sou · GUB376 · 2007-01-01 00:00:00 — En definition av begreppet köperbjudande finns i 3 § lagförslaget. Övervägandena finns i avsnitt 10.9.2. Paragrafen genomför delvis artikel 7.1och artikel 7.4 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. 16 § En näringsidkare, som vid marknadsföringen erbjuder köparen att förvärva ytterligare produkter utan ersättning eller till ett särskilt lågt pris eller erbjuder köparen andra särskilda förmåner, skall lämna tydlig information om 1.villkoren för att utnyttja erbjudandet, 2.erbjudandets beskaffenhet och värde, samt 3.de tidsgränser och andra begränsningar som gäller för erbjudandet. Första stycket gäller bara i den utsträckning ett utelämnande av informationen är ägnat att leda till att en konsument eller en näringsidkare fattar ett annat affärsbeslut än denne annars skulle ha fattat. Paragrafen innehåller bestämmelser om informationskrav då näringsidkaren lämnar ett förmånserbjudande och motsvarar 13 § i den nuvarande marknadsföringslagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 67 f. och s. 170 f. Skyldigheten att lämna den föreskrivna informationen gäller endast under förutsättning att utelämnandet av informationen är ägnat att leda till att en konsument eller näringsidkare fattar ett annat affärsbeslut än denne annars skulle ha gjort. 17 § En näringsidkare, som vid marknadsföringen erbjuder sig att genom en garanti eller liknande utfästelse svara för en produkt eller del därav eller för en egenskap hos produkten, skall vid försäljningen lämna köparen tydlig infor- mation om utfästelsens innehåll och de uppgifter som är nöd- vändiga för att köparen skall kunna göra den gällande. Informa- tion skall även lämnas om att köparens rättigheter enligt lag inte påverkas av utfästelsen. Utfästelsen och informationen skall lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för köparen. Information enligt första stycket skall anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. Paragrafen innehåller bestämmelser om de krav som ställs när det gäller utformningen av garantier och liknande utfästelser som läm- nas vid försäljningen av en produkt efter att först ha erbjudits vid marknadsföringen av produkten. Första och andra styckena motsvarar 13 a § i den nuvarande marknadsföringslagen och genomför artiklarna 6.2 och 6.3 i kon- sumentköpsdirektivet. förarbeten finns i prop. 2001/02:134 s. 62 f. och s. 90. I tredje stycket anges att information som avses i första stycket skall anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter (jfr 6 §). Den föreslagna bestämmelsen är i denna del föranledd av artikel 7.5 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. 18 § En näringsidkare får i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter, bara om jämförelsen 1.inte är vilseledande, 2.avser produkter som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål, 3.på ett objektivt sätt avser väsentliga, relevanta, kontroller- bara och utmärkande egenskaper hos produkterna, 4.inte medför förväxling mellan näringsidkaren och en annan näringsidkare eller mellan deras produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken, 5.inte misskrediterar eller är nedsättande för en annan näringsidkares verksamhet, förhållanden, produkter, varu- märken, firma eller andra kännetecken, 6.i fråga om varor med ursprungsbeteckning alltid avser varor med samma beteckning, 7.inte drar otillbörlig fördel av en annan näringsidkares varumärkes, firmas eller andra känneteckens renommé eller varas ursprungsbeteckning, och 8. inte framställer en produkt som en imitation eller kopia av en produkt som har ett skyddat varumärke eller firma. Paragrafen innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar jämförande reklam är tillåten och motsvarar i allt väsentligt 8 a § första stycket i den nuvarande marknadsföringslagen. Bestämmel- serna genomför artikel 3a.1 direktiv om vilseledande och jämförande reklam. Till följd av att artikel 3a.2 direktiv har upphävts genom artikel 14.3 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder har motsvarande bestämmelser i 8 a § andra stycket marknadsförings- lagen inte tagits med i den föreslagna paragrafen. förarbe- ten finns i prop. 1999/2000:40 s. 23 f. 19 § En näringsidkare får inte använda sig av aggressiva affärs- metoder. En affärsmetod är att anse som aggressiv, om den genom tra- kasseri, tvång, fysiskt våld, hot eller någon annan otillbörlig påverkan är ägnad att leda till att en konsument eller en näringsidkare fattar ett annat affärsbeslut än denne annars skulle ha fattat. Paragrafen innehåller bestämmelser om aggressiva affärsmetoder och genomför tillsammans