sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — Facken, som kämpar för att kontrollera konsekvenserna av en EU-relaterad avreglering av arbetsmarknaden, fortsätter på sin kant att understryka det övergripande målet att försvara etablerade normer för välfärd och arbetsmarknadsreglering och vikten av att hantera arbetslösa och bidragsberoende invandrade med permanent uppehåll i innan någon form av förnyad arbetskraftsimport i större skala kan övervägas. I sammanhanget uppmärksammar man även ett behov att prioritera lika möjligheter för infödda och utlandsfödda inom arbetsmarknaden och välfärdssystemet före even- tuell förnyad arbetskraftsimport i större skala från länder utanför EU. I motsättning till vad som gäller i ett flertal andra EU-länder motsätter sig facket konsekvent – än så länge – introduktionen av ett gästarbetarsystem (till exempel LO 2001). har den svenska asylpolitikens veritabla haveri blocke- rat för flyktinginvandringen som i praktiken sedan mitten av 1970- talet, tillsammans med anhörighetsinvandring, har fungerat som försörjning av arbetskraft från det internationella migra- tionssystemet. Bakgrunden är harmoniseringen av svensk politik och lagstiftning (Proposition 1997a; se även SOU 1995) med Den sociala exkluderingen i Schengenfördragen samt efterföljande inkorporering i EU:s över- nationella regulativ (Schierup, och Castles 2006, kap. 3 och 10). Genom en de facto utsuddning av distinktionerna mellan asylsökande och så kallade illegala, migrantarbetare, samt en stig- matisering och kriminalisering av de senare, har det bäddats för en exploatering av gömda flyktingar inom den informella ekonomin och ett hotande debacle för de övergripande principer som efter- krigstidens svenska migrations-/integrationspolitik har vilat på (1994; Schierup, och Castles 2006, kap. 3 och 10). Det är denna utveckling som lett års inflammerade politiska debatt om allmänt amnesti. Program som siktar mot att öka eget företagande har förts fram som en angelägen strategi för inkludering i arbetslivet (SOU 1996c, 1999; Ds 2000).TPF12FPT Statliga åtgärder har härvidlag bidragit till att ytterligare öka överrepresentationen av utlandsfödda från icke- länder och deras barn i kategorin egna företagare (2001; 1999). Med en låg utbildningsnivå ökar sannolikheten att någon är egen företagare, vilket förmodligen betyder att lågutbildade ser eget företagande som en möjlighet att komma bort från arbetslöshet och bidragsberoende (et al. 2002: 35–6). Eget företagande är nischer för personer med invandrarbakgrund med marginella posi- tioner på arbetsmarknaden, men det ger inte de karriärmöjligheter och den inkomstutveckling som gäller för tillsvidareanställda majori- tetssvenskar (se till exempel Hjerm 2001b). Således tycks den positiva effekten på inkomsten, som framgår till exempel av ett antal studier från (till exempel Light och Rosenstein 1995; Waldinger 1996), utebli av eget företagande för grupper med invandrarbakgrund i (Hjerm 2001b). Många små företag med klena ekonomiska marginaler, social osäkerhet, mycket långa arbetstider och brist på arbetslöshetsförsäkring har svårt att köpa in sig i det svenska sociala säkerhetssystemet (se och 2001). 12TP PT Gamla invandringsländer hänvisar i detta sammanhang till de (då) ledande industri- länderna i Norvästeuropa som i likhet med började importera arbetskraft kort efter slut. Den sociala exkluderingen i och (2001) pekar på att olika former av institutionell diskriminering även påverkar möjligheten att starta och driva framgångsrika företag. Brist på finansiering medverkar till en koncentration av småföretag, drivna av personer med invandrar- bakgrund, inom mindre investeringsintensiva – men även mindre attraktiva och lönsamma – delar av servicesektorn. Det kan i sin tur bero på oförmåga eller ovilja bland banker och andra finansiärer att värdera faktiska erfarenheter och kvalifikationer bland lånsökande. Diskriminering kan tvinga entreprenörer med invandrarbakgrund att bli beroende av