sou · GUB343 · 2007-01-01 00:00:00 — För svenskt vidkommande höjdes 1995 ansvarsbeloppet ytterligare från till 175 miljoner SDR sedan regeringen kunnat konstatera att kapaciteten på försäkringsmarknaden ökat och att en höjning av ansvarsbeloppet inte skulle innebära några svårigheter för kärnkraftsindustrin6. Ansvarsbeloppet övervägdes , då det höjdes till 300 mil- joner SDR (vilket motsvarade omkring 3,3 miljar- der kr)7. Utredningen har i avsnitt 1 beskrivit det ersättningssystem i tre steg som Paris- och tilläggskonventionen tillsammans bildar. Paris- konventionens reglering i fråga om anläggningsinnehavarens ansvar kompletteras av tilläggskonventionens ersättningssystem8, vilket utredningen beskrivit i avsnitten 1.1 och 2.3, och som kan berättiga till ytterligare ersättning, utöver den som betalas med stöd av Paris- konventionen, till följd av en atomolycka som en anläggningsinne- havare i en stat ansluten till hålls ansvarig för. I det på konventionerna grundade ersättningssystemet utgör an- läggningsinnehavarens ansvarsbelopp det första steget. Enligt 17 § atomansvarighetslagen uppgår detta ansvar för en innehavare av en atomanläggning i till 300 miljoner särskilda dragningsrätter. Enligt 22 § är anläggningsinnehavaren vidare, för att täcka sitt ansvar enligt konventionen, skyldig att ta och vidmakt- hålla försäkring eller annan ekonomisk säkerhet till detta belopp9. 3Recommendation of [NE/M(90)1] och prop. 1994/95:134 s. 6. 4Överenskommelse mellan socialdemokraterna, liberalerna och den 15januari 1991, se även prop. 1991/92:31 s. 18. 1991/92:31. 1994/95:134 s.6 och s. 9 ff. 2000/01:43. 8Tilläggskonventionen kan också benämnas Brysselkonventionen. 9Bestämmelsen grundar sig på artikel 10 i . Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde Andra steget i ersättningssystemet betalas som utgångspunkt av den stat där anläggningsinnehavarens anläggning är belägen upp till nivån 175 miljoner särskilda dragningsrätter. Med hänsyn till höjden på de nuvarande ansvarsnivåerna i inryms även statsansvaret upp till 175 miljoner särskilda dragningsrätter i det andra steget i anläggningsinnehavarens ersättningsansvar10. Enligt den bestämmelse som ansluter till tilläggskonventionens tredje ersättningssteg betalas ersättning för bl.a. skador som har uppkommit i eller i andra stater anslutna till tilläggskonven- tionen eller på eller över det fria havet ombord på fartyg eller luft- fartyg som är registrerade i eller någon annan stat ansluten till tilläggskonventionen (29 § atomansvarighetslagen). Till det tredje steget, som uppgår till 125 miljoner särskilda dragningsrätter, skall de stater som är anslutna till tilläggskonventionen gemensamt betala efter en särskild formel. I samband med att tillträdde ändringsprotokoll till tilläggskonventionen infördes utöver de ersättningar som grundar sig på konventionsåtagandena vidare ett särskilt statsansvar som gäller utöver tilläggskonventionens maximibelopp11. Genom det sär- skilda statsansvaret har den svenska staten åtagit sig ett civilrättsligt ansvar utöver vad som krävs enligt tilläggskonventionen. Det särskil- da statsansvaret utgörs av mellanskillnaden mellan det nämnda maximibeloppet och övriga ersättningar enligt atomansvarighetslagen. Vid tillkomsten av detta särskilda statsansvar framhölls att man torde kunna utgå från att staten under alla förhållanden kommer att få till- skjuta medel om en atomolycka skulle få så stora skadeverkningar att de sammanlagda ersättningsbeloppen överstiger maximibeloppet enligt tilläggskonventionen. Det syntes därför enligt departements- chefen lämpligt att svenska staten, i likhet med vad som var fallet i vissa andra länder, åtog sig ett civilrättsligt ansvar utöver vad som krävs enligt tilläggskonventionen12. uppgår den högsta i förväg fastställda ersättningen enligt atomansvarighetslagen till 6 miljarder kronor13. Skillnaden mellan detta belopp och det som kan betalas med stöd av tilläggskonventionens ersättningssteg har kommit att beskrivas som atomansvarighetslagens fjärde steg. 10Sedan år 2001 uppgår anläggningsinnehavarens ersättningsansvar i 17 § atomansvarighets- lagen till 300 miljoner SDR () för varje olycka. 