med 4 § artiklarna 5.1, 5.4 b och 8 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Övervägandena finns i avsnitt 10.18. I paragrafen finns ett förbud för näringsidkare att använda sig av aggressiva affärsmetoder, såväl i förhållande till konsumenter som till andra näringsidkare. Med aggressiva affärsmetoder avses mark- nadsföring och andra affärsmetoder där näringsidkaren använder sig av trakasseri, tvång, fysiskt våld, hot eller någon annan otillbör- lig påverkan och därigenom inskränker konsumentens eller näringsidkarens valfrihet eller handlande. Det krävs också att förfa- randet är ägnat att leda till att en konsument eller näringsidkare fattar ett annat affärsbeslut än denne annars skulle ha fattat. Bedömningen av huruvida en affärsmetod är att betrakta som aggressiv skall göras med utgångspunkt från en helhetsbedömning Av artikel 9 i direktivet om otillbörliga affärs- metoder framgår dock att särskild hänsyn skall tas till följande omständigheter, nämligen a)tidpunkt, plats, art och varaktighet, b)användningen av hotfullt eller kränkande språk eller beteende, c)om näringsidkaren för att påverka konsumentens beslut avseende produkten utnyttjar ett speciellt missöde eller omständigheter som näringsidkaren känner till och som är av sådan vikt att de försämrar konsumentens omdöme, d)betungande eller oproportionerliga hinder som inte följer av avtalet och som näringsidkaren använder sig av när en konsu- ment vill utöva sina rättigheter enligt avtalet, inbegripet rätten att häva ett avtal eller byta till en annan produkt eller en annan näringsidkare, e)hot om att vidta åtgärder som inte lagligen kan genomföras. Dessa omständigheter kan givetvis även läggas till grund vid bedömningen av om en affärsmetod riktad mot en näringsidkare är att anse som aggressiv eller ej i lagens mening. Begreppet otillbörlig påverkan definieras i den föreslagna 3 §. 20 § En näringsidkare får vid marknadsföring till en fysisk per- son använda elektronisk post, telefax eller sådana uppringningsautomater eller andra liknande automatiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. Har näringsidkaren fått den fysiska personens uppgifter om elektronisk adress för elektronisk post i samband med försälj- ning av en produkt till personen, gäller inte kravet på samtycke enligt första stycket, om 1.den fysiska personen inte motsatt sig att uppgiften om elektronisk adress används i marknadsföringssyfte med använ- dande av elektronisk post, 2.marknadsföringen avser näringsidkarens egna, likartade produkter och 3. den fysiska personen klart och tydligt ges möjlighet att kostnadsfritt och enkelt motsätta sig att uppgiften används i marknadsföringssyfte när den samlas in och vid varje följande marknadsföringsmeddelande. 21 § Vid marknadsföring med elektronisk post skall medde- landet alltid innehålla en giltig adress till vilken mottagaren kan sända en begäran om att marknadsföringen skall upphöra. Detta gäller även vid marknadsföring till juridiska personer. 22 § En näringsidkare får använda andra metoder för indivi- duell kommunikation på distans än sådana som avses i 20 §, bara om den fysiska personen inte tydligt motsatt sig att metoden används. Paragraferna 20–22 §§ innehåller bestämmelser om obeställd reklam med hjälp av elektronisk post, telefax, automatiska upp- ringningsmaskiner och andra metoder för individuell kommunika- tion på distans och motsvarar 13 b–d §§ i den nuvarande lagen. Bestämmelserna genomför bl.a. artikel 13 i och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektro- nisk kommunikation (kommunikationsdataskyddsdirektivet), arti- kel 10 i det allmänna distansavtalsdirektivet och artikel 10 i direkti- vet om distansförsäljning av finansiella tjänster. förarbeten finns i prop. 1999/2000:40 s. 18 f. och prop. 2003/04:43. 23 § Vid bedömningen av frågan huruvida en näringsidkare har låtit bli att lämna information av väsentlig betydelse för konsu- menter skall beaktas -det använda kommunikationsmediets begränsningar och utrymme, och -de åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att på något annat sätt lämna informationen. Paragrafen innehåller en särskild bestämmelse som tar sikte på fall då det använda kommunikationsmediet för med sig begränsningar i tid och utrymme och som påverkar möjligheten att lämna föreskri- ven information. Övervägandena finns i avsnitt 10.9.4. Bestämmel- serna genomför artikel 7.3 i direktivet om otillbörliga affärsmeto- der. Paragrafen är tillämplig då en näringsidkare vid sin marknads- föring använder sig av ett medium som innebär begränsningar och utrymme. TV och radio är exempel på sådana medier. Vid