtid produktionen av virke. Viltskador behandlas i kapitel 11 i detta betänkande. Enligt en delutredning i SKA 9916 skulle produktionseffekten av halverade viltskador bli minst 12 miljoner m³sk/år, eller , men det påpekades att den ekonomiska effekten skulle bli betydligt större då kvalitetsförlusterna förmodligen kostar betydligt mer än de rena produktionsförlusterna. Man bör också observera de indirekta effekterna av för höga viltstammar, som att viltskador delvis styr mot trädslag som i många fall inge ger maximal produktion på ståndorten (exv. gran på tallmark), samt markägarna ibland tvekar att föryngra och röja p.g.a. ett hårt betestryck. 8.5.7 Utländska trädarter Användning av utländska trädarter, eller främmande trädslag som det också kallas, är en åtgärd som kan bidra till ökad virkesproduktion bl.a. genom snabbare tillväxt än inhemska trädslag på vissa typer av mark. Ett antal utländska trädarter används i det svenska skogsbruket. Contortatallen är det utländska trädslag som används i störst omfattning. Enligt Skogsindustrierna hade den, , planterats på 600 000 ha, främst i Norrland.17 Enligt Skogsstatistisk årsbok 2006 utgör contortatall 0,av det totala virkesförrådet. 18 planterades enligt Skogsindustrierna 2 500 ha contorta . Andra utländska trädarter som används i svenskt skogsbruk är t.ex. hybridlärk, sitkagran, svartgran, douglasgran och hybridasp. Enligt 9 § skogsvårdsförordningen får utländska trädarter bara i undantagsfall användas som skogsodlingsmaterial. Begreppet utländska trädarter har inte definierats i någon författning men enligt praxis betraktas de trädslag som naturligt, utan människans hjälp, funnits eller finns i landet efter senaste istiden att betraktas som icke utländska trädslag. 16 SKA 99 (Skogliga konsekvensanalyser), 2000. 17 Främmande trädslag – en naturlig del av svenskt skogsbruk, Skogsindustrierna, 2006. 18 Skogsstatistisk årsbok 2006, , 2006. Ökad virkesproduktion SOU 2006:81 150 Ett exempel på praxis är att europeisk lärk, japansk lärk och korsningen hybridlärk ses som utländska trädslag medan sibirisk lärk ses som icke utländskt sedan en forskare hittat en lärkkotte i en torvmosse, och kotten daterats till en tidpunkt efter den senaste istiden. Hybridasp, en korsning mellan svensk asp och en amerikansk asp, ses som ett icke utländskt trädslag (men kanske inte heller som ett inhemskt?). Enligt 9 § skogsvårdsförordningen får utländska trädarter inte användas som skogsodlingsmaterial i den fjällnära skogen. får dock medge undantag för en begränsad användning om det behövs för något vetenskapligt, angeläget ändamål. Utanför den fjällnära skogen är användningen av utländska trädarter reglerad i föreskrifter. Regleringen utgörs av en anmälningsplikt för skogsägare som avser att använda skogsodlingsmaterial av utländska trädarter på en areal av minst 0,5 ha, en begränsning av var contortatall får användas, samt en fotnot till föreskrifterna. I fotnoten uttrycks uttolkning av 9 § första stycket skogsvårdsförordningen som innebär att utländska trädarter får användas endast i undantagsfall. Denna fotnot avser endast högsta arealer för användningen av contortatall inom landet. För den enskilda brukningsenheten och för andra utländska trädarter än contortatall finns inga regler för vad som avses med endast i undantagsfall. 8.5.8 Övriga produktionshöjande åtgärder listar ytterligare ett antal möjliga åtgärder för att öka virkesproduktionen inom ramen för nuvarande lagstiftning. Dessa är bl.a.: Gallring. Merproduktionen räknat i kubikmeter virke bedöms inte vara så stor men gallring bidrar till en större andel gagnvirke, är flödesreglerande och styr över produktionen till de kvalitetsmässigt bättre träden. Byte till mest lämpligt trädslag (mest ). 