sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Hur dessa strukturer kan förändras pedagoger, filmarbetare och regissörer.30 För många av dem som deltog, blev seminariet en startpunkt för ett aktivt jämställdhetsarbete på alla nivåer, arbetsplatser och områden. Efter kvinnoseminariet fortsatte kvinnoutskottets utåtriktade arbete. Utskottet samarbetade med TCO:s jämställdhetsansvariga, samt med Arbetsmiljöfondens KOM-program. På TF-möten runt om i landet informerade utskottet om 1991 års jämställdhetslag och spred inhemsk och utländsk statistik. Kontakter etablerades också internationellt, med bland annat () och dess Charter for Women Performers. Fakta om kvinnor inom scenkonsten kom också från bland annat från och Screen Actors Guild i . Detta initialt mycket pådrivande arbete för att lyfta jämställd- hetsfrågan inom och på teatrarna generellt, blev upptakten till att började utse särskilda personer med ansvar för jämställdhetsfrågan, så kal- lade jämställdhetsombud. Jämställdhetsfrågorna kom dock inte att spela någon stor roll vid de stora uppsägningarna i början på 1990- 30 I seminariet deltog kvinnor från Operan, , , , Folkteatern i , , , stadsteater, Norrbottensteatern, stadsteater, Mittlänsteatern, länsteater, , Länsteatern i , Länsteatern i , och Älvsborgsteatern. Deltagarna kom också från många olika yrkesavdelningar inom TF: scenografi-, dramapedagog- och filmavdelningen samt ett drygt 60-tal kvinnor från den största avdelningen nr 101, frilansavdelningen där också fria gruppers medlemmar ingick. Scenskolorna i och samt var också representerade. Gäster och observatörer var bland andra , , , Norsk skuespillerforbund, , teatervetare, , journalist, , publikforskare, , journalist, , teatervetare, , journalist, , regissör, , tv-producent, ,, , ombudsman samt , ekonomisk chef, . Seminariet varade i och var indelat i teman: dramatik/innehåll, regi/makt och skådespeleri/roller. Bland de medverkande kan nämnas: , , , , , , , , , , , , , , , , Catti , Marie- , , , , , , , , , och , , , , , , , , , och . Hur dessa strukturer kan förändras talet, och var inte en del av det ordinarie förhandlingsarbetet. Tea- terförbundets första jämställdhetsprogram antogs 2002. Vid riksstämman 1991 ändrades namnet på utskottet till Kvinno- och jämställdhetsutskottet. Detta utskott arbetade fram ett förslag till jämställdhetsprogram till riksstämman 1994. Där beslutades också att jämställdhetsfrågorna skulle vara prioriterade inom och att en ombudsman skulle ha jämställdhetsfrågor som specialområde. Riksstämman antog också normalstadgar där det framgick att avdelningarna skulle verka för jämställdhet och att årsmötet skulle utse ett eller flera jämställdhetsombud. omorganiserades 1994 och delade upp sig i så kallade riksavdelningar (som kallas yrkesavdelningar) för olika yrkesområden. Dansområdet fick sin egen riksavdelning bland annat. Beslut togs på stämman 1994 om att såväl riksavdel- ningarna, lokalavdelningarna på institutionsteatrarna, som de regionavdelningar som ersatte den gamla stora frilansavdelningen, skulle utse jämställdhetsombud. Flera konstnärliga seminarier anordnades också, under vilka det konstnärliga arbetet diskuterades ur ett jämställdhetsperspektiv. Detta var innan den jämställdhets- politiska diskussionen hade nått så långt att man börjat skilja mel- lan jämställdhet och genus (för en definition av skillnaden mellan dessa två begrepp se inledningen till detta betänkande). –98 ändrades namnet igen till Jäm- ställdhetsgruppen. Gruppen som bestod av fyra till fem förtroen- devalda och en ombudsman anställd på kansliet () anordnade utbildningar om lagens innehåll och hur man gör en jämställdhetsplan, för jämställdhetsombud såväl centralt som regionalt. Mycket arbete lades ner på att kontakta avdelningar för att få dem att utse ombud. Det visade sig att en hel del av medlemmar, som annars inte var särskilt intresserade av andra fackliga frågor, ville arbeta med jämställdhetsfrågor. Jämställdhetsombuden sak- nade