informella finansieringskanaler genom etniska nätverk (2005), även om ett flertal företagare med invandrarbakgrund verkar se just finansiering från låneinstitut som den mest centrala förutsättningen för att driva en verksamhet (se vidare i och 2001). Barn till invandrade som är födda i eller barn till utlands- födda som har kommit till som anhöriga i förskola eller i grundskoleåldern – den så kallade andra generationen – tycks, med undantag för dem med nordisk bakgrund, möta liknande hinder på arbetsmarknaden som sina föräldrar (2002: 48ff). Unga utlandsfödda som invandrat som anhöriga löper högre risk att bli arbetslösa än unga som fötts i . Även födda i till (två) utlandsfödda förälder löper högre risk att vara arbetslösa än barn födda till två svenskfödda föräldrar. Unga människor med bakgrund utanför är, liksom sina utlandsfödda föräldrar, särskilt utsatta (1997; Behtoui 2004; et al. 2002), med nästan fyra gånger så stor risk att vara arbetslösa jämfört med personer med två svenskfödda föräldrar (et al. 2002: 74). Barn till anställda utlandsfödda personer har också lägre inkomst än barn till svenskfödda föräldrar, och barn till arbetslösa eller anställda i låglöneyrken har särskilt hög risk att bli marginaliserade (2002). Detta kan skapa en utsatt- het som förstärks generation för generation. Men vad som är sär- skilt oroande och som pekar på diskriminering som viktig även i ett längre perspektiv, är att barn till utlandsfödda tycks vara markant missgynnade även om man konstanthåller för faktorer som hur bra de talar svenska samt föräldrars utbildning och arbetsmarknadspo- Den sociala exkluderingen i Barn till utrikesfödda med bättre betyg än barn till svensk- födda föräldrar löper dubbelt så hög risk att hamna i arbetslöshet (et al. 2002: 74). Det är sannolikt, hävdar (2004), att dessa mönster bland annat återskapas på grund av att utlands- födda och deras barn inte har tillgång till kontaktnät som gynnar den personliga karriären i ett samhälle och på en arbetsmarknad där företagen föredrar att använda sig av informella rekryterings- kanaler. Vad som beskrivits som särskilt oroväckande (SOU 2003) är den kategori av så kallade unga utanför som blivit en tillsynes perma- nent del av den svenska vertikala mosaiken sedan början av 1990- talet. Det vill säga unga människor mellan 16 och 24 som vare sig studerar, är registrerade som arbetslösa eller får socialbidrag. Det handlar ofta om unga med enbart förgymnasial utbildning. Unga med invandrarbakgrund är klart överrepresenterade i kategorin unga utanför och bland unga som får socialbidrag (2005a). visar det sig, när man undersöker utvecklingen , att allt fler ungdomar med invandrarbakgrund hoppar av gymnasieskolan (2005a). Detta kan, förklarar (1992) i , handla om en sorts självuppfyllande profetia, där ungdomar med invandrar- och arbe- tarklassbakgrund, på bakgrund av första generationens negativa erfarenheter, drar den logiska slutsatsen att utbildning och strävan mot en professionell karriär i alla fall inte lönar sig. Detta är begripligt givet det relativt mindre värde som utbildning tycks ha för att erhålla en rimlig värdering av ens kompetens och därigenom kunna få ett kvalificerat jobb för dem som är födda utanför EU-15 eller EES-området jämfört med om man är svenskfödd. Det blir än mer förståeligt om man även tar hänsyn till den tydliga tendensen till överföring av denna belastning till nästa generation. I detta sammanhang tycks många unga med invandrarbakgrund se eget företagande eller den grå arbetsmarknaden som en väg ut ur social marginalisering och även på en diskriminerande och etniskt delad arbetsmarknad som ett alternativ till utbildning (2005; Eyrumlü 1992). Den sociala exkluderingen i hejdade de starka fackföreningarna och välfärdsstatens institutioner åtminstone till dels exkluderande konse- kvenser av den skiktade etniska arbetsdelningen och diskriminer- ingen och de invandrade och deras barn kunde ta del av en relativt hög grad av social trygghet. (Nära) full