sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — Utredningen finner inte heller i övrigt skäl att frångå den gällande ordningen att beslut om flyttning inte kan överklagas. 10.1.1Sveriges Kommuner och Landstings statistik Kommuner och Landsting, SKL, ger ut en rapport med samlad statistik över parkeringsförhållandena i kommuner. Syftet med redovisningen är att möjliggöra jämförelser mellan kommunerna när det gäller parkeringsavgifter, felparkeringsavgifter, bestämmelser kring parkering för rörelse- hindrade, nyttokort, boendeparkering, miljöbilar och p-skiva samt metoder för att ta in avgifter. Rapporten är även avsedd att användas som underlag för de kommuner som överväger att föra in parkeringsövervakning. Underlaget till statistiken har samlats in via brevenkäter till samtliga kommuner. Den senaste redovisningen återfinns i publikationen Parkering på gatumark 2006. Enligt denna har samtliga 164 kommuner som har parkeringsövervakning svarat på enkäten. Uppgifterna i rapporten om parkeringsavgifter och felparkeringsavgifter m.m. avser förhållanden . Kom- munernas kostnader och intäkter för parkering och felparkering avser dock 2005. Kommuner och Landsting anger i sin rapport att vissa skillnader i bokföring av kostnader och intäkter kan förekomma mellan kommunerna och att siffrorna i rapporten därför bör tolkas med viss försiktighet. Nedanstående uppgifter om parkering på gatumark är samtliga hämtade från Kommuner och Landstings rapport. 73 kommuner tar ut parkeringsavgifter under hela eller delar av året. I övriga 217 kommuner är parkeringen avgiftsfri. Ett antal av de kommuner som har avgiftsfri parkering använder dock parkeringsskiva för att begränsa tiden för tillåten parkering. Parkeringsavgifterna ligger i de flesta av de 73 kommunerna kvar på samma nivå som 2002. Elva kommuner har höjt maximiavgiften . höjde 27 kommuner parkeringsavgifterna. Tre kommuner, , och , har sänkt sina parkeringsavgifter . har den högsta avgiftsnivån som tillämpas i landet, . kommun har lägst avgift, . Kommuner och Landsting anger i sin rapport att ett av de mest slående resultaten i undersökningen är den kraftiga ökningen i intäkter från parkeringsavgifter. Enligt enkät uppgick den sammanlagda intäkten till . Det faktiska beloppet var dock något högre eftersom några kommuner inte besvarade denna fråga. 2005 har siffran ökat till hela . och kommuner står tillsammans för av intäkterna, vilket är ungefär samma andel som 2002. Även vad gäller den totala intäktsökningen på ca står och kommuner gemensamt för ungefär hälften av ökningen. I rapporten anges att ett viktigt skäl till att parkeringsintäkterna ökat är att parkeringsavgifter är befriade från mervärdesskatt . Kommunerna har med anledning av detta inte haft något skäl att sänka parkeringsavgifterna eftersom den totala avgiftsnivån sätts för att få lagom omsättning på parkeringsplatserna. Enligt rapporten skulle sänkta parkeringsavgifter leda till fler långtids- parkerade bilar, vilket skulle göra det svårare för bilister att hitta en ledig parkeringsplats. Kommunernas parkeringsavgifter har enligt rapporten inte någon koppling till kostnaderna för att anordna och underhålla parkeringarna. Avgiftsnivåerna syftar enbart till att få rätt balans mellan utbud och efterfrågan. Ett annat skäl till att kommunernas totala parkeringsintäkter ökat anges vara att antalet avgiftsbelagda parkeringsplatser ökat –2005. Däremot har det inte skett någon påtaglig ökning av parkerings- De flesta kommuner ligger som angetts ovan kvar på samma avgiftsnivåer som 2004. Användningen av mekaniska vridmätare fortsätter att minska enligt rapporten. 2006 har 17 kommuner vridmätare, vilket innebär en minskning med fyra kommuner jämfört med . 20 kommuner använder elektroniska mätare. Den vanligaste avgiftsmetoden är biljettautomat för mynt, som finns i 62 kommuner. 47 kommuner har kombinerade biljettautomater, där både mynt och kort kan användas. Platsnummerautomat finns i åtta kommuner. Antalet kommuner som tillämpar telefonparkering har ökat. 25 kommuner använder sig av denna metod, att jämföra med sju kommuner 2004. Andra