ofta tidigare erfarenhet av fackligt arbete. Jämställdhetsarbetet ökade på så sätt den fackliga aktiviteten inte minst bland kvinnor, men medförde också att jämställdhetsombuden och andra som arbetade med frågan, hamnade utanför det ordinarie fackliga arbe- tet på de flesta teatrar. Ombuden tenderade att sluta och utbildningar fick därför ordnas och med ständigt nya per- soner. Det tog innan jämställdhetsarbetet började ses som en naturlig del av den fackliga verksamheten. Hur dessa strukturer kan förändras Många upplevde det också som tungt att driva frågan i avdel- ningarna, och de som var ombud i riks- och regionalavdelningar hade svårt att se på vilket sätt de skulle arbeta praktiskt med frå- gorna. Dels upplevdes det som tungt att driva frågan gentemot den egna styrelsen, dels gentemot arbetsgivarna. Dessa saknade ofta helt kunskaper på jämställdhetsområdet. Kommentarer som att Jaha ska vi börja räkna repliker , och Vi sysslar faktiskt med konst här och har inte tid med sånt tjafs, fick många att tappa entusiasmen. För att förändra dessa strukturer utbildar även styrelserna, och inte enbart särskilda ombud, i jämställdhetsfrågor. På Riksstämman 1998 antogs ett reviderat jämställdhetsprogram. Arbetet med utbildningar, huvudsakligen regionalt, fortsatte. låg tyngdpunkten på löner och sexuella trakasserier (se kapitel 7 i detta betänkande). blev också ombett av teater- chefer att komma och hålla utbildningar om lagen, om jämställd- hetsplaner och om vad sexuella trakasserier är. Man besökte teater- högskolorna och diskuterade jämställdhet. menar också att man utövade hårda påtryck- ningar på dåvarande (nu Svensk Scen- konst) om att den utlovade könsuppdelade statistiken skulle göras samt att jämställdhetslagen skulle följas. Påtryckningarna gav betydligt snabbare resultat då media började uppmärksamma frå- gan. finns en överenskommelse med om att Svensk Scenkonst ska redovisa könsuppdelad statistik. genomfördes två stora semi- narier om de konstnärliga frågorna, ett med deltagare från taltea- terns område31 och ett som behandlade opera-, dans- och musikal- området32. Båda dessa seminarier var mycket uppskattade och inom ser man dem som viktiga för de samtal om jäm- ställdhetsfrågor som allt mer kom att föras på institutionerna. Det blev också tydligt att den inom dansen och musikteatern nästan inte alls fördes några diskussioner om jämställdhet, medan frågan debatterades inom talteatern, om än i begränsad omfattning. Genomgående användes argument om kulturarv och konstnärlig kvalitet för att förklara ojämställdheten. 31Med bland annat och . 32Med bland annat , , och . Hur dessa strukturer kan förändras Inom () initierade arbetet med jämställdhetsfrågor och deltog han tillsammans med från JämO i en kvinno- konferens på . Inför den översattes jäm- ställdhetsprogram till spanska. Jämställdhetsgruppen fick, , i uppdrag att utarbeta en diskrimineringspolicy som skulle sändas på remiss och behand- las av stämman 2002. Policyn antogs av stämman liksom det margi- nellt reviderade jämställdhetsprogrammet. jämställdhetsutskott/jämställdhetsgrupp har sammanfattningsvis verkat mycket pådrivande gentemot förbundet centralt och enskilda personers insatser där kan inte nog betonas. , , med flera. Och finns en ny generation feminister inom . finns det de som menar att strukturen med ett särskilt utskott länge hållit jämställdhetsfrågorna borta från den viktigaste maktfaktorn inom , förbundsstyrelsen. Flera av de pådrivande personerna i jämställdhetsgruppen (och från den första generationen, från den lite yngre), sitter dock i , vilket kan tolkas som ett tecken på att jämställd- hetsfrågorna håller på att få en mer central roll i förbundets fackliga arbete. Se vidare om jämställdhetsarbete i kapitel 7, avsnitt 7.5.2. Jämställdhetsarbete inom Regissörer – arrangerade i samar- bete med ett seminarium under . Seminariet var det andra i ordningen, efter ett första mycket uppmärksammat och välbesökt filmseminarium med samma titel . anmäldes då bland annat av sina egna studenter till JämO. regissörer angav fem tydliga syften med sitt seminarium och arrangemanget var överhuvudtaget mycket målinriktat och byggde bland annat på referenser till upp- drag till , Operan och , och regleringsbrev till Hur dessa strukturer kan förändras Bland annat uppmärksammades att regeringens upp- drag detta år var mycket skarpare när de riktade sig till , än de var på teatersidan. från Kultur- rådet till de grupper och teatrar som fick anslag, innehöll också detta år tydliga skrivningar på genusperspektiv, och ändå påverka- des repertoaren relativt lite. Man jämförde också regeringens jäm- ställdhetsprofil med faktisk andel kvinnliga chefer på teaterområdet (rena dansteatrar samt fria grupper var uttryckligen undantagna). Regissörer fann att fem av totalt 33 chefer på största statliga och regionala teatrar var kvinnor. En av kvinnorna skulle dessutom just avgå och ersättas av en man. Allt genust kopplades också tydligt till det då mycket nybildade Regissörers fackliga arbete. Bland annat ställdes i samband med seminariet krav på tillsättande av en genusgrupp för teaterom- rådet på departementsnivå (en motsvarighet till genusgruppen för museer), man ville se tydliga jämställdhetsstrategier på teatrarna, och att det skulle tas ett mycket tydligare ansvar för att ge kvinn- liga regissörer likvärdiga möjligheter på landets scener. Vidare ville Regissörer öppna diskussioner om verkningsfulla instru- ment för förändring, om den svenska teaterns innehåll, samt om vem som tar beslut om repertoar och regissörer. Man ville också se intensifierade insatser redan på utbildningsstadiet på och andra teaterutbildningar för att öka medvetenheten bland studenter och lärare. Kvotering angavs bland kraven, som en sista påtryckningsåtgärd, ifall ingenting skulle ske. Även repertoaren analyserades: Ur teaterårsboken för kan man utläsa att av 137 uppsättningar på 11 största teatrar det året, regisserades (87 st.) av män och (50 st.) av kvinnor. Tittar man på dessa teatrars repertoar på så ser förhållandet ut så att av 29 uppsätt- ningar var (24 st.) regisserade av män och (5 st.) av kvin- nor. På och på i regis- serades samtliga uppsättningar på av män.33 En positiv trend uppmärksammades och det var att andelen kvin- nor som antogs till teaterregilinjen 1972–2002 på , ökade. Totalt handlade det om 57 studenter allt som allt, var , eller sju personer, av dem kvinnor. 33 Ur programbladet till Allt genust, i , . Hur dessa strukturer kan förändras Flera debatter om bristen på jämställdhet arrangerades också på i , bland annat av Regissörer och . är en intresseorganisation som anslu- ter nästan alla yrkesverksamma dramatiker, manusförfattare och översättare av dramatik i Sverige34 Dramatikerförbundets förbunds- styrelse är väldigt angelägen om att jämställdheten ska öka. Styrel- sen har diskuterat idéer om strategier för att skapa en jämnare könsfördelning av de dramatiker som spelas. Kvotering ses som ett alternativ, vilket till exempel Radioteatern provat med goda resul- tat. jämställdhetsarbete har mest varit inriktat på tv- och filmområdet. Förbundet deltar till exempel i Svenska Filminstitutets Filmforum för jämställdhet med två representanter, och har kontakt med WIFT (Women in Film and Television). Jämställdhetsfrågor uppmärksammas i förbundets tid- skrift Journal. 2005 väckte den unga arrangörsföreningen frågan om avsaknaden av jämställdhet och mångfald på , genom att dela ut ett kritiskt så kallat kulturelitpris till teaterns chef. delades samma pris ut till chefen för För hans långsiktiga arbete med att åter förvandla dyraste kulturinstitution till en teater vars uppsättningar till skapas av vita västerländska män.35 Plural beskriver sig själva som ett nätverk med mer än 300 unga scenkonstarrangörer från i norr till i söder. Ett av Plu- rals viktigaste mål är att arbeta för en ökad mångfald inom scen- konsten och mot kultur-eliter av olika slag. hade förbundet 672 medlemmar, 401 män och 271 kvinnor. Förbunds- styrelsen består av tio personer, varav sex är män. Ordföranden är man. Förbundsdirektören är kvinna. 