sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Denna utred- ning, som skulle lämna förslag om de författningsändringar som behövdes inför datorisering, tog bl.a. upp frågan om befogenhet att undersöka brev och andra postförsän- delser. Nämnda utredningars lagförslag granskades av lagrådet och där- efter har förslagen behandlats i propositionen 1995/96:166 och re- sulterat i inregränslagen vilken trädde i kraft . Inregränslagen har därefter ändrats vid ett flertal tillfällen. De mest betydelsefulla ändringarna är följande. Uppräkningen i 3 § av vilka varor som omfattas av lagen har ändrats till att även omfatta, teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m., barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud införsel och utförsel av barnpornografi och varor vilka avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Vidare har lagen i 17 a–17 d §§ kompletterats med bestäm- melser angående vad som skall företas med varor vilka omhänder- tagits med stöd av 17 §. 3.3.2Genomgång av de varuslag som lagen omfattar omfattar befogenhet att företa kontroller vid inre gräns följande varor, vilka anges i 3 § inregränslagen, 1.krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och produkter som avses i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bi- stånd, 2.narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64), 3.vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67), 4.injektionssprutor och kanyler, 5.dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, 6.springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv eller nit- handskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och lik- nande, 7.kulturföremål som avses i 5 kap. lagen (1998:950 ) om kultur- minnen m.m., 8.hundar och katter för annat ändamål än handel, 9.spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738), teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kon- troll av åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581), 10.nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler, 11.andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga do- kument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för inför- seln inte är uppfyllda, 12.barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi, 13.varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofar- liga varor, 14.varor som skall beskattas enligt lagen (2004:228) om beskattning av viss privatinförsel av tobaksvaror. Nedan följer en kort redogörelse för de materiella bestämmelserna för respektive varuslag. I råder förbud mot att föra ut krigsmateriel utan tillstånd. Bestämmelser angående krigsmateriel finns i lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Med krigsmateriel avses vapen, am- munition och annan för militärt bruk utformad materiel. Den när- mare innebörden av krigsmaterielbegreppet läggs fast i förordning (1992:1303) om krigsmateriel. Där anges, att bestämmelserna skall tillämpas på sådan materiel som är upptagen i en bilaga till förord- ningen. Enligt lagen om krigsmateriel krävs tillstånd från () för export av krigsmateriel. ISP skall med eget yttrande lämna över ett ärende till regeringens pröv- ning, om ärendet har principiell betydelse eller annars är av särskild vikt. Krigsmaterielförordningen anger vissa undantag från utför- selförbudet. Av förordningen framgår vidare, att polismyndigheten prövar vissa frågor om utförsel av sådana handeldvapen och tillhö- rande delar, som utgör övrigt krigsmateriel och i förekommande fall tillhörande ammunition, om den sökande är berättigad att in- neha vapnet här i landet. Lagen om krigsmateriel innehåller en hän- visning till smugglingslagen angående olovlig utförsel och försök därtill. Av krigsmaterielförordningen framgår, att utförsel av krigsmate- riel som kräver utförseltillstånd av ISP skall anmälas till senast innan den planerade utförseln skall genomföras. gällde, att sådan utförsel skulle anmälas senast före utförseltidpunkten (ändrad genom SFS 2001:506, vilken trädde i kraft ). Bakgrunden till denna regel om anmälningsskyldighet är, att man ville ge tid att kontrollera utförseltillstånd mot uppgif- terna i exportfaktura och utförselanmälan samt att fysiskt kontrol- lera varorna i samband med inlastning vid fabrik. har sådan befogenhet enligt 18 § i den nu gällande inregränslagen. Den fysiska kontrollen, som för krigsmaterielvaror har varit betydligt högre än för export i allmänhet, kombineras med granskning av exportörens bokföring. kontroll av krigsmaterielex- porten sker således i stor utsträckning hos de exporterande företa- gen. Kontrollen baseras dels på anmälan om utförsel, dels kartlägg- ning av branschen. I