sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Det finns föräldrar till teckenspråkiga barn som av sociala, eller andra skäl, inte anser sig kunna flytta till en specialskoleort eller låta sitt barn bo borta under skolveckan. Dessa barn och deras för- äldrar anser sig ändå i behov av den kompetens och tvåspråkiga un- dervisning som endast specialskolan kan erbjuda. För att kunna möta dessa behov bör SPM ges möjlighet att, efter särskilt beslut och efter samråd med berörd kommun, inrätta s.k. extern klass. Detta bör endast avse situationer där det finns flera elever i samma eller närliggande kommuner med samma behov. Teckenspråkiga barn som också är utvecklingsstörda Teckenspråkiga barn som utöver dövhet och hörselskada också är utvecklingsstörda och barn som är dövblindfödda tas även de emot inom den statliga specialskolan, dock inte alla. 14Uppgifter lämnade av . 151 §, andra stycket, Förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet. För att specialskolan ska vara en möjlig lösning för barn som ut- över dövhet eller hörselskada också är utvecklingsstörda, krävs att barnen har förutsättningar att utveckla en kommunikation på teck- enspråk och orientera sig i förhållande till sin hemmiljö, när de vistas borta från hemmet under åt gången. Det anför regeringen i den proposition som låg till grund för de förändringar inom specialskolan som trädde i kraft . I propositionen sägs vidare att för elever på tidig utvecklingsnivå som har svårigheter att skiljas från daglig kontakt med sin familj är skolgång på hemorten ett bättre alternativ. Även för barn som är dövblindfödda är barnets förmåga att kunna knyta an till hemmil- jön de vistas borta från hemmet en förutsättning för att skolgång i specialskolan ska vara ett fullgott alternativ för dessa barn (prop. 1998/99:105). Teckenspråkiga barn på tidig utveck- lingsnivå liksom barn som är dövblindfödda i skolpliktig ålder full- gör därför i betydande omfattning sin skolplikt i särskola på hem- orten, mestadels i träningsskolan.16 har ansvar för specialpedagogiskt råd och stöd åt skolhuvudmännen för dessa barns skolgång liksom för specialpedagogisk utredning och träning. 6.8Statens stöd till teckenspråkiga barns och ungdomars skolgång En övergripande inriktning av den svenska skolpolitiken har varit att utveckla skolan till en skola för alla. En viktig del i denna utveckling har varit att ge stöd till de barn och ungdomar som av olika skäl behöver det för sitt lärande (Skol- verket 2005e). Ett sådant stöd är en grundläggande förutsättning för att dessa barn ska erbjudas en utbildning likvärdig den som er- bjuds andra barn. Det gäller också barn som på grund av funk- tionsnedsättning är i behov av teckenspråk och av teckenspråkiga miljöer för sin utveckling och för sitt lärande. Ansvaret för specialpedagogiskt stöd till barn och ungdomar i skolan är delat mellan staten och kommunerna. Statens stöd till teckenspråkiga barns och ungdomars skolgång har senast behand- lats av Utredningen om funktionshindrade elever i skolan. 16 Uppgiften lämnad av resurscentren för döva och hörselskadade barn och ungdomar som också är utvecklingsstörda respektive för barn och ungdomar som är dövblindfödda inom . följd av regeringens ställningstagande till utredningens förslag och det därpå följande riksdagsbeslutet , har ansvaret för statens tidigare samordnade insatser till stöd för teckenspråki- gas utbildning delats upp på flera myndigheter . har statens upp- drag att erbjuda specialpedagogiskt råd och stöd i frågor som rör barn och ungdomar med funktionshinder till skolhuvudmän och andra utbildningsanordnare, som ansvarar för barns, ungdomars och vuxnas utbildning inom förskolan och inom det offentliga skolväsendet 8§ Förordning (2001:286) med instruktion för Speci- alpedagogiska institutet). Genom institutet garanterar staten till- gång till sådan spetskompetens om funktionshindrade barns och ungdomars lärande, som kommuner och andra skolhuvudmän inte kan förväntas bygga upp på egen