35Se , i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras Projektet presenteras i kapitel 7. Utvärderingar av trappan som gjort visar att verksamheten skapar samtal både i de berörda verksamheterna och bland artisterna. Inte minst för frilansarna ger Trappan en möjlighet att delta i en diskussion som annars bara förs på arbetsplatserna. Trappan är, förutom att det är ett arbetsmarknadsprojekt, en plattform för nätverkande. Is et ea – han och hon arrangerade Konstnärliga fakulteten vid en genusfestival med en rad parallella aktiviteter på de fem konstskolorna i , bland annat teater, konserter, debatter, föreläsningar och konstutställningar. Från scenkonstområdet deltog Högskolan för teater, opera och musikal samt . Koordinator för festivalen var som bland annat undervisar vid skådespelarutbildningen vid . Genom att dansen med få institutionella undantag befunnit sig utanför institutionssfären har förutsättningarna för ett organiserat jämställdhetsarbete varit annorlunda här än på exempelvis teater- området. På dansområdet är det inte lika lätt att identifiera ansva- riga beslutsfattare. Det har inte funnits en motsvarande institutio- nell hierarkisk ordning som på konstmusik-, och teatersidan. Danskonsten – kampen för en scen för den samtida dansen På dansområdet koncentreras förändringsarbetet till att överhuvudtaget etablera scener för den samtida dansen. Som vi beskriver i kapitel 3 är dansen underfinansierad i relation till andra konstområden och saknar basstrukturer. Flera institutioner läggs också ner och . Institutionsdansen i form av stadsteaters balett läggs till exempel ned och Cramérbaletten läggs ned . När också läggs ner Hur dessa strukturer kan förändras hösten/går en pionjär som regional dansensemble (med som dansinstitution) i graven. I ersätts balett av dansteater, dock med ett mycket reducerat antal dansare. Först får och fria scener för dansen och fick sin som öppnas i , 1991. Kvinnor strider alltså inte för ett eget rum, en särorganisering för att höja kvinnors status, utan de strider för ett rum för att över huvudtaget kunna få ägna sig åt dans. Särskilt fridansen behöver en plats. 1970- talets tolerans för att snabbt och brokigt ordna sammankomster i olika verkstäder – för dansare, pedagoger, koreografer och danselever – är förbi. Till exempel leder koreografen med fleras arbete till etableringen av i , och är en av de koreografer som strider för att kunna etablera en fast scen och bildar i . , en gammal industrilokal på i , beskrivs när det öppnar som Norra första centrum för den experimentella dansen, och drivs av de tre fria dansgrupperna , Svängrum och Vind- häxor. , som snabbt blir en plantskola för modern dans, får sin scen på i . Under första säsong som chef för i presenterades ett antal unga koreografer i en serie föreställningar på som Sju kvinnliga koreografer vilket fick jämställdhetsdebatten på dansområdet att ta fart. Ett sådant projekt ansågs ligga rätt i tiden, och möjligheterna att få anslag för dess genomförande utifrån en genusprofil, bedömdes som goda. De medverkande koreograferna kände dock en kluvenhet inför pro- jektets genusprofil. Koreograferna ville inte få uppmärksamhet i egenskap av kvinnliga dansare och Sju kvinnliga koreografer ledde inte heller fram till något samarbete och nätverkande i organiserad form. Debatten om för- och nackdelar med att synliggöras som kvinna kom däremot igång.36 36 Gräddfil för och andra herrar i dansen?, seminarium på 2005-10- 29. Hur dessa strukturer kan förändras Dansens ställning i jämställdhetsarbete I är dansarna organiserade i ett eget fackförbund. Det är de inte i , på gott och ont. Dansen inryms i ett starkt fack- förbund, men riskerar att marginaliseras och trängas ut av den fackligt av tradition mycket dominerande teatern. Det fria danslivet fick till exempel kollektivavtal /2002. Se