kartläggningen ingår underrättelsearbete, na- tionellt och internationellt. Ett nära och väl fungerande samarbete mellan och är ytterligare en förutsättning för en ef- fektiv kontroll. Vid gränsen begränsas kontrollen ofta till kontroll av transite- ringsvillkoren (t.ex. försegling) samt kontroll i samband med eventuell omlastning före utförseln. Något förbud mot införsel av krigsmateriel finns inte i lagen om krigsmateriel. (dir. 2003:80) har haft i uppdrag att företa en översyn av det svenska regelverket för krigs- materielexport. Utredningen har i sitt betänkande Krut – Reforme- rat regelverk för handel med försvarsmateriel (SOU 2005:9) bl.a. föreslagit, att vissa krav på införseltillstånd skall införas i bestäm- SOU 2006:9 Gällande nationell rätt melserna om krigsmateriel. Betänkandet bereds inom . Innehållet i artikel 296.1 b i EG-fördraget ger krigsmateriel en särställning EG-rättsligt. Artikeln anger att varje medlemsstat får vidta åtgärder, som den anser nödvändiga för att skydda sina vä- sentliga säkerhetsintressen i fråga om tillverkning av eller handel med vapen ammunition och krigsmateriel; sådana åtgärder får emellertid inte försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden för varor som inte är avsedda speciellt för militära än- damål. Av artikeln följer således att ingen medlemsstat är förpliktad att lämna upplysningar, vilkas utlämnande den anser strida mot egna väsentliga säkerhetsintressen. Av artikel 296.2 framgår att rådet enhälligt skall fastställa en lista över de varor på vilka nämnda bestämmelse skall tillämpas. Genom rådets beslut upprättades en sådan för- teckning. Listan har därefter omarbetats. Produkter med dubbla användningsområden Med produkter med dubbla användningsområden avses produkter, inbegripet programvara och teknik, som kan användas för både ci- vila och militära ändamål, samt alla varor som kan användas både för icke-explosiva ändamål och för att på något sätt bidra vid till- verkning av kärnvapen eller andra kärnladdningar (se rådets för- ordning (EG) nr 1334/2000 av om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden, artikel 2). Bestämmelser angående produkter med dubbla användningsom- råden finns i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av teknisk bistånd. Denna lag till- kom med anledning av rådets förordning (EG) nr 1334/2000, som ersatte rådets förordningen 3381/94. Lagen innehåller egna straff- bestämmelser bl.a. beträffande utförsel. Emellertid är smugglings- lagens bestämmelser om bl.a. befogenheter att förhindra, utreda och beivra brott tillämpliga (1 § andra stycket smugglingslagen). Syftet med rådsförordning (EG) nr 1334/2000 var bl.a. att så långt som möjligt etablera fri rörlighet för kontrollerade produkter inom den inre marknaden. Emellertid är harmoniseringen på områ- det inte fullt genomförd . I ingressen till ovan nämnda rådsför- ordning (12) anges, att i enlighet med och inom ramen för artikel 30 i EG-fördraget och i avvaktan på en högre harmoniseringsgrad kommer medlemsstaterna att förbehålla sig rätten att genomföra kontroll av överföringar av vissa produkter med dubbla använd- ningsområden inom Europeiska gemenskapen i syfte att skydda allmän ordning och säkerhet. Om dessa kontroller har samband med effektiviteten i kontrollerna av export från gemenskapen, kommer de regelbundet att ses över av rådet. Den nya förordningen innebär, att man avskaffar nästan alla ännu befintliga tillståndskrav för handel inom gemenskapen. Till- stånd kan emellertid krävas enligt artikel 21.1 för vissa produkter, som förtecknas i bilaga IV till förordningen. Det är i dessa fall fråga om särskilt känsliga produkter. Vidare får en medlemsstat enligt artikel 21.2 under vissa förhållanden fortfarande kräva tillstånd till överföring av produkter med dubbla användningsområden, om operatören vet att den slutliga destinationen för produkterna ligger utanför gemenskapen (prop. 2000/01:09 s. 22). har utnyttjat denna möjlighet att kräva tillstånd till överföring av vissa produkter med dubbla användningsområden. I 4 § 2 punkten i förordning om kontroll av produkter med dubbla användningsområden anges, att ISP får meddela föreskrifter om krav på tillstånd till sådan överföring inom Europeiska gemenska- pen som avses i artikel 21.2. Vidare framgår av 10 § i lagen, att ISP får meddela föreskrifter om krav på tillstånd till införsel av kemiska prekursorer (utgångsämnen) som kan användas för tillverkning av kemiska stridsmedel. Export och överföring inom EU av produkter med dubbla an- vändningsområden, som omfattas av krav på tillstånd enligt rådets förordning (EG) 1334/2000, skall enligt huvudregeln anmälas till senast , innan exporten eller överföringen är planerad att genomföras (9 § förordningen om kontroll av pro- dukter med dubbla användningsområden). Enligt 18 § inregränsla- gen har rätt att göra kontrollbesök och revisioner hos den som för ut produkter med dubbla användningsområden till an- nat EU-land. All befattning med narkotika kräver i princip särskilt tillstånd för att hanteringen skall vara laglig. Bestämmelser om hanteringen av narkotika finns i lag (1992:860) om kontroll av narkotika, och i förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika. Bestämmelser finns även i lag (1996:1152) om handel med läkemedel. Narkotika- strafflagen (1968:64) och smugglingslagen innehåller straffbe- stämmelser, avseende illegal hantering av narkotika. har anslutet sig till de tre konventionerna som FN har antagit på narkotikaområdet. Dessa är allmänna narkoti- kakonvention med tilläggsprotokoll, konvention om psykotropa substanser och konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen. konven- tion finns förutom bestämmelser om den olagliga hanteringen av narkotika också bestämmelser om de ämnen som ofta ingår som beståndsdelar vid framställning av narkotika och som i många fall har en omfattande legal användning. Det är fråga om ämnen, som utan att de själva klassificeras som narkotika ofta an- vänds vid olaglig framställning av narkotika och som i många fall har en omfattande legal användning. De utgörs dels av s.k. prekursorer, dvs. kemikalier som lätt förändras till ett narko- tiskt ämne, dels av s.k. essentiella kemikalier, vilka är nödvändiga för framställning av narkotika. Efter tillkomsten av konvention inleddes arbetet med att uppfylla konventionens bestämmelser, när det gäller de ämnen som används vid tillverkning av narkotika, prekursorer. Vid ett möte i fick den då inrättade s.k. Chemical Action Task Force (CATF) i uppdrag av G 7-gruppen att utarbeta mer detaljerade regler för kontrollen av de aktuella ämnena i syfte att säkerställa, att de inte kommer på avvägar och används vid illegal narkotikatillverkning. De rekommendationer CATF utarbetade antogs av G 7-gruppen vid gruppens möte i . EG antog 1990 en förordning om åtgärder, som skall vidtas för att motverka spridning av vissa ämnen till olaglig narkotikatillverk- ning, rådets förordning (EEG) nr 3677/90 av om åtgärder för att försvåra avledningen av vissa ämnen. Med detta genomförde EG de krav som ställs i artikel 12 i FN-konven- tionen i fråga om handel med prekursorer mellan gemen- skapen och tredje land. Nämnda förordning har ersatts av rådets förordning (EG) nr 111/2005 av om regler för övervakning av handeln med narkotikaprekursorer mellan gemenskapen och tredje land. Enligt artikel 12 skall lämpliga åtgär- der vidtas för att övervaka tillverkning och distribution av prekur- sorer. För detta måste åtgärder vidtas för medlemsstaternas handel Sådana åtgärder infördes genom rådets direktiv (EEG) nr 92/109 av om tillverkning och ut- släppande på marknaden av vissa ämnen, som används vid illegal tillverkning av narkotiska preparat och psykotropa ämnen. Nämnda direktiv har i samband med utvidgningen av EU ersatts med och rådets förordning (EG) nr 273/2004 av om narkotikaprekursorer. Anledningen till detta var, att det ansågs smidigare med en förord- ning som gällde direkt som lag, än ett direktiv, vilket när det ändras skulle utlösa nationella genomförandeåtgärder i 25 medlemsstater. Förordningen skall tillämpas . I förordning (1968:70) med vissa bestämmelser om injektions- sprutor och kanyler anges, att injektionssprutor och kanyler får föras in i endast av den som är behörig att driva handel med sådana varor eller den som innehar särskilt tillstånd att till riket föra in sådana varor. Utan sådant tillstånd får endast sprutor och kanyler medföras av resande för personligt bruk, som grundas på föreskrift av läkare eller annars visas vara lovligt. Olovlig införsel av sprutor eller kanyler bestraffas enligt smugglingslagen. Förord- ningen innehåller även straffbestämmelser för otillåten försäljning eller överlåtelse av spruta eller kanyl, samt för lämnande av oriktig uppgift i ansökan om tillstånd enligt förordningen rörande förhål- lande som är av betydelse. Även bestämmelser angående vissa för- verkanden finns i förordningen. Bestämmelserna i förordningen skall ses mot bakgrund av att principen om ett narkotikafritt samhälle är den övergripande prin- cipen både för narkotikapolitiken och missbrukarvården. Den väg- ledande principen för narkotikabekämpningen i är, att sam- hällets insatser skall ge det klara och entydiga budskapet att all an- vändning av narkotika som inte sker för medicinska och veten- skapliga ändamål