sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — Tvärtom kan förbättrade ersättningsmöjligheter få motsatt effekt genom att krav kan hanteras utom rätta av försäkringsgivare och HNS-fonden. Det är inte heller sannolikt att antalet mål rörande underlåten uppgiftsskyldighet till kommer att belasta domstolarna i någon nämnvärd omfattning. Tidpunkten för när författningsförslagen skall börja gälla är bero- ende av när träder i kraft. Regeringen bör där- för bemyndigas att bestämma tidpunkten för när lagstiftningen skall träda i kraft. Vid ett svenskt tillträde till konventionen åläggs vidare staten att till IMO:s generalsekreterare rapportera den mängd avgiftspliktigt HNS-gods som tagits emot eller, om det av- ser LNG-last, lossats i (se artikel 43 i konventionen). För att skall kunna uppfylla det kravet bör lagen om uppgiftsskyldighet rörande mottagande av farliga och skadliga ämnen träda i kraft före lagstiftningen i övrigt. 10.1Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Det nya 11 kap. och övriga författningsförslag har utformats efter text. En närmare redogörelse för konventio- nens innehåll återfinns under avsnitt 5.1.2. Nedan anges förtydli- ganden och tillägg som ansetts erforderliga. Inom parantes under respektive lagrum anges i förekommande fall motsvarande bestämmelse i konventionen och jämförbar bestäm- melse i 10 kap. sjölagen om ansvar för oljeskada. 9 kap. Om ansvarsbegränsning Rätt till ansvarsbegränsning föreligger inte beträffande 1.en fordran på bärgarlön, sådan särskild ersättning som avses i 9 §, bidrag till gemensamt haveri eller på avtal grundad ersätt- ning för åtgärder som avses i 2 § första stycket 4, 5 eller 6, 2.en fordran med anledning av oljeskada som omfattas av 10 kap. 1§ och 2 § första och andra styckena, 3.en fordran som är underkastad en internationell konvention eller en nationell lag som reglerar eller förbjuder begränsning av ansvarig- het för atomskada, 4.en fordran med anledning av atomskada orsakad av atomfartyg, 5.en fordran med anledning av skada som har drabbat en lots eller den som är anställd hos någon som avses i 1 § första stycket och vars skyldighet står i samband med fartygets drift eller med bärgningen, 6.en fordran på ränta eller ersättning för rättegångskostnader, och 7. en fordran med anledning av skada orsakad av farliga och skadliga ämnen som omfattas av 11 kap. 1 § och 2 § första och andra styckena. Till stycket har en ny punkt, punkt 7, förts in med innebörden att ansvarsbegränsning enligt 9 kap. inte gäller för HNS-skador. 11 kap. Om ansvar och ersättning för skada i samband med sjö- transport av farliga och skadliga ämnen I detta kapitel avses med farliga och skadliga ämnen: a)oljor som transporteras i bulk och som anges i bihang I till bilaga I i1978 års protokoll till internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL 73/78), som det har ändrats, b)skadliga flytande ämnen som transporteras i bulk och som anges i bihang II till bilaga II protokoll till internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL 73/78), som det har ändrats, och sådana ämnen och blandningar som provisoriskt bedömts falla under föroreningskategori A, B, C eller D enligt 3.4 i nämnda bilaga II, c)farliga flytande ämnen transporterade i bulk upptagna i kapitel 17 i1983 års internationella kod för konstruktion och utrustning av fartyg som transporterar farliga kemikalier i bulk (IBC-koden), som den har ändrats, och de farliga produkter för vilka de preliminärt lämpliga förhållandena för transporter har beskrivits av den berörda myndigheten och de berörda hamnmyndigheterna i överenskommelse med paragraf 1.1.3 i koden, d)farliga, riskfyllda, och vådliga ämnen och föremål i förpackad form som omfattas av den internationella sjökoden för farligt gods (IMDG-koden), som den har ändrats, e)gaser i vätskeform som är angivna i kapitel 19 inter- nationella kod för konstruktion och utrustning av fartyg som transpor- terar gas i vätskeform i bulk (IGC-koden), som den