vidare om dansens ställning i i kapitel 7, avsnitt 7.5.3. På ordnar dansav- delning ett seminarium om jämställdhet som riktar sig till dansare och koreografer. är en rikstäckande ideell förening som bilda- des och som förenar förenar yrkesutövare inom den fria danskonsten och vill vara en samlad kraft och röst för de fyra fristående regionala organisationerna Norr, , och . De regionala föreningarna har tillsammans drygt 350 medlemmar som arbetar lokalt, regionalt, nationellt och internationellt. Dancentrum har som ambition att bevaka de specifika frågor som uppkommer då jämställdhet diskuteras inom dansområdet men även jämställdheten mellan konstformerna inom scenkonstområdet. Detta görs bland annat i medlemstidningen dans. När festivalprogrammet för New Music släpptes 1999 möttes det av mycket starka reaktioner från kvinnliga tonsättare och interpreter. Inte en enda kvinnlig upphovsman fanns med. En av dem som arbetade aktivt för att uppmärksamma denna snedba- lans var tonsättaren . Det gällde till exempel idén om Kvinnor i foajén, det vill säga att de uteslutna konstnärerna skulle kunna uppträda i trapphus och foajéer, i pauser och före de regelrätta konserterna. och andras kritik kom att delas av flera aktiva kvinnor, men ledde inte till några förändringar i själva programläggningen. Insikten om sakernas tillstånd spreds. Hur dessa strukturer kan förändras låg efter detta nere och återupptogs 2003. Men fortfarande inkluderades bara några enstaka kvinnor. Reaktionerna blev då mer artikulerade från flera håll i musiklivet. Men på konstmusikens område var det många kvinnor, också de mest kritiska, som drog sig för att bli allt för associerade med jämställdhetsfrågor. Dels löpte man risken att ytterligare mar- ginaliseras som kvinnlig aktör, dels ville många konstmusiker visa solidaritet med en redan marginaliserad konstart. Oviljan hos många kvinnor i det nya musiklivet att artikulera kritik i förbyttes dock långsamt men säkert till en större med- vetenhet om problematiken, i takt med diskrimineringen och osyn- liggörandet av kvinnor blev mer omdiskuterad, och därmed öppet synlig. Stödet utifrån betydde mycket för att bryta en tidigare (ofta påtvingad) passivitet och tystnad. En artikelserie som den ovan nämnda i kom till exempel att få en betydelse för att synliggöra situationen för kvinnor på bland annat konstmusikområdet. En stor betydelse för den ökade medvetenheten om bristen på jäm- ställdhet på konstmusikområdet har redaktionen kring tidskriften /Tritonus, NM/T spelat, särskilt . utkom NM/T med ett temanummer om musik och genus. Där togs de ojämlika förhållandena på de olika scenkonstnärliga högskolorna upp, en pionjär som 1900-talston- sättaren presenterades, och tidskriften presenterade framför allt en för konstmusikområdet relativt ny diskussion om jämställdhet och genus.37 Redaktörerna (konsult till denna utredning) och musikvetaren gjorde också en sammanställning av befintlig statistik som beskrev de förhållanden som råder för kvinnor inom konstmusiken. Statistiken blev en fördjupning av det som behandlades i genusnumret av /Tritonus. Denna könsuppdelade statistik gav en mycket tydlig bild av en kompakt mansdominans på musikhögskolorna. Den visade också könsför- delningen vad gäller kompositionsbeställningar från uppdragsgivare som Rikskonserter samt andelen kvinnor/män som sökt och bevil- jats stipendier från SKAP, och . 