bedömningen av om näringsidkaren i sådana fall har uppfyllt sin skyldighet att lämna information som är av väsentlig betydelse för konsumenter skall dessa begränsningar och utrymme beaktas tillsammans med de åtgärder näringsidkaren har vidtagit för att till- handahålla informationen på något annat sätt. Förbud mot viss marknadsföring och andra affärsmetoder 24 § En näringsidkare vars marknadsföring strider mot god marknadssed eller som använder sig av andra otillbörliga affärs- metoder får förbjudas att fortsätta med det eller med någon annan liknande åtgärd. Ett förbud enligt första stycket får meddelas var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till affärsmetoden. Paragrafen innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar en näringsidkare kan förbjudas att fortsätta att använda viss mark- nadsföring och andra affärsmetoder. Bestämmelserna genomför tillsammans med övriga regler om sanktioner artiklarna 11 och 13 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och artiklarna 4 och 5 direktiv om vilseledande och jämförande reklam. Övervä- gandena finns i avsnitt 10.22. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 92 f. och s. 171. Första stycket motsvarar i huvudsak 14 § första stycket i den nuvarande marknadsföringslagen. I likhet med vad som gäller skall förbud vara den normala sanktionen vid användningen av marknadsföring och andra affärsmetoder som är otillbörliga. För- bud får alltså meddelas om en näringsidkare använder sig av mark- nadsföring som strider mot god marknadssed eller andra otillbör- liga affärsmetoder. Av den föreslagna 27 § följer att ett förbud, liksom , skall förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Det krävs enligt fast praxis varken uppsåt eller oaktsamhet för att förbud skall kunna meddelas. Det avgörande är om förfarandet på objektiva grunder är otillbörligt. Någon ändring i detta avseende är inte avsedd. Enligt gällande rätt är det möjligt att meddela villkorade förbud. Därmed avses ett förbud som är kombinerat med ett påbud och vars räckvidd är beroende av att näringsidkaren lämnar neutralise- rande information (jfr exempelvis MD 1991:9, MD 1995:12 och MD 1996:29). Förslaget innebär inte heller i detta avseende någon förändring i förhållande till gällande rätt. Andra stycket motsvarar 14 § andra stycket 3 i den nuvarande marknadsföringslagen. Med begreppet näringsidkare avses enligt den nu föreslagna definitionen i 3 §, dels den juridiska eller fysiska person som driver näringsverksamhet, dels den som handlar i näringsidkarens namn eller för dennes räkning. Näringsidkar- begreppet kommer därmed att omfatta även en anställd (14 § andra stycket 1) och andra som handlar på näringsidkarens vägnar (14 § andra stycket 2). Det kommer således att vara möjligt att meddela förbud mot anställda och andra som handlar för näringsidkarens räkning med stöd av paragrafens första stycke. Var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till marknadsföringen, exempelvis en tidning eller reklambyrå, omfattas av det föreslagna andra stycket. I sak innebär regleringen alltså ingen förändring i förhållande till vad som gäller . Åläggande att lämna information 25 § En näringsidkare som vid sin marknadsföring eller vid användningen av andra affärsmetoder låter bli att lämna infor- mation som är av väsentlig betydelse för konsumenter får åläg- gas att lämna sådan information. Ett åläggande enligt första stycket får innehålla en skyldighet att lämna informationen 1.i annonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder vid marknadsföringen, 2.genom märkning på varan eller i någon annan form på sälj- stället, eller 3.i viss form till konsumenter som begär det. Paragrafen innehåller bestämmelser om åläggande att tillhandahålla information av väsentlig betydelse för konsumenter och motsvarar närmast 15 § i den nuvarande marknadsföringslagen. Bestämmel- serna genomför artiklarna 11 och 13 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och artiklarna 4 och 5 direktiv om vilsele- dande och jämförande reklam. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 90 f. och s. 171. Enligt första stycket får en näringsidkare som låter bli att lämna information av väsentlig betydelse för konsumenter åläggas att lämna sådan information. Skyldigheten att lämna information av väsentlig betydelse för konsumenter följer bl.a. av 6, 15 och 17 §§. Begreppet definieras i 3 §. Enligt den nuvarande 15 § får ett åläggande att lämna informa- tion riktas även mot en anställd hos näringsidkaren (15 § första stycket 1) eller någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar (15 § andra stycket 2). Det föreslagna utvidgade näringsidkar- begreppet omfattar båda dessa punkter. Det nuvarande andra stycket i 15 § behövs därför inte. Av den föreslagna 27 § följer att ett åläggande, liksom , skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Andra stycket motsvarar 16 § i den nuvarande marknadsförings- lagen. Åläggande att tillhandahålla tekniska hjälpmedel 26 § En tjänsteleverantör enligt lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster som i strid med 10 § i den lagen låter bli att tillhandahålla sådana tekniska hjälpmedel som avses där får åläggas att tillhandahålla hjälp- medlen. Paragrafen innehåller bestämmelser om åläggande att tillhandahålla vissa tekniska hjälpmedel enligt lagen om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster och motsvarar 16 a § i den nuvarande lagen. Bestämmelsen genomför delvis artiklarna 11.2 och 20 i e-handelsdirektivet. förarbeten finns i prop. 2001/02:150 s. 75 f. och s. 122. Av den föreslagna 27 § följer att ett åläggande, liksom , skall förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 27 § Ett förbud enligt 24 § och ett åläggande enligt 25 eller 26 § skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehöv- ligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om vite och motsvarar 19 § i den nuvarande lagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 173. 28 § Rätten får meddela förbud enligt 24 § eller åläggande enligt 25 eller 26 § att gälla tills vidare, om 1.käranden visar sannolika skäl för sin talan, och 2.det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett för- bud eller åläggande. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra - fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. Paragrafen innehåller bestämmelser om interimistiska beslut och motsvarar i sak 20 § i den nuvarande marknadsföringslagen. Tidi- gare förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 92 f. och s. 173 f. 29 § I fall som inte är av större vikt får Konsumentombuds- mannen meddela föreläggande om 1.förbud som avses i 24 § (förbudsföreläggande), 2.åläggande som avses i 25 § (informationsföreläggande), 3.åläggande som avses i 26 §. Föreläggandet skall förenas med vite. För att bli gällande skall näringsidkaren godkänna föreläggan- det eller inom . Om föreläggandet har godkänts, gäller det som en lagakraftvunnen dom. Ett godkännande som sker efter den utsatta tiden gäller inte. Paragrafen innehåller bestämmelser om olika förelägganden som kan meddelas av och motsvarar i sak 21 § i den nuvarande marknadsföringslagen. Bestämmelserna är lik- som avsedda för fall som inte är av större vikt. Därmed avses klara fall som inte har principiellt intresse eller som rör åtgärder av stor praktisk räckvidd. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 98 f. och s. 174. 30 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 8-14 §§ eller 16-21 §§ eller handlat på något sådant sätt som anges i bilagan till denna lag. Detsamma gäller om en näringsidkare uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i -14 § första stycket andra och tredje meningarna eller 14 a § första stycket 2 tobakslagen (1993:581), -4 kap. 10 § alkohollagen (1994:1738), -7 kap. 3, 4 eller 10 § radio- och TV-lagen (1996:844), -11 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti när det gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, eller -8 § lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet. Vad som sägs i första och andra styckena gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. 31 § Marknadsstörningsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett åläg- gande som har meddelats vid vite enligt denna lag. Paragraferna innehåller bestämmelser om förutsättningarna för utdömande av marknadsstörningsavgift och motsvarar i huvudsak 22 och 23 §§ i den nuvarande marknadsföringslagen. De föreslagna bestämmelserna i 30 § första stycket innebär en nyhet i förhållande till vad som gäller på så sätt att också överträdelser av bestämmelserna om opt in i fråga om obeställd reklam i 20 och 21 §§ och aggressiva affärsmetoder i 29 § sanktio- neras med marknadsstörningsavgift. Detsamma gäller om näringsidkaren använder sig av affärsmetoder som anges i bilagan till lagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 99 f. och s. 174. och prop. 1997/98:188. 