sou · GUB322d3 · 2007-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen innehåller ett undantag bl.a. för föreskrifter som utgör led i strävanden att åstad- komma jämställdhet mellan kvinnor och män. medger motsvarande undantag från förbudet mot direkt diskrimi- nering. Positiv särbehandling av funktionshindrade är också möjlig till följd av att diskrimineringsskyddet i lagen om förbud mot diskri- minering i arbetslivet av personer med funktionshinder är ett mino- ritetsskydd och inte skyddar personer utan funktionshinder. Enligt bestämmelsen i 2 kap. 15 § regeringsformen får lag eller annan föreskrift inte innebära att någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn till ras, hudfärg eller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Eftersom regeringsformens skydd inte omfattar hela befolkningen hindrar den inte lagregler om positiv särbehand- ling av personer som tillhör etniska minoriteter. Positiv särbehand- ling när den underrepresenterade gruppen utgörs av personer som tillhör en etnisk majoritet, liksom mellan personer från olika etniska minoriteter, torde kräva en ändring i regeringsformen. Frågan om positiv särbehandling diskuterades vid tillkomsten av lag om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Regeringen ansåg då att det inte var nödvändigt med en bestäm- melse om positiv särbehandling på det området. Regeringen uteslöt dock inte att frågan kunde prövas på nytt när lagen varit i kraft och effekterna av den kan ses (jfr prop. 1997/98:177 s. 27). Trots att arbetslösheten har minskat bland personer födda utanför är arbetslösheten fortfarande betyd- ligt högre för denna grupp än för infödda svenskar. Flera rapporter visar också att endast ett litet antal av de utlandsfödda akademi- kerna har ett arbete som motsvarar deras utbildningsnivå. Det är nödvändigt av såväl individuella som samhällsekonomiska och demografiska skäl att bättre ta till vara all den kompetens som finns hos personer som har en annan etnisk tillhörighet än svensk. riskerar emellertid en arbetsgivare som t.ex. vill kalla en sökande som tillhör en underrepresenterad grupp till anställningsintervju att göra sig skyldig till diskriminering om det finns sökande med annan etnisk tillhörighet som har lika eller bättre kvalifikationer. innebär positiv särbehandling ett frånsteg från principen om likabehandling. Bestämmelser som tillåter sådan särbehandling bör endast användas när intresset av att främja möjligheterna för en viss grupp är starkare än intresset av att alla skall behandlas lika. När det gäller etnisk mångfald är detta intresse enligt regeringens mening så starkt att det är befogat att överväga om det finns skäl att införa bestämmelser som tillåter särbehandling som utgör ett led i strävanden att främja etnisk mångfald. Kommittén skall överväga behovet av samt för- och nackdelar med att införa bestämmelser som tillåter positiv särbehandling på grund av etnisk tillhörighet i arbetslivet som utgör ett led i strävanden att främja etnisk mångfald. Om kommittén finner att det är lämpligt att införa sådana bestämmelser skall den överväga om någon följd- ändring behöver göras av 2 kap. 15 § regeringsformen. diskrimineringsutredning har sett över bestämmelsen om olaga diskriminering och analyserat rättsväsendets tillämpning av den samt belyst skälen för och mot en straffrättslig reglering respek- tive annan slags reglering. Sammanfattningsvis ansåg utredningen att det finns goda skäl för att överväga att upphäva straffbestäm- melsen om olaga diskriminering om det i stället skapas ett effektivt civilrättsligt diskrimineringsförbud. Kommittén skall, med beaktande av de ställningstaganden och för- slag som kommittén lägger fram i övrigt, särskilt överväga om det finns skäl att ersätta straffbestämmelsen om olaga diskriminering med någon annan typ av reglering. Kommittén skall belysa even- tuella fördelar och problem med ett ersättande av bestämmelsen samt analysera