37 För en utförligare diskussion om detta, se , i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras vidare könsuppdelad statistik på fonogramstöd, stöd till fria musikgrupper, Grammisnomineringar, andelen professorer, adjunkter och lektorer på musikhögskolorna, andel svenska verk uttagna till internationella festivaler och hur många män respektive kvinnor som sitter i konserthusens inflytelserika programråd. Stati- stiken presenterades på seminariet Vems röst, vilken musik? (se separat rubrik). Debatten om jämställdhet på konstmusikområdet tog fart ordent- ligt först i och med seminariet Vems röst? på Musik- museet vårvintern 2004. Det var ett seminarium om kön, makt och skapandeprocesser som samlade musiker, forskare och politi- ker med flera för att diskutera hur jämställdheten kan öka i musik- livet. Några av dem som närvarade vid detta seminarium, beskriver det som att det under seminariets gång uppstod något av en chock. Många visste att musiken var ojämställd, men det var få som hade insett att situationen var så allvarlig som den faktiskt var. Den sammanställning av förhållandena inom musiklivet som presentera- des visade på en anmärkningsvärd avsaknad av kvinnor på makt- positioner inom kulturlivet, men även vad gällde beställningsverk, deltagande vid festivaler med mera. Ett stort antal kvinnor aktiva på musikområdet berättade också om sin arbetssituation. Synliggö- randet av könsobalansen i statistiken tillsammans med enskilda musikers erfarenheter, fick direkta kulturpolitiska konsekvenser. Det var bland annat närvaron på detta seminarium som ledde fram till att dåvarande statssekretaren vid , , tog initiativ till att även konstmusikområdet skulle ingå i denna kommittés uppdrag. Nätverken Inversion, opus 96 samt det informella nätverk som eta- blerades vårvintern 2006 på i efter att högskolan uppmärksammats i SVT, presenteras i bilaga 6 Branschens guide till jämställdhet på scenkonstområdet. Hur dessa strukturer kan förändras Det vi velat lyfta fram genom ovanstående genomgång är i hur hög grad enskilda och kollektiva aktörer har utgjort en påverkande kraft i frågor som länge varit lågt prioriterade kulturpolitiskt inom respektive område. Enligt vår erfarenhet har dessa aktörer varit centrala för att kvinnors erfarenheter, kunskaper och värderingar tagits tillvara och påverkat utvecklingen inom scenkonsterna teater, dans och musik. Många kvinnor (och män) inom scenkonstens fackliga organisa- tioner har påverkat de egna förbunden att arbeta med jämställd- hetsfrågor. Samma personer har ofta parallellt med det fackliga arbetet befunnit sig i kvinnorörelse och i andra nätverk. Särorgani- sering i kvinnodominerade nätverk har pågått med ett arbete inom samkönade organisationer. Organisationerna som sådana har generellt sett förhållit sig passiva till mansdominansen så länge som kvinnor inte reagerat. Någon spontan egen vilja till förändring på ledande nivå har sällan funnits.38 Kvinnor som velat förändra har å sin sida ofta funnits i parallella världar, dels i kvinnorörelsen, dels i de fackliga organisationerna och/eller institutionerna. Var man för tillfället har valt att lägga sin energi, har varit fråga om valmöjligheter, och strategi. Feminismen som folkrörelse har till exempel ett långt arv av kulturutövande inom den civila sektorn. Någon reell möjlighet till påverkan av institutioner och repertoar utifrån detta perspektiv har sällan getts utrymme. Institutionerna och den så kallade kvinno- kulturen har väldigt sällan mötts. Ovan har vi presenterat ett urval av debatter och händelser som haft betydelse för att sätta ljus på jämställdhetsfrågorna och de tre scenkonstområdenas olika sätt att strukturera könsmakt. Sam- mantaget är det vår övertygelse i kommittén att den påverkande kraften utifrån har varit, och kommer fortsätta att vara, av stor betydelse inom ett område som scenkonsten, där jämställdhets- politiken inte varit prioriterad. Kommittén menar att organisering inom den civila sektorn och hos arbetsmarknadens parter bör stödjas. Organisering möjliggör i sin tur en aktiv dialog där medborgare deltar på den arena som nästan uteslutande domineras av institutioner. Vi menar att när regeringen fördelar en del av de för kvinnors organisering dispone- 38 Se Kalmteg, passiva inför mansdominansen, . Hur dessa strukturer kan förändras rade medel, bör människor som vill organisera sig för att driva jäm- ställdhetsarbete inom scenkonsten prioriteras. Kommittén föreslår därtill att ska ha ett jämställdhetsperspektiv när de för- delar medel till organisationer och centrumbildningar.