sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — För honom är detta upplysande om vad man syftar på: Verbet talar sitt tydliga språk. Här handlar det alltså för invandrare om att kasta av sig oket av primitiva kulturella identiteter och ta ett kvalitativt steg uppåt för att bli riktiga svenskar. (2002: 26). Det var också uppenbart att det fanns olika, motstridiga idéer bakom valfrihetens mål. Framför allt om man blir påmind om att tanken bakom riksdagsdeklaration , också var att hjälpa invandrare att utveckla sina egna kulturer vad nu det betyder, om de skulle vilja återvända hem. Idén om återvändande i deklarationen säger en del om att man såg invandrarna som tillfälliga gäster och inte som hemmahörande här. Politiken, i det här fallet, klingar bra i förhållande till olika grupper av politiska flyktingar som har som avsikt att inte stanna i och som arbetar politiskt för att återvända hem. Det var fallet med chilenska (och andra latinamerikanska) politiska flyktingar som började komma i stora tal och som utvecklar en återvändandets ideologi som kom att påverka deras sätt att leva i det svenska samhället (, 1991; , 1989). Om de skulle stanna här i landet vad var då meningen med att invandrarna, enligt deklarationen, skulle bibehålla och utveckla den ursprungliga kulturella och språkliga identiteten? Var det meningen att invandrare skulle ha rätt till likvärdiga kulturella villkor, att upprätthålla sina ursprungliga kulturer i det svenska samhället så som Borevi menar? Knappast eftersom kulturansatsen, i det här fallet, is reduced to limited aspects of social life that belong, more or less, to the private sphere of life (Kamali, 1997: 84). Men också för att det inte finns någon politik som helt och hållet kan lösa den här frågan enskild från andra samhällsfrågor och att det är omöjligt att upprätthålla i meningen fastställa en ursprunglig kultur. Det skulle gå , fram till i mitten av1980-talet, för att staten delvis skulle klargöra att valfriheten handlade om framför allt språk och kultur i ett mer begränsad form: det särskilda valfrihetsbe302 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik grepp inom invandrar- och minoritetspolitiken tar sikte på det egna språket och den egna kulturen i dess traditionella, mer avgränsade mening. Samhället skall ge sitt stöd till strävanden att bevara och utveckla både språket och en kultur som har sin grund i det egna kulturarvet. (SOU 1984:58). Man sätter gränser för valfriheten, men man har också i samma dokument kommit fram till att invandraren kommer att smälta in i samhället: vare sig invandraren själv vill eller inte, smälter han i regel gradvis in i den nya miljön. Denna vanligen ofrånkomliga och ibland smärtsamma assimileringsprocess är naturligtvis olika för olika individer och grupper (ibid). Det är uppenbart att det finns dubbla budskap även om man kan tänka sig att utredarna tänkte på två olika nivåer: på det personliga planet och det kollektiva. En individ kommer med all säkerhet att smälta in, medan möjligtvis vissa grupper kan bestå och bevara sitt kulturarv. Det kan vi bara spekulera om utifrån texten, det finns inga närmare förklaringar. Vad som är remarkabelt är att i båda definitionerna, den personliga och den kollektiva, finns det så bestämda uppfattningar om vilka alternativ som finns. Det finns ingen nyans eller mitt i mellan situationer. Men vad menas med kulturarv i detta fall? Man får inget svar utifrån dokumentet, men förmodligen syftar man på språket igen, och troligtvis mat, dans, folkdräkter, alltså en folkloristisk uppfattning om vad kultur är och som tenderar att exotisera det främmande utan att se människor bakom dräkten. Utifrån alla de resonemang som jag har tagit fram är det tveksamt om det egentligen har funnits en mångkulturell politik , eller om det bara var allmänna idéer om hur olika folkgrupper skulle förhålla sig till varandra för att undvika konflikter. Svårare frågor att svara på var om det över huvud taget var möjligt att bibehålla eller upprätthålla sina ursprungliga kulturer för invandrarna. Hur skulle det gå till i så fall, och skulle det räcka med statens bidrag för invandrarorganisationerna? Vi ska återkomma till det svårfångade kulturbegreppet. Om man relaterar till de andra två målen i politiken, nämligen jämlikhet och samverkan, blir inte bilden tydligare av vad det är för slags politik som åsyftas i praktiken. Tanken med jämlikheten var från början att invandrarna skulle ha tillgång till en välfärd i likhet med den som alla andra medborgare har. Man räknade inte med att samhället skulle diskriminera människor på grund av sitt ursprung, eller att segregationen skulle breda ut sig i samhället, 303 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 