konsekvenserna av dubbelreglering genom både civilrättslig eller offentligrättslig lagstiftning och straffrättslig lag- stiftning. Termen ras förekommer i flera internationella konventioner och andra överenskommelser som har ingått. Den förekommer även på flera håll i den nationella lagstiftningen, bl.a. i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. diskrimineringsutredning har bl.a. haft till uppdrag att analysera i vilken utsträckning det är möjligt och lämpligt att ut- mönstra termen ras ur olika författningsbestämmelser. till uppdraget var att har uttalat att det inte finns någon vetenskaplig grund för att dela in människor i skilda raser och ur biologisk synpunkt följaktligen inte heller grund för att använda ordet ras om människor (bet. 1997/98:KU29, rskr. 1997/98:185). Utredningens slutsats var att det föreligger starka skäl för en ut- mönstring, eller i förekommande fall ett utbyte, av ordet ras i lag- stiftningen och att detta också är möjligt. Eftersom ordet ras före- kommer i lagstiftning av varierande karaktär var det dock, enligt ut- redaren, inte uteslutet att det kan finnas skäl att välja olika sätt i olika författningar för att beskriva den krets av personer som lag- stiftningen i fråga avser att skydda. Utredningen behandlade emeller- tid inte frågan om i vad mån användningen av termen ras i olika författningar bygger på konventioner eller andra internationella överenskommelser. Denna fråga bör enligt utredningen utredas närmare. Enligt ett förslag till ändring i regeringsformen som presenterades för (prop. 2001/02:72), skall det i 1 kap. 2 § regeringsformen skrivas in att det allmänna skall motverka diskri- minering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den en- skilde som person. Bestämmelsen i 1 kap. 2 § regeringsformen är ingen rättsligt bindande regel utan ett program- och målsättnings- stadgande. Regeringen valde mot den bakgrunden att inte ha med ordet ras i uppräkningen, eftersom det riskerar att underblåsa för- domar. Vidare har termen ras av samma skäl inte tagits in i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Däremot gjorde re- geringen i prop. 2001/02:59 Hets mot folkgrupp, m.m. bedöm- ningen att det tills vidare är viktigt att försäkra sig om att inte en utmönstring, som görs med de bästa avsikter, av ordet ras i en viss författningstext leder till ett icke avsett försämrat skydd för någon grupp. Enligt regeringens mening är frågan om en eventuell utmönstring av ordet ras i lagtext komplicerad. Den rymmer flera olika aspekter. I har ordet ras ofta tolkats i biologiska termer, medan det i många andra länder, framförallt anglosaxiska, haft en annan innebörd. Därför bör innebörden av ordet ras, framför allt i de konventioner och andra internationella dokument som är bundet av, klargöras innan ställning kan tas till om det är möjligt och lämpligt att utmönstra detta ord ur olika författningar. Det bör även belysas om en utmönstring kan ha några negativa konsekvenser. Kommittén skall överväga om det, bl.a. med hänsyn till internatio- nella konventioner och överenskommelser, är möjligt och lämpligt att utmönstra termen ras ur de författningar där den förekommer. diskrimineringsutredning har även behandlat användningen av termen sexuell läggning i lagstiftningen. Utredningen konstate- rade att både begreppet sexuell läggning, homosexuell läggning och homosexualitet förekommer i lagstiftningen. Utredningen analyse- rade begreppet sexuell läggning och ansåg att detta begrepp – i enlig- het med legaldefinitionen i lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning – borde reserveras för homo-, bi- och heterosexuell läggning. Regeringen har därefter uttalat som sin mening att det är angeläget att utvecklingen mot att etablera uttrycket sexuell läggning som en vedertagen lagteknisk term för homo-, bi- och heterosexualitet kan fortsätta, så att uttrycket, nu och framöver, kan användas med denna innebörd på ett enhetligt