är oacceptabel. Därför är inställningen restriktiv mot t.ex. program med utdelning och försäljning av sprutor och kanyler. Ett program, som innebär att injektionsmissbrukare kan byta sina använda sprutor och kanyler mot rena sådana, har emellertid funnits i , då en sprututbytesverksamhet startade vid infektionskliniken i . Året därpå etablerades motsvarande Syftet med verksamheten är att förebygga spridning av hivinfektion och andra blodburna infektionssjukdo- mar, samt att motivera injektionsmissbrukare till behandling. Verk- samheten har fortfarande karaktären av försöks- verksamhet. I proposition 2005/06:60 Nationell strategi mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdom har förslag till lag om utbyte av sprutor och kanyler lämnats. Genom denna lag blir ovan nämnda verksamhet permanent. Lagen föreslås träda i kraft . Lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel innebär, att såväl innehav som andra förfaranden som främjar tillgänglighe- ten av de ifrågavarande medlen inte är tillåtna för annat än medi- cinskt och vetenskapligt ändamål. Den nämnda lagen gäller synte- tiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthor- mon, kemiska substanser, som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Lagen inne- håller en straffbestämmelse, som avser bl.a. otillåten överlåtelse, framställning och innehav. Lagen om förbud mot vissa dopnings- medel hänvisar till smugglingslagen, vad gäller straff för olovlig införsel m.m. har antagit en konvention mot dopning som upp- rättades och öppnades för undertecknande . För del trädde denna konvention i kraft . Konventionen innebär i huvudsak följande. I avsikt att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten åtar sig de parter, som undertecknat konventionen, att vidta alla nödvändiga steg för att kunna tillämpa konventionens bestämmelser. Dopning inom idrotten definieras som förmedling till idrottsutövare eller dessa personers bruk av vissa farmakologiska dopningsmedel eller dopningsmetoder. Därvid hänvisas till den dopningslista som, skall godkännas av ett särskilt organ, den s.k. övervakningsgruppen. För att begränsa tillgänglighet och bruket av förbjudna dopningsmeto- der och i synnerhet anabola steroider skall parterna vidta lämpliga lagstiftnings- eller administrativa åtgärder. Under begreppet till- gänglighet inkluderas därvid bestämmelser för att kontrollera om- sättning, innehav, införsel, distribution och försäljning. ändamål skall som kriterium för offentliga bidrag gälla, att idrotts- organisationerna effektivt tillämpar föreskrifter mot dopning. Vidare har en internationell antidopningsbyrå () inrättats. I denna företräds EU och dess medlemsstater av rådets sittande ordförande och en medlem av kommissionen. Inom , för utbildning, forskning, kultur och kommunikation, har ett förslag till en global konvention mot dopning inom idrotten diskuterats. En bred uppslutning finns bland medlemsstaterna för att anta konventionen. Målsättningen är att konventionen skall bekräftas av medlemsstaterna före de olym- piska början i . Syftet med kon- ventionen är att se till att regeringarna världen över vidtar åtgärder mot dopning inom idrotten, som kompletterar de åtgärder som genomförs av idrottsrörelsen. Genom konventionen ges också er- kännande åt Världsantidopningsbyrån () och dess globala antidopningsarbete. I regleras rätten att inneha civila skjutvapen i vapenlagen (1996:67) och i vapenförordningen (1996:70). Särbestämmelser om utförsel av sådana vapen finns i lagen (1992:1300) om krigsmate- riel. Vidare finns bestämmelser om vissa vapen, som vapenlagen inte är tillämplig på i lagen (1988:254) om förbud beträffande kni- var och andra farliga föremål. Bestämmelser om införsel för vissa vapen finns även i förordningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål (se nedan angående springstiletter, spring- knivar, etc.). Med skjutvapen avses i vapenlagen vapen, med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med hjälp av krut- laddningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra lik- nande utskjutningsmedel. Vissa uppräkande föremål behandlas ut- tryckligen som skjutvapen, trots att de inte definieras som skjutva- pen, t.ex. tårgasspray. Vapen, vilka vapenlagen inte är tillämplig på, regleras i andra författningar. Som huvudregel gäller krav på tillstånd för att föra in skjutvapen eller ammunition till . För tillstånd att föra in vapen i gäller samma förutsättningar, som gäller för att inneha va- pen skall vara uppfyllda. Frågor om tillstånd att inneha vapen prö- vas av polismyndigheten. Tillstånd får endast meddelas om det skä- ligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. Undantag