15 miljoner m3sk/år, effekt . Detta innefattar allt från att undvika björk på bördig mark eller att ha för stor björkandel i föryngringar, till att ståndortsanpassa föryngringarna bättre utifrån de olika inhemska trädslagens produktionsförutsättningar. SOU 2006:81 Ökad virkesproduktion 151 Nyttja olika trädslags produktionsrytm (vid exempelvis gallring). 24 miljoner m³sk/år, effekt . Det betyder exempelvis att pionjärlövträd oftare än bör gallras hårt tidigt i ett bestånds omloppstid. Det ger utrymme för sekundärträdslagens (exv. gran) högre volymproduktion i den senare delen av ett bestånds växt. Effektivare naturvård, med bl.a. bättre samlade naturvårdsträd kan ge 24 miljoner m³sk/år . Frågor som bör utredas här är exempelvis om samma naturvårdseffekt ibland kan uppnås på lägre boniteter än på högre och om man då kan effektivisera avsättningarna utifrån detta, anser . Övriga åtgärder som enligt sammantaget kan bidra till en ökning av virkesproduktionen med 4 10 miljoner m³sk/år : Bättre val av slutavverkningsbestånd – dvs. avverka skog som med låg tillväxtprocent innan skog med en högre tillväxt. Ökad användning av främmande trädslag – främst contortatall i norra . 153 9 Former för skogens brukande 9.1 Direktiven I slår regeringen fast att svårigheten att bedöma de långsiktiga effekterna av bl.a. nya regler för skogsskötsel gör att möjligheter till stor variation i formerna för brukandet bör vara norm. Det långa tidsperspektiv som gäller för växande skog ska särskilt beaktas. Dessutom står det att utredaren särskilt ska uppmärksamma såväl effekterna av tidigare skogsbruksmetoder som pågående arbete och forskning kring nya metoder för skogsbruk. I direktiven sägs det vidare att en viktig ambition bakom avregleringen och omläggningen av skogspolitiken 1993 var att mångfalden av brukningsmetoder skulle främjas, till gagn för landskapsbild, landsbygdsutveckling och biologisk mångfald. Enligt direktiven ska utredaren se över hur alternativa skogsbruksmetoder till trakthyggesbruk tillämpas , samt lämna förslag till sådana metoder och hur de kan användas för att understödja möjligheterna till samverkan mellan olika sätt att nyttja skogen. 9.2 En tillbakablick Det skogsbrukssätt som dominerade i var en typ av s.k. blädningsskogsbruk där de ekonomiskt mest värdefulla träden avverkades i selektiva uttag.1 ökade efterfrågan på skogsindustriella produkter snabbt i som efterfrågan på vedråvara för eldning och kolning minskade. Med stöd av skogsvårdslag inleddes en restaurering av de lågproduktiva skogar som var resultatet av tidigare skogsbruk. 1 . och ., Skogspolitisk historia, Rapport 8A 2001, 2001. Former för skogens brukande SOU 2006:81 154 Det s.k. trakthyggesbruket ersatte på bred front blädningsskogsbruket. Trakthyggesbruk är ett skogsbrukssätt där skötselåtgärderna under olika utvecklingsfaser hos skogen går ut på att skapa likåldriga, större bestånd (trakt). Två huvudformer av trakthuggning förekommer, genom kalavverkning och med fröträdställning.2 De tre senaste skogsvårdslagarna har haft olika fokus. Den lag som kom 1948 innefattade ett förbud mot blädning i syfte att restaurera de lågproduktiva bestånd som blev följden av det tidigare skogsbruket. Lagen som infördes fokuserade på produktionshöjande åtgärder i ljuset av den virkesbrist som man befarade . lagstiftning jämställdes produktions och miljömålen och en omfattande avreglering skedde för att främja skogsägarens brukande av sin skog med frihet under ansvar. Ett uttalat syfte med skogspolitik var också, som tidigare nämnts, att främja variationen i brukandet i syfte att gynna skogens många värden. 