och konsekvent sätt i lagstiftningen (prop. 2001/02:59 Hets mot folkgrupp, m.m.). utredning tog däremot inte ställning till om begreppen homosexualitet eller homosexuell läggning skall ändras till att avse sexuell läggning. Utredningen diskuterade även frågan om termen sexuell läggning i 5 § polisdatalagen (1998:622) borde ersättas med sexuellt beteende. Kommittén skall mot den ovan angivna bakgrunden behandla frågan om användningen av termen sexuell läggning i syfte att åstadkom- ma en konsekvent användning av den i lagstiftningen. Kommittén skall även överväga om detta begrepp bör ersätta termerna homo- sexualitet och homosexuell läggning i författningar där detta kan aktualiseras. Kommittén skall dock inte ta ställning till om begrep- pet sexuell läggning i 5 § polisdatalagen skall ersättas med något annat begrepp. Denna fråga kommer i stället att behandlas under handläggningen av betänkande Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet (SOU 2001:92). Den verksamhet som (JämO), Om- budsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikappombuds- mannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) bedriver är central i kampen mot dis- kriminering. Ombudsmännen har bl.a. till uppgift att se till att de fyra arbetsrättsliga diskrimineringslagarna och lagen om likabehand- ling av studenter i högskolan följs. Ombudsmännen har enligt dessa lagar möjlighet att under vissa förutsättningar föra talan för en en- skild arbetstagare, arbetssökande, student inom högskolan eller för sökande till högskolan i domstol och besluta om vitesföreläggande mot arbetsgivare. De har även andra uppgifter, t.ex. rådgivning och upplysningsverksamhet. Föreskrifter om ombudsmännens verksam- het finns, förutom i de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna och lagen om likabehandling av studenter i högskolan, också i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, lagen (1994:749) om och i förordningar med instruktioner för respektive ombudsman. Ombudsmännens uppgif- ter skiljer sig i vissa avseenden åt. () har till uppgift att bevaka frågor som angår barns och ungdomars rättigheter och intressen. BO skall sär- skilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med åtaganden enligt FN:s konvention om barnets rättigheter. BO:s uppgifter och verksamhet regleras i lagen (1993:335) om och i förord- ningen (1993:710) med instruktion för . BO har också utifrån den strategi för att förverkliga i som har antagits av givits en central roll i arbetet med att förverkliga i samhället (prop. 1997/98:182, bet. 1998/99:SoU6, rskr. 1998/99:171). pågår arbete med en proposition i med sikte på att stärka och renodla BO:s roll som ombudsman och företrädare för barn och ungdomar. Samtliga dessa ombudsmannafunktioner är myndigheter som lyder under regeringen. Ombudsmännen utses av regeringen och är rappor- teringsskyldiga till regeringen. Det är av avgörande betydelse för diskrimineringslagstiftningens effektivitet att det finns en ändamålsenlig tillsyn över efterlevnaden JämO:s, DO:s, HO:s och HomO:s verksamhet styrs i stor utsträckning av diskrimineringslagstiftningens utform- ning och omfattning. Enligt direktiven till Diskrimineringsutred- ningen 2001 ingår i uppdraget att se över och lägga förslag även när det gäller tillsynen över lagstiftningen med anledning av de två EG- direktiven mot diskriminering. Det är enligt regeringens mening naturligt att , i samband med att diskrimineringslagstiftningen ses över, även se över ombudsmännens uppgifter och ansvarsområ- den. Frågan om en sammanslagning eller samordning av ombuds- männen har uppmärksammats . Farhågor har framförts om att alltför många specialiserade ombuds- män skulle kunna undergräva den auktoritet som ligger i ombuds- mannainstitutionen som sådan och medföra risk för att vissa grupper kan falla mellan de olika ombudsmännens verksamhet. Som redovisats ovan har tillkännagivit att det bör under- sökas om det finns