sou · GUB343 · 2007-01-01 00:00:00 — Slutligen vill utredningen, medveten om att detta är en bedöm- ning som kommer an på rättstillämpningen, för sin del inte utesluta att en terroristattack i ett särskilt fall fått en sådan omfattning och karaktär både i sitt utförande och organisation m.m. att den kan jämställas med sådana skadehändelser som enligt den reglering som redovisats medför ansvarsfrihet för anläggningsinnehavaren. Atomansvarighetslagens preskriptionsregler grundar sig på artikel 8 enligt dess lydelse i den nu gällande . Detta inne- bär som huvudregel att skadeståndsanspråk mot en anläggningsinne- havare preskriberas , räknat för atomolyckan. I speciella fall – om en olycka orsakats av att atomsubstans stulits, förlorats eller övergivits före atomolyckan – gäller en yttersta tids- frist . De svenska preskriptionsreglerna innehåller också en bestämmelse om s.k. korttidspreskription (s.k. discovery rule). Skadestånds- anspråk mot en anläggningsinnehavare eller dennes försäkringsgivare måste anmälas hos anläggningsinnehavaren från det att den skadelidande fick eller hade bort få kännedom om skadan samt om den för skadan ansvarige. Försummas detta går rätten till er- sättning förlorad. En särskild fråga som också inställer sig är från vilken tidpunkt denna s.k. korttidspreskription skall räknas. I rättsfallet NJA 2001 s. 93 har i ett fall som gällde tillämpning av 31 § trafikskadelagen slagit fast att preskriptionstidens utgångspunkt i en situation då en treårig korttidspreskription gällt inte anses infalla tidigare än när försäkringstagaren har erhållit ett objektivt sett någor- lunda säkert underlag med avseende på de faktiska förhållanden som han vill lägga till grund för sitt anspråk. I atomansvarighetslagen finns också en särskild bestämmelse som reglerar s.k. sena skador, dvs. skador som visar sig först efter det att anläggningsinnehavarens ansvarighet har preskriberats. I Paris- och tilläggskonventionen saknas helt bestämmelser om denna situation. Enligt 32 § första stycket atomansvarighetslagen betalar staten er- sättning för sena skador som följer av en atomolycka som en svensk atomanläggningsinnehavare är ansvarig för. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde omfattar skador som har visat sig efter det att preskription har in- trätt men för atomolyckan. I något fall kan ersättning av statsmedel också betalas för skada som har visat sig inom tioårsperioden, nämligen om den skadelidande inte har väckt talan inom föreskriven tid eller inte har företagit annan åtgärd för att avbryta preskriptionen men har haft en godtagbar ursäkt för sin underlåtenhet75. Den reviderade föreskriver att den allmänna preskriptionstiden för personskada i artikel 8 sträcks ut till . Detta innebär vidare att också ersättningsanspråk som kan fram- ställas med stöd av tilläggskonventionen, de s.k. andra och tredje ersättningsstegen, omfattas av samma preskriptionstid76. Enligt konventionens motiv godtas endast väckande av talan vid domstol som preskriptionsavbrytande åtgärd77. Den längre preskriptionstiden motiveras med att personskador som orsakats av radioaktiv strålning kanske visar sig först efter det att personen exponerats för radioaktiva ämnen78. För den skadelidande kan det därför vara viktigt att preskriptionstiden sträcks ut så att hans eller hennes krav på ersättning kan kvarstå även . Å andra sidan kan inte göras alltför lång. Anläggningsinnehavare och försäkringsgivare eller andra finansiärer av garantier är av affärsmässiga skäl inte beredda att reservera medel för oväntade kostnader under långa tidsperioder. Vidare kan det vara svårt att garantera att företag existerar efter en tidrymd av . Ett annat problem är de bevissvårigheter som uppkommer för den skadelidande om alltför förflyter mellan olyckan och ska- dan79. Den utsträckta preskriptionstiden har också föregåtts av diskus- 1981/82:163 s. 64 och , Svensk och internationell atomansvarig- hetslagstiftning, 1968 s. 50. 