eller att man skulle diskrimineras på arbetsmarknaden och inte få riktiga jobb. Som har påpekat: Den officiella integrationspolitikens mål är att jämlikhet ska råda mellan de som invandrat till landet och de som är infödda. Mina och andras studier pekar på att utvecklingen gått i motsatt riktning . Personer med invandrarbakgrund har fått en underordnad ställning på ett flertal viktiga områden i samhället. De har generellt sett hamnat i välfärdens utkanter. (SOU 2005:41; SOU 2006: 37; SOU 2006:59; SOU 2006:60) Samverkansmålet var, kort sammanfattat, som ett samarbete mellan invandrar- och minoritetsgrupperna och majoritetssamhället. Vad som är lite uppseendeväckande är att relationen definieras mellan två olika kollektiv utan att precisera vad själva relationen handlade om, vilka skulle representeras och av vem (Borevi, 2002: 91, 92). Det framskymtar att det handlar om en relation mellan föreningar, men också mellan invandrarföreningar och staten. Tanken var att invandrarna skulle ha likvärdiga villkor men hur de skulle nå dit var oklart. En grundläggande konflikt i hela politiken är att man å ena sidan och i vissa sammanhang pratar om olika invandrargrupper som ett kollektiv med gemensamma intressen och som skulle ha rätt att bevara eller behålla sin kultur, definierades dessa grupper som minoriteter också, men å andra sidan har det i praktiken aldrig funnits några kollektiva rättigheter. All politik handlar egentligen om individuella rättigheter. Enligt finns det ytterligare två påstående om samverkansmålet: att samverkan handlade om en tillämpning av valfrihet och jämlikhet i politiken som förespråkar eller att det handlade om att myndigheter och invandrarnas organisationer måste finna sätt att lösa eventuella konflikter så som menar (2004: 205). drar den sista idén till sin spets och tolkar hela politiken som att En undertext kan skönjas i form av en strategi att göra invandrarna mindre synliga, kanhända i syfte att undvika manifest konflikt. Efter en kritisk läsning av förslag skulle man något polemiskt kunna säga att egentligen införde en assimilationspolitik som kallades integration (2004: 205, min kursivering) Med denna uppfattning blir det ännu mer tveksamt om det egentligen var en mångkulturell politik som etablerades 1975. Frågan som vi ska diskutera vidare är om den nya integrationspolitiken i stället har en mångkulturell aspekt eller inte och i så fall vad den syftar till. SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik Hela strategin skedde stora förändringar i invandrarpolitiken som skulle få stora politiska och sociala konsekvenser. Den första är vad man kallade för Hela strategin som syftade till att sprida ut invandrarna över hela landet och på så vis dela på kostnader. Tanken bakom var en upprepning av en hotbild om vad som skulle hända om invandrarna skulle koncentreras på samma ställe i stora städer. En oväntad negativ reaktion (för det politiska etablissemanget) från kommun att inte ta emot 15 flyktingar satte fokus på flera centrala frågor som stora delar av det svenska folket var upptagna av . , dåvarande kommunalråd sammanfattade sina synpunkter på följande sätt: vi har inte råd att ta emot flyktingar, vi är annorlunda, de kommer från diktaturländer och kan inte leva i en demokrati. I en studie karakteriseras situationen för Sjöbobefolkningen som det dubbla främlingskapet som och anser karakteriseras som en hotbild (, 1989: 156). Vad Sjöboexemplet visade var ett avstånd mellan eliten i och det svenska folket angående invandrarpolitiken. I det tysta var det flera kommuner som hade reagerat på att så många invandrare hade kommit till . presenterades frågan som en kostnadsfråga även om det fanns andra negativa inslag inför tanken att invandrare skulle fortsätta strömma in i landet. Någonting som också skulle komma till uttryck bland befolkningen så som flera attitydundersökningar fortsatte att visa och i konkreta aktioner mot flyktingförläggningar runt om i landet. (Wigerfelt & Wigerfelt, 2001) Den intressanta frågan är om Sjöboandan också fanns i andra delar av landet och hur den folkliga reaktionen i sin tur påverkade det politiska etablissemanget och politiken. Motståndskampen mot invandringspolitiken är omfattande inte bara i utan också i hela landet vilket visades med Ny Demokratins intåg på den politiska scenen . Kopplingen mellan rasism och politik, mellan lasermannen och en viss samhällsanda visas mästerligt i Geller bok om lasermannen (2002). Vad som började bli klart var också att den politiska enigheten i började sönderfalla, debatterna och reservationer ökade, invandringens effekter diskuterades livligt (, 2000). Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 Integrationspolitiken Det finns flera nya resonemang i den nya integrationspolitiken som trots allt ramades in i de välkända begreppen: valfrihet, jämlikhet och samverkan. Vad som finns bakom integrationspolitiken är ett konstaterande som finns i storstadspropositionen nämligen att fattigdomen och marginaliseringen har fått en etnisk prägel. Därför är målet att bryta segregationen och skapa ett för alla och för att kunna göra det måste målet preciseras utifrån en analys av ojämlikheter och orättvisor som finns och utifrån en analys av vilka faktorer som måste ändras för att jämlika levnadsvillkor skall kunna skapas(Bunar, 2001: 70). Utgångspunkten för integrationspolitiken är Lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. Vidare att samhällets etniska och kulturella mångfald är utgångspunkten för den generella politiken och att ömsesidig respekt och tolerans ska prägla de demokratiska värden som alla ska värna om. I det här fallet förknippar man integrationsfrågan med en välfärdsaspekt. Eller som Bunar uttrycker det: Det skulle kunna också uttryckas som att integrationspolitiken av är den etnifierade delen av den svenska välfärdspolitiken. (2001: 70). Den etnifierade delen omfattar flera bostadsområden, så kallade utsatta bostadsområde, i storstäderna , och . En kritik mot den tidigare invandringspolitiken som bidrog till kategoriseringen av invandrare var att den utgick från ett vi och dem tänkande (de los , 2005:41); att man försökte förändra invandrare så att de skulle bli mindre avvikande gentemot det svenska samhället och att åtgärderna oftast hade haft inslag av ett omhändertagande perspektiv (, 2000: 1726). Jag menar att integrationspolitiken genom att benämna hela bostadsområdena där invandrarna bor som objekt för politiken, cementerar denna uppdelning, det är de andra som ska integreras. Associationen till de avvikande är omöjlig att gå förbi. Trots att begreppspar integration/segregation har en stark tradition inom sociologi och inom välfärdssamhället , användes inte begreppet integration inom invandrarpolitiken och heller inte (SOU 2005:56, s. 110). I själva propositionen finns inte någon uttalad definition av begreppet integration, det finns dock flera betydelsefulla meningar som förklarar innehållet i politiken: att det finns flera dimensioner i integrationsprocessen, att det inte är fråga om en påtvingad assimilering, att det omfattar respekt 306 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik för kulturell särart, att den kulturella identiteten är en individuell valfrihet och att det är en ömsesidig process som berör både de invandrade och det mottagandet samhälle (, 2004). På den retoriska nivån finns det ett önskemål att politiken ska omfatta hela samhället. Detta är det diffusa dubbla budskapet i politiken. Integrationspolitiken sätter fokus på segregationsfrågan och att lösningen på problemet är att befolkningens mångfald måste avspeglas och återspeglas på olika områden och olika nivåer i samhället (Borevi, 2002). Den politiska retoriken ändrar begreppsapparat genom att lyfta fram mångfald i stället för mångkultur, utan närmare förklaringar, och utan att förklara hur det ska gå till i praktiken för att sätta in mångfalden i samhället. Det är nästan generande att tolka texten som att uppfattningen går ut på ungefär så som att vi ska låta de komma in, en upprepning på en gammal paternalistisk och klientelistisk politik. För finns inte i någon vision om hur ett samhälle baserat på mångfald ser ut och vad det kan innebära (2004: 210). Ett sätt att komma till rätta med segregationsfrågan var att lyfta fram ett deltagarperspektiv i propositionen, ett underifrånperspektiv. I de konkreta satsningarna skulle man framför allt göra människor delaktiga. Man såg en fara i att utanförskapet skulle leda till konflikter. Delaktighet som en del av ett demokratiprojekt skulle undvika sådana faror. Efter ett mångårigt arbete med frågor om lokal utveckling visar forskningen att det finns olika former av delaktighet. Allt från att olika målgrupper kan bli tillfrågade om vad de vill men utan att de bestämmer över resurserna eller aktiviteterna som ska göras, till att målgrupperna eller intresseorganisationerna bestämmer över vilka prioriterade behov de har, vilka aktiviteter som skall göras och hur resurserna ska tilldelas. Delaktighet kan uppmuntras och kontrolleras uppifrån eller uppmuntras och utvecklas underifrån. Att lyfta fram underifrånperspektivet, delaktighet, deltagande, är ett blygt erkännande på att det är brist på demokrati, att människor inte har något att säga till om i sitt eget liv, att människor kommer längre bort från beslutsfattande organ (, 2005; Kamali, 2005b). Att erkänna bristen leder inte nödvändigtvis till att demokratin kommer att utvecklas. Att ge människor