sou · GUB389 · 2007-01-01 00:00:00 — Den sanktionerade uppgifts- skyldigheten är central för dagens deklarationsförfarande och skall enligt vår mening vara det även i ett ytterligare förenklat deklara- tionssystem. Det är inte bara skyldigheten att lämna uppgifter som ändrat karaktär utan även formerna för uppgiftslämnandet. kan t.ex. deklaration lämnas via Internet och skattskyldiga som inte behöver göra några ändringar i eller tillägg till de uppgifter som förtryckts på deklarationsblanketten kan godkänna uppgifterna via telefon eller SMS. Möjligheten att deklarera på elektronisk väg har funnits . Inför taxeringen lämnades drygt 2,6 miljoner deklara- tioner på elektronisk väg. lämnas dock en inte obetyd- lig del av deklarationerna i pappersform trots att de skulle kunna lämnas på elektronisk väg. Det står klart att införandet av den nya tekniken har minskat pappershanteringen betydligt och underlättat administrationen för både och de deklarationsskyl- diga. Ett rimligt antagande är att utvecklingen kommer att fortsätta i den riktningen. Även om arbete med och kostnader för att hantera pappersdeklarationer har minskat kvarstår alltjämt kostnader som skulle kunna försvinna om deklarationsblanketten inte behövde lämnas in. Dessutom kräver även den elektroniska hanteringen av deklarationerna resurser dels för själva ärendehan- teringen (registrering, bearbetning och arkivering), dels för att upprätthålla de elektroniska systemen. Det har alltså blivit allt enklare att deklarera. Ändå finns det fysiska personer som inte fullgör sin deklarationsskyldighet. För leder detta till arbete med att hantera påminnelser och förelägganden samt att besluta om skönstaxering och särskilda avgifter. De deklarationsskyldiga å sin sida drabbas av dessa åtgär- der trots att i de flesta fallen har tillgång till de upp- gifter som behövs för taxeringen. Det finns alltså skäl att överväga om deklarationsförfarandet och administration kan förenklas ytterligare. Den grupp för vilken möjligheterna till ytterligare förenklingar är mest framträdande är fysiska personer som kan taxeras på grundval av de förtryckta uppgifterna i den deklarationsblankett som sänt ut. Dessa personer är skyldiga att aktivt bekräfta uppgifterna, antingen på elektronisk väg eller genom att återsända blanketten undertecknad. Vi anser att det för denna grupp finns skäl att förenkla deklarationsförfarandet ytterligare genom att slopa skyldigheten att aktivt bekräfta uppgifterna och ersätta den med en möjlighet att tyst godkänna de förtryckta upp- gifterna. En fysisk person som får en deklarationsblankett där de för- tryckta uppgifterna är korrekta och fullständiga skall alltså i fort- sättningen inte behöva aktivt bekräfta uppgifterna. Däremot skall han eller hon precis som vara skyldig att kontrollera att upp- gifterna är korrekta och fullständiga. För nu aktuell grupp kommer deklarationsskyldigheten att inskränka sig till en skyldighet att kontrollera de förtryckta uppgifterna. Vi föreslår med andra ord att deklarationsskyldigheten behålls men att dagens krav på en aktiv bekräftelse ersätts med en möjlighet att tyst godkänna de för- tryckta uppgifterna. Vårt förslag innebär att den grundläggande be- stämmelsen om när fysiska personer är deklarationsskyldiga inte ändras (2 kap. 2 § LSK). Som alternativ har vi, liksom (se avsnitt 4.4.2), övervägt att slopa deklarationsskyldigheten för de skattskyldiga vars förtryckta uppgifter är korrekta och fullständiga. Vi anser att skillnaden mellan att behålla deklarationsskyldigheten men införa en möjlighet att deklarera genom tyst godkännande och att slopa deklarationsskyldigheten närmast är teoretisk. I praktiken innebär båda alternativen att den skattskyldige måste kontrollera att de förtryckta uppgifterna är korrekta och fullständiga och att han eller hon inte behöver höra av sig till om uppgif- terna är det. Att behålla deklarationsskyldigheten har dock pedago- giska fördelar eftersom det alternativet tydligare