sou · GUB350 · 2007-01-01 00:00:00 — En kategorisering som enligt övergångsregeln i artikel 71.6 ska kunna gälla även efter ikraftträdandet av värdepappersmarknadslagen be- höver dock inte ske enligt dessa kriterier. Enligt artikeln är det tillräckligt om kategoriseringen grundat sig på en adekvat bedöm- ning av kundens kunskaper och erfarenheter och att företaget efter denna bedömning rimligen kan anse att kunden kan fatta sina egna investeringsbeslut och förstå de risker som är förknippade med investeringarna. En övergångsregel med motsvarande innehåll bör införas för att införliva artikel 71.6. Detta kan komma att leda till att kunder, kategoriserade innan lagen trätt i kraft, men som inte uppfyller kriterierna enligt MiFID, ändå kan behandlas som professionella av värdepappersinstituten. En förutsättning för detta är dock att företaget underrättar kunden om de kriterier som gäller enligt lagen för att kategorisera en kund som professionell. Kunder som inte önskar bli behandlade som professionella har då möjlighet att med stöd av bestämmelserna om kundkategorisering, se av- snitt 7.2, välja att bli behandlade som icke-professionella. Även kravet på att företaget underrättar kunden om de kriterier som gäller för kundkategorisering enligt lagen bör tas in i övergångs- bestämmelsen. Anknutna ombud har inte funnits tidigare i svensk rätt och någon sådan registrering som avses i artikel 71.3 har inte skett. Några övergångsbestämmelser för att införliva den artikeln behövs därför inte. 18.5Upptagande till handel och notering Förslag: Finansiella instrument som är inregistrerade eller noterade på en börs eller auktoriserad marknadsplats ska anses vara upptagna till handel på en reglerad marknad. Notering på en börs eller auktoriserad marknadsplats ska enligt utredningens förslag ersättas med upptagande till handel på en reglerad marknad. Utredningen föreslår att en övergångsregel ut- formas så att ett instrument som är inregistrerat eller noterat ska anses vara upptaget till handel när lagen träder i kraft. Kraven och reglerna för notering överensstämmer dock inte helt och hållet med kraven för upptagande till handel. Det har ålegat börserna och de auktoriserade marknadsplatserna själva att ha lämpliga krav och regler för detta. I praktiken har dock Stockholmsbörsen, NGM och Aktietorget satt upp noteringskrav och regler som synes motsvara kraven för upptagande till handel. Marknadsoperatörerna bör dock se över sina regler och anpassa dem dels så att de i alla delar överensstämmer med kraven i den nya lagen och genom- förandeförordningen men också så att reglerna – när det gäller t.ex. spridning och marknadsvärde – ger utrymme för tillfälliga värde- minskningar och ägarförändringar utan att sådana tillfälliga änd- ringar leder till att kraven på t.ex. avnotering blir aktuella. Jag delar utredningens uppfattning att till- sammans med instituten bör fortsätta analysen av frågorna kring transaktionsrapporteringssystemets utformning och att ett fullt utbyggt transaktionsrapporteringssystem inte kommer att hinna färdigställas i samband med att MiFID träder i kraft utan först . De överväganden som lett fram till utredningens uppfattning kan jag däremot inte ställa mig bakom till alla delar. Enlig min mening framkommer det inte tillräckligt klart av utredningen att de framtida europeiska transaktionsrapporterings- systemens utformning till stor del kommer att styras av en strävan att harmonisera rapporternas innehåll inför det rapportutbyte som ska ske de behöriga myndigheterna emellan. Förslaget till genom- förandeförordning uppmanar de behöriga myndigheterna att koor- dinera utformningen av rapporteringssystemen bl.a. genom diskus- sioner i CESR. Ett sådant harmoniseringssamarbete har redan påbörjats av CESR genom en arbetsgrupp, IT Task Force, som exempelvis kommer att lämna förslag till hur en transaktion ska definieras. Utrymmet för nationella tolkningar av vad rapporte- ringssystemet ska innehålla kommer således att bli begränsat för medlemsstaterna. Utredningen har också presenterat och respektive kostnadsuppskattningar av ett framtida transaktionsrapporteringssystem. Eftersom dessa kost- nadsuppskattningar är preliminära från ömse håll saknar enligt min mening utredningen underlag för att dra slutsatsen att det system som FI skisserat otvivelaktigt kommer att leda till synnerligen höga kostnader för instituten och att dessa kostnader inte är tillräckligt motiverade genom den analys som FI förebragt. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall se över frågor som rör lagstiftningen för värdepappersinstitut, börser och auktoriserade marknadsplatser. Utredarens huvuduppgift är att analysera vilka lagändringar som krävs för att genomföra och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG. Direktivet är ett led i arbetet med att skapa en integrerad marknad för finansiella tjänster inom EU. Det syftar till att skapa förutsättningar för effektiva och väl fungerande marknader för finansiella instrument, till att öka konkurrensen på dessa marknader samt till att säker- ställa ett gott investerarskydd. Utredaren skall dessutom se över de sanktionsmöjligheter som har att tillgå vid överträdelser av regler på värdepappersmarknadsområdet, och särskilt överväga behovet av att samordna sanktionsmöjligheterna med de som gäller på bankområdet. Vidare skall utredaren även i övrigt överväga om regelverket för värdepappersinstitut behöver anpassas med anled- ning av de reformerade reglerna på bankområdet. Ytterligare frågor som utredaren skall överväga är vilket ansvar som bör ha för fastställande av noterings- kraven på de reglerade marknaderna samt om det finns behov av särskild reglering när en reglerad marknad eller annan marknads- plats tar upp ett finansiellt instrument till handel utan emittentens samtycke. Utredaren skall lämna förslag till de författningsändringar som han eller hon anser behövas. är sådana företag som har tillstånd att driva värdepappersrörelse. Med värdepappersrörelse avses att företaget yrkesmässigt t.ex. handlar med finansiella instrument för kunds räkning, förmedlar kontakt mellan köpare och säljare i finansiella instrument eller förvaltar någon annans finansiella instrument. Be- greppet värdepappersinstitut omfattar fr.o.m. värde- pappersbolag, som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse samt utländska företag som driver värde- pappersrörelse från filial i . Den huvudsakliga lagregleringen för värdepappersinstitutens verksamhet finns i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. I denna lag finns regler om bl.a. vad som krävs för att tillstånd skall lämnas, vilka krav som instituten fortlöpande måste uppfylla samt hur och under vilka förutsättningar som tillsynsmyndigheten kan ingripa mot institutens verksamhet. I lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet finns regler för börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisa- tioner. Verksamheten på såväl börser som auktoriserade marknads- platser syftar till att åstadkomma regelbunden handel med finan- siella instrument. Kraven är dock högre ställda för att ett företag skall få kalla sig börs än auktoriserad marknadsplats. I lagen finns regler om bl.a. vad som krävs för att ett företag skall auktoriseras som börs eller auktoriserad marknadsplats, vilka som får delta i handeln på en marknadsplats, vilka krav som skall ställas på de instrument som handlas på marknadsplatsen samt om hur och under vilka förutsättningar som tillsynsmyndigheten kan ingripa mot företagens verksamhet. Lagen innehåller också regler om clearingverksamhet. Ovan nämnda lagar innehåller de grundläggande bestämmel- serna. har efter bemyndiganden i förordningen (1991:1007) om handel och tjänster på värdepappersmarknaden respektive förordningen (1992:561) om börs- och clearingverk- samhet meddelat föreskrifter på området (se t.ex. FFFS 2002:6, 2002:7 och 1995:43). Regler som berör värdepappersinstitutens och marknadsplatser- nas verksamhet finns även i bl.a. lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, lagen (1914:45) om kommission samt lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter. Reglerna om värdepappersinstitut och handeln med finansiella instrument är delvis harmoniserade inom EU genom direktivet (93/22/EEG) av om investeringstjänster inom värdepappersområdet. Direktivet avsåg att förverkliga den inre marknaden på värdepappersområdet och innehåller minimiregler om kraven på verksamheten i värdepappersinstitut. I direktivet finns en förteckning över de tjänster, s.k. investe- ringstjänster, som skall vara tillståndspliktiga i medlemsstaterna och för vilka direktivets bestämmelser gäller. Med investerings- tjänster avses bl.a. att verkställa kunders order om köp eller för- säljning av finansiella instrument eller att förvalta någon annans finansiella instrument. Direktivet bygger på principen om hemlandsauktorisation, dvs. ett institut som har auktorisation i sitt hemland får med stöd av denna erbjuda sina tjänster i andra medlemsstater, genom etable- ring av filial eller genom gränsöverskridande verksamhet, utan att krav på ytterligare tillstånd får ställas. Med stöd av hemlandsauk- torisationen kan ett institut också kräva att direkt eller indirekt få tillträde till börser och andra reglerade marknader i andra medlemsstater samt till marknaderna anslutna clearing- och avveck- lingssystem. Ansvaret för tillsynen över