makt, empowerment, är ett bra förhållningssätt men det är inte tillräckligt för att åstadkomma framgångsrika förändringar i det lokala utvecklingsarbetet eftersom demokratiprocessen också handlar om vilka 307 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 strukturella/organisatoriska faktorer som påverkar det lokala utvecklingsarbetet. Frågan är om integrationspolitiken är lösningen till segregations och demokratifrågan? En central aspekt, när man formulerade integrationspolitiken handlade om hur samhället skulle förhålla sig till pluralismen och hur institutionerna skulle spegla mångfalden. Ett tydligare sätt för att kunna lösa segregationsfrågan är att utforma en integrationspolitik med de grupper som är involverade i det här arbetet och som riktar sig till hela samhället. uttrycker det på följande sätt: Det innebär att särskilda rättigheter måste kunna ges till underordnade grupper i syfte att ge dem som kollektiv och deras medlemmar som individer jämlika förutsättningar och möjligheter som majoritetsbefolkningen. (2000: 57). Att tala om jämlikhet mellan olika grupper skulle leda till att invandrare skulle vara en del av samhället som har lika rättigheter. Det skulle innebära en strävan efter att alla grupper inte bara ska ha tillgång till formella utan också substantiella rättigheter och dessutom särskilda kollektiva rättigheter som påpekar. Då närmar vi oss verkligen vad som skulle betecknas som en mångkulturell politik som främjar mångfalden utifrån tanken om lika rättigheter till alla. Frågan om det behövs speciella rättigheter är kontroversiell, men tanken uppstår utifrån en orättviss situation präglad av diskriminering, utanförskap och marginalisering (Kymlicka, 1998; , 1994). Det finns forskare som talar om nya rättigheter och menar att det skulle handla om kulturella rättigheter för att definiera ett nytt innehåll i medborgarskapet. Ong menar t.ex. att kulturellt medborgarskap utgörs av: de kulturella praktiker och föreställningar som produceras i relation till överbryggandet av de ambivalenta och ifrågasatta relationer som råder mellan stat och hegemoni, där kriterier för tillhörighet till nation, befolkning och territorium bestäms ( I Bunar: 2001: 264) För Bunar har det här resonemanget två konsekvenser: Den första är att frågan om att vara medborgare – det vill säga att uppfattas som en del av den nationella gemenskapen – är tätt sammankopplad med maktrelationer mellan olika sociala grupper och deras skapande och upprätthållande mekanismer. Den andra är att ett fullt medborgarskap inte kan åstadkommas enbart genom en unilateral utvidgning av minoriteternas kulturella rättigheter. Processen av medborgarnas kulturella subjektivering måste omfatta hela samhället. (ibid: 264) 308 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik Man skulle kunna sammanfatta en sådan politik som att skapa en ny gemenskap, grundad i en rättvise- och jämlikhetspolitik med basen i mångfalden (inte bara den etniska), med sin egen historia, och med blicken i stället för det förflutna. Vad vi vet är att en sådan politik skulle skapa debatter, konflikter och meningsskiljaktigheter som förmodligen skulle förstärka demokratin. I så fall tvingas också politikerna och myndigheterna att ta ställning på ett tydligare sätt till vad de menar och på så sätt skulle de kunna återfå ett förtroendekapital som de saknar . Det ligger i välfärdsstatens intresse att kunna fortsätta att ha legitimitet i samhället, bland sina medborgare. I en diskussion om det sociala kapitalets utformande lyfter (2003) fram de offentliga institutionernas roll för det politiska systemets legitimitet i . Det är också därför det är så relevant att analysera alla offentliga insatser som görs inom integrationspolitikens domäner. Kultur i den mångkulturella politiken Att kulturbegreppet är ett av de mest debatterade begrepp beror inte bara på att det finns så många olika definitioner av kultur utan också på hur begreppet relateras till konkreta samhälleliga processer. Det som kallades invandrarforskning har i mångt och mycket inbegripit frågor om kulturell tillhörighet och identitetsfrågor. En del av den forskningen har varit inriktat på det som inte fungerade i mötet mellan invandraren och det svenska samhället med betoning på de andra. Kulturkrock, kulturmöte, är begreppsmässiga exempel på att man betraktar kulturen som någonting mer eller mindre essentiellt och oföränderligt. Detta är exempelvis vad etnologen försöker urskilja i kulturella mönster i och . Kulturarvet är ett viktigt begrepp i analys. För har alltifrån förnuft, rationalitet, habitus och t.o.m. fritidsintressen med kultur att göra. Hon menar att människor inte kan frigöra sig från sitt kulturarv (1993: 193). Detta är ett