ger uttryck för att de skattskyldiga även i fortsättningen skall ha ansvaret för att de förtryckta uppgifterna är korrekta och fullständiga. Slopad dekla- rationsskyldighet är enligt vår mening inte lika tydlig på den punkten. Vi anser därför att bibehållen deklarationsskyldighet med tyst godkännande är att föredra framför slopad deklarationsskyl- dighet. En fråga som bör beröras i anslutning till det sagda är hur de skattskyldiga i ett system med tyst godkännande rent faktiskt skulle se på sitt ansvar för att de förtryckta uppgifterna är korrekta och fullständiga. Detta har undersökt och resultaten redovisas i avsnitt 4.5.2 Av resultaten att döma skulle de skattskyl- diga känna minst lika stort ansvar som för att uppgifterna är korrekta och fullständiga, dvs. de skulle kontrollera uppgifterna i minst samma utsträckning som . Om de skattskyldiga också kommer att bete sig så är givetvis en öppen fråga, men det väcker ändå förhoppningen om att tyst godkännande inte medför någon förändrad kvalitet på underlagen för taxering. I vart fall synes det inte finnas fog för att känna oro för att en reform skulle leda till sämre underlag. Genom vårt förslag kommer att behöva hantera betydligt färre pappersdeklarationer och elektroniska bekräftelser än . Dessutom kommer administrationen av ärendena att kräva mindre resurser eftersom vårt förslag minskar antalet ärenden med påminnelser, förelägganden, skönstaxering och särskilda avgifter. I flera ärenden där nämnda åtgärder är aktuella kommer Skatte- verket i stället att direkt kunna fatta beslut om taxering på grundval av förtryckta uppgifter. De deklarationsskyldiga å sin sida slipper att aktivt bekräfta uppgifterna och riskerar inte de särskilda avgifter som påförs vid utebliven deklaration. För att ett system med tyst godkännande skall bli enkelt och effektivt bör det i princip bara omfatta fysiska personer där Skatte- verket normalt har tillgång till de uppgifter som behövs för en rik- tig taxering. Det innebär att fysiska personer som skall redovisa inkomst av näringsverksamhet inte bör ingå i systemet eftersom de inte kan taxeras endast på grundval av förtryckta uppgifter. När det gäller taxeringen av näringsinkomster är beroende av uppgifter från de deklarationsskyldiga för att kunna besluta om en korrekt taxering. En fysisk person som bedriver näringsverksamhet kan även ha inkomst av tjänst och kapital och uppgifter om de inkomsterna kan förtryckas. Det centrala är dock att så länge den deklarationsskyldige bedriver näringsverksamhet kommer inte de förtryckta uppgifterna att vara tillräckliga för en riktig taxering. Det nu anförda gäller på motsvarande sätt de fysiska personer som skall lämna fåmansföretagsuppgifter enligt 3 kap. 21 § LSK. Fysiska personer som bedriver näringsverksamhet eller som skall lämna fåmansföretagsuppgifter skall därför undantas från förslaget. De skall även i fortsättningen lämna en deklaration på samma sätt som . En annan kategori fysiska personer som inte tyst kan godkänna de förtryckta uppgifterna är givetvis fysiska personer vars uppgifter om tjänste- och kapitalinkomster inte är korrekta och fullständiga. Här finns dock en skillnad gentemot fysiska personer som bedriver näringsverksamhet och de som skall lämna fåmansföretagsuppgif- ter, nämligen den att det i många fall kommer att röra sig om enstaka beskattningsår då uppgifterna inte är korrekta och fullstän- diga. Det rör sig alltså om deklarationsskyldiga som normalt skulle kunna tyst godkänna de förtryckta uppgifterna men som för vissa beskattningsår måste lämna deklaration t.ex. på grund av att perso- nen sålt en fastighet eller haft en extrainkomst som inte finns med på någon kontrolluppgift. Dessa deklarationsskyldiga skall därför omfattas av systemet med tyst godkännande men skall för beskatt- ningsår då de förtryckta uppgifterna inte är korrekta och fullstän- diga lämna deklaration på samma sätt som . gäller enligt 3 kap. 3 § LSK att den deklarationsskyl- dige