76Exposé des Motifs of the Supplementary Convention (revised), Draft # 1: 10 2005, paragraph 37. 77OECD/, Exposé des Motifs of the Convention (revised), Draft # 1, paragraph 78Exposé des Motifs of the Convention, Draft # 1:16 2005, paragraph 74. 79Michael beskriver i artikeln Atomansvarighetsdomstol: En följd av bombnedslag i Bikini, i till Hans Ragnemalm, 2005, s. 49 ff. den unika juridiska mekanism som skapats i den numera självständiga republiken för att pröva olika framställda ersättningsanspråk i fråga om skador åsamkade av de amerikanska kärnvapenprov som ägde rum på atollen Bikini i i –1958. Den oberoende domstol som instiftats på för att pröva ersättningskrav, Nuclear Claims Tribunal of the Republic of the , tillämpar efter att ha konsulterat medicinsk och annan sakkunskap sin egen ersättningsmodell för personskador. Ersättnings- modellen har utarbetats bl.a. mot bakgrund av de stora bevissvårigheter som ofta föreligger vid s.k. sena skador och de höga rättegångskostnader som kan bli följden av ersättnings- anspråken. Enligt modellen skall varje sökande visa att han eller hon var bosatt i Marshall- öarna vid tiden för atomproven (dvs. mellan ) och att han eller hon Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde sioner under revisionsarbetet. Försäkringsbranschen har under hela förhandlingsarbetet som lett fram till ändringsprotokollen framhållit svårigheterna med att meddela försäkring om preskriptionstiden förlängs. Det har emellertid påtalats att detta problem skulle bortfalla om staten garanterar den ersättning som kan komma att utgå t.ex. efter olyckan. Försäkringsbranschen har vidare påtalat problemet med att bevisa ett kausalsamband vid s.k. sena skador. Trots denna kritik har konventionsstaterna ansett det bäst förenligt med de skadelidandes intressen att sträcka ut preskriptionstiden för sena personskador till . Humanitära aspekter har givetvis haft en avgörande roll för detta ställningstagande. I ändringsprotokollet till upphävs vidare den bestämmelse i konventionen som föreskriver en särskild preskrip- tionstid för de fall atomolyckan orsakats av atomsubstans som före olyckan har stulits, förlorats eller övergivits. Skälet till denna ändring är att det helt enkelt inte har ansetts nödvändigt att ha en särskild preskriptionsregel för något som knappast eller i vart fall mycket sällan kan förväntas inträffa80. Även denna ändring i förhållande till nuvarande regler överensstämmer med bestämmelserna i ändrings- protokollet till . För att svensk rätt skall stå i överensstämmelse med ändrings- protokollet i denna del krävs, att den särskilda preskriptionstiden för ersättningsanspråk föranledda av en atomolycka vilken orsakats av atomsubstans som före olyckan stulits, förlorats eller övergivits, slopas. drabbats av någon eller flera av de i en särskild lista uppräknade strålningssjukdomarna. Kan sökanden styrka dessa två omständigheter föreligger en presumtion för att personskadan beror på de amerikanska kärnvapentesterna. 80 /, Revision of the Convention on Third Party Liability in the Field of Nuclear energy and of the Convention Supplementary to the Convention, Note by the Secreteriat, /NE(2002)6/REV1 p. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde 6.6.1.1 Överväganden och förslag –Rätten till ersättning för personskador skall preskriberas om den skadelidande inte anmäler sitt anspråk eller väcker talan mot en anläggningsinnehavare senast efter atom- olyckan. –Bestämmelsen om en särskild preskriptionstid för atomsub- stans som stulits, förlorats eller övergivits före olyckan skall utgå. –För andra skador än personskador skall rätten till ersättning även i fortsättningen preskriberas från den dag atom- olyckan inträffade. För att svensk rätt skall stå i full överensstämmelse med ändrings- protokollet till måste preskriptionsbestämmel- sen i 21 § atomansvarighetslagen kompletteras med den särskilda till utsträckta preskriptionstiden för personskada. När det gäller frågan om preskriptionstiden för personskador