från kravet på tillstånd är kolsyre-, luft- och fjäderva- pen, som är avsedda för målskjutning, samt harpunvapen, som har en begränsad effekt i förhållande till andra jämförliga skjutvapen. I övrigt gäller, att skjutvapen och ammunition får föras in till utan tillstånd från polismyndigheten i två fall. Enskilda personer får föra in de skjutvapen och den ammunition som de i har rätt att inneha för personligt bruk. Detta gäller också sådana samman- slutningar, huvudmän för museer och bevakningsföretag som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. Vidare får enskilda perso- ner, som har permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlings- skjutvapen för eget bruk, medföra dessa vapen med tillhörande ammunition till för tillfällig användning vid jakt eller täv- ling i . Vapnen och ammunitionen får i ett sådant fall för införandet innehas utan tillstånd i av den, som fört in vapnet i . Vidare får den som är berättigad att bedriva handel med skjutva- pen meddelas tillstånd att till införa sådana skjutvapen som omfattas av handelstillståndet. Den, som har rätt att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel enligt lagen om krigsmateriel, har också rätt att föra in sådana vapen, som omfattas av tillståndet. skall, enligt vapenlagen, besluta att ett vapen med tillhörande ammunition skall tas om hand om det finns risk för att vapnet missbrukas, eller om det är sannolikt att tillståndet att inneha vapnet kommer att återkallas och särskilda omständig- heter inte talar emot ett omhändertagande. Om risken för miss- bruk är överhängande, får vapen eller ammunition tas om hand utan ett sådant beslut. En sådan åtgärd får vidtas av polismän, jatk- tillsynsmän som förordnat, personal vid Kustbevak- ningen och eller särskilt förordnade tjänstemän vid läns- styrelsen. En sådan åtgärd skall skyndsamt anmälas till polismyn- digheten, som skall pröva om omhändertagandet skall bestå. Olovlig införsel av vapen och ammunition samt försök till sådant brott bestraffas enligt smugglingslagen. Det s.k. vapendirektivet, rådets direktiv /477/EEG av , antogs som en följdåtgärd till införandet av en inre marknad . Bakgrunden till vapendirektivet var att EU ansåg, att avskaffandet av kontrollerna av vapeninnehav vid gemen- skapens inre gränser gjorde det nödvändigt att anta effektiva be- stämmelser för att möjliggöra att kontroller inom medlemsstaterna kan genomföras. Av detta skäl innehåller direktivet både bestäm- melser om förvärv och innehav av skjutvapen och bestämmelser om överföring av skjutvapen mellan medlemsstaterna. I inledningen till vapendirektivet anges bl.a., att kontrollernas avskaffande även för- utsätter att vapenlagstiftningarna i de olika länderna får ett lik- nande innehåll. Det anges även i inledningen, att det i princip bör vara förbjudet att inneha vapen vid passage från en medlemsstat till en annan och att undantag från denna regel endast kan godtas om ett förfarande antas, som gör det möjligt för medlemsstaterna att hålla sig underrättade om när ett skjutvapen förs in på deras territo- rium. Vapendirektivet är ett s.k. minidirektiv och innehåller de lägsta krav, som ställs på respektive medlemsstats lagstiftning vad gäller kontroll av innehav, förvärv av skjutvapen och beträffande överfö- ring av sådana vapen mellan medlemsstaterna. Medlemsländerna är således fria att beträffande kontroll av vapen anta eller behålla reg- ler, som är strängare än de som direktivet anger. Direktivet delar in vapen i fyra olika kategorier, för vilka delvis olika regler gäller. I kategori A återfinns de förbjudna skjutvapen, t.ex. automatiska skjutvapen, i kategori B finns skjutvapen under- kastade tillståndskrav, i kategori C anmälningspliktiga skjutvapen och i kategori D finns de skjutvapen, som fritt får säljas i medlems- staterna. För vapen i kategori A gäller, att medlemsländerna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av sådana skjutvapen. Endast i särskilda fall får de behöriga medlems- länderna bevilja tillstånd för den typen av skjutvapen och ammuni- tion och då under förutsättning, att det inte strider mot allmän ordning och säkerhet. Enligt vapendirektivet skall medlemsstaterna utöva viss kontroll över handeln med skjutvapen inom respektive stat. Vidare skall vissa krav vara uppfyllda för att en person skall tillåtas förvärva skjutvapen av de angivna kategorierna. Bestämmelserna om förvärv och innehav av ammunition skall vara desamma som för innehav av det skjutvapen, för vilket ammunitionen är avsedd. För samtliga kategorier av vapen gäller att de får föras över till annan medlemsstat endast om följande villkor är uppfyllda.