skall göra ändring i eller tillägg till de uppgifter som förtryckts på deklarationsblanketten om uppgifterna inte är korrekta och full- ständiga. Härav följer indirekt att de deklarationsskyldiga har en skyldighet att kontrollera att de förtryckta uppgifterna är korrekta och tillräckliga för en riktig taxering. Genom vårt förslag kommer deklarationsskyldigheten för en stor del av de fysiska personerna att stanna vid skyldigheten att kontrollera de förtryckta uppgif- terna. Vi anser därför att det finns skäl att genom ett tillägg i 3 kap. 3 § LSK uttryckligen ange att den deklarationsskyldige skall kon- trollera att de förtryckta uppgifterna är korrekta och tillräckliga. Ett sanktionerat uppgiftslämnande förutsätter att det finns en föreskriven skyldighet att lämna uppgifter (prop. 1981/82:142 s. 24–26 och prop. 1995/96:170 s. 142). Den föreskrivna skyldigheten att göra den ändring eller det tillägg som behövs för att de för- tryckta uppgifterna skall bli korrekta och fullständiga, dvs. lämna deklaration, kommer i likhet med att vara sanktionerad genom bestämmelserna om skattetillägg och skattebrott. Den som tyst godkänner de förtryckta uppgifterna trots att han eller hon skulle ha korrigerat uppgifterna riskerar därför att få betala skattetillägg eller att ställas till ansvar för skattebrott. Vi återkom- mer till dessa sanktioner i avsnitt 6.4.4 och kapitel 7. Sammanfattningsvis föreslår vi alltså att fysiska personer, som inte skall redovisa inkomst av näringsverksamhet eller lämna fåmansföretagsuppgifter, och vars förtryckta uppgifter är korrekta och fullständiga skall deklarera genom tyst godkännande. Är upp- gifterna inte korrekta och fullständiga skall den deklarationsskyl- dige deklarera på samma sätt som , dvs. göra den ändring eller det tillägg som behövs och återsända blanketten undertecknad till eller göra motsvarande på webbplats. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår vi ändringar i 3 kap. 3 § LSK, och att två nya paragrafer, 7 och 9 §§, införs i 4 kap. LSK. Vår bedömning: Det behövs ingen särskild regel om utredning och kommunikation för att skall kunna fatta beslut om taxering på grundval av ett tyst godkännande. Förslaget att vissa deklarationsskyldiga skall deklarera genom att kontrollera den utsända deklarationsblanketten och tyst godkänna blanketten om uppgifterna är korrekta och fullständiga väcker frå- gan om vad som krävs för att skall kunna fatta beslut om taxering. För att ett system med tyst godkännande skall få avsedd effekt är det viktigt att kan gå direkt till beslut när deklarationstiden väl löpt ut. måste helt enkelt kunna ta ett tyst godkännande för gott när det inte finns något som tyder på att den deklarationsskyldige skall lämna ändrings- eller tilläggsuppgifter. Avgörande för när kan fatta beslut om taxering är dels bestämmelsen om verkets utredningsskyldighet i 3 kap. 1 § TL, dels bestämmelserna om verkets kommunikationsskyldig- het i 3 kap. 2 § TL. Enligt 3 kap. 1 § TL skall se till att ärenden blir tillräckligt utredda. Vad som är tillräcklig utredning kan inte avgöras generellt utan får avgöras från ärende till ärende. Om omständigheterna i ett ärende gör att ärendet framstår som tillräckligt utrett finns det knappast skäl för att utreda ärendet ytterligare. Med andra ord, om uppgifterna i den utsända blanketten förefaller ge en korrekt bild av den deklarationsskyldi- ges inkomstförhållanden kan inte anses skyldigt att utreda ärendet ytterligare innan verket fattar beslut om taxering. I sådana fall har inte anledning att anta något annat än att den deklarationsskyldige tyst har godkänt de förtryckta upp- gifterna och att han eller hon varit i sin fulla rätt att göra det. En annan fråga är om är skyldigt att kommunicera uppgifterna i ärendet. Genom att sända ut en blankett med för- tryckta uppgifter underrättar de deklarationsskyldiga om inkomna kontrolluppgifter m.m. kommunika- tionsskyldighet är dock vidare än att underrätta deklarations- skyldiga