sysselsättning, den soli- dariska lönepolitiken, den aktiva arbetsmarknadspolitiken och den generella välfärdspolitikens rättighetsbaserade sociala medborgar- skap motverkade social utestängning och fattigdom. I motsättning till detta tecknar de senaste 15 årens tendenser mot rasialisering på arbetsmarknaden och i välfärdssystemet ett scenario där situa- tionen för ett antal sociala grupper har kommit att motsvara Fattig- domsprogrammets och den Europeiska kommissionens ursprung- liga bestämning av begreppet social exkludering. Det vill säga exkludering från ett fullvärdigt medborgarskap, med allt vad det innebär av rättigheter, och möjligheter för ett jämbördigt delta- gande på arbetsmarknaden, i välfärdssystemet, i utbildningssyste- met, i politiken och i kulturlivet. Marginaliseringen från arbetsmarknaden och i växande grad från det allmänna välfärdssystemet motsvaras av en brist på reell tillgång till politiska kanaler och inflytande genom det demokratiska sy- stemets institutioner (2004). Detta handlar knappast om brist på information om det demokratiska systemets spelregler. ifrån samhällets rasialiserade bakgårdar (2004) tycks det snarare uttrycka en osäkerhet om huruvida man faktiskt kan se sig, eller, rättare sagt, har möjlighet att betrakta sig själv som medborgare med reella sociala och politiska rättigheter (2004). Detta läge motsvarar väl tesen (se Ryner 2000) att en fördju- pad marginalisering förstärker en latent ambivalent position i väl- färdsstaten. Migranter och nya etniska minoriteter är, å den ena sidan, starkt beroende av välfärdsstaten på grund av deras sårbara position på arbetsmarknaden och utsattheten för diskriminering. Men de kan, å den andra sidan, även skapa eller tvingas utnyttja sär- skilda ekonomiska möjligheter eller nischer beroende på just denna marginaliserade position (Ryner 2000: 53): att acceptera lägre löner och sämre arbetsbetingelser, samt nya inkomstmöjligheter som genereras i samband med ekonomins och arbetsmarknadens väx- ande informalisering. I detta perspektiv kan – givet ekonomins, arbetsmarknadens och välfärdsstatens aktuella utvecklingstenden- ser – reella inkomstmöjligheter och levnadsförhållanden paradoxalt Den sociala exkluderingen i komma att bero på den växande sociala ojämlikheten och arbets- marknadens polarisering, snarare än på social utjämning och inklu- dering i medborgarskapets rättighetskomplex. Denna ambivalenta position underblåses av brist på solidaritet från fackförbundens sida (Mulinari och 2004) och exploateras av populistiska rörelser. Den starka välfärdsstatens politiska bas fragmenteras parallellt med att olika grupper av migranter och nya etniska mino- riteter konfronteras med varandra inom de mest konkurrensutsatta delarna av arbetsmarknaden liksom med olika grupper tillhörande välfärdsstatens traditionella politiska anhängare bland majoriteten. Kampen mot diskriminering i EUropa – en vidgad spelplan? Trots den dystra bild av utvecklingen som förmedlades i föregå- ende avsnitt finns element även i det samtida, delvis EU-drivna, politiska förändringsarbetet som ger anledning till hopp. För parallellt med en fördjupad exkludering, social och politisk fragmentering och ambivalens bland invandrade och deras barn har vi även sett en mycket markant politisk vändning . Omvärderingen av invandrarpolitiken och samförståndet kring en ny integrationspolitik kom bland annat att skapa en ideologisk grund för uppluckring av en sluten etniskt fokuserad uppfattning av den nationella gemenskapen (se diskus- sionen i Schierup, och Castles 2006, kap. 8). Jämfört med exkluderande diskurser som dominerade den svenska politiska scenen har nya handlingsmöjligheter skapats; en vidgad spelplan med möjligheter för omförhandling av premisserna för samhällelig tillhörighet. Migranter och deras barn, med bakgrund utanför EU och klubb, har i allt högre grad lyckats få tillträde till politikens och kulturlivets eliter och intagit administrativa positioner som tjänstemän inom