bör sträckas ut ytterligare, utöver , måste hänsyn tas till att antalet personskador som visar sig på ett mycket sent stadium, dvs. efter det att den utsträckta preskriptionstiden har gått till ända, torde vara starkt begränsat. I flera fall kan det förmodas röra sig om någon form av cancersjukdom. De uppgifter som utredningen har tagit del av ger vid handen att normalutfallet av cancer ökar procen- tuellt i en population som utsatts för joniserande strålning. Det går visserligen inte att skilja sådan cancer som orsakats av joniserande strålning från cancer som har uppkommit av andra orsaker. Genom att statistiskt studera en grupp människor som man känner till har utsatts för en viss strålning med en kontrollgrupp som inte har blivit utsatta för sådan kan en riskfaktorbedömning göras. Även om sanno- likheten kan konstateras öka är det oerhört svårt, och går inte att påvisa genom mätningar, att en enskild individ drabbats av cancer som en följd av joniserande strålning81. 81 , Radiation, People and the Environment, s. 16 f. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde Längre preskriptionstid än ? På samma sätt som vid andra typer av skador än personskador kan förmodas att det skulle vara mycket svårt för den skadelidande att bevisa att det finns ett kausalsamband mellan en viss atomolycka och skadan. Vidare torde den skadelidande under alla förhållanden garan- teras vård och olika former av sociala förmåner av staten. Även om det i och för sig kan åberopas skäl till stöd för en preskriptionstid som överstiger , eller att rätten till ersättning för personskada över huvud taget inte bör kunna preskriberas, finner utredningen att värdet av en sådan ordning skulle vara ytterst begränsat. Utredningen har därför när det gäller personskador stannat för att preskription skall inträda senast efter den dag då atomolyckan inträffade. Att i svensk rätt införa en preskriptionstid som uppgår till innebär i förhållande till den nuvarande regleringen att anläggnings- innehavarna i stället för staten i första hand kommer att åläggas ett ansvar för s.k. sena skador. Motsvarande ansvar kommer att gälla för anläggningsinnehavare i andra stater anslutna till den reviderade Paris- och . Det kan i sammanhanget också framhållas att Nordiska Kärn- försäkringspoolen har förklarat att det inte är möjligt att erbjuda försäkring som täcker en preskriptionstid som sträcker sig längre än , vilket också andra representanter för den europeiska för- säkringsbranschen har gett uttryck för under arbetet med att för- handla fram den reviderade . Skälen för detta är som nämnts främst att det på affärsmässiga grunder är olämpligt att inte kunna avsluta räkenskaperna, att det inte är möjligt att garantera att försäkringsgivaren existerar och att det är förenat med stora bevissvårigheter att bedöma om en skada härrör från en olycka . Utredningen har också på de internationella möten som utredningen deltagit i fått bekräf- tat att denna uppfattning delas även av andra europeiska försäk- ringssammanslutningar. Det krävs därför att anläggningsinnehavaren har möjlighet att täcka sin ansvarighet med annan finansiell garanti. En möjlighet är att staten tillhandahåller täckning för dessa skador. Utredningen får i denna del hänvisa till framställningen i avsnitt 9. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde Preskriptionstiden för andra skador än personskador Den reviderade medger längre preskriptionstider än vad som är fallet också för andra skador än personskador. Vill- koret för att sträcka ut preskriptionstiderna ytterligare är emellertid att det finns ekonomisk täckning för detta. Ett ytterligare villkor är att regleringen inte inverkar på den rätt till ersättning som tillkom- mer en person enligt de preskriptionstider som gäller som huvudregel. När det gäller andra skador än personskador anser utredningen inte att det finns skäl att införa längre preskriptionstider än de som redan gäller och som uppgår till . Visserligen kan det tyckas