om uppgifter som tillförts ett ärende av någon annan än den deklarationsskyldige själv. Verket skall nämligen innan ett beslut om taxering fattas ge den deklarationsskyldige tillfälle att yttra sig, om det inte är onödigt (3 kap. 2 § första stycket TL). Om underrättat den deklarationsskyldige om inkomna kontrolluppgifter och om han eller hon är tyst får det dock anses onödigt att verket ger den deklarationsskyldige tillfälle att yttra sig innan verket fattar beslut om taxering på grundval av de förtryckta uppgifterna. Det är enligt vår bedömning helt i sin ordning att går direkt till beslut om taxering i fall där den deklarationsskyldige inte hörs av och där de förtryckta uppgifterna framstår som korrekta och tillräckliga för en riktig taxering. saknar helt enkelt anledning att utgå från något annat än att den deklara- tionsskyldige deklarerat genom tyst godkännande och kan därför utan vidare utredning eller kommunikation besluta om taxering i enlighet med utsända (deklarerade) uppgifter. Är tystnaden däremot felaktig, dvs. om har indika- tioner på att den deklarationsskyldige borde ha sänt tillbaka blan- ketten med korrigeringar, kan inte fatta beslut om taxering utan ytterligare utredning eller kommunikation. I de fall har anledning att anta att underlaget inte är tillförlit- ligt bör alltså utreda ärendet vidare. Om det inte leder framåt återstår i slutändan att besluta om skönstaxering. Vid felaktig tystnad kan alltså inte gå direkt till beslut eftersom måste utreda ärendet och kommunicera med den deklarationsskyldige innan beslut om taxering kan fattas. Det kan alltså konstateras att i ett system med tyst godkännande kommer , något förenklat, att ställas inför två olika sorters tystnad. Om tystnad råder i ett ärende där de förtryckta uppgifterna framstår som korrekta och tillräckliga saknar Skatte- verket skäl att utgå från något annat än att ärendet är klart för beslut om taxering. I sådana fall behövs ingen ny regel för att skall kunna fatta beslut; att ärendena är klara för beslut följer av dagens regler. Råder i stället tystnad i ett ärende där har anledning att anta att de förtryckta uppgifterna inte är korrekta och tillräck- liga för en riktig taxering och att den deklarationsskyldige därför borde ha lämnat en deklaration med kompletterande uppgifter finns det inget intresse av att skall kunna fatta beslut utan ytterligare utredning och kommunicering. Det finns därför inte heller något behov av en regel som möjliggör det. Mot bakgrund av redogörelsen ovan gör vi bedömningen att det inte krävs några lagändringar för att beslutsfattandet skall gå smi- digt och snabbt i alla de fall där uppgifterna framstår som korrekta och tillräckliga. Innan reformen satt sig kan det finnas viss osäker- het om vilka åtgärder – beslut eller utredning – som bör följa på den deklarationsskyldiges tystnad. Denna osäkerhet kommer dock att vara övergående och utgör därför inte skäl att ändra i dagens regler om utredning, kommunikation och beslut. 5.4Deklarationsskyldiga som inte fått någon förtryckt deklarationsblankett Vårt förslag: En deklarationsskyldig som inte fått en blankett för allmän självdeklaration skall själv ta reda på om uppgifter för- tryckts. Den deklarationsskyldige skall sedan vara skyldig att kon- trollera uppgifterna och göra de ändringar i och tillägg till uppgif- terna som behövs för en riktig taxering. En deklarationsskyldig som inte sänt någon för- tryckt deklarationsblankett till skall fullgöra deklarationsskyldig- heten på samma sätt som . Det förekommer i ett fåtal fall att inte sänder ut någon förtryckt deklarationsblankett. Det beror i regel på brister i kontrolluppgiftsmaterialet. De deklarationsskyldiga som Skatte- verket inte sänder någon förtryckt blankett till kommer över huvud taget inte att kunna fullgöra deklarationsskyldigheten genom tyst godkännande. Här finns helt enkelt inga uppgifter att godkänna. De deklarationsskyldiga till vilka inget blankettutskick görs