1981/82:163 s. 48 ff., bet. LU1982/83:15, rskr. Se även prop. 2000/01:43 s. 24 f. 1981/82:163 s. 48 och prop. 2000/01:43 s. 13Se 31 a § atomansvarighetslagen. Det särskilda statsansvaret enligt 31 a § atomansvarighets- lagen ändrades så att det sammanlagda belopp som står till förfogade för ersättning enligt atomansvarighetslagen höjs från tre till , se prop. 2000/01:43. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde 33 § atomansvarighetslagen följer därutöver att staten kan ansvara även för ytterligare belopp, men någon viss ersättningsnivå garan- teras inte. 7.4De höjda ansvarsnivåer som följer av ändringsprotokoll 7.4.1Utgångspunkten är eller mer Som en följd av ändringsprotokollen skall anläggningsinnehavarens ansvarsbelopp enligt som huvudregel uppgå till . Ett lägre belopp kan emellertid komma att gälla inledningsvis för vissa stater med stöd av den särskilda över- gångsreglering (s.k. phasing-in bestämmelse)14 som anger att en stat som ansluter sig till efter och som inte kan uppfylla kravet på en lägsta ansvarsnivå uppgående till i sin lagstiftning under högst får föreskriva ett lägre ansvarsbelopp. Detta belopp får dock aldrig understiga . I förhållande till de nuvarande Paris- staterna är det enbart som skulle kunna omfattas av bestäm- melsen eftersom är den enda stat som anslutit sig till Paris- konventionen efter det angivna datumet. Bestämmelsen kan dock komma att tillämpas i händelse av att nya stater skulle komma att ansluta sig till konventionen. Ansvars- och försäkringsnivåerna uttrycks numera, som har fram- gått av redogörelserna ovan, i euro och inte i betalningsenheten särskilda dragningsrätter15. Det anförda innebär att det första ersättningssteget normalt skall uppgå till . Precis som tidigare gällt skall ersättningen betalas ur anläggningsinnehavarens försäkring eller den ekonomiska säkerhet som ställts för ansvarsbeloppet enligt Paris- 14Ändringsprotokollet punkten U. och artikel 21 c) i den reviderade . 15Anledningen till att SDR kom att användas för att uttrycka anläggningsinnehavarens er- sättningsansvar var att de skadelidande vid en nedgång i den nationella valutans värde skulle vara tillförsäkrad ett ersättningsbelopp som inte fallit i värde på motsvarande sätt. Värdet av en SDR bestäms genom beslut av den internationella valutafonden enligt en värderingsmetod som är baserad på en korg (basket) i vilken de viktigaste världshandelsvalutorna ingår. motsvaras en SDR av en korg med de mest vanliga valutorna: amerikanska dollar, euro, japanska yen och brittiska pund. sker en översyn av korgen så att den korrekt viktar de valutor som mest frekvent används i internationella transaktioner. Att SDR nu ersätts med euro som valuta har delvis den praktiska förklaringen att flera konventionsstater numera har euro som valuta. Vidare har förändringen motiverats med att risken för valuta- kursförändringar minimeras. har redan under förhandlingsarbetet tagit ställning för euro som valuta. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde Om detta belopp inte skulle finnas tillgängligt på grund av försäkringsgivarens obestånd eller om försäkringsplikten har underlåtits gäller enligt artikel 10 (c) i den reviderade Paris- konventionen att den fördragsslutande staten skall tillhandahålla de resterande medlen så att ersättningsnivån täcks. 7.4.2Med stöd av den reviderade kan staterna ålägga anläggningsinnehavarna ett obegränsat skadeståndsansvar Att införa ett obegränsat ansvar har inte ansetts vara förenligt med i dess nuvarande lydelse16. Endast har tolkat den gällande så att den möjliggör för staten att ålägga anläggningsinnehavarna ett obegränsat skadeståndsansvar. I den reviderade uttrycks emellertid anläggnings- innehavarnas skadeståndsansvar som ett lägsta belopp, ett referens- belopp, med utgångspunkt från vilket det står staterna fritt att införa högre eller till och med ett obegränsat ersättningsansvar för inne- havare av atomanläggningar. 