sou · GUB376 · 2007-01-01 00:00:00 — 2.åläggande att till svenska staten betala en sådan särskild avgift som avses i 10 kap. 5 och 6 §§ radio- och TV-lagen (1996:844), eller 3.utdömande av vite som förelagts i de fall som avses i 1. Talan skall väckas vid i fråga om förbud och ålägganden som avses i marknadsföringslagen (1995:450) och i fråga om för- bud enligt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentför- hållanden, i fråga om förbud och ålägganden som avses i marknadsföringslagen (2007:000) och i fråga om för- bud enligt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentför- hållanden, 1 Senaste lydelse 2001:401. 2 Senaste lydelse 2001:401. 2.Länsrätten i i fråga om sådan särskild avgift som avses i radio- och TV-lagen (1996:844), 3.tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. eller i fråga om utdömande av vite. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster skall ha följande lydelse. Om en tjänsteleverantör inte ger information i enlighet med 8 och 9 samt 11–13 §§ eller inte tillhandahåller tekniska hjälp- medel enligt 10 §, skall mark- nadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara sådan infor- mation av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsfö- ringslagen. Om en tjänsteleverantör inte ger information i enlighet med 8 och 9 samt 11–13 §§ eller inte tillhandahåller tekniska hjälp- medel enligt 10 §, skall mark- nadsföringslagen (2007:000) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet Härigenom föreskrivs att 16 § lagen (2004:299) om inlånings- verksamhet skall ha följande lydelse. i 8 §, när i 8 §, när den gäller ett erbjudande riktat den gäller ett erbjudande riktat till konsumenter, skall mark- till konsumenter, skall mark- Informationen enligt 8 § skall Informationen enligt 8 § skall anses vara sådan information av därvid anses vara av väsentlig särskild betydelse från konsu- betydelse för konsumenter. avses i 4 § Om det saknas möjlighet att ingripa enligt marknadsförings- lagen, får förelägga företaget att fullgöra informationsplikten. Om föreläggandet inte följs får inspektionen avföra företaget ur registret. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i prisinformationslagen (2004:347) Härigenom föreskrivs att 12 § prisinformationslagen (2004:347) skall ha följande lydelse. denna lag eller enligt föreskrift denna lag eller enligt föreskrift avdenna lag, skall marknads- avdenna lag, skall marknads- (1995:450) tilläm- anses vara sådan information av särskild betydelse ur konsu- väsentlig betydelse för konsu- Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2005:59) om distans- och hemförsäljning Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 §, 3 kap. 6 § och 4 kap. 4 § lagen (2005:59) om distans- och hemförsäljning skall ha följande lydelse. information i enlighet med 6 information i enlighet med 6 (2007:000) tilläm- Information enligt 6 och 7 §§ Information enligt 6 och 7 §§ skall därvid anses vara sådan skall därvid anses vara av information av särskild betydelse väsentlig betydelse för konsu- från konsumentsynpunkt som av- information i enlighet med 3– information i enlighet med 3– 5 §§, skall marknadsföringslagen 5 §§, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. (2007:000) tillämpas. 3–5 §§ 3–5 §§ skall därvid anses vara sådan skall därvid anses vara av information av särskild betydelse väsentlig betydelse för konsu- avses i 4 § andra stycket mark- nadsföringslagen Om näringsidkaren inte ger information i enlighet med 3 §, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Information enligt 3 § skall därvid anses vara sådan infor- mation av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknads- föringslagen. Om näringsidkaren inte ger information i enlighet med 3 §, skall marknadsföringslagen (2007:000) tillämpas. Information enligt 3 § skall därvid anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i försäkringsavtalslagen (2005:104) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 9 §, 8 kap. 3 §, 10 kap. 10 och 12 § försäkringsavtalslagen (2005:104) skall ha följande lydelse. Om ett försäkringsbolag inte lämnar information enligt detta kapitel, skall marknadsförings- lagen (1995:450) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara sådan information av sär- skild betydelse från konsument- synpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen Om ett försäkringsbolag inte lämnar information enligt detta kapitel, skall marknadsförings- lagen (2007:000) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. Talan om åläggande enligt 2 § väcks vid . En sådan talan får väckas 1.i fråga om information som avses i 2 kap. 2 §, av näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 2.i fråga om information som avses i 2 kap. 4–7 §§, av den näringsidkare som har ingått avtal om försäkring med försäkrings- bolaget. Talan får också väckas av en sammanslutning av näringsidkare. I mål om åläggande enligt 2 § I mål om åläggande enligt 2 § gäller i övrigt de bestämmelser i gäller i övrigt de bestämmelser i (1995:450) som reglerar förfa- (2007:000) som reglerar förfa- randet i mål om åläggande att randet i mål om åläggande att lämna information enligt 15 § lämna information enligt 25 § Om ett försäkringsbolag vid försäkring som tecknas av en konsument eller ett dödsbo inte lämnar information enligt detta kapitel, skall marknadsförings- lagen (1995:450) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara sådan information av sär- skild betydelse från konsument- synpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Om ett försäkringsbolag vid försäkring som tecknas av en konsument eller ett dödsbo inte lämnar information enligt detta kapitel, skall marknadsförings- lagen (2007:000) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. Talan om åläggande enligt 11 § väcks vid . En sådan talan får väckas 1.i fråga om information som avses i 2 §, av näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 2.i fråga om information som avses i 4-8 §§, av den näringsid- kare som har ingått avtal om försäkring med försäkringsbolaget. Talan får också väckas av en sammanslutning av näringsidkare. I mål om åläggande enligt 11 § gäller i övrigt de bestämmelser i marknadsföringslagen (1995:450) som reglerar förfarandet i mål om åläggande att lämna information enligt 15 § den lagen. I mål om åläggande enligt 11 § gäller i övrigt de bestämmelser i marknadsföringslagen (2007:000) som reglerar förfa- randet i mål om åläggande att lämna information enligt 25 § den lagen. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2005:405) om försäkringsförmedling Härigenom föreskrivs att 6 kap. 8 § lagen (2005:405) om försäk- ringsförmedling skall ha följande lydelse. information i enlighet med 1– information i enlighet med 1– 4 §§ skall marknadsföringslagen 4 §§ skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. (2007:000) tillämpas. 1–4 §§ 1–4 §§ skall därvid anses vara sådan skall därvid anses vara av information av särskild betydelse väsentlig betydelse för konsu- avses i 4 § andra stycket mark- nadsföringslagen. Denna lag träder i kraft . 1Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har enligt sina ursprungliga direktiv haft i uppdrag att lämna förslag till hur och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktivet om otillbörliga affärsmetoder) skall genomföras i svensk rätt. I uppdraget har legat att lägga fram förslag till de författnings- ändringar som bedöms vara nödvändiga och andra åtgärder som direktivet kan ge anledning till. Utredningen har därutöver varit fri att lämna de förslag i övrigt som utredningsarbetet kan föranleda. I utredningsdirektiven har särskilt framhållits vikten av att genomförandet av direktivet så långt det är möjligt anpassas till den nu gällande svenska marknadsrättsliga lagstiftningen. Utredningens