de statliga institu- tionerna, lokalt och nationellt. Nya former för etnisk och transet- nisk organisering (och 2005) har manifesterat sig på den offentliga scenen. Antirasistiska nätverk och institutioner bidrar till att mobilisera invandrade och senare generationer till försvar av medborgerliga rättigheter och mot diskriminering och social exklu- dering. Vidare så har en betydande kritisk forskning och sam- hällsdebatt etablerat sig som ifrågasätter rasialiserande och diskri- minerande diskurser inom medierna, politiken och myndigheters och företags verksamhetsplaner – samt inom forskningens eget Den sociala exkluderingen i professionella och offentliga verksamhetsfält. Kritisk forskning har även medverkat till att uppmärksamma glappet mellan den välvilliga inkluderande retoriken i statliga direktiv om integration och mång- fald och mångfaldshanteringens vardagliga, ofta exkluderande, institutionella praktik. Möjligheterna för förändring i invandrades och i etniska mino- riteters samhälleliga status och position har inte minst gynnats av att den nya integrationspolitiken på allvar började sätta frågan om etnisk diskriminering på dagordningen. Den svenska modellen prio- riterade korporativa lösningar på den sociala exklu- deringens problem (och 1998; Soininen 1999) framför tvingande juridiska åtgärder mot diskriminering som foku- serar på lika rättigheter för individen. Den skärpta EU-harmonise- rade lagstiftning mot diskriminering som introducerades vid mil- lennieskiftet representerar härvid ett avgörande brott med tidigare svensk praxis som tagit form i den korporativa partssamverkans- modellens reglering av arbetsmarknadsrelationerna. Den svenska modellens undangömda fråga Men utveckling av politik och lagstiftning mot etnisk diskrimine- ring är knappast ett resultat av en radikal mental och ideologisk omvändning hos den svenska arbetsmarknadens parter. Den är sna- rare förbunden med europeiska och inhemska politiska eliters sti- gande oro inför växande segregering, social exkludering och den sociala och politiska turbulensen i storstädernas utsatta stadsde- lar. Det finns en pragmatisk medvetenhet om dessa frågor på euro- peisk nivå vilket har kommit till uttryck i utvecklingen av nya rikt- linjer, direktiv och institutioner inom den Europeiska Unionen (se vidare Schierup, och Castles 2006, kap. 3). Fördjupad integration i den Europeiska Unionen – vilket även innebär en harmonisering i förhållande till Kommissio- nens principförklaringar, direktiv och utvecklingsprogram med fokus på rasism och diskriminering samt dess skärpta krav om lika behandling inom arbetsmarknad och samhälle – är alltså en viktig faktor för den markanta vändning som under det senaste årtiondet har skett i politisk hållning och lagstiftning om etnisk diskrimine- ring i : den korporativa svenska modellens mest och längst undangömda fråga (se vidare Soininen 2002; och Schierup, och Castles 2006, kap. 8). Den sociala exkluderingen i Samförståndslösningar med arbetsmarknadens parter som cen- trala aktörer dominerade under de första fyra decennierna efter utformning och implementering av såväl invandrarpolitiken som invandringspolitiken (1994; och 1998; Soininen 2002; se även Schierup, och Castles 2006). Liksom när det gäller den svenska välfärdsmodellen i allmänhet har SAP:s hegemoni främjat politisk kontinuitet och övergripande konsensusbildande processer. Samförståndet mellan fack och företag, vänster och höger har dock blockerat för utveck- lingen av bindande, juridiskt sanktionerad lagstiftning mot diskri- minering. Enligt svensk praxis skulle diskriminering på etniska grunder i huvudsak regleras genom den generella arbetsmarknads- och välfärdspolitiken och genom informationsåtgärder, övertalning och kulturellt medvetandegörande, administrerat av arbetsmarkna- dens parter eller relevanta sektorsorgan; en såkallad soft-law appro- ach (Soininen 2002). Näringsliv och fack uppfattade utvidgad och tvingande juridiskt sanktionerad lagstiftning mot etnisk