7.4.3De olika stegen enligt Paris- och tilläggskonventionens nya ansvarsreglering Schematiskt kan den nya ansvarsstrukturen baserad på Paris- och tilläggskonventionen efter ikraftträdandet av ändringsproto- koll samt atomansvarighetslagens reglering i dess nuvarande lydelse beskrivas enligt följande. I grunden ansvarar anläggningsinnehavaren. Den reviderade Paris- konventionen innebär att ansvaret sträcker sig minst till intervallet 0–eller 0–. I enlighet med vad som tidigare gällt, och som motsvaras av regleringen i 22 § atoman- svarighetslagen, är anläggningsinnehavaren skyldig att ha försäkring som täcker hela detta belopp. Regeringen kan med stöd av 27 § andra stycket atomansvarighetslagen befria anläggningsinnehavaren från sin försäkringsskyldighet om denne ställer betryggande säkerhet för sina förpliktelser enligt lagen samt visar att han på ett tillfredsställande sätt sörjt för regleringen av uppkomna skador. 2000/01:43 s. 15 ff. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde Enligt det andra steget i tilläggskonventionen skall komplette- rande ersättning garanteras av anläggningsstaten i intervallet från referensbeloppet , dvs. med (motsvarande ). Det totala ansvarsbeloppet enligt de två första stegen motsvarar alltså (+ ). Med stöd av nuvarande svenska regler går anläggningsinne- havarnas och svenska statens ansvar enligt de två första stegen ihop till ett steg. Detta är en följd av att anläggningsinnehavarnas ansvar enligt atomansvarighetslagen överstiger den nivå som gällt enligt tilläggskonventionens första och andra steg. Med stöd av den reviderade kan en anlägg- ningsstat också införa ett obegränsat skadeståndsansvar för anlägg- ningsinnehavarna. Anläggningsinnehavarnas ansvar kan alltså utformas så att anlägg- ningsinnehavarna är skyldiga att betala ersättning till de skadelidande så långt det är möjligt. Enligt tilläggskonventionens tredje steg svarar alla konventionssta- ter tillsammans för skillnaden , dvs. (vilket motsvarar ). Det totala ersättningsbeloppet uppgår därmed till (+ ). När det gäller förhållandet mellan anläggningsinnehavarnas ansvar enligt och ersättningsnivåerna i tilläggskonven- tionen har antagit en rekommendation17 enligt vilken hela beloppet från det tredje ersättningssteget, som betalas av stats- medel, är tillgängligt för ersättning trots att de nationella nivåerna på anläggningsinnehavarnas ansvar överstiger de första och andra ersättningsstegen enligt konventionen18. I en sådan situation aktua- liseras det tredje ersättningssteget när väl anläggningsinnehavarens ansvarsbelopp utnyttjats till fullo. Konventionsstaterna åläggs i enlighet därmed att tillskjuta allmänna medel för att ersätta de åter- stående skadorna intill hela det belopp som gäller för det gemen- samma statsansvaret, dvs. efter ändringsprotokollens ikraftträdande eller . Medlen från alla stater 17OECD:s råds rekommendation . En översättning av rekommen- dationen från engelska till svenska finns intagen i prop. 2000/01:43 s. 42 ff. (bilaga 5). 18Staterna skall förklara att om lagstiftningen i en stat ansluten till tilläggskonventionen ålägger anläggningsinnehavare ett ansvarsbelopp som överstiger 175 miljoner särskilda drag- ningsrätter för varje olycka, skall de övriga staterna trots detta bidra upp till 125 miljoner SDR för att täcka en atomskada som överstiger 300 miljoner särskilda dragningsrätter, jfr prop. 2000/01:43 s. 9. Detta innebär att 125 miljoner särskilda dragningsrätter alltid flyter ovanpå övrig ersättning (deferment of the third tier). Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde anslutna till tilläggskonventionen kommer alltså att läggas ovan- på de två andra nivåerna19. Detta system har tillkommit för att inte stater som infört ett obegränsat ansvar eller högre ansvarsbelopp skall gå miste om ersättningsmedel som annars med stöd av tilläggs- konventionen skulle tillkomma de skadelidande. Det redovisade systemet innebär att de skadelidande – utöver den ersättning som anläggningsinnehavaren är skyldig att betala – vid en atomolycka med skadeverkningar som innebär att ansvarsnivåerna överstiger också har rätt till ersättning av medel härrörande från andra stater anslutna till tilläggskonventionen20. I samband med det senaste lagstiftningsärendet på atomansvars- området uttalade den att rekommendationen en- ligt ovan verkar i enlighet med konventionens syfte att höja ersätt- ningsnivån och innebär ett förstärkt skydd för de skadelidande vid en atomolycka. Regeringen föreslog därför att en svensk förklaring skulle lämnas i enlighet med rekommendationen21. Någon sådan svensk förklaring har emellertid ännu inte kommit att avges. Trots detta är utgångspunkten att regeringens ståndpunkt gäller oförändrad. I samband med revisionsarbetet som slutfördes antog ytterligare en rekommendation som har betydelse för ersättningsfrågan. Denna rekommendation om tillämpning av recipro- citetsprincipen på ersättning för atomskador22 tar sin utgångspunkt i regleringen i artikel 15 (b) i och tillåter att en stat avviker från icke-diskrimineringsprincipen för det fall statliga medel används för att ersätta de skadelidande utöver den ansvarsnivå som föreskrivs i artikel 7 i konventionen, dvs. referensbeloppet be- träffande anläggningsinnehavarens ansvar. Eftersom ersättningen i de stater som har infört ett obegränsat ansvar anses härröra från anläggningsinnehavarna skall dessa medel som huvudregel omfattas av diskrimineringsförbudet såsom detta kommit till uttryck i arti- kel 14 i . För att inte missgynna stater som har infört eller kommer att införa ett obegränsat ansvar har emellertid genom rekommendationen gjort ett avsteg från denna regel. Rekommendationen innebär att såväl medel som härrör från anläggningsinnehavaren som statliga medel kan distribueras utan hänsyn till diskrimineringsförbudet i de fall ersättningen överstiger 19Omräkningen till svenska kronor sker utifrån att en euro anses motsvara . 20Exposé des Motifs of the Supplementary Convention (revised), Draft # 1: 10 2005, paragraph 44. 2000/01:43 s. 24. 22Recommendation on the Application of the Reciprocity Principle to , se /NE(2002)6/REV 1 s. 49. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde den ersättningsnivå som gäller med stöd av tilläggskonventionen. I förhållande till de konventionsstater som inte har några atomanläggningar på sitt territorium eller konventions- stater som har sådana anläggningar men tillhandahåller motsvarande ersättning och förmåner gäller emellertid diskrimineringsförbudet. Som en följd av detta benämns rekommendationen reciprocitets- principen. 7.5Utredningens uppdrag utgår från ett obegränsat skadeståndsansvar för anläggningsinnehavare I utredningens uppdrag ingår att föreslå hur ett obegränsat ansvar för innehavare av atomanläggningar bör genomföras i atomansva- righetslagen samt vidare att föreslå till vilken nivå ansvaret skall vara täckt av försäkring eller annan finansiell säkerhet. I utredningens uppdrag ingår alltså inte att argumentera och ta ställning för eller emot införandet av ett obegränsat skadeståndsansvar eftersom en sådan bedömning redan är gjord. De bakomliggande omständighe- terna, som lett fram till bedömningen att ett obegränsat skade- ståndsansvar bör införas, är i huvudsak följande. I förarbetena till den nuvarande atomansvarighetslagen och även i samband med ändringar i lagen har det framhållits att det föreligger en diskrepans när det gäller att fastställa anläggningsinnehavarnas maximala ansvarighet mellan å ena sidan de skadelidandes anspråk på ett fullgott skydd och å andra sidan hänsynen till anläggningsinne- havaren och kärnkraftsindustrin samt allmänna försäkringsmässiga synpunkter. Det senare har talat för att anläggningsinnehavarens ansvar bör hållas inom rimliga gränser. Under tidigare lagstiftningsarbeten har också pekats på att prin- cipen om ansvarighetens