direktiv (dir. 2005:72) fogas till detta betänkande som bilaga 1. Direktivet om otillbörliga affärsmetoder, direktiv om vilseledande reklam och direktiv om ändring av direktiv så att det omfattar jämförande reklam fogas till betänkandet som bilaga 2–4. Utredningen höll sitt första sammanträde och har därefter haft ytterligare åtta sammanträden, varav ett långt internatsammanträde. Utredningens sekreterare har under arbetets gång haft kontakter med experterna och med hand- Utredningens uppdrag och arbete läggare vid generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd inom . Den särskilde utredaren, sekreteraren och fyra av experterna har företagit en studieresa till och . I samman- träffade utredningen med företrädare för generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Vid mötet redogjorde utredningen för sina preliminära ställningstaganden när det gäller direktivets genomförande i svensk rätt. Företrädarna för generaldirektoratet gav också sin syn på en rad olika frågor rörande direktivets tolk- ning och hur det bör genomföras i nationell rätt. I träffade utredningen företrädare för , som redogjorde för genomförandearbetet i . Vidare diskuterades den närmare innebörden av vissa begrepp i direktivet. I syfte att inhämta information om genomförandet av direktivet i och att diskutera innebörden av direktivet har den sär- skilde utredaren och sekreteraren i sammanträffat med företrädare för Forbrugerstyrelsen. Utredningen har härutöver genom underhandskontakter med företrädare för berörda departement och myndigheter hållit sig underrättad om genomförandet av direktivet i övriga nordiska län- der. inrättade en expertgrupp med företrädare för samtliga medlemsländer. Expertgruppen har hållit sju heldagsmöten varvid tolkningen av direktivet och for- merna för dess genomförande i nationell rätt varit föremål för ingående diskussioner. Utredningens sekreterare har deltagit i expertgruppen för svensk räkning. Även experterna har deltagit vid några av dessa möten. Överläggningar har också hållits på nordisk nivå i en informell samrådsgrupp med företrädare för berörda departement och myn- digheter. Gruppen har träffats . Vid överlägg- ningarna har diskuterats hur direktivet bör tolkas och hur det lämpligen kan genomföras i nationell rätt. Rapporten and Mar- keting Practices in the Nordic Countries – Consequences of a Directive on Practices som utarbetats av på uppdrag av har därvid beaktats. Utredningens sekrete- rare har deltagit i samrådsgruppen för svensk räkning. Även exper- ten har deltagit i ett av dessa möten. Utredningens uppdrag och arbete Den särskilde utredaren och sekreteraren har i deltagit i en konferens om direktivet om otillbörliga affärsmetoder som anordnats av vid . Konsumentråd har gett in en skrivelse till utredningen rörande förbudet i 7 kap. 4 § radio- och TV-lagen (1996:844)mot att rikta reklam i TV mot barn . Marknadsrätten är det system av rättsregler som drar upp rättsliga gränser för företagens handlande på marknaden i fråga om etable- ring, konkurrens, marknadsföring, prissättning, produktutform- ning och avtalsvillkor m.m. Utmärkande för marknadsrättsliga regler är att de förbjuder eller påbjuder ett visst beteende från näringsidkarnas sida.1 Marknadsrätten räknas därför i i allt väsentligt till den offentliga rätten, dvs. den del av lagstiftningen som behandlar förhållandet mellan det allmänna och enskilda. Marknadsrättsliga regler skiljer sig därigenom från civilrättsliga regler, som rör förhållandet mellan enskilda. I marknadsrättslig lag- stiftning kan dock finnas civilrättsliga inslag exempelvis bestämmel– serna om skadestånd i marknadsföringslagen. Begreppet marknadsrätt myntades först . Det har dock i svensk rätt funnits regler mot ohederliga och annars otillbörliga åtgärder på marknaden.2 Som exempel kan nämnas att det skråordning fanns ett förbud mot att sälja gammalt för nytt eller för annat än vad det är. Det var vidare obligatoriskt att förse de flesta varor med en stämpel som identifierade tillverkaren. Att sätta annan hantverkares märke på sitt arbete var straffbart enligt 1 kap. 11 § handelsbalken. I sam- band med införandet av näringsfriheten avskaffades dessa och andra liknande bestämmelser. och restes dock inom näringsidkarkretsar krav på att det borde införas särskild lag- stiftning som gjorde det möjligt att ingripa mot otillbörliga och illojala beteenden på marknaden. 