förutsättningar att slå samman några eller alla ombudsmän som är underställda regeringen till en institution. I flera riksdagsmotioner har förespråkats att såväl JämO, DO, HO och HomO som BO skall ingå i en sådan institution. BO har, som redogjorts för ovan, inte till uppgift att handlägga enskilda klagomål när det gäller diskriminering och BO:s uppgifter skiljer sig även i övrigt från de andra ombudsmännens. BO bör därför enligt regeringens mening inte ingå i en sådan samlad ombudsmanna- institution. I direktivet om likabehandling i arbetslivet uppställs krav på in- förande av lagstiftning mot åldersdiskriminering. I finns det inte någon ombudsman eller motsvarande organ som har till upp- gift att bevaka dessa frågor. Det finns därför anledning att överväga hur tillsynen över efterlevnaden av förbudet mot diskriminering på grund av ålder skall utövas. Från olika håll har det ifrågasatts om de svenska ombudsmän som lyder under regeringen uppfyller de krav på opartiskhet och självständighet som har kommit till uttryck i internationella överens- kommelser om organ för skydd av mänskliga rättigheter. I flera riksdagsmotioner, och även från ombudsmännen själva, har det fram- förts att myndigheter med ombudsmannaansvar bör lyda under riks- dagen med tanke på deras särskilda roll som fristående och obundna ombudsmannamyndigheter. Enligt regeringens mening måste huvud- mannaskapet för ombudsmännen ses i ljuset av de uppgifter ombuds- männen tilldelas. Enligt jämställdhetslagen skall det, förutom en jämställdhetsom- budsman, även finnas en se till att lagen efterlevs. har enligt förordningen (1991:1437) med instruktion för till uppgift att pröva vissa frågor om vitesförelägganden enligt jämställdhetslagen och överklaganden av JämO:s beslut om vitesföreläggande enligt samma lag. Även enligt lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbets- livet skall det, förutom en ombudsman, finnas en kriminering för att se till att denna lag följs. minering har enligt förordningen (1999:171) med instruktion för till uppgift att besluta i vissa ärenden om vitesföreläggande enligt lagen om åtgärder mot etnisk diskrimi- nering i arbetslivet och överklaganden av DO:s beslut om vites- föreläggande. Nämnden har även i uppgift att pröva överklaganden av HO:s och HomO:s beslut om vitesföreläggande enligt lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktions- hinder och lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Nämnden skall vidare ge DO råd i prin- cipiellt viktiga frågor och föreslå författningsändringar m.m. för att motverka etnisk diskriminering. Flera av ombudsmännen har framfört synpunkter på nämnderna och deras verksamhet. Bl.a. har DO föreslagit att och slås ihop. Handikappom- budsmannen och HomO har också framfört kritik mot ett förslag som har lagts fram av några ledamöter i ring om att nämndens rådgivande funktion borde utvidgas till att omfatta även HO och HomO (dnr N2001/227/IM). Det kan också konstateras att det antal ärenden som har prövats av de två nämn- derna har varit mycket begränsat. Enligt lagarna mot diskriminering i arbetslivet prövas mål om dis- kriminering enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Om en ombudsman eller en arbetstagarorganisation för talan för en enskild arbetstagare eller arbetssökande prövas målet av Arbets- domstolen (AD) som första och enda instans. Om den enskilde själv för sin talan prövas målet i stället i tingsrätt. Tingsrättens dom kan överklagas till AD. Vid avgörandet av mål i AD deltar normalt sju ledamöter – en ordförande och en vice ordförande som båda skall vara jurister, en ledamot som skall ha särskild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden, två ledamöter som representerar arbetstagar- intressen samt två ledamöter som representerar arbetsgivarintressen. Från tid till annan har det förts en debatt om domstolsprocessen i diskrimineringsmål, framför allt i fråga om lönediskriminerings- mål, där