angeläget att utforma nationell rätt så att en skadelidande inte går miste om sin rätt till ersättning enbart på grund av att möjligheten att framställa anspråk upphört. Det är emellertid framförallt i fråga om personskador, s.k. sena skador, som det finns en risk för att tiden för att framställa ersättningsanspråk är för kort. Under alla för- hållanden skulle det vara mycket svårt för en skadelidande att visa att skadan orsakats av en atomolycka långt tillbaka i tiden. Någon ändring av nuvarande preskriptionsregler för andra skador än personskador bör alltså inte ske. 6.7De skadelidandes möjligheter att framställa ett samlat ersättningsanspråk Genom artikel 7 (j) i ändringsprotokollet till Pariskonventionen82 in- förs en bestämmelse som ålägger konventionsstaterna att se till att de skadelidande kan göra sin rätt till skadestånd gällande utan att behöva föra talan särskilt beträffande varje källa från vilken ersättningen skall betalas. En motsvarande bestämmelse finns redan i artikel 9 (b) i tilläggskonventionen som har tillkommit för att tillgodose att de skadelidande bara skall behöva föra en samlad ersättningstalan. Bestämmelserna skall ses mot bakgrund av att Paris- och tilläggs- konventionen utgör ett ersättningssystem i tre steg med ett ansvar för anläggningsinnehavaren, ett ansvar för anläggningsstaten och ett gemensamt statsansvar som omfattar alla stater som är anslutna till tilläggskonventionen. 82 Ändringsprotokollet, punkten H. (j). Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde Ändringsprotokollet till upptar en motsva- rande bestämmelse. Avsikten är att de skadelidande skall kunna göra sin rätt till skadestånd gällande oavsett från vem medlen härstammar. Bestäm- melsen skall förhindra att de skadelidande tvingas framställa flera anspråk på ersättning om sådan skall betalas dels av anläggningsinne- havaren, dels av anläggningsstaten på grund av dess kompletterande skadeståndsansvar, dels ock gemensamt av samtliga stater anslutna till tilläggskonventionen enligt det tredje ersättningssteg som tilläggs- konventionen reglerar. Förslag: En bestämmelse skall införas som anger att mål får hand- läggas i en och samma rättegång om de har samma skadelidande som part. Atomansvarighetslagen innehåller ingen särskild reglering som motsvarar den reviderade och den reviderade tilläggskonventionens bestämmelse om att den skadelidande skall kunna göra sin rätt till skadestånd gällande genom endast ett ersätt- ningsanspråk. Visserligen finns det i 21 § andra stycket atomansva- righetslagen en bestämmelse som innebär att den skadelidande kan vända sig direkt mot försäkringsgivaren om han föredrar det framför att vända sig mot anläggningsinnehavaren, men denna regel innebär inga garantier i förhållande till den ersättning som eventuellt skall betalas av statliga medel. Enligt allmänna processrättsliga regler har den skadelidande möj- lighet att väcka talan såväl mot anläggningsinnehavaren som mot staten (för det fall staten skulle komma att tillskjuta medel från anläggningsstatens ersättningssteg eller i annan särskild ordning) inom ramen för ett och samma mål. Om den skadelidande i stället väcker talan mot både anläggningsinnehavaren och staten skall målen handläggas i en rättegång om de kan anses stödja sig på väsentligen samma grund83. Med att talan väcks avses inte enbart att talan väcks genom samma stämningsansökan. En kort tidsskillnad tolereras84. Också om den skadelidande skulle väcka talan t.ex. mot anläggningsinnehavaren och staten var för sig skall 8314 kap. 1 § . 84KARNOV, Band II, kommentar till 14 kap. 1 § . Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde målen handläggas i en rättegång om de stödjer sig på väsentligen samma grund (s.k. obligatorisk kumulation)85. Även om det före- faller tveksamt om obligatorisk kumulation skulle aktualiseras i de aktuella situationerna så finns det en möjlighet för domstolen att – om de processekonomiska fördelarna överväger eventuella olägen- heter – förena mål mellan samma eller olika parter så att de hand- läggs i en rättegång (s.k. frivillig kumulation)86. De nu redovisade allmänna processrättsliga reglerna torde i fler- talet fall innebära att konventionens syften att den skadelidande inte skall behöva föra talan särskilt beroende på om anläggningsinne- havaren, staten eller annan har att betala ersättningen uppfylls. Det kan emellertid gå åtskilliga år från skadetillfället till dess att medel som härrör från det tredje steget enligt tilläggskonventionen reg- leras. Ersättning som härrör från det gemensamma statsansvaret enligt tilläggskonventionen förutsätter emellertid inte att ett särskilt anspråk, utöver det som riktats mot anläggningsinnehavaren, fram- ställs. Däremot är det mer tveksamt vad som gäller i fråga om den ersättning som kan komma att betalas av nationella statsmedel. Det kan inte uteslutas att det – trots de ovan redovisade allmänna pro- cessrättsliga reglerna om kumulation – kan finnas ett behov av en särskild reglering som anger att mål får handläggas i en och samma rättegång om de har samma skadelidande som part. Utredningen föreslår därför att en sådan regel införs i lagen. 6.8Frågor om domstols behörighet och statens rätt att företräda sina medborgare Artikel 13 i innehåller bestämmelser om vilken konventionsstats domstolar som är behöriga att pröva ersättnings- anspråk i anledning av en atomolycka. Enligt konventionens huvud- regel tillkommer behörigheten domstolarna i den stat på vars terri- torium, inbegripet territorialhavet, olyckan har inträffat. Om olyckan har inträffat utanför en konventionsstats område, eller om platsen för olyckan inte kan bestämmas med säkerhet, gäller i stället att behörigheten tillkommer domstolarna i den stat där den ansvarige 8514 kap. 2 § . 8614 kap. 6 § . Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde anläggningsinnehavarens anläggning är belägen. Har olyckan skett delvis i en konventionsstat och delvis utanför konventionsstaternas områden, är domstolarna i den förstnämnda staten behöriga. Är flera staters domstolar behöriga som en följd av att olyckan inträffat inom flera konventionsstaters territorier skall en särskild konfliktdom- stol avgöra vilken domstol som skall vara behörig87. Tilläggskonventionens regler om behörig domstol bygger helt på reglering i denna fråga, se artikel 2 (a) i tilläggs- konventionen. Det kan emellertid inträffa att de domstolar som pekas ut som behöriga, dvs. i de flesta fall olycksstatens domstolar, finns i en stat som inte är part i tilläggskonventionen. För det fall atomolyckan också involverar stater anslutna till Wien- konventionen påverkas frågan om vilken domstol som är behörig av det s.k. gemensamma protokollet88 vilket innehåller regler om vilken av Wien- respektive som skall tillämpas enligt vad som närmare anges i artiklarna 3 och 4 i protokollet. De situationer vilka främst torde påverkas av den nu aktuella jurisdiktionsfrågan – dvs. vilken stats domstol som är behörig när atomolyckan inträffat i en exklusiv ekonomisk zon som inte tillhör anläggningsstaten – torde emellertid i praktiken uteslutande vara olyckor i samband med transporter. Atomansvarighetslagens jurisdiktionsbestämmelser innebär att svensk domstol har behörighet om en atomolycka helt eller delvis inträffar i . Om en svensk atomanläggning orsakat olyckan har alltså svensk domstol behörighet. Så är också fallet om en olycka inträffat på eller över det fria havet och en svensk anläggningsinne- havare är ansvarig för olyckan. För det fall en olycka endast delvis inträffat i kan talan också väckas i Sverige89. Är det däremot fråga om transporter av atomsubstanser bygger artikel 4 i , vilken ligger till grund för regleringen i 6–8 §§ atomansvarighetslagen, på en princip om ett avsändaransvar. Vem som bär ansvaret vid transporter får betydelse för de fall då svenska domstolars jurisdiktion – i enlighet med nuvarande bestäm- melser – grundas på huruvida en svensk anläggningsinnehavare kan anses ansvarig för en olycka och skadan uppkommit i en icke- konventionsstat. 