1 , Marknadsföringslagen, (: , 2002), s. 14. 2 m.fl., Otillbörlig marknadsföring, (: Jurist- och samhällsvetareförbundets , 1970), s. 37. 2.21919 års lag med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens Den tillsatta lade fram ett förslag till lag mot illojal konkurrens (för- slag ). Lagförslaget var starkt influerat av tysk rätt och innehöll bl.a. allmänna bestämmelser om oriktig reklam och specifika bestämmelser om realisationer och utförsäljning av konkursvaror, försäljning till underpris, present- och rabattsystem, angivande av oriktigt geografiskt ursprung för varor och om nedsättande av annans näringsverksamhet. En minoritet inom kommittén föreslog dessutom att lagen skulle innehålla en generalklausul som innebar att den som i näringsverksamhet företog en handling som stred mot god sed skulle kunna förbjudas att fortsätta med det.3 Utredningsbetänkandet låg till grund för lagen med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens. Av hänsyn främst till tryckfrihetslagstiftningen ledde kommitténs förslag dock endast i begränsad omfattning till lagstiftning. Sålunda kom lagen endast att innehålla bestämmelser om obehörigt användande av yrkeshemlighet, missbruk av teknisk förebild samt bestickning och tagande av muta i näringsverksamhet. 2.31931 års lag med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens lag visade sig otillräcklig och ersattes med en ny lag, lagen med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens, som trädde i kraft (prop. 1931:175, 1LU 1931:31). Lagen syftade till att skydda både andra näringsidkare och konsumenter. I lagen fanns bestämmelser om olika slags ohe- derliga eller på annat sätt otillbörliga förfaranden i konkurrensen näringsidkare emellan, missbruk av yrkeshemligheter och tekniska förebilder samt bestickning och tagande av muta. I 1 § fanns ett förbud mot illojal reklam, dvs. sådan oriktig uppgift om egna förhållanden i meddelande avsett för ett större antal personer som var ägnad att framkalla uppfattningen om ett fördelaktigt anbud. Motsvarande gällde för anställda eller andra som agerade för näringsidkarens räkning. För straffbarhet krävdes vetskap om uppgiftens oriktighet. 3 SOU 1966:71 s. 19 f. Lagens bestämmelser i 2 § gällde tilläggserbjudanden. I paragra- fen föreskrevs straff för den som vid utövning av detaljhandel på ett obehörigt sätt lämnade eller erbjöd en gåva eller liknande för- mån. Brott mot lagen föll under allmänt åtal. Även andra närings- idkare och näringsidkarorganisationer kunde föra talan enligt lagen. infördes i 9 § ett särskilt förbud mot illojal användning av kännetecken. 2.41970 års lag mot otillbörlig marknadsföring Också lag fick begränsad betydelse, bl.a. på grund av straffbestämmelsernas utformning och avsaknaden av effektiva möjligheter att övervaka efterlevnaden av bestämmelserna.4 tillkallades en utredning med uppdrag att revidera varu- märkes- och firmalagstiftningen. Utredningen fick i upp- drag att även göra en allmän revision av lagstiftningen mot illojal konkurrens. Uppdraget redovisades i betänkandet Otillbörlig konkurrens (SOU 1966:71). Lagförslaget byggde på en generalklausul om otillbörliga konkurrensåtgärder och en särskild bestämmelse om vilseledande marknadsföring. Därutöver fanns särskilda regler om bestickning, företagsspioneri och missbruk av företagshemligheter. Lagförslaget var traditionellt utformat och byggde på tanken att lagstiftning