9.2.1 Skogsvård och skogsskötsel under 1990-talet3 Föryngringsavverkning Enligt utvärdering av skogspolitikens effekter, 2001, var arealen föryngringsavverkad skog cirka 200 000 ha/år. Enligt de s.k. polytaxinventeringarna 19992000 lämnades av den föryngringsavverkade arealen utan fröträd. På av arealen lämnades fröträd i samband med avverkningen. På resterande användes andra avverkningsformer som t.ex. högskärm, kant- och luckhuggning. Vid inventering lämnades fröträd på av arealen. Noterbart är att det saknas uppgifter när det gäller en del av det som betecknas som alternativa skogsbruksmetoder eftersom den typen av avverkning betraktas som gallringsliknande huggningar och därmed inte avverkningsanmäls. 2 Skogsencyklopedien, , 2000. 3 Källa i detta avsnitt om inget annat anges: , utvärdering av skogspolitikens effekter (2001), 2002 och Skogsföryngring resultat från återväxtinventering Rikspolytax, promemoria, . SOU 2006:81 Former för skogens brukande 155 Figur 9.1 Angiven naturlig föryngring i anmälan om avverkning Skogsvård Skogsägare är skyldiga att utföra åtgärder för att anlägga ny skog senast efter utförd föryngringsavverkning. Hyggesvilans längd har legat stabilt enligt Riksskogstaxeringen, dvs. betydande arealer föryngras senare än vad lagen kräver. Enligt polytaxinventering för 19992000 var den markberedda arealen av den totala föryngringsavverkade arealen. Till inventering hade den markberedda arealen stigit till av arealen. Hyggesbränning användes på av den markberedda arealen. Plantering har varit den mest dominerande och för skogsproduktionen viktigaste föryngringsmetoden. Både arealen och andelen plantering av totalt föryngrad mark ökade till , för att därefter åter sjunka. utfördes planering på 152 000 ha, enligt Skogsstatistisk årsbok. Enligt polytaxinventeringar på avverkningar utförda 19911992 i norra och 19931994 i , hade 0 5 10 15 20 25 30 35 40 45 1980 1985 1990 1995 2000 2005 År Procent Totalt Privata Övriga Anm: Nedgången kan huvudsakligen förklaras av stormen. 0 5 10 15 20 25 30 35 40 45 1980 1985 1990 1995 2000 2005 År Procent Totalt Privata Övriga Anm: Nedgången kan huvudsakligen förklaras av stormen. Former för skogens brukande SOU 2006:81 156 av arealen planterats. För inventeringen 20032005 var motsvarande siffra . Naturlig föryngring användes på av arealen vid den polytaxinventering som utfördes 19992000. På huvuddelen, , av den naturligt föryngrade arealen hade fröträd lämnats. Av den areal som kartlades under 20032005 års inventering föryngrades med naturlig föryngring. Andra former av naturlig föryngring, t.ex. föryngring av löv på fuktiga marker, kant- och luckhuggning samt naturlig föryngring i kombination med plantering användes på av den föryngrade arealen vid inventeringen 1999/2000. På av den föryngringsavverkade arealen användes plantering under frö- eller skärmträd. av arealen såddes och på av arealen utfördes inga aktiva föryngringsåtgärder. 9.3 Variationer i formerna för brukandet Enligt direktiven till , regeringens skrivelse och den skogspolitiska propositionen så ska möjligheterna till en stor variation i formerna för brukandet vara norm.4 Detta för att tillgodose skogens många värden och för att de långa tidsperspektiven gör det viktigt med riskspridning i brukandet av skogen, något som en stor variation i formerna för brukandet förutsätts bidra till. I propositionen var tongångarna relativt positiva när det gäller variationer i brukningsformer. Statsrådet ansåg att nya skogsbruksmetoder, som bygger på nya kunskaper om de naturgivna förutsättningarna för skogsbruk var ett steg i rätt riktning. I regeringens skrivelse om skogspolitiken var man mindre positiv och menade att nästan enbart trakthyggesbruk används som föryngringsmetod, av ekonomiska och produktionsmässiga skäl. Den förhoppning om utvecklingen av nya metoder som man hade när den nya skogspolitiken infördes tycktes alltså inte ha infriats. Enligt polytaxinventeringar 19992000 användes andra avverkningsformer än trakthyggesbruk på av den föryngringsavverkade arealen.5 Dessa andra metoder var exempelvis högskärm samt kant- och luckhuggning. 