begränsning nästan med nödvändighet måste leda till att staten med hänsyn till de skadelidande påtar sig ansvar för skador som inte täcks av anläggningsinnehavarens ansvar, men det har också framhållits att omsorgen om statsfinanserna talar för att begränsa statens finansiella engagemang och att anläggnings- innehavarnas ansvar därför bör öka23. behandlade och även , bl.a. 2001 och 2004, flera motioner om ett obegränsat skadeståndsansvar och att kravet på anläggningsinnehavarnas betalningskapacitet skall höjas 23 Ds 1997:55 s. 73 f., SOU 1962:14 s. 25 och prop. 1968:25 s. 49 och s. 66 ff. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde Införandet av ett obegränsat skadeståndsansvar för inne- havare av atomanläggningar har emellertid som framgått av tidigare avsnitt ansetts stå i strid med de svenska folkrättsliga åtaganden som följer av i dess nuvarande lydelse. Genom ändringsprotokollet till har ansvarsregeln som också tidigare framhållits ändrats och ger en stat en otvetydig rätt att ålägga anläggningsinnehavaren ett ansvar överstigande referens- beloppet på eller till och med ett obegränsat ansvar. Såsom redogjorts för i samband med det senaste lagstiftnings- ärendet på atomansvarsområdet25 har regeringens atomansvarighets- politik som mål att tillgodose de skadelidandes berättigade krav på ersättning för skada vid en atomolycka. För att kunna uppfylla detta mål är det av avgörande betydelse att det finns ett väl fungerande er- sättningssystem som garanterar de skadelidande adekvat och snabb ersättning. I ett sådant ersättningssystem bör i enlighet med vad som har uttalats i tidigare lagstiftningsärenden det ekonomiska ansvaret för atomskador i första hand bäras av kärnkraftsindustrin. Från denna utgångspunkt har regeringen funnit att anläggningsinnehavaren borde åläggas ett obegränsat ansvar26. Mot denna bakgrund har utredningen fått i uppdrag att föreslå hur ett obegränsat ansvar för innehavare av atomanläggningar bör genom- föras i atomansvarighetslagen samt vidare att föreslå till vilken nivå ansvaret skall vara täckt av försäkring eller annan finansiell säker- het. 7.6Utredningens överväganden och förslag avseende omfattningen av svenska anläggningsinnehavares skadeståndsansvar Förslag: För innehavare av en atomanläggning i införs som huvudregel ett obegränsat skadeståndsansvar. Med utgångspunkt i de politiska övervägandena som redovisats ovan följer av den reviderade för del att det nu som huvudregel blir aktuellt att införa ett obegränsat ansvar för 1991/92:LU12, bet. 2000/01:LU7, bet. 2003/04:LU24 och 2004/05:LU17. 2000/01:43 s. 13 f. 2000/01:43 s. 13 och däri gjorda hänvisningar till prop. 1987/88:139 s. 8 och prop. 1994/95:134 s. 9 samt bet. 1989/90:LU29, 1992/93:LU39, 1994/95:LU25 och 1997/98:LU27. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde Som utredningen redan tidigare framhållit ingår det inte i utredningens uppdrag att argumentera för eller emot ett obegränsat ansvar. Tvärtom kan hela utredningens uppdrag sägas utgå från att ett obegränsat skadeståndsansvar skall införas. Frågan om ett obegränsat skadeståndsansvar är emellertid också förknippad med vilka möjligheter anläggningsinnehavarna har att utnyttja olika finansiella lösningar för att uppfylla sitt ansvar och omfattningen samt typen av anläggningsinnehavarens verksamhet. Utredningen får anledning att återkomma till detta nedan. En in- ventering och bedömning av finansiella och rättsliga lösningar som kan skapa förutsättningar för högre ansvarsnivåer återkommer utred- ningen till i avsnitt 8. Vidare presenterar utredningen i avsnitt 9 sitt förslag till finansieringslösning. 