alltjämt skulle spela en andra- handsroll i kampen mot otillbörliga konkurrens- och marknads- föringsmetoder. Den riktiga ordningen sades vara att lämna utrymme för ett utomrättsligt normsystem som kunde ligga ett stycke före lagstiftningen. Tillsynen av lagens efterlevnad skulle, enligt förslaget, ligga kvar hos de allmänna domstolarna.5 Lagförslaget mötte viss kritik under remissbehandlingen, bl.a. på den grunden att den inte gav konsumenterna ett tillräckligt skydd mot vilseledande reklam och andra former av otillbörlig mark- nadsföring. Vidare borde det, enligt kritikerna, inrättas statliga myndigheter med uppgift att övervaka efterlevnaden av lagstift- ningen på området.6 4 , Otillbörligt i reklam och marknadsföring, (: , 1971), s. 14. 5 SOU 1966:71 s. 47. 6 , Svensk och internationell marknadsrätt, 2 uppl. (: Jurist- och samhällsvetareförbundets , 1975), s. 128. I den proposition med förslag till lag om otillbörlig marknads- föring som överlämnades till gjorde depar- tementschefen följande principiella uttalande (prop. 1970:57 s. 59). Min principiella inställning är att samhället bör ha ett förstahands- ansvar för att en god etisk standard iakttas i reklam och marknads- föring. Lagstiftningen bör vara så avancerad som behövs för att den skall kunna utgöra grundvalen för utbildandet av fullt tillfredsställande etiska normer, och normbildningen bör vara en uppgift för offentliga organ. Tillräckliga sanktionsmedel bör ställas till förfogande för dessa organ. Lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring (marknads- föringslagen) trädde i kraft (prop. 1970:57, 3LU 1970:45, rskr. Den nya lagen skiljde sig i flera avseenden från utredningens förslag och lade, till skillnad från tidigare lagar på området, tonvikten på konsumentskyddet. Lagen kan ses som ett av de första uttrycken för det omfattande lagstiftningsarbete på det konsumentpolitiska området som påbörjades . Marknadsföringslagen innehöll i 1 § en generalklausul som gjorde det möjligt att förbjuda en näringsidkare att fortsätta med marknadsföring som stred mot god affärssed eller som på annat sätt var otillbörlig mot näringsidkare eller konsumenter. Utöver generalklausulen innehöll lagen även tre straffstadganden. Dessa gällde uppsåtlig användning av vilseledande framställningar (2 §), samt vissa former av kombinationserbjudanden (3–4 §§). Överträ- delser av straffstadgandena prövades av allmän domstol. För att svara för tillämpningen av lagen om otillbörlig mark- nadsföring och den stiftade lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (avtalsvillkorslagen) inrättades Mark- nadsrådet. I detta uppgick det tidigare , som hade inrättats tillsammans med Näringsfrihets- ombudsmannen och och kartellnämnd. Marknads- rådet ändrade namn till . inrättades vidare med uppgift att bl.a. svara för tillsynen av marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen och att föra talan i Marknadsdomstolen.7 inrättades , med uppgift att som central förvaltningsmyndighet på konsumentområdet stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden (prop. 1972:33, bet. NU 40, rskr. 7 SOU 2000:29 s. 374 f. lag ersattes av marknadsföringslagen (1975:1418). Den nya lagen byggde på samma modell som lag. De materiella reglerna, dvs. generalklausulen och straff- bestämmelserna, kvarstod i huvudsak oförändrade. Detsamma gällde de processuella reglerna. Nyheterna bestod i en generalklau- sul med en positiv skyldighet att lämna information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt och en möjlighet att förbjuda skadebringande eller uppenbart otjänliga produkter. I samband med tillkomsten av lag slogs och Kon- sumentombudsmannen ihop till en myndighet. Genom en lagändring, som trädde i kraft , utvidgades lagens tillämpningsområde till att även omfatta avsätt- ningsfrämjande åtgärder. Vidare gjordes generalklausulen om otill- börlig marknadsföring tillämplig även på