4 Dir. 2004:70, skr. 2003/04:39, prop. 1992/93:262. 5 , utvärdering av skogspolitikens effekter (2001), 2002. SOU 2006:81 Former för skogens brukande 157 9.3.1 Regeringens skrivelse I skrivelsen om skogspolitiken framhöll regeringen att skogsresursen bör utvecklas mot en större framtida handlingsfrihet genom ett ökat mångbruk i våra skogar.6 För detta krävs en fortsatt utveckling av skötselmetoder som tar till vara skogens många värden. Hänsyn till miljön ska, enligt regeringen, vara en integrerad del av skogsskötseln. Alternativ till kalhyggesföryngringar kan vara aktuellt t.ex. i områden där man har skäl att behålla ett kontinuerligt trädskikt. Det kan, enligt regeringen, gälla områden som är av särskild betydelse för bevarande av arter som kräver de strukturer som kalavverkad skogsmark inte kan hysa, områden där man av kulturmiljöskäl vill bevara en kontinuitet i landskapsbilden eller områden där man vill undvika större förändringar i markskiktet. Det kan även gälla områden av särskild betydelse för friluftslivet. Regeringen ansåg att det är viktigt att arbeta vidare med frågan om andra skogsbruksmetoder än trakthyggesbruk för dessa ändamål och menade att undersöknings- och utredningsresurser behövs för utveckling av alternativa skogsskötselmetoder. Forskningsråden liksom () har begränsade möjligheter att finansiera denna typ av insatser eftersom de ofta måste genomföras snabbt, är för små, passar dåligt in i fleråriga projekt och forskningsprogram eller inte uppfyller de krav på vetenskaplighet som forskningsråden och universiteten ställer. I skrivelsen framförde regeringen att bör kunna disponera en mindre del av sitt myndighetsanslag för att initiera undersökningar och utredningar som följer av ansvaret som sektorsmyndighet. 9.3.2 Den skogspolitiska propositionen I den skogspolitiska propositionen redovisades den skogspolitiska kommitténs framtidsbedömning som bl.a. innebar att andra värden än skogens roll som råvaruleverantör till industrin kommer att vägas in mer . Kommittén bedömde också att det kommer att ske en anpassning av skogsbruksmetoder och teknik i känsliga naturområden. Kommittén anförde vidare att , genom åtaganden vid miljökonferensen i , har förplik6 Skr. 2003/04:39. Former för skogens brukande SOU 2006:81 158 tat sig att utforma skogspolitiken på ett sådant sätt att de nyttigheter av olika slag som skogarna ger tillvaratas. I propositionen gjorde statsrådet bedömningen att miljöanpassade skogsbruksmetoder kommer att få större utrymme i det svenska skogsbruket framöver. En anpassning av skogsbrukets metoder till ny kunskap om naturtillståndet och skogsekosystemets naturliga föryngringsprocesser ansågs vara ett steg i rätt riktning. 9.3.3 De nationella skogliga sektorsmålen De nationella kortsiktiga sektorsmål som fastställde 2005 delas in i kategorierna: God tillgång på värdefull skogsråvara Rik skogsmiljö Mångbruk och sociala värden.7 I alla dessa tre kategorier finns mål som anknyter till former för skogens brukande. Det gäller exempelvis målet om skogsmarkens naturgivna produktionsförmåga där anpassningar i skogsskötseln ingår som en del i de riktlinjer som ska dras upp för hur denna produktionsförmåga ska bevaras.