måste därför alltid deklarera på samma sätt som . Något som också förekommer är att sänder ut en deklarationsblankett med förtryckta uppgifter men att blanketten inte kommer fram till den deklarationsskyldige. Det finns alltså uppgifter att tyst godkänna men den deklarationsskyldige kan inte göra det av den enkla anledningen att han eller hon inte får uppgif- terna. Den som inte får sin blankett med förtryckta uppgifter skulle därför behöva lämna deklaration på samma sätt som . Detta kan den deklarationsskyldige givetvis undvika genom att kontakta och be att få en ny förtryckt deklarations- blankett. Om han eller hon får blanketten före deklarationstiden har gått ut finns förutsättningar för tyst godkännande och det är därför inget problem att den första blanketten inte kom fram. Det- samma gäller de deklarationsskyldiga som har e-legitimation och som före deklarationstidens utgång via webbplats tar del av de uppgifter som har och som har förtryckts i deklarationsblanketten. Problem skulle i stället kunna uppkomma i fall där den deklara- tionsskyldige ännu inte tagit del av sina förtryckta uppgifter när deklarationstiden löper ut. Om deklarationsskyldiga i sådana fall skall vara skyldiga att lämna deklaration på samma sätt som uppkommer frågan hur skall hantera fall där denna deklarationsskyldighet inte fullgörs. Som redogjorts för i föregående avsnitt är skyldigt att underrätta deklarationsskyldiga om uppgifter som har tillförts ett taxeringsärende av någon annan än den deklarationsskyldige själv och ge honom eller henne tillfälle att yttra sig över uppgif- terna. Denna kommunikationsskyldighet fullgör verket genom att sända ut en deklarationsblankett där tillgängliga uppgifter (kon- trolluppgifter) förtryckts. Frågan är om kan fatta beslut om taxering i fall där blanketten inte kommer fram. För att en myndighet skall anses ha fullgjort sin kommunika- tionsplikt krävs i princip att den enskilde nåtts av underrättelsen (prop. 1971:30 s. 703). Det innebär dock inte att det alltid måste finnas bevis för att den deklarationsskyldige fått del av underrättel- sen för att ett ärende skall få avgöras. Myndigheter är nämligen i stor utsträckning berättigade att utgå från att en enskild nåtts av en försändelse som sänts till honom eller henne med posten i vanligt brev (jfr prop. 1971:30 s. 703). Det sagda kommer att få stor betydelse i ett system med tyst godkännande. Om en deklarationsskyldig inte hörs av (dvs. inte aktivt bekräftar de förtryckta uppgifterna) innebär det undantagslöst att deklarationsskyldigheten inte har fullgjorts. I ett system med tyst godkännande kan dock tystnaden vara ett god- kännande av de förtryckta uppgifterna. Om det i dessa fall inte finns någon indikation på att den deklarationsskyldige inte fått blanketten har rätt att utgå från att blanketten kom- mit fram, vilket i sin tur innebär att ärenden där de förtryckta upp- gifterna framstår som korrekta och fullständiga är klara för beslut om taxering. Annorlunda förhåller det sig om det av en eller annan anledning finns skäl att anta att den deklarationsskyldige inte fått blanketten. Sådana fall bör inte kunna avgöra utan att först vidta administrativa åtgärder (adressutredning, kommunicering och påminnelse). En annan sak är att verket före november månads utgång skall fatta beslut om taxering och att myndigheten i slutän- dan därför kan komma att fatta beslut trots att varken kommunik- ations- eller deklarationsskyldigheten fullgjorts. Det kommer dock att vara administrativt betungande för att skilja ut de fall där det finns anledning att anta att deklarationsskyldigheten inte fullgjorts på grund av att den deklarationsskyldige inte fått del av de förtryckta uppgifterna, t.ex. när deklarationsblanketten kommit i retur. Ett annat problem är att deklarationsutskicket inte behöver komma i retur i samband med deklarationstidpunkten, utan först långt därefter och kanske rentav efter beslutet om taxe- ring. Det skulle därför vara en