TV-sändningar via satellit som riktade sig mot andra EU-länder. Lagändringarna var föran- ledda av och innebar att direktiv om vilsele- dande reklam fullt ut blev genomfört i svensk rätt (prop. 1992/93:75, prop. 1992/93:110, bet. LU20, rskr. trädde marknadsföringslag i kraft (prop. 1994/95:123, bet. LU16, rskr. Syftet med den nya lagen var att anpassa marknadsföringslagstiftningen till dels direktiv om vilseledande reklam, dels utvecklingen på markna- den, bl.a. genom införandet av ett nytt och effektivare sanktions- system. Genom den nya lagen kodifierades också den praxis som växt fram i . infördes särskilda bestämmelser i lagen om jämförande reklam för att genomföra direktiv om ändring direktiv om vilseledande direktiv (prop. 1999/2000:40, bet. LU13, rskr. Genom en lagändring, som trädde i kraft , infördes vidare en s.k. opt in-lösning i fråga om obeställd reklam via e-post, automatiska uppringningsanordningar och telefax (prop. 2003/04:43, bet. LU16, rskr. 2.7Annan lagstiftning på det marknadsrättsliga området Till marknadsrätten hör – utöver regelverket kring marknadsföring i marknadsföringslagen och motsvarande lagar – lagstiftning om bl.a. konkurrens, etablering, produktsäkerhet, immaterialrätt, kon- troll av avtalsvillkor och prisreglering. Nämnas kan därvid konkur- renslagen (1993:20) och produktsäkerhetslagen (2004:451). Denna lagstiftning påverkas dock inte direkt av direktivet om otillbörliga affärsmetoder och berörs därför inte närmare i det följande. 3Översikt över gällande rätt 3.1Marknadsföringslagen (1995:450) Marknadsföringslagen (1995:450) innehåller den grundläggande regleringen av reklam och annan marknadsföring i svensk rätt. Lagen trädde i kraft då marknads- föringslag upphörde att gälla (prop. 1994/95:123, bet. LU16, rskr. Till grund för lagstiftningsarbetet låg Marknadsförings- utredningens delbetänkande EES-anpassning av marknadsförings- lagstiftningen (SOU 1992:49) och utredningens slutbetänkande Ny marknadsföringslag (SOU 1993:59). Lagens syfte och grundläggande struktur Marknadsföringslagen har enligt 1 § till syfte att främja konsu- menternas och näringslivets intressen i samband med marknads- föring av produkter och att motverka marknadsföring som är otill- börlig mot konsumenter och näringsidkare. Det förhållandet att lagens syfte är begränsat till att skydda konsumenter och närings- idkare i denna egenskap har inneburit att det inte ansetts möjligt att ingripa med stöd av lagen mot marknadsföring enbart på den grun- den att marknadsföringen varit diskriminerande (jfr MD 1976:8 och prop. 1994/95:123 s. 82 f.). Lagen bygger på två generalklausuler om otillbörlighet i mark- nadsföring (4 § första stycket) respektive informationsskyldighet (4 § andra stycket), vilka kompletteras med en katalog med regler rörande specifika marknadsföringsåtgärder, de s.k. katalogreglerna (5–13 d §§). Därutöver finns i 17 och 18 §§ särskilda bestämmelser om mark- nadsföring av otjänliga produkter. Översikt över gällande rätt Lagen är tillämplig då näringsidkare marknadsför eller själva efter- frågar produkter i sin näringsverksamhet (2 § första stycket). Med produkter avses varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter, exempelvis elektrisk kraft. Begreppet mark- nadsföring definieras som reklam och andra åtgärder i närings- verksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter. Endast kommersiell marknadsföring omfattas av lagens tillämpningsområde. Näringsidkarbegreppet används i dess sedvanliga, vidsträckta betydelse och omfattar således var och en juridisk eller fysisk per- son som bedriver verksamhet av ekonomisk natur. Något vinst- syfte med verksamheten krävs inte. Även offentliga organ kan om- fattas av näringsidkarbegreppet. Med konsument åsyftas i lagen i första hand privatpersoner. Även andra som skall förvärva en produkt för slutlig konsumtion omfattas dock av begreppet (prop. 1994/95:123 s. 163).