hand (prop. 1998/99:105, prop. 1990/91:18). I institutets uppdrag ingår att ge råd och stöd åt skolhuvudmän så att döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade barn och ung- domar i förskola, förskoleklass, grundskola, särskola, sameskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola ges möjlighet till en utbild- ning likvärdig den som erbjuds andra i samhället. Institutets upp- drag är i förhållande till tidigare myndighetsansvar för specialpeda- gogiskt stöd till barn och ungdomar med hörselskada utökat ge- nom att resurser för detta i betydande omfattning tillfördes insti- tutet vid dess bildande.17 ska institutet även ge råd och stöd till skolhuvudmän inom det offentliga skolväsendet för vuxna (prop. 2000/01:72). Härigenom har institutet fått ansvar även för stöd åt skolhuvudmännen när det gäller vuxenstuderande inom vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och inom svenskundervisning för invandrare (Sfi) i behov av teckenspråk för sitt lärande. Förutom att ge råd och stöd ska institutet också erbjuda special- pedagogisk utredning och träning inom resurscenter för vissa teck- enspråkiga barn och ungdomar. De barn och ungdomar som ska 17 I samband med inrättandet av tillfördes institutet dels de medel som tidigare anvisat till landstingen för specialpedagogiskt stöd till elever med hörselskada i grund och gymnasieskola, dels resurserna för de kunskapscenter för döva, erbjudas insatser är dels döva och hörselskadade barn som också är utvecklingsstörda, dels barn och ungdomar som är dövblindfödda. I institutets uppdrag ingår även att utveckla, framställa och dis- tribuera läromedel för barn och ungdomar med funktionshinder inom det offentliga skolväsendet och motsvarande utbildningar med enskild huvudman samt att informera om lämpliga läromedel som finns på marknaden. Som en del i detta uppdrag ingår utveckla, framställa och distribuera läromedel på svenskt teckenspråk. Slutli- gen disponerar och fördelar institutet särskilt ekonomiskt stöd till kommuner, som tidigare nämnts, för regionala insatser för elever med funktionshinder (Förordning (1991:931) om statsbidrag till särskilda insatser på skolområdet). Utöver det stöd staten erbjuder kommuner och andra skolhuvud- män genom finns specialskolan som ordnar utbildning för teckenspråkiga barn i skolpliktig ålder. Staten är huvudman. () har ansvaret för specialskolan . SPM ansvarar för driften och verksamheten vid fem regionala specialskolor för döva och hörselskadade och vid en riksskola för döva och hörselskadade elever som på grund av utvecklingsstörning inte kan få utbildning i en regionskola. och Specialskolemyndig- heten har även och Nationellt centrum för flexi- belt lärande (CFL) uppdrag som explicit avser stöd till teckensprå- kiga ungdomars skolgång. Då det gäller särskilda upp- drag återkommer jag till detta i samband med min redovisning av teckenspråkiga ungdomars gymnasieskola. Det särskilda uppdrag CFL har kommer att uppmärksammas i samband med min redo- visning av läromedel på teckenspråk. 6.8.3Specialskolan för döva och hörselskadade För barn i skolpliktig ålder som inte kan gå eller sär- skolan därför att de är döva eller hörselskadade finns specialskolan. Utbildningen i specialskolan syftar till att ge dessa barn en utbild- ning som anpassas till varje elevs förutsättningar och som så långt är möjligt motsvarar den utbildning som ges i . I den teckenspråkiga miljö som finns i specialskolan får döva och hörsel- skadade barn möjligheter att utveckla en fullvärdig (additiv) två- språkighet med teckenspråk som grund. Utbildningen präglas av att två språk, det svenska teckenspråket och svenska språket, an- vänds parallellt i olika funktioner och att de båda språken ömsesi- digt förstärker varandra som verktyg för kommunikation och lä- rande. Specialskolan har fått utökat ansvar för teckenspråkiga barns språkutveckling genom att tiden för elevernas skolplikt utsträckts till . Specialskolan har ett delvis annorlunda uppdrag än . Det visar en jämförelse av deras styrdokument. Specialskolan ska erbjuda en teckenspråkig miljö som främjar såväl utvecklingen av elevernas modersmål som deras färdigheter i svenska språket (två- språkig undervisning), och den ska ge eleverna kunskaper utifrån vars och ens förutsättningar som så långt möjligt motsvarar de kunskaper som andra barn får i . Utbildningen i speci- alskolan ska vara likvärdig med den som erbjuds elever i övriga skolformer.18 Låg andel elever som lämnar specialskolan med fullständiga avgångs- betyg I direktiven för mitt uppdrag uppges att andelen avgångselever som lämnar specialskolan med fullständiga avgångsbetyg är fortsatt låg och att detta får negativa konsekvenser för deras möjligheter till fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Någon analys av orsakerna till den låga måluppfyllelsen redovisas inte i direktiven. En jämförelse med andra elever som lämnat med ofullständiga betyg visar delvis samma resultat. Utbildningsut- skottet anger i sitt betänkande 2005/06:UbU1 att har andelen elever som inte uppnår målen i ett eller flera ämnen ökat. uppgick andelen elever i som fått betyget icke godkänt som slutbetyg i ett eller flera ämnen till av samtliga elever i . Av gruppen pojkar med utländsk bakgrund var det som inte uppnådde målen. En orsak som anges i betänkandet till att elever med utländsk bak- 18 1 kap. 2 § skollagen (1985:1100) Utbildningen inom varje skolform skall vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet.. grund uppnår sämre resultat än svenska elever är att de har ett sämre utgångsläge bl.a. genom sämre kunskaper i svenska språket. Barn med annat modersmål än svenska har liknande svårigheter som teckenspråkiga barn i sitt lärande. De har svårare att ta till sig kunskaper som förmedlas genom läromedel och tryckt information på svenska språket och de har svårare att uttrycka i skrift på ett språk som inte är deras modersmål. För teckenspråkiga barn för- stärks detta genom den kumulativa eftersläpning i språkligt avse- ende som är en följd av att flertalet teckenspråkiga barn växer upp i familjer där talat språk utgjort familjens gemensamma språk fram till dess föräldrarna tillägnat teckenspråk efter att barnet är fött. som språket kan utgöra en förklaring till svårigheter i skolan har jag noterat ett antal hinder av strukturell art som kan vara en annan förklaring till att andelen elever i specialskolan som inte uppnår godkänt i kärnämnena är förhållandevis hög. Utbildning i specialskolan ska vara likvärdig den som erbjuds barn i skolpliktig ålder i andra motsvarande skolformer, men det finns brister i styrningen av verksamheten som hindrar detta. Styrdokumenten för skolformen är inte fullt ut harmonierade med motsvarande styrdokument för . Föreskrifter om tvåspråkig undervisning motsvarande de som finns för och för sameskolan saknas helt. Formuleringar i styrdokumenten för specialskolan visar att de mera utgår från de begränsningar som är en följd av elevernas funktionsnedsättning, än från deras möjligheter att utveckla en additiv tvåspråkighet (teckenspråk och svenska) som bi- drar till att minimera de handikappande konsekvenserna av deras funktionshinder. har fler undervisningstimmar i vissa ämnen För flertalet ämnen i specialskolan gäller samma kursplaner som för . Särskilda kursplaner finns enbart för ämnena tecken- språk, svenska, engelska, moderna språk samt för ämnet rörelse och drama, som ersätter ämnet musik i . visar en jämförelse av utbildningstidens omfattning mellan och specialskolan på betydande skillnader då det gäller den utbild- ningstid som erbjuds i de olika ämnena. Elever i specialskolan erbjuds under sin skoltid färre undervis- ningstimmar i ämnet svenska, än eleverna i . Elever i är garanterade à 60 minuters undervis- ning i ämnet svenska under nio årskurser. Elever i specialskolan erbjuds à i samma ämne under tio årskur- ser, alltså mindre. Utifrån det vi redovisat i språkav- snitten om teckenspråkigas språkutveckling och om deras