diskrimi- nering som stridande mot det etablerade svenska arbetsmarknads- systemets partsrelationer och kollektivavtalsprincip (Soininen 2002). i 1986, vars verksamhet reglera- des av lagen mot etnisk diskriminering av (SFS 1986), fick sitt första organ speciellt inriktat mot etnisk diskrimi- nering. Ombudsmansinstitutionen kom till som präg- lades av invandrades växande marginalisering på arbetsmarknaden. Men lagstiftningsåtgärder mottogs fortfarande utan entusiasm av näringsliv och fack. Även inriktades också främst på mjuka åtgärder (soft law measures), men fick även en vidare betydelse genom sitt insisterande på fortsatt lagstiftning (se vidare Soininen 2002). Först med Lagen mot etnisk diskrimine- ring i arbetslivet av 1999 (SFS 1999) introduceras bindande lagstift- ning mot bevisad diskriminering. Fokus skiftade från di- rekt diskriminering och uppenbara former av rasism till indirekt institutionell diskriminering och rasism. Till skillnad från den tidi- gare lagstiftningen, betonade lagen lag även betydelsen av att ändra faktiskt beteende och inte bara hållningar (Soininen 2002). Principer hämtade från bindande lagstiftning mot etnisk diskri- minering och rasism i , , och , som inkluderats i EU-lagstiftningen, var härmed inkorpo- rerade i svensk lagstiftning (se vidare SOU 1997; Soininen och Den sociala exkluderingen i 2000).TPF13FPT Lagen införde även, i linje med millennieskiftets EU direktiv, en ny moralpolitisk standard för positiva åtgärder som vilar på arbetsgivarna (2000). Det handlar om åtgärder för att förändra arbetsorganisationen genom att öka arbetsstyrkans så kallade mångfald.TP F14FPT Denna indirekta och proaktiva strategi för att motverka diskriminering tycks harmoniera bättre med traditionell svensk praxis och parternas pragmatiska intressen än direkta och juridiskt bindande påbud. Därför är det inte förvånande att detta politiska Mångfaldskoncept – som först lanserades med propositionen av 1997 (Proposition 1997b) och därnäst som en väsentlig del i lagstiftningen mot diskriminering på arbetsmarknaden – har kommit att dominera den offentliga diskursen och, till dels den institutionella praktiken. Mångfaldsprogram och mångfaldsplaner har (liksom jämställdhetsplaner) blivit obligatoriska för offentlig sektor. Såväl fack som det privata näringslivet har kommit att utsättas för moralpolitiska påtryckningar att initiera och understödja en förväntat inkluderande mångfaldshantering. Sammanfattningsvis motsvarar EU-relaterade anti-diskri- mineringspolitik och sanktionerade mångfaldshanteringspraxis i sina grunddrag en etablerad antirasistisk regim och det lagstadgade regelverket i liberala stater som och Storbritan- nien; länder med en lång invandringshistoria och etablerad praxis för hantering av relationer och konflikter i ett mångetniskt sam- hälle. opererar – givet de senaste 15 årens utveckling inom arbetsmarknaden och i samhället – lagstiftningen de facto under samhälleliga förutsättningar som i en rad avseenden påmin- 13TP PT Lagen av 2003 (SFS 2003) kom att ytterligare fördjupa denna integration av svensk lagstiftning mot diskriminering med EU-lagstiftningen och internationell lagstiftning i övrigt. 14TP PT Mångfaldspolitikens grundar och betydelse har ifrågasatts av flera forskare. Mångfald, är ett både kontroversiellt och mångtydigt begrepp. Utan koppling till en djupare förståelse av sociala strukturer, organisationer samt institutionella regelsystem och rutiner, och utan en ingående analys av komplexa olikhetsrelationer, dessas bakgrund och förutsättningar, kan begreppets förändringspotential betvivlas (se vidare de los 2001). Om mångfald ensidigt knuts till lönsamhet kan det komma att markera avstånd till normer om social rättvisa, varnar de los (de los 2001), och kan härvid i sina konsekvenser medföra bakslag for kvinnors och de nya etniska minoriteternas ställning i arbetslivet. Soininen (2002: 11) ser en fara för att mångfaldshantering, i form av en marknadsstyrd human- kapitalpolicy, kan komma