fördel om kunde behandla alla fall där den deklarationsskyldige är tyst lika. Detta kan uppnås genom att krav ställs på de deklarationsskyl- diga. Ett sätt är att de deklarationsskyldiga som inte fått en dekla- rationsblankett med förtryckta uppgifter helt enkelt skall vara skyldiga att ta reda på om uppgifter förtryckts. I likhet med skall , före under taxeringsåret, sända en blankett för allmän självdeklaration med förtryckta uppgifter till den som kan antas vara skyldig att deklarera. Huvudansvaret för att de deklarationsskyldiga underrättas om innehållet i inkomna kon- trolluppgifter och övriga förhållanden som känner till skall alltså ligga på . Härtill föreslår vi att den som inte fått en blankett uttryckligen skall vara skyldig att ta reda på om uppgifter förtryckts för honom eller henne. Det kan den deklara- tionsskyldige göra genom att se till att han eller hon får en blan- kett, dvs. ta kontakt med och be att få en blankett. För dem som har e-legitimation finns alternativet att ta del av upp- gifterna på webbplats. Det som är nytt med vårt förslag är att i de fall en utsänd blan- kett inte kommer fram skall den deklarationsskyldige själv se till att han eller hon får kännedom om de förtryckta uppgifterna. Den deklarationsskyldige skall sedan precis som om han eller hon fått blanketten genom utskick vara skyldig att kontrollera uppgifterna och göra de ändringar i och tillägg till uppgifterna som behövs för en riktig taxering. För deklarationsskyldiga vars uppgifter är korrekta och fullstän- diga kommer nämnda skyldighet att informera sig om de upp- gifter som förtryckt att ersätta skyldigheten att lämna deklaration. Poängen med det här förslaget är att skall ha rätt att utgå från att alla deklarationsskyldiga har fått del av de uppgifter som förtryckt och skickat ut. På så sätt slipper Skatte- verket att utreda fall där blanketten kommer i retur som man slipper påminna de deklarationsskyldiga att deklarera. Alla fall där den deklarationsskyldige är tyst och där de förtryckta uppgif- terna framstår som korrekta och fullständiga kommer att bli klara för avgörande i samma stund som deklarationstiden löper ut. Skat- teverket kan då koncentrera sina resurser på de ärenden där de för- tryckta uppgifterna inte framstår som korrekta och fullständiga, dvs. ärenden som kommer att kräva ytterligare åtgärder innan beslut om taxering kan fattas. Den föreslagna skyldigheten att informera sig om uppgifter har förtryckts samt att kontrollera uppgifterna och göra nödvändiga ändringar och tillägg kan knappast anses som betungande. Särskilt inte mot bakgrund av att alternativet är att den deklarationsskyl- dige skall lämna deklaration på samma sätt som . De krav som ställs på de deklarationsskyldiga i de två alternativen är nämligen mer eller mindre identiska. Nästa fråga som bör belysas är vilka effekter som uppkommer om en deklarationsskyldig, som inte fått någon blankett, låter bli att informera sig om vilka uppgifter förtryckt. Det bör direkt påpekas att passivitet på det området inte leder till några självständiga effekter. Vilka effekter som uppkommer beror nämli- gen helt och hållet på om de förtryckta uppgifterna är korrekta och fullständiga eller inte. Är uppgifterna korrekta och fullständiga uppstår ingen annan effekt än att den deklarationsskyldige taxeras på grundval av uppgifterna. Om de förtryckta uppgifterna däremot inte framstår som kor- rekta och fullständiga blir effekterna att måste utreda ärendet vidare, dvs. desamma som om den deklarationsskyldige varit skyldig att lämna deklaration aktivt på samma sätt som . Beslut om taxering kan då inte fattas utan ytterligare utredning. En deklarationsskyldig som inte får en förtryckt deklarations- blankett kommer inte att kunna veta om det beror på att Skatte- verket inte skickat ut någon blankett eller på att den utsända blan- ketten inte kommit fram. Genom att kontakta kom- mer den deklarationsskyldige att kunna få reda på hur det förhåller sig.