7.6.1Vad innebär ett obegränsat ansvar i praktiken? Det kan konstateras att ett obegränsat ansvar inte är ett belopps- mässigt evigt ansvar. Det finns alltid en gräns bortom vilken an- läggningsinnehavarens eller dennes ägares totala egendomsmassa har tagits i anspråk och det inte finns mer att hämta. I någon mån kan begreppet därför sägas vara en chimär. Om man emellertid i stället med begreppet obegränsat ansvar enbart avser att det inte finns någon av lagstiftaren bestämd finansiell gräns vid vilken anläggnings- innehavaren är befriad från ansvar så är det obegränsade ansvaret däremot en realitet. Oavsett hur man närmar sig ett obegränsat ansvar så är det endast möjligt att ställa krav på anläggningsinnehavarna som är faktiskt genomförbara. Detta innebär att i sista hand den situationen kan uppkomma att den enda möjlighet som återstår är att låta staten till- skjuta medel i händelse av en större atomolycka. Att staten påtar sig ett särskilt ansvar är ingen nyhet och gäller såsom redovisats i avsnitt 1 som en följd av tilläggskonventionens s.k. andra och tredje steg samt det särskilda statsansvar som infördes i samband med att tillträdde ändringsprotokoll till tilläggskonventionen27. Det sistnämnda statsansvaret beskrivs som atomansvarighetslagens fjärde steg. Vid tillkomsten av det särskilda statsansvaret framhölls – såsom utred- ningen också har redovisat – att man torde kunna utgå från 1981/82:163 s. 48–50, bet. LU 1982/83:15, rskr. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde att staten under alla förhållanden kommer att få tillskjuta medel om en atomolycka skulle få så stora skadeverkningar att de sammanlagda ersättningsbeloppen överstiger maximibeloppet enligt tilläggskonven- tionen. I lagstiftningsärendet gavs mot denna bakgrund uttryck för att det var lämpligt att svenska staten, i likhet med vad som var fallet i vissa andra länder, åtog sig ett civilrättsligt ansvar utöver vad som krävs enligt tilläggskonventionen. Det föreslogs att maximibeloppet för ersättningen enligt atomansvarighetslagen skulle bestämmas till . Det särskilda statsansvaret utgjorde mellan- skillnaden mellan maximibeloppet och övriga ersättningar enligt atom- ansvarighetslagen, dvs. på grund av anläggningsinnehavarens ansvar och statens ansvar enligt tilläggskonventionen28. I samband med lagstiftningsärende29 konstaterades emel- lertid att detta ersättningssteg kunde sägas ha förlorat sin betydelse eftersom beloppet kommit att understiga det belopp som maximalt kan utgå på grund av tilläggskonventionen och följaktligen även det s.k. gemensamma statsansvaret till vilket samtliga stater som är anslutna till tilläggskonventionen bidrar. Med beaktande av tidigare åberopat skäl – att det inte kan uteslutas att en atomolycka kan få så stora konsekvenser att staten under alla förhållanden kommer att få tillskjuta medel – fortfarande ansågs ha relevans och att det för de skadelidande är en fördel om det redan i lag finns en bestämmelse som anger ett ersättningsbelopp som finns tillgängligt för de skadelidande, konstaterade regeringen i det senaste lagstiftningsärendet att det särskilda statsansvaret i nu gällande form tills vidare bör finnas kvar och maximibeloppet höjas. Maximibe- loppet höjdes därför, som också framgått av tidigare avsnitt, till och innebär att svenska staten med stöd av den nuvarande regleringen skall svara för skador i inter- vallet 425 miljoner SDR och detta belopp30. Därutöver finns den allmänna bestämmelsen i 33 § atomansvarighetslagen om supple- rande ersättning av statsmedel enligt särskilt riksdagsbeslut i de fall de begränsningsbelopp som gäller enligt atomansvarighetslagen inte förslår till full ersättning. Även om ett obegränsat ansvar införs kan det finnas skäl att över- väga om de nu redovisade statliga medlen skall användas för att kom- pensera de skadelidande i de fall ersättningsnivåerna är så höga att de medel som kan betalas ut till följd av anläggningsinnehavarens 2000/01:43 s. 11 och s. 24 f. 1994/95:134 och bet. 1994/95:LU25. 2000/01.43 s. 26. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde ansvar, även om detta är obegränsat, trots allt inte förslår till full täckning. Det obegränsade ansvaret kan ju i realiteten aldrig mot- svaras av mer än intervallet mellan noll kronor och den nivå intill vilken de skadelidande kan garanteras betalning.