det har framförts kritik mot att diskrimineringsmål avgörs av en domstol där arbetsmarknadens parter utgör majoritet. Ett förslag som har diskuterats är att diskrimineringsmål borde avgöras i AD i en annan sammansättning, där arbetsmarknadens parter inte har majoritet. Det har även framförts att sådana mål borde prövas av allmän domstol. Enligt den antagna lagen om likabe- handling av studenter i högskolan skall mål om skadestånd enligt den lagen handläggas av allmän domstol. Genom direktivet om likabehandling oavsett ras eller etniskt ursprung ställs krav på en lagstiftning mot diskriminering på andra samhällsområden än arbets- livet och högskoleområdet. Det finns som nämnts ovan skäl att överväga om en motsvarande lagstiftning skall införas även när det gäller andra diskrimineringsgrunder. Mål om diskriminering som gäller andra samhällsområden har inte någon anknytning till arbets- livet och det är därför naturligt att de prövas i annan ordning än vad som gäller för mål om diskriminering i arbetslivet . I samband med att lagstiftningen mot diskriminering ses över finns det därför skäl att även se över om utformningen av domstolsprocessen i mål om diskriminering i arbetslivet bör ändras. gäller sekretess enligt 9 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100) hos JämO, DO, HO, HomO, och med ett s.k. rakt skaderekvisit. Detta innebär att sekretess endast gäller om det kan antas att en skada uppkommer om uppgiften röjs, vilket medför en presumtion för offentlighet. Hos BO gäller däremot enligt 7 kap. 34 § sekretesslagen sekretess med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär en presumtion för sekretess. DO har i framställning till regeringen (dnr N 2001/1512/IM) föreslagit att sekretessen hos DO skall gälla med ett omvänt skade- rekvisit. Även HomO har framfört liknande synpunkter. Frågan om införandet av ett omvänt skaderekvisit har såvitt gäller tidigare aktualiserats i samband med re- geringens förslag till en nationell handlingsplan för handikappoliti- ken (prop. 1999/2000:79). Regeringen avstod i det sammanhanget från att lägga fram förslag om ett omvänt skaderekvisit hos Handi- kappombudsmannen och ansåg att frågan borde beredas ytterligare innan regeringen tar ställning till frågan. En promemoria som innehåller förslag om att utöka sekretessen hos bl.a. JämO, DO, HomO, HO, och har utarbetats i Näringsde- partementet. Förslaget innebär att sekretesskyddet skall utvidgas så att det även skall gälla till förmån för närstående till den enskilde och att sekretessen hos JämO, DO och HomO skall omfatta viss verksamhet hos ombudsmännen som inte omfattas av sekretess . Promemorian har remitterats och remissvaren bereds för när- varande i . Kommittén skall, mot bakgrund av kommitténs ställningstaganden i fråga om utformningen av en framtida diskrimineringslagstiftning, lämna förslag på hur tillsynen över efterlevnaden av en sådan lagstift- ning skall utformas. Kommittén skall därvid se över ombudsmännens uppgifter och ansvarsområden. Utgångspunkten för kommitténs arbete skall vara att ombudsmännens uppgifter bör vara så lika ut- formade som möjligt för att därmed kunna ge samma möjligheter att motverka och förebygga diskriminering oavsett diskriminerings- grund och samhällsområde. Kommittén skall vidare överväga möjligheterna till och analysera konsekvenserna av en sammanslagning av några eller samtliga av JämO, DO, HO och HomO till en institution eller att samordna dem på något annat sätt. Kommittén skall även överväga om den eller de ombudsmannainstitutioner som kommittén lämnar förslag om skall vara underställda regeringen eller . I uppdraget ingår också att överväga hur tillsynen över ett förbud mot diskrimi- nering på grund av ålder skall utövas. Kommittén skall analysera vilken funktion och fyller. Kommittén skall överväga om det finns behov av att behålla något eller några sär- skilda organ med de uppgifter som och har och i vilka former en sådan