ett värdepappersinstituts verksamhet ligger i princip på myndigheterna i institutets hemland, även såvitt gäller verksamhet som bedrivs i andra länder. I direk- tivet finns särskilda regler om uppdelning av ansvar och samverkan mellan berörda tillsynsmyndigheter. Direktivet om marknader för finansiella instrument Kritik har riktats mot direktiv, bl.a. på grund av att det inte har ansetts medföra den grad av harmonisering som behövs för att skapa en inre marknad för investeringstjänster. Bland annat mot den bakgrunden har ett nytt EG-direktiv utarbetats: Europa- parlamentets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG. Direktivet ersätter direktivet 93/22/EEG om investe- ringstjänster inom värdepappersområdet. Vidare görs ändringar i direktivet 85/611/EEG om samordning av lagar och andra för- fattningar som avser företag för kollektiva investeringar i över- låtbara värdepapper (fondföretag), i direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut samt i direktivet 2000/12/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut. Direktivet trädde i kraft och skall vara genom- fört i medlemsstaterna . Avsikten med direktivet är att införa ett modernt och harmoniserat regelverk för handeln med finansiella instrument inom EU i syfte att skapa förutsättningar för effektivt fungerande marknader som det finns ett gott och likvärdigt investerarskydd. Liksom direktiv innehåller detta direktiv bestämmelser om reglering och tillsyn av värdepappersinstitut och om rätt för dessa institut att med stöd av sitt hemlandstillstånd bedriva gräns- överskridande verksamhet i andra medlemsstater. Direktivet inne- bär dock en ökad harmonisering av reglerna för instituten och är betydligt mer omfattande och detaljerat än det förra Direktivet har ett vidare tillämpningsområde i jämförelse med direktiv. Nya investeringstjänster som omfattas är inves- teringsrådgivning och drift av en s.k. multilateral handelsplattform (ibland kallad MTF-plattform). Dessa verksamheter blir således tillståndspliktiga enligt direktivet. Vidare är erbjudande av inves- terings- eller finansanalys att anse som en sidotjänst, vilket medför att om en sådan tjänst tillhandahålls tillsammans med en investe- ringstjänst så blir direktivets bestämmelser tillämpliga. Tillämp- ningsområdet vidgas även genom att direktivets definition av finan- siella instrument utsträcks till att omfatta bl.a. råvaruderivat och kreditderivat. Ett viktigt syfte med direktivet är att skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika sätt att verkställa order i finansiella instru- ment. Direktivet ger därför, till skillnad mot direktiv, inte utrymme för medlemsstaterna att i nationell lagstiftning ha en koncentrationsregel, dvs. en regel som kräver att transaktioner genomförs på en reglerad marknad. Direktivet medför således att det i samtliga medlemsstater blir tillåtet för instituten att verkställa kundorder antingen på en reglerad marknad eller en multilateral handelsplattform, eller genom att ordern internhandlas. Med internhandel avses att ett värdepappersinstitut verkställer en order utanför en reglerad marknad eller handelsplattform, och själv inträder som motpart till kunden. I är internhandel tillåten . I direktivet uppställs ett antal regler som har till avsikt att skydda investerarna och se till att marknaden har en väl fungerande pris- bildning. Bland annat finns regler om hur värdepappersinstitut skall uppföra sig gentemot sina kunder och om hur de ska verkställa och i övrigt hantera kundernas order. Det finns även en särskild artikel om hur företagen skall hantera intressekonflikter som kan uppstå. Vidare finns i viss utsträckning krav på offentliggörande av dels genomförda transaktioner i aktier som är upptagna till handel på en reglerad marknad, dels befintliga köp- och säljintressen i sådana aktier. Genom direktivet harmoniseras även reglerna för reglerade marknader, dvs. i börser och auktoriserade marknads- platser. På detta område är dock avsikten enbart att få till stånd en minimiharmonisering. Direktivet innehåller bl.a. regler om aukto- risation och krav på viss organisation. Vidare finns bestämmelser om vilka krav som skall gälla för att ett finansiellt instrument skall tas upp till handel på en reglerad marknad, och regler om vilka som skall ha tillträde till reglerade marknader. Direktivet innehåller även vissa begränsade bestämmelser om clearing och avveckling av trans- aktioner i finansiella instrument, bl.a. om vilka möjligheter en aktör har att välja system. I direktivet finns vidare bestämmelser om tillsyn och om de behöriga myndigheter som skall utöva tillsynen. Det finns inte något krav på att det enbart får finnas en behörig myndighet som