unika tvåspråkighet, ett tecknat och ett primärt talat språk, kan man starkt ifrågasätta om den utbildning de erbjuds i svenska kan anses motsvara den som erbjuds barn i . I ämnet engelska erbjuds elever i specialskolan samma antal un- dervisningstimmar (480) som elever i un- der nio. Även här kan man ifrågasätta om elever i specialskolan ges reella förutsättningar att tillägna sig de kunskaper som krävs för betyget godkänd i ämnet med tanke på att engelska är det andra primärt talade språket de ska ha tillägnat sig i läst och skriven form under sin skoltid. I ämnet matematik är det antal undervisningstimmar som erbjuds elever i specialskolan mera än vad som erbjuds elever i . Genom dessa strukturella avvikelser från vad som erbjuds elever i i de behörighetsgivande språkämnena, erbjuds elever i specialskolan mindre i ämnen där de behöver mera för att uppnå samma mål som andra i skolpliktig ålder. Istället erbjuds de utökad undervisningstid i ämnet bild , i ämnet hem och konsumentkunskap , i ämnet rörelse och drama som ersätter ämnet musik i , i ämnet slöjd . Den fråga jag ställer mig är, om det är utökad un- dervisning i dessa ämnen som elever i specialskolan behöver för att nå ökad måluppfyllelse. Specialskolans uppdrag är att erbjuda tvåspråkig undervisning i en teckenspråkig miljö, motsvarande den tvåspråkiga undervisning som erbjuds vissa andra barn med annat modersmål än svenska i (Grundskoleförordningen (1994:1194). I uppdraget ingår att kunna erbjuda flexibla lösningar utifrån den enskilde elevens individuella behov. Härigenom beaktas inom specialskolformen såväl de språkliga behov de har för sitt lärande som de behov elevernas funktionsnedsättning ger upphov till (prop. 1998/99:105). De 710 timmars undervisning i teckenspråk som eleverna i specialskolan får under sin skoltid bör enligt min uppfattning relateras till deras språkutveckling och till den tecken- språkiga skolmiljö som ska utgöra stöd för denna. Undervisning i teckenspråk kan därför på intet sätt anses motivera att antalet undervisningstimmar i specialskolan understiger det timantal i ämnet svenska som erbjuds elever i . Undervisning i svenskt teckenspråk avser att ge eleverna de kunskaper de behöver för att kunna jämföra morfologi och syntax med svenska språkets och andra språks uppbyggnad och struktur. Specialskolans styrdokument måste harmonieras med En åtgärd som måste vidtas för att uppnå ökad måluppfyllelse i specialskolan är att harmoniera styrdokumenten för skolformen med motsvarande styrdokument för . Vidare bör övervägas att ge uppdrag att anpassa dels kursplaner, dels betygskriterier i olika ämnen så att de bättre korre- sponderar med specialskolans uppdrag om tvåspråkig undervisning. Specialskolans timplan måste förändras så att de ämnen som utgör grund för antagning till ett nationellt eller specialutformat program i gymnasieskolan (svenska, svenska som andraspråk, matematik och engelska) ges ett ökat antal undervisningstimmar, om utbild- ningen specialskolan ska kunna anses likvärdig den som erbjuds barn i andra skolformer. Detta kan exempelvis ske genom att anta- let undervisningstimmar i främst ämnena bild, hem- och konsu- mentkunskap, rörelse och drama och slöjd minskas till motsva- rande undervisningstid för . Även begränsningar av valmöjligheterna bör övervägas när det gäller anvisad undervis- ningstid för elevens val, för de elever som bedöms ha svårigheter att nå kunskapsmålen i svenska, engelska eller matematik. I uppdrag ingår bl.a. att följa upp och utvärdera skolväsendet, förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen (Föror- dning (2002:1160). Detta uppdrag omfattar även specialskolan och bör därför ges i uppdrag att systematiskt följa upp utbild- ningsresultaten inom specialskolan och i den mån elever i special- skolan inte når målen för utbildningen analysera orsakerna till detta. 