har ändrats, och de produkter för vilka de preliminärt lämpliga förhållandena för transporter har föreskrivits av den berörda myndigheten och de be- rörda hamnmyndigheterna i överensstämmelse med paragraf 1.1.6 i koden, f)flytande ämnen som transporteras i bulk med en flampunkt som inte överstiger (uppmätt genom closed cup test), g)fasta bulkvaror som innebär kemiska risker och ingår i bihang B ikoden för säker hantering av fasta bulklaster (BC-koden), som den har ändrats, i den utsträckning som dessa substanser även omfattas av bestämmelserna i den internationella sjökoden för farligt gods (IMDG-koden) när godset transporteras i förpackad form, och h)rester från tidigare bulktransporter av ämnen som anges i a–c och e–g, dels dödsfall eller personskada ombord eller utanför det fartyg som transporterar farliga och skadliga ämnen och som orsakats av dessa, dels skada på egendom utanför det fartyg som transporterar farliga och skadliga ämnen och som orsakats av dessa, dels skada på grund av förorening av miljön som orsakats av farliga och skadliga ämnen, dock endast utebliven vinst samt kostnader för rimliga återställningsåtgärder som har vidtagits eller som planeras, dels kostnader för förebyggande åtgärder och skada som orsakats av sådana åtgärder, olycka: sådan händelse eller serie av händelser med samma ur- sprung som orsakar en skada med farliga och skadliga ämnen eller framkallar ett allvarligt eller förestående hot om en sådan skada, förebyggande åtgärd: varje åtgärd som varit skäligen påkallad för att förhindra eller begränsa en skada med farliga och skadliga ämnen och som vidtagits efter det att en olycka har inträffat, ägare av fartyg: den som är registrerad som fartygets ägare eller, om registrering inte har skett, den som äger fartyget; i fråga om ett fartyg som ägs av en stat och som brukas av ett bolag, vilket i den staten är registrerat som fartygets brukare, skall dock bolaget anses som ägare, mottagare: den som fysiskt tar emot avgiftspliktig last i en hamn eller terminal i . Om den som fysiskt tar emot lasten gör det som mellanman för annan som omfattas av en konventionsstats juris- diktion, skall huvudmannen anses som mottagare om HNS-fonden underrättas om huvudmannens identitet, sjötransport: tiden från det att de farliga och skadliga ämnena kommer i kontakt med fartygets anordningar till dess att de vid loss- ning upphör att vara vid någon del av fartygets anordningar. Om inte någon av fartygets anordningar används börjar respektive slutar tids- perioden när de farliga och skadliga ämnena korsar fartygets reling, transit: gods i transit som vidarebefordras direkt i en hamn eller terminal från ett fartyg till ett annat fartyg som led i sjötransport från den ursprungshamnen till den slutliga destinationen är inte avgifts- pliktig last. Godset skall då anses mottaget på den slutliga destina- tionen, : internationella konvention om an- svar och ersättning för skada i samband med sjötransport av farliga och skadliga ämnen, HNS-fonden: Den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen, konventionsstat: en stat som tillträtt . Är det inte möjligt att tillförlitligt särskilja skada orsakad av farliga och skadliga ämnen från skada orsakad av andra omständigheter, anses all skada orsakad av de farliga och skadliga ämnena. Det gäller inte om skadan omfattas av 10 kap. 1 § sjölagen eller är orsakad av radioaktivt material enligt klass 7 antingen i den internationella sjökoden för farligt gods, som den har ändrats, eller i bilaga B i koden för säker hantering av fasta bulklaster, som den har ändrats. Vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel skall med fartyg jämställas varje annan flytande anordning som används till sjöss. (artikel 1 och 10 kap. 1 § sjölagen) Paragrafen innehåller definitioner av de centrala begreppen i kapitlet. Första stycket inleds med en definition av vad som ingår i be- greppet farliga och skadliga ämnen. Eftersom konventionen omfattar över 6 000 sådana ämnen är