skall utöva tillsyn över det som direktivet reglerar. Dock skall varje medlemsstat utse en behörig myndighet som skall agera som kontaktpunkt vid kontakter med behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Om det finns flera behöriga myndigheter i en med- lemsstat skall myndigheternas ansvarsområden vara klart avgrän- sade och myndigheterna skall samarbeta med varandra. I direktivet finns en minimikatalog med befogenheter som en behörig myndighet skall ha. Av direktivet följer även att medlems- staterna, utan att det påverkar deras system för civilrättsligt ansvar eller deras rätt att utdöma straffrättsliga påföljder, skall se till att administrativa åtgärder kan vidtas eller administrativa sanktioner kan beslutas mot de ansvariga, när bestämmelser som antagits enligt direktivet inte har följts. Vidare finns i direktivet bestäm- melser om samarbete och informationsutbyte mellan behöriga myndigheter i olika medlemsstater. Slutligen införs ett kommittéförfarande i enlighet med den reso- lution om en effektivare reglering av värdepappersmarknaden i EU som antog vid toppmötet i och resolution om genomförande av lagstiftningen om finansiella tjänster . Den nya lagstiftningsmodellen, Lamfalussymodellen, bygger på de rekom- mendationer som visemannakommittén om regleringen av de euro- peiska värdepappersmarknaderna gav i sin slutrapport . Lagstiftningsmodellen innebär kortfattat att proceduren indelas i fyra olika nivåer. På nivå 1 antas direktiv eller förordningar i form av övergripande principer. Dessa rambestämmelser skall därefter kompletteras på nivå 2 med genomförandeåtgärder som kommis- sionen antar i enlighet med direktivets bestämmelser. Genom- förandeåtgärderna kan syfta till att beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna eller till att åstadkomma en enhetlig tillämpning av den grundläggande rättsakten. På nivå 3 skall ett utökat samarbete mellan medlemsstaternas tillsynsmyndigheter komma till stånd. Slutligen skall kommissionen på nivå 4 ta ett ökat ansvar för efterlevnaden av bestämmelserna. I direktivet om marknader för finansiella instrument ges kommissionen relativt omfattande möjligheter att anta genom- förandeåtgärder. Bland annat gäller detta de närmare organisations- krav som skall ställas på värdepappersinstitut och hur instituten skall uppföra sig gentemot sina kunder och utföra sina kunders order. träder lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse i kraft. Genom denna lagstiftning reformeras rörelse- reglerna för banker och kreditmarknadsföretag på ett flertal sätt. Exempelvis ges mer nyanserade möjligheter att ingripa mot institut som bryter mot reglerna. Myndigheten får bl.a. möjlighet att utdela en anmärkning mot överträdelser som är av mindre allvarlig art samt att förena en varning eller en anmärkning med en straffavgift. har hemställt att dessa möjligheter även bör finnas på värdepappersområdet (Fi2004/1798). Ansvaret för fastställandet av noteringskraven Enligt dagens ordning bestäms villkoren för inregistrering av fond- papper av föreskrifter, medan det överlämnas åt den reglerade marknaden att närmare bestämma kraven för notering av finansiella instrument. har hem- ställt att det bör övervägas att ge myndigheten ett utökat ansvar för fastställandet av noteringskraven på de reglerade marknaderna (Fi2004/1798). grundar sin hemställan på att ett sådant ansvar skulle ligga i linje med det ökade ansvar som torde få för de noterade bolagens informa- tionsgivning i enlighet med bl.a. det kommande direktivet om insynskrav för noterade bolag (Förslag till och rådets direktiv om harmonisering av insynskraven med avseende på upplysningar om emittenter vars värdepapper tagits upp till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv /34/EG, KOM [2003] 138 slutlig). Upptagande till handel utan emittentens samtycke Det förekommer att reglerade marknader eller andra marknads- platser upptar i första hand aktier till handel utan att emittenten har lämnat sitt samtycke. Sådan verksamhet (eng. unsponsored listing) är inte föremål för någon särskild reglering i svensk lagstiftning . har hemställt att det görs en översyn av myndighetens roll för det fall en marknadsplats bedriver denna typ av verksamhet och av vilken reglering som i övrigt bör finnas (Fi2004/1798). Det finns behov av att analysera och överväga ett antal frågor som gäller lagstiftningen för värdepappersinstitut, börser och auktori- serade marknadsplatser, framför allt med anledning av att direktivet om marknader för finansiella instrument skall genomföras. Ut- redaren skall lämna förslag till de författningsändringar som han eller hon anser motiverade. Genomförande av direktivet om marknader för finansiella