87Se artikel 13 i . 88Joint Protocol Relating to the Application of the Convention and the Convention. Protokollet trädde i kraft . 8936 § atomansvarighetslagen. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde Ändringsprotokollets delvis nya reglering I ändringsprotokollet till bibehålls huvudregeln att domstolen i den stat där atomolyckan skett är behörig. Behö- righetsreglerna utvidgas emellertid så att anspråk som härrör från olyckor som har inträffat i en fördragsslutande parts ekonomiska zon skall prövas av domstolarna i den stat till vilken den ekono- miska zonen hör90. Ändringen innebär alltså att olyckor som hänt i en exklusiv ekonomisk zon från domsrättssynpunkt hanteras på samma sätt som olyckor som inträffar på en stats territorium. Med den ekonomiska zonen jämställs också ett område inom vilket en fördragsslutande part enligt internationell rätt skulle ha möjlighet att grunda en ekonomisk zon. Ändringen står väl i överensstämmelse med den utveckling som ägt rum inom havsrätten och som syftar till att genom lagstiftning skydda miljön i en stats omgivande hav utanför dess territorialgräns. Den nya behörighetsregeln skall också ses i belysning av att den till- godoser kuststater vars exklusiva ekonomiska zon trafikeras av far- tyg som används för transporter av atomsubstanser91. Inte minst för en icke kärnkraftsstat som har farvatten som används för atom- transporter kan det vara av stort värde att kunna försäkra sig om att den egna statens domstol är behörig att pröva ett skadeståndsmål som följer av en olycka i dess ekonomiska zon (EEZ)92. Det åligger konventionsstaterna att meddela general- sekreterare hur den ekonomiska zonen avgränsats. Om en atomolycka inträffar utanför konventionsstaternas områ- den, på ett område som kan jämställas med en ekonomisk zon, men som inte anmälts till generalsekreterare i enlighet med vad som föreskrivits, eller om platsen för atomolyckan inte med säker- het kan fastställas, är domstolen i den konventionsstat där den för atomolyckan ansvariga innehavarens anläggningar är belägen behö- rig93. I ändringsprotokollet regleras vidare hur jurisdiktion fastställs när i princip domstolar i flera olika konventionsstater är behöriga samt i de fall oenighet råder om hur de maritima zonerna skall avgränsas. I dessa situationer tillkommer behörigheten domstolen i det land 90Ändringsprotokollet, punkten M, och artikel 13 i den reviderade . 91Håkan , The revision of the /: Important of the International Nuclear Liability Regime, the INLA Conferenece in , s. 145. 92Julia , INLA 2001 session, s. 9 f. 93Revision of the Convention on Third Party Liability in the Field of Nuclear Energy and of the Convention Supplementary to the Convention, /NE (2002) 6/REV1. Lagändringar att överväga vid ett svenskt tillträde som kan konstateras ha störst anknytning till olyckan och som kan anses vara mest berört av olyckan. Behörig domstol pekas ut av den särskilt inrättade s.k. konfliktdomstolen94. Det framgår inte närmare av motiven till konventionen vilka omständigheter som kan ligga till grund för domstolens tolkningar av rekvisiten störst anknytning och mest berört. 6.8.1.2 Överväganden och förslag –Reglerna om domstols behörighet skall ändras så att juris- diktion tillkommer svensk domstol också då en atomolycka inträffat inom ekonomiska zon enligt lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. –skall i samband med tillträdet till ändringsprotokollet till avge en förklaring till konventionens depositarie angående avgränsningen av ekonomiska zon. Av utvidgningen av det geografiska tillämpningsområdet följer att skador på grund av en radiologisk olycka utanför en stats territo- rialvatten men inom ett område som inte sträcker sig längre än utanför detta kan ersättas. Ändringen förutsätter att en stat har inrättat en exklusiv ekonomisk zon runt sin kust eller har beslutat om att ett motsvarande område skall finnas.