6.8.4Döva och hörselskadade elever som också är utvecklingsstörda Utredningen om funktionshindrade elever i skolan föreslog i sitt slutbetänkande att de regionala specialskolorna skulle ges möjlighet att ta emot ett begränsat antal döva och hörselskadade elever med lätt utvecklingsstörning och att skolorna för dessa elever skulle få tillämpa särskolans styrdoku- ment. Flertalet remissinstanser ställde sig positiva till förslaget, men hävdade behovet av ökade resurser och ökad kom- petens. I den proposition som därpå följde avvisade regeringen för- slaget med motivering att den föreslagna försöksverksamheten först borde analyseras. Den gemensamma föreslagna styrelsen för specialskolorna borde därför enligt regeringen ges i uppdrag att noga överväga och pröva förutsättningar och konsekvenser av en försöksverksamhet i enlighet med kommitténs förslag och därefter återkomma till regeringen (prop. 1998/99:105). Efter förslag från gavs myndigheten genom Förordning (2002:238) om ändring i Specialskole- förordningen möjlighet att ta emot elever med dövhet och hörselskada på grundsärskolenivå vid myndighetens fem regionskolor. Härigenom gavs föräldrar till teckenspråkiga barn med utvecklingsstörning synbart samma möjligheter till föräldra- inflytande som föräldrar till barn med utvecklingsstörning hade enligt lagen (1995:1249) om försöksverksamhet till ökat föräldra- inflytande över utvecklingsstörda barns skolgång. Till skillnad från lagen om försöksverksamhet, som innebär att föräldrarna väljer att deras barn läser efter kursplaner om föräldrarna väljer att låta barnet gå i , innebär den införda möjligheten att ta emot teckenspråkiga barn som också är utvecklingsstörda vid SPM:s regionskolor att särskolans kursplaner ska tillämpas för dessa elever och att betyg ska ges enligt före- skrifter om betyg i särskoleförordningen. Genom ändringen i förordningen förändrades målgruppen för Åsbackaskolan från att tidigare avsett barn med dövhet eller hörselskada som också är utvecklingsstörda till att avse elever med dövhet eller hörselskada som på grund av utvecklingsstörning inte kan få utbildning på en regionskola inom myndigheten. Barn med utvecklingsstörning och deras skolgång har, som tidi- gare redovisats, varit föremål för utredning inom ramen för . Utredningen uppmärksammar i sitt slutbe- tänkande även de barn med utvecklingsstörning som fullgör sin skolplikt i specialskolan och den utformning regelverken kring dessa barns utbildning har och föreslår att de regler som gäller inom skolformen bör harmoniseras med utred- ningens förslag. Gymnasieskolan är en oundgänglig länk i det livslånga lärandet för alla ungdomar. För behörighet att antas till utbildning på ett natio- nellt- eller specialutformat program i gymnasieskolan krävs att den sökande slutfört sista årskursen i eller motsvarande och har godkända betyg i svenska alternativt svenska som andra- språk, engelska och matematik eller på annat sätt förvärvat likar- tade kunskaper. Ungdomar som inte har godkända betyg i dessa ämnen erbjuds utbildning i gymnasieskolan i form av ett individu- ellt program. I direktiven till utredningen (dir. 2003:169) redovisas att av de elever som antogs till riksgymnasierna för döva och hör- selskadade 2003 saknade behörighet att antas till ett na- tionellt eller ett specialutformat program i gymnasieskolan. Uppgiften avser såväl teckenspråkiga elever som elever med hör- selskada som fullgjort sin skolplikt i , i vanlig klass el- ler i hörselklass. Av uppgiften kan därför inte utläsas hur stor andel teckenspråkiga elever som 2003 saknade behörighet att antas till ett nationellt eller specialutformat program i gymnasieskolan. Utred- ningen har därför begärt uppgifter om antalet teckenspråkiga elever som antagits till nationella, specialutformade och individuella pro- gram . Uppgifterna redovisas i tabell 6.1. Utbildning på teckenspråk SOU 2006:54 Andelen elever vid Riksgymnasiet för döva på nationella, specialutformade respektive individuella program läsåren 2000/01– program (%) program (%) gram (%) Källa: Uppgifterna lämnade av kommun, Gymnasieför- valtningen 6.9.1Riksgymnasiet för