32 § Marknadsstörningsavgiften skall fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens års- omsättning. Årsomsättningen skall avse omsättningen närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om års- omsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsätt- ningen uppskattas. Om talan riktas mot flera näringsidkare, skall avgiften fast- ställas särskilt för var och en av dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om marknadsstörningsavgif- tens storlek och motsvarar 24 § i den nuvarande marknadsförings- lagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 176 f. 33 § När marknadsstörningsavgift fastställs skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I ringa fall skall någon avgift inte dömas ut. Avgiften får efterges, om det finns synnerliga skäl för det. Paragrafen motsvarar 25 § i den nuvarande lagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 176. 34 § Marknadsstörningsavgift skall betalas till Kammarkollegiet efter det att domen har vunnit laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, skall Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Paragrafen innehåller bestämmelser om betalning av marknads- störningsavgift och motsvarar 28 a § i den nuvarande marknads- föringslagen. förarbeten finns i prop. 2005/06:105 s. 110 f. och s. 116. 35 § Marknadsstörningsavgift får dömas ut bara om stämnings- ansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot från det att överträdelsen upphörde. 36 § En marknadsstörningsavgift faller bort, om domen inte har kunnat verkställas från det att den vann laga kraft. Paragraferna innehåller bestämmelser om preskription av mark- nadsstörningsavgift och motsvarar 26 och 27 §§ i den nuvarande marknadsföringslagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 177. 37 § För att säkerställa ett anspråk på marknadsstörningsavgift får rätten besluta om kvarstad. Därvid gäller föreskrifterna i 15 kap. om kvarstad för fordran. Paragrafen innehåller bestämmelser om kvarstad i mål om mark- nadsstörningsavgift och motsvarar 28 § i den nuvarande lagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 178. 38 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har meddelats med stöd av 24- 26 §§ eller mot en föreskrift i 7-14 §§ eller 16-22 §§ skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller en näringsidkare. Detsamma gäller den som använder sig av en sådan otillbörlig affärsmetod som anges i bilagan till denna lag. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hän- syn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. Paragrafen innehåller bestämmelser om skadeståndsskyldighet vid överträdelser av förbud, åläggande eller vissa särskilda föreskrifter i den föreslagna lagen och motsvarar i huvudsak 29 § i den nuva- rande marknadsföringslagen. Paragrafen genomför tillsammans med övriga bestämmelser om sanktioner artiklarna 11 och 13 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och artikel 4 direktiv om vilseledande och jämförande reklam. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 107 f. och s. 178 f., prop. 2001/02:34 s. 65 och 90 f. I första stycket första meningen har gjorts ett tillägg jämfört med vad som gäller . Tillägget innebär att också överträdelser av bestämmelserna om aggressiva affärsmetoder i 19 § kan föranleda skadeståndsskyldighet. Ett motsvarande tillägg har gjorts genom första stycket andra meningen i fråga om näringsidkare som använ- der sig av någon av de affärsmetoder som anges i bilagan till lagen. 39 § Rätten till skadestånd faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Paragrafen innehåller bestämmelser om preskription av skadestånds– anspråk enligt lagen och motsvarar 30 § i den nuvarande marknads– föringslagen. förarbeten finns i prop. 1994/95:123 s. 113 och s. 180. Utplånande m.m. av vilseledande framställningar 40 § Vid överträdelse av ett vitesförbud enligt 24 § eller av en föreskrift i 7-14, 16 och 18 §§ får rätten efter vad som är skäligt besluta att en vilseledande framställning som finns på en vara, förpackning, trycksak, affärshandling eller liknande skall utplå- nas eller ändras så att den är vilseledande. Om detta syfte inte kan uppnås på något annat sätt, får rätten besluta att egendomen skall förstöras. 41§ Om käranden visar sannolika skäl för bifall till ett yrkande enligt 40 § och det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller att låta bli att vidta en viss handling minskar betydel- sen av ett beslut om utplånande, får rätten besluta om någon lämplig åtgärd att gälla tills vidare. I fråga om en sådan åtgärd gäller 15 kap. 3 § andra stycket, 5 § andra - fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. Framställs ett yrkande enligt 40 § i ett mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag gäller i stället för bestämmelserna i första stycket att egendomen får tas i beslag. Därvid tillämpas föreskrifterna i 27 kap. om beslag i brottmål. Beslutet får verkställas genast.