verksamhet i så fall skall bedrivas. Kommittén skall överväga hur domstolsprocessen i diskrimine- ringsmål, även i mål om diskriminering i arbetslivet, skall utformas. Kommittén skall slutligen överväga hur sekretesskyddet hos den eller de ombudsmannainstitutioner som kommittén föreslår skall utformas, både vad gäller skaderekvisit och sekretesskyddets utform- ning i övrigt. Uppdraget i dess helhet Kommittén skall, i berörda delar, beakta de synpunkter och slutsatser som förs fram av diskrimineringsutredning i betänkandet Ett effektivt diskrimineringsförbud. Kommittén skall även beakta de slutsatser och förslag som lämnas av . Kommittén skall vidare beakta i sammanhanget relevanta inter- nationella konventioner samt studera och analysera lagstiftningen mot diskriminering i andra länder. Det står kommittén fritt att ta upp sådana andra frågor inom ramen för uppdraget som aktualiseras under utredningsarbetet. Uppdraget omfattar inte förslag till andra ändringar i regerings- formen än de som kan vara föranledda av uppdraget avseende positiv särbehandling på grund av etnisk tillhörighet och avseende termen ras. Kommittén skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till. I den utsträck- ning kommittén föreslår författningsändringar skall kommittén ut- arbeta och lägga fram fullständiga författningsförslag. Kommittén skall redovisa eventuella konsekvenser av sina förslag för små företags villkor i enlighet med 15 § kommittéförordningen (1998:1474). I detta arbete bör kommittén samråda med Närings- livets . Kommittén skall redovisa uppdraget . Det står kommittén fritt att redovisa sitt uppdrag i delbetänkan- den. (N 2002:06) Beslut vid regeringssammanträde . (N 2002:06) ges, utöver vad som om- fattas av redan givna direktiv, i uppdrag att –i sina överväganden rörande ombudsmännen i tillämpliga delar inkludera även , –överväga om länsstyrelserna bör få ett tillsynsansvar när det gäller aktiva åtgärder, –överväga om intresseorganisationer bör få talerätt i diskrimine- ringsmål, och –överväga behovet av ett förbud mot instruktioner att diskrimi- nera även utan ett lydnads- eller beroendeförhållande samt av ett förbud mot sådana instruktioner att diskriminera som inte leder till ett missgynnande i det enskilda fallet. Men hänsyn bl.a. till de nya uppgifter som kommittén nu får skall kommittén slutligt redovisa sitt uppdrag i stället för . Kommitténs uppdrag att göra en bedömning av om ytterligare åtgärder är nödvändiga eller lämpliga med hänsyn till likabehandlingsdirektivet 76/207/EEG samt direkti- ven 79/7/EEG och 86/613/EEG skall dock redovisas i ett delbetänkande. Regeringen beslutade att tillkalla en parlamen- tarisk kommitté med uppgift att överväga en sammanhållen diskri- mineringslagstiftning (dir. 2002:11). Kommittén har antagit namnet I uppdraget ingår att överväga en gemen- sam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Vidare ingår i kom- mitténs uppdrag bl.a. att, mot bakgrund av kommitténs ställnings- taganden i fråga om utformningen av en framtida diskriminerings- lagstiftning, lämna förslag på hur tillsynen över efterlevnaden av en sådan lagstiftning skall utformas. Kommittén skall därvid se över ansvarsområden och uppgifter för , Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappombuds- mannen och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning. Kommittén skall också överväga möjligheterna till och analysera konsekvenserna av en sammanslagning av några eller samtliga dessa ombudsmän till en institution eller av en samordning av dem på något annat sätt. Kommittén skall enligt kommittédirektiven redovisa sitt uppdrag . Ett utvidgat skydd mot diskriminering Regeringen överlämnade propositionen Ett utvidgat skydd mot diskriminering (prop. 2002/03:65) till . Propo- sitionen innehåller bl.a. förslag till en ny lag om förbud mot diskri- minering. Den föreslagna lagstiftningen är ett led i genomförandet av EG-direktiven /43/EG och 2000/78/EG.