döva i Majoriteten av ungdomar med hörselskada i landet genomför sin gymnasieutbildning i sina hemkommuner,19 medan det stora flerta- let elever som fullgjort sin skolplikt i specialskolan fortsätter sina studier vid Riksgymnasiet för döva i . kommun får enligt föreskrifter i gymnasieförordningen (1992:394) i sin gymna- sieskola anordna utbildning för elever från hela landet som är döva eller hörselskadade och beroende av teckenspråkig miljö för sitt lärande. Utbildningen vänder sig också till elever som har en språk- störning och som är i behov av samma insatser som döva och till elever som är dövblinda. Härutöver får kommunen även anordna utbildning för elever från hela landet som är hörselskadade och som trots användning av tekniska hjälpmedel kan följa reguljär under- visning i gymnasieskolan. Beslut om antagning av elever fattas av styrelsen för utbildningen i kommunen. För elever som till följd av skolgången måste bo utanför hemorten ska kom- mun även anvisa kost och logi för elever som behöver och önskar det. Kommunens kostnader för dessa utbildningar regleras genom ett särskilt avtal mellan staten och kommun. Medel disponeras av . För elev som inte är hemmahörande i kommun har kommun även rätt till interkommunal ersätt- ning från elevens hemkommun. 19 Skolledarhögskolans i nr 519 (1997). Döva och hörselskadade elevers studiesituation i gymnasieskolorna i . För utbildningen ska läroplanen, programmålen, kursplaner och timplaner för gymnasieskolan tillämpas med de nödvändiga avvi- kelser bestämmer. För de elever som behöver det får utbildningstiden förlängas med . Teckenspråk som kärnämne ska förekomma på alla nationella och specialutformade program som anordnas för elever som är döva elever. Undervisning i teckenspråk som annat ämne än kärn- ämne får anordnas för elever som är hörselskadade, om de har be- hov av och önskar undervisning i teckenspråk. 6.9.2Utbildningen vid Riksgymnasiet för döva Utbildningen för döva respektive för hörselskadade ungdomar i har senast varit föremål för utredningen inom ramen för Utredningen om funktionshindrade elever i skolan (1998). Utred- ningen noterar i sin analys - som dels är baserad på en utvärdering som gjort av utbildningen (1996), dels på uppgifter som hämtats in av utredningen – att det är svårt att dra några entydiga resultat av undervisningen. Enligt utvärdering hade ungdomarna på riksgymnasiet för döva något lägre medelbetyg än de hörande eleverna på skolenheten, medan ungdomarna på riks- gymnasiet för hörselskadade hade ett högre betygsgenomsnitt. I utvärdering uppger dock lärarna vid riksgymnasierna att både döva och hörselskadade elevers kunskapsnivåer var sämre än de hörande elevernas. Att resultaten inte når upp till samma nivå som för hörande elever kan enligt bl.a. ha att göra med de kommunikationsproblem som är förknippade med utbildningen. Elever som är döva har oftast själva ett väl utvecklat teckenspråk i och med att det är deras första språk. Däremot kan svenska språket fortfarande utgöra ett hinder för deras lärande. För lärarna är där- emot, enligt , situationen ofta den motsatta. Deras teck- enspråk räcker inte alltid till för att förklara komplicerade samband. Därmed finns risk att djupare nyanser går förlorade (SOU 1996:167, 1996). Den utvärdering av riksgymnasieverksamheten i som redovisade 1996 följdes året därpå upp av Skolledarhög- skolan i . Skolledarskolans uppföljning bekräftar och för- stärker i några avseenden de resultat som redovisades i året innan. Någon ytterligare uppföljning av riksgymnasi- erna i har därefter inte genomförts av eller med stöd av medel från . har genomfört utbildningsinspektion av gymnasieskolorna i kommun. Syftet med inspektionen är att bedöma kvaliteten i utbildningarna och hur väl verksamheten uppfyller statens krav utifrån läroplaner och övriga föreskrifter. I inspektionsrapporter uppmärksammas att riksrekryte- rande utbildning av döva, hörselskadade och språkstörda erbjuds vid fyra av kommunens sex gymnasieskolor.