instrument Ett genomförande av direktivet om marknader för finansiella instrument innebär att en generell översyn måste göras av den lagstiftning som reglerar värdepappersinstitut, börser och auktori- serade marknadsplatser. Utredaren skall därvid särskilt överväga hur direktivets definition av överlåtbara värdepapper och finansiella instrument förhåller sig till begreppen fondpapper och finansiella instrument i lagen om handel med finansiella instrument. I utreda- rens uppgift skall även ingå att så långt möjligt beakta de genom- förandeåtgärder som kommissionen föreslår eller antar. Samordning med reglerna på bankområdet Det kan i många fall anses motiverat med likartade regler för olika typer av finansiella företag. Inte minst är det rimligt att Finans- inspektionen har likartade befogenheter att ingripa mot de institut som står under myndighetens tillsyn, oavsett om det är fråga om t.ex. en bank eller ett värdepappersbolag. Utredaren skall därför göra en översyn av om det finns ändringar som görs i reformen för banker och kreditmarknadsföretag som även bör göras för värde- pappersinstitut, börser och auktoriserade marknadsplatser. Därvid skall naturligtvis hänsyn tas till de regler som direktivet om mark- nader för finansiella instrument ställer upp i dessa avseenden. Ansvaret för fastställandet av noteringskraven Frågan om vem som skall ha ansvaret för fastställandet av note- ringskraven berörs inte uttryckligen i direktivet om marknader för finansiella instrument. Direktivet innehåller endast vissa begrän- sade bestämmelser om vilka krav som skall ställas på finansiella instrument som tas upp till handel på en reglerad marknad. Det är dock lämpligt att utredaren överväger hur ansvaret för fastställan- det av noteringskraven på reglerade marknader skall fördelas. Upptagande till handel utan emittentens samtycke I direktivet om marknader för finansiella instrument anges att ett överlåtbart värdepapper som har upptagits till handel på en reglerad marknad därefter får tas upp till handel på andra reglerade mark- nader även utan emittentens samtycke under förutsättning att bestämmelserna i prospektdirektivet följs (och rådets direktiv /71/EG av om de pro- spekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till all- mänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG). I ett sådant fall skall den reglerade marknaden underrätta emittenten om att marknaden upptagit emittentens värdepapper till handel. Emittenten har dock inte någon skyldighet att lämna information till den reglerade marknaden. Direktivet anger således att en reglerad marknad skall ha möjlighet att ta upp ett instrument till handel utan emittentens samtycke. Det finns därför anledning för utredaren att överväga om denna bestämmelse kräver några svenska lagändringar. Utreda- rens uppdrag bör dock inte vara begränsat till vad direktivet omfattar, utan han eller hon bör göra en generell översyn av huruvida det finns behov att reglera denna verksamhet i svensk lagstiftning, och i så fall på vilket sätt detta bör göras. Utredaren skall i sitt arbete samråda med berörda myndigheter och organisationer som har relevans för utredningsuppdraget. De myn- digheter som främst berörs är och Konsument- verket. Samråd bör även ske med (Fi 2004:05) och (Ju 2001:11) samt med före- trädare för de nordiska länderna. I betänkande (SOU 2004:47) berörs vissa frågor som är närliggande till utredarens uppdrag, bl.a. frågan om intressekonflikter hos värdepappersbolag och frågan om vilka tillsynsuppgifter som börserna bör ha. Det kan därför, efter att betänkandet har remissbehandlats, visa sig lämpligt att ge utredaren i uppdrag att även överväga vad kommissionen har föreslagit. Utredaren skall i sitt arbete ta tillbörlig hänsyn till regeringens handlingsplan för minskad administrativ börda för företag. Uppdraget skall redovisas . Tilläggsdirektiv till utredningen om Beslut vid regeringssammanträde . Utredningen om värdepappersmarknadsfrågor (Fi2004:11) har i uppdrag att se över frågor som rör lagstiftningen för värdepappers- institut, börser och auktoriserade marknadsplatser. I betänkande Näringslivet och för- troendet (SOU 2004:47) berörs vissa frågor som är närliggande till utredningens uppdrag. Betänkandet har remissbehandlats. Utredningen får i uppdrag att utöver vad som anges i de ursprungliga kommittédirektiven överväga vad Förtroendekom- missionen har föreslagit om dels hanteringen av intressekonflikter i värdepappersbolag, dels börsens roll när det gäller upprätthållandet av förtroendet för aktiemarknaden. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över frågor som rör lagstiftningen för värdepappersinstitut, börser och auktoriserade marknadsplatser.