exempel på kulturessentialism inom forskningen. Det finns en utbredd idé bland vissa forskare och i den allmänna opinionen att ju längre bort man kommer ifrån desto svårare är det att kunna delta i det svenska samhället och dela samma värderingar. Följaktligen har invandrings- och integrationspolitiken bidragit till kategoriseringen av den andra genom att lyfta fram kultur 309 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 som ett arv, en statisk syn på kultur som någonting som skulle kunna förvaltas. Det finns forskare som betonar ursprunget, det förflutna, kulturarvet så som definierar fenomenet, rötterna som finns i människors minnen och i den segregerade omgivningen i det nya landet. Det finns också andra metaforer för att säga samma sak. Någon har pratat om kultur som man bär med sig som en ryggsäck som man inte skulle kunna avlasta sig ifrån. I de här fallen leder konstruktionen av den andra till att etnicitet uppfattas som en egenskap, inte som en relation. lyfte flera forskare fram just den kulturella egenskapsbilden av olika invandrargrupper och inte minst av svenskarna (, 1989; , 1989). började allt fler forskare att betona att det finns inga rötter bara fötter och att kulturen har en ständigt förändrande karaktär (, , 1993; Alsmark, 1997; , 1997; , 1996) (2002) vill framställa en tredje ståndpunkt i debatten mellan de två synsätten. Kulturen formar oss och ger oss riktlinjer för handlingar och värdegrunder, men skapar förutsättningar för handlande och påverkan. Han menar att den kulturella identiteten är viktig men att den är något som förändras genom påverkan av en mängd olika variabler. Man sitter således inte fast i en kultur. Rötterna i så fall finns i fötterna som rör sig från en plats till en annan, kulturella identiteter är rörliga men nödvändiga för att människor ska kunna hitta sin plats i det moderna samhället. I det här fallet tänker vi på kulturella identiteter som kollektiva identiteter, som inte nödvändigtvis har med etnicitet att göra. Invandrare är ett samlingsbegrepp för människor som har olika bakgrund, olika sätt att leva och olika framtidsvisioner och inte är etniska av sig själva (Se Kamali, 2002). Om kulturella identiteter är rörliga, vad menar man då med begreppet mångkulturalitet? Rent deskriptivt betyder begreppet att det finns olika kulturer inom ett och samma territorium vilka samexisterar, påverkas och förändras. Vad som ofta associeras med det mångkulturella är att det finns en assymetrisk relation mellan majoritetssamhälle och minoritetstssamhällena som missgynnar minoriteterna. Tanken bakom en mångkulturell politik är i så fall att kunna hitta en balans mellan de relationerna. Mångkulturalism är som ideologi/politik ändå inte monolitisk, det finns inte bara en enda ideologi utan flera sätt att se på de här relationerna. (2005) beskriver fem olika ideologiska positioneringar konservativ mångkulturalism eller monokultura310 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik lism, liberal mångkulturalism, pluralistisk mångkulturalism, vänsteressentialistisk mångkulturalism, och kritisk mångkulturalism för att kunna driva vidare diskussionen om de mångkulturella ideologierna. Hon förespråkar den sistnämnda och definierar den på följande sätt: kan sammanfattas som ett synsätt som eftersträvar en kamp mot sociala orättvisor i alla dess former och en förändrad samhällsstruktur De centrala elementen är självreflektion och självkritik för att vidga och förändra de egna perspektiven objektivitet och neutralitet förkastas fokusen skulle ligga på relationer mellan olika grupperingar i samhället(2005: 108, 109). En fördel med att lyfta fram den kritiska mångkulturalismen är att den lyfter fram orättvisor i stället för kultur, att den koncentrerar sig på relationer utan att fastna på mer eller mindre statiska kulturyttringar och att den ger plats för att analysera uteslutande mekanismer som finns inbyggda i olika strukturer och som skapar utanförskap och marginalisering. En ytterligare poäng med en sådan ansats är, enligt min mening, att om man pratar om kritisk mångkulturalism syftar man fortfarande på sociala processer som leder till att olika människor definierar sig på olika sätt. Att människor uppfattar sig själva som annorlunda är inte så märkligt med tanke just på samhälleliga processer och på medvetna strategier om att kunna ha en egen identitet: Kulturutbytet som oundvikligt, och faktiskt önskvärt, faktum undergräver alltså inte tesen att det finns distinkta samhälleliga kulturer (Kymlicka, 1998). En kritik mot idén om att plädera för mångkulturalitet är att man på det sättet skulle plädera också för en kulturrelativistisk syn, att man skall vara toleranta mot andra kulturer som inte har samma syn som oss.