att undantränga det övergripande rättighetsperspektiv som bin- dande, juridisk sanktionerad anti-diskriminerings lagstiftning bygger på. Den sociala exkluderingen i ner om dessa marknadsliberala staters typiska samhälls- och arbetsmarknadsförhållanden: växande etnisk fragmentering samt olika former för strukturellt grundad nyfattigdom bland socialt exkluderade utanför såväl som inom arbetslivet (Schierup, och Castles 2006, kap. 4). Därför blir det allt viktigare att studera och dra lärdom av de rika erfarenheterna från, framför allt, vad gäller politik och åtgär- der mot diskriminering och social exkludering. Som den ameri- kanska sociologen (till exempel 1987) fram- hållit i sina studier av svarta fattiga ghetton i storstäder så förmår en liberal anti-diskrimineringspolitik i sig själv i bästa fall att skapa möjligheter för att förhållandevis resursstarka, men relativt begränsade, skikt bland rasialiserade befolkningsgrupper kan göra karriär inom ekonomi, administration, utbildningsväsen, kulturliv eller politik. Visserligen är obestridligt en historia präglad av extrem rasism och diskriminering som har lett till ackumulering av ett djupt politiskt och ekonomiskt underläge för svarta befolkning. Men den extrema fattigdom och exkludering som präglar afrikansk-ameri- kanska ghetton kan inte förklaras utan att beakta omfat- tande globala ekonomiska förändringar samt en djupgående om- strukturering av ekonomi och arbetsmarknad i (1999). Det är, hävdar , frågan om en strukturell ekonomisk omvandling av en karaktär, som drabbar ett stort antal grupper i samhället, men som fått speciellt svåra konsekvenser för svarta befolkning på grund av dess strukturellt sett utsatta situation i rasialiserade klassamhälle. Men just på grund av att exklu- deringen av dessa, de mest utsatta (the truly disadvantaged) (1987), är betingad av en övergripande ekonomisk omvand- ling och av omstruktureringsprocesser av mera generell karaktär så kan en politik som ensidigt eller uteslutande fokuserar på åtgärder mot rasism och diskriminering och positiv särbehandling av mino- riteter på basis av rasmässig eller etnisk kategorisering, få oavsikt- liga konsekvenser (1999). I ett där välfärdspolitiken och visionen om good jobs har kapitulerat (Aronowitz 2001), framför (1987), utnyttjas attraktiva utbildningsmöjligheter och jobb som öronmärks för sär- skilda minoritetsgrupper främst av de resursstarka med effektiva sociala nätverk. Lagstiftning mot diskriminering och affirmative action har förvisso bidragit starkt till att fler afrikansk-amerikaner har vunnit tillträde till ekonomiska, politiska och kulturella Den sociala exkluderingen i Men snarare än att leda till en omfattande positiv kumulativ process har detta dränerat svarta kvarter i storstäderna på resursstarka individer, familjer och nätverk som burit upp ekono- misk infrastruktur, politisk mobilisering och sociala och kulturella institutioner. Följdriktig brist på förväntade resultat av lagstiftning mot rasdiskriminering och affirmativ action i kriget mot fattig- domen ledde till att besvikelse och resignation spred sig bland liberala medborgarrättsaktivister . Detta lämnade i sin tur fältet öppet för konservativa och nyliberala disci- plinära strategier (1987). Således tvingade en auktoritär workfare- politik som institutionaliserades fattiga afrikansk-amerikaner att konkurrera med grupper av nyinvandrade från och på en växande, osäker, konkurrensut- satt och informaliserad låglönearbetsmarknad. Liknande effekt, i form av ökad konkurrens mellan arbetande fattiga inom samhällets bottenskikt (se vidare Schierup, och Castles 2006, kap. 4), fick – för att återge Löic Wacquants (2000) sardoniska ordval – den dramatiska omvandlingen av det etnorasiala ghettots ekonomiskt exkluderade och socialt segregerade fängelse till ett rätts- ligt surrogatghetto inom en ekonomiskt framgångsrik amerikansk fängelseindustri (se Parenti 2000); ett lönsamt post-modernt substitut för en fallerad välfärdspolitik.TPF15FPT