en uppräkning i lagtexten inte möjlig. Genom att i stället hänvisa till relevanta konventioner och protokoll säkerställs att lagens tillämpningsområde på denna punkt är korrekt angivet även om de nämnda internationella instrumenten skulle komma att ändras. Någon lagändring behöver alltså inte göras med anledning av sådana förändringar. I konventionens artikel 1.5 a (ii) hänvisas till bihang II till bilaga II i MARPOL 73/78 (motsvarar detta kapitels 1 § första stycke b). Internationella oljeskadefonden har uppmärksammat att bihang II sannolikt kommer att upphöra att gälla , men att de ämnen som tas upp där alltjämt kommer att omfattas av MARPOL genom bestämmelsen 1.10 i den reviderade bilagan II. För att ämnena skall kunna omfattas av krävs det emellertid en ändring i konventionen eller en hänvisning till den nya bestämmelsen. IMO:s juridiska kommitté har med anledning därav antagit en resolution (91/7) med innebörden att skadliga flytande ämnen som transporteras i bulk i artikel 1.5 a (ii) i konventionen från hänvisar till HNS-ämnen som den definieras i bestämmelsen 1.10 i den reviderade bilaga II i MARPOL 73/78 som transporteras i bulk. I bestämmelsen har mottagare definierats till att avse den som fysiskt tar emot avgiftspliktig last i en hamn eller terminal i . Vidare stadgas att, om den som fysiskt tar emot lasten gör det som mellanman för någon annan som omfattas av en konventionsstats jurisdiktion, huvudmannen skall anses som mottagare förutsatt att HNS-fonden underrättas om huvudmannens identitet. På så sätt kommer huvudmannen att få information om att det gods han tagit emot faller under reglerna i 11 kap. (och således HNS-konven- tionens bestämmelser) och att det är avgiftspliktigt om det över- stiger de där angivna gränserna (13 § i detta kapitel med hänvisning till artikel 16–20 i konventionen). Uttrycket transit avser gods som vidarebefordras direkt i en hamn eller terminal från ett fartyg till ett annat som ett led i sjö- transport från ursprungshamnen till den slutliga destinationen. Godset skall inte anses som avgiftspliktigt förrän det har nått mottagaren på den slutliga destinationen. Utredningen har valt att inte ange några tidsramar för när gods skall anses befinna sig i transit. Skälet härtill är att den frågan lämpligen löses av HNS- fondens församling och inte enskilt av varje fördragsslutande land. Frågan har behandlats närmare under avsnitt 8.3.2. I syfte att förenkla kapitlets lagtext innehåller lagrummet defini- tioner av uttrycken , HNS-fonden och konventionsstat. Med definitionerna skada, olycka, förebyggande åtgärd, ägare av fartyg och sjötransport, hänvisas till vad som har anförts i redogörelsen för konventionens närmare innehåll (avsnitt 5.1.2). Det har inte ansetts nödvändigt att i bestämmelsen föra in defi- nitioner motsvarande i konventionen upptagna beräkningsenhet, fartygets registreringsstat, terminal, direktör, organisation och generalsekreterare. Det kan härvid anmärkas att definitionen av beräkningsenhet återfinns i 22 kap. 3 § sjölagen (se även kom- mentaren under 11 kap. 7 § sjölagen nedan). Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas på skador som vid sjö- transport med farliga och skadliga ämnen som last har uppkommit i eller dess ekonomiska zon eller i en annan konventionsstat eller dess ekonomiska zon. Bestämmelsen tillämpas även på andra skador än föroreningsskador som uppkommit utanför om skadorna har orsakats av ett ämne som transporterats som last ombord på ett fartyg som är registrerat i eller, om fartyget inte är registrerat, ombord på ett fartyg som får föra svenskt flagg. Bestäm- melserna tillämpas också på kostnader för förebyggande åtgärder som har vidtagits, oavsett var det har skett, för att förhindra eller begränsa skador i eller dess ekonomiska zon eller i en annan konven- tionsstat eller dess ekonomiska zon. Vad som i första stycket sägs om ekonomisk zon gäller även i fall en stat inte har fastställt en sådan zon i fråga om ett område utanför och angränsande till statens territorialvatten som i enlighet med folkrättens regler har bestämts av den staten och som inte sträcker sig längre ut än från de baslinjer varifrån statens territorialvatten mäts. Ifråga om kapitlets tillämplighet på örlogsfartyg och vissa andra statsfartyg gäller bestämmelserna i 21 §. Ersättning för åtgärder med anledning av skador med farliga och skadliga ämnen skall betalas enligt detta kapitel även om det finns skyldighet enligt lag eller annan författning att vidta åtgärderna. Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas även om andra regler om tillämplig lag skulle leda till annat. (artikel 3 samt 10 kap. 2 § sjölagen) Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om lagens tillämpnings- område. Frågan har behandlats närmare under avsnitt 8.2. I konventionen har de fördragsslutande staterna getts möjlighet att själva bestämma om örlogsfartyg och därmed jämställda stats- fartyg skall omfattas av konventionens regler. framgår att vissa av lagens bestämmelser skall göras tillämpliga på sådana fartyg (se 11 kap. 21 § sjölagen). På så sätt blir reglerna identiska med de som gäller för oljeskador (se 10 kap. 19 § sjö- lagen). I femte stycket föreskrivs, att kapitlet skall tillämpas utan hinder av andra gällande regler om tillämplig lag som leder till ett annat resultat. Det innebär att kapitlets bestämmelser skall gälla i alla de fall då svensk domstol är behörig att pröva talan om anspråk på ersättning för HNS-skada, även om enligt allmänna privaträtts- liga regler utländsk lag skulle ha tillämpats. Skälet till det är att bestämmelserna grundar sig på en internationell konvention vars bestämmelser är indispositiva och som inte heller medger konven- tionsstaterna att reservera sig mot någon av konventionens bestämmelser. Talan vid svensk domstol kommer i regel enbart att gälla HNS- skada eller kostnad för förebyggande åtgärder vidtagna i syfte att förhindra eller begränsa skada inom svenskt territorium. Har sådan talan väckts, kan också talan väckas som avser skada som har uppkommit i en annan konventionsstat på grund av samma olycka. Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas inte 1.på sådan skada som avses i 10 kap. 1 § första stycket 2, 2.på skada som är orsakad av radioaktivt material enligt klass 7 antingen i den internationella sjökoden för farligt gods, som den har ändrats, eller i bilaga B i koden för säker hantering av fasta bulklaster, som den har ändrats, 3.på fordringar som har sin grund i befordringsavtal för gods och passagerare, 4.i den omfattning de är oförenliga med tillämplig lag om ersätt- ning till anställda eller med sociala välfärdssystem, eller 5.i den utsträckning en sådan tillämpning skulle vara oförenlig med åtaganden enligt ett internationellt fördrag. (artikel 4 och 10 kap. 2 § sjätte stycket sjö- lagen) Lagrummet anger när bestämmelserna i kapitlet inte är tillämpliga. I första punkten anges att sådana skador som avses i 10 kap. 1 § första stycket 2 inte omfattas av bestämmelserna i detta kapitel. Det bör här noteras att det endast är föroreningsskador som Beständig olja som sådan omfattas av definitionen av HNS och frågan om ersättning för skador förorsakade i samband med brand och explosion orsakad av sådant gods faller inom 11 kapitlets tillämpningsområde. Ansvaret för en skada orsakad av farliga och skadliga ämnen En skada skall ersättas av fartygets ägare, även om varken ägaren eller någon som han svarar för är vållande till skadan. Utgörs den olycka som orsakade skadan av en serie av händelser, vilar ersättningsansva- ret på den som var ägare av fartyget vid den första av dessa händelser. Ägaren är dock fri från ansvar om han visar att skadan 1.orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väp- nad konflikt, inbördeskrig eller uppror eller av en naturhändelse av osedvanlig karaktär, som inte kunnat undvikas och vars följder inte kunnat förhindras, eller 2.i sin helhet vållats av tredje man med avsikt att orsaka skada, 3.i sin helhet orsakats genom fel eller försummelse av en svensk eller utländsk myndighet vid fullgörandet av skyldighet att svara för underhåll av fyrar eller andra hjälpmedel för navigering, eller 4.orsakats genom underlåtenhet av avsändaren eller annan person att informera om den farliga och skadliga egenskapen hos de ämnen som transporterats, och att detta helt eller delvis förorsakat skadan, eller har lett till att ägaren inte tagit en försäkring som nämns i 14 eller 15 §. Detta gäller bara om varken ägaren eller hans anställda eller ställföreträdare hade eller rimligen borde ha haft vetskap om de farliga och skadliga egenskaperna. (artikel 7.1–3 och 10 kap. 3 § sjölagen) I paragrafen regleras grunden för ägarens ansvar och de omständig- heter som kan befria honom från ansvarighet. Av huvudregeln i första stycket framgår att ägarens ansvar är strikt, dvs. oberoende av om vållande föreligger på fartygets sida. I andra stycket anges de fall då ägaren är fri från ansvar. Under punkterna ett och fyra krävs det att fartygsägaren visar att skadan orsakats på där angivet sätt medan det i punkterna två och tre däremot krävs att skadan i sin helhet orsakats i de där uppräknade situationerna. Det sistnämnda innebär att om skadan endast delvis orsakats av sabotage eller sådan försummelse av myndighet som avses i konventionen, ansvarar ägaren för hela skadan. Om skadan däremot delvis orsakats genom uppsåtlig skadegörelse men i övrigt genom sådan försummelse av myndighet som nämnts, går äga- ren fri från ansvarighet. Samma sak gäller om skadan delvis orsakats genom sabotage men i övrigt av krigshandling. Anspråk på ersättning för skada som omfattas av ersättningsbestäm- melserna i detta kapitel får göras gällande mot fartygsägaren endast med stöd av bestämmelserna i kapitlet. Anspråk som avses i första stycket får göras gällande mot någon av följande personer endast om den mot vilken anspråket riktas har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att sådan skada sannolikt skulle uppkomma: a)anställda hos fartygsägaren, ställföreträdare för honom eller be- sättningsmedlemmar, b)en lots eller annan person som utför tjänster för fartyget utan att vara besättningsmedlem, c)en redare som inte är ägare, en befraktare eller en annan person som i redarens ställe handhar fartygets drift, d)en avsändare, avlastare, lastmottagare eller lastägare, e)den som utför bärgning med fartygsägarens, redarens eller befäl- havarens samtycke eller på order av en myndighet, f)den som vidtar förebyggande åtgärder, eller g)anställda hos eller ställföreträdare för personer som nämns i b–f. Vad som har betalats i ersättning för en skada får inte krävas åter av en person som avses i andra stycket a, b eller e–g, om inte den mot vilket anspråket riktas har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att sådan skada sannolikt skulle upp- komma. (artikel 7.5–6 och 10 kap. 4 § sjölagen) Bestämmelsen behandlar frågan när någon annan än fartygsägaren kan bli skadeståndsskyldig. I andra stycket anges vilka grupper av personer mot vilken en direkt talan i princip inte får riktas. I förhållande till konventionen innehåller d) vissa ytterligare per- soner mot vilka direkt talan inte får riktas (jfr. 10 kap. 4 § andra stycket d sjölagen). Av e) framgår att undantaget omfattar en bärgare, inte bara om samtycke till bärgning har getts av fartygsägaren, utan också om samtycke har getts av vissa andra personer. Bestämmelsen, som är en utvidgning i förhållande till konventionen, har utformats i överensstämmelse med motsvarande reglering i 10 kap. sjölagen 4 § andra stycket e och HNS-lagstiftningen i och . Av g) följer att undantaget från direkt talan omfattar anställda också hos personer som utför tjänster för fartyget utan att vara besättningsmedlemmar. Också detta är en utvidgning i förhållande till konventionen (jfr. 10 kap. 4 § andra stycket g). Olyckor med två eller flera fartyg Om en skada uppstått vid en olycka med två eller flera fartyg som vart och ett transporterar farliga och skadliga ämnen är varje ägare, om inte annat följer av 5 §, ansvarig för skadan. Ägarna är solidariskt ansvariga för all sådan skada som inte tillförlitligen kan särskiljas. Varje ägare har rätt till den ansvarsbegränsning som följer av 7 §. Om regress mellan ägarna gäller allmänna ersättningsregler. (artikel 8 ) Bestämmelsen innehåller regler om ansvar när flera fartyg orsakat en skada. Fartygets ägare har rätt att för varje olycka begränsa sitt ansvar enligt bestämmelserna i detta kapitel till ett belopp motsvarande 10 000 000 särskilda dragningsrätter (SDR) för ett fartyg vars dräktighet, beräknad enligt 9 kap. 5 § 6, inte överstiger 2 000. Är dräktigheten högre höjs beloppet med 1 500 SDR för varje dräktighetstal från 2 001 till 50 000 och med 360 SDR för varje dräktighetstal över 50 000. Ansvaret skall dock inte i något fall överstiga 100 000 000 SDR. Rätt till begränsning finns inte i fråga om ränta eller ersättning för rätte- gångskostnad. Vad som avses med SDR anges i 22 kap. 3 §. Fartygets ägare har inte rätt att begränsa sitt ansvar, om han har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt om att sådan skada sannolikt skulle uppkomma. (artikel 1.12 och 9.1–2 samt 10 kap. 5 § sjö- lagen) Paragrafen innehåller bestämmelser om beräkningen av de begräns- ningsbelopp som gäller för fartygsägarens ansvar. Den innehåller också en föreskrift om att ägaren under vissa omständigheter inte har rätt att begränsa sitt ansvar. I första stycket hänvisas såvitt avser särskilda dragningsrätter, SDR, till 22 kap. 3 § sjölagen. Av det sistnämnda lagrummet fram- går att man med SDR avser de beräkningsenheter som används av . Vid omräkning till svenska kronor skall beräkningen ske efter kursen den dag då betalningen äger rum eller, om säkerhet ställs för betalningen, då säkerheten ställs. Kronans värde skall bestämmas i enlighet med den beräknings- metod som den dagen tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. SDR är således varken en valuta eller en fordran på Internatio- nella valutafonden. Snarare är det en möjlig fordran på fritt använd- bara valutor hos fonden. SDR definieras i termer av ett antal större valutor som används i internationell handel och finans. De nuvar- ande valutorna är euro, brittiska pund, yen samt amerikanska dollar. Växelkursen per var 1 SDR=10 svenska kr . Andra stycket innehåller regler om förlust av rätten till ansvars- begränsning. Samma regler gäller här som de som gäller begräns- ningen av redarens ansvarighet i allmänhet enligt 9 kap. sjölagen. Rätt till ansvarsbegränsning enligt 7 § första stycket finns endast om ägaren, dennes försäkringsgivare eller någon annan på ägarens vägnar enligt bestämmelserna i detta kapitel eller motsvarande bestämmelser i en annan konventionsstats lag upprättar en begränsningsfond, som uppgår till det ansvarsbelopp som gäller för ägaren och det tilläggs- belopp som fastställs enligt 12 kap. 4 § andra stycket. Ansvarsbeloppet skall räknas om till svenska kronor enligt be- stämmelserna i 22 kap. 3 § andra stycket. En begränsningsfond enligt detta kapitel skall här i landet upprättas hos den domstol där talan om ersättning har väckts eller kan väckas enligt 21 kap. 5 a §. I fråga om förfarandet när en begränsningsfond enligt bestäm- melserna i detta kapitel upprättas och om förlust i vissa fall av möjlig- heten att få ersättning för fordran som kan åberopas mot fonden skall bestämmelserna i 12 kap. 3–15 §§ tillämpas. Betalning eller säkerhet som avses i 12 kap. 4 § andra stycket får dock krävas också i fråga om ränta för tiden till dess att fonden upprättas. Vad som sägs i 12 kap. 4 § fjärde stycket om verkan som avses i 9 kap. 8 § skall i stället gälla verkan som avses i 11 § i detta kapitel. Följs inte ett föreläggande enligt 12 kap. 4 § fjärde stycket, skall i ett beslut som där sägs till- kännages att rätten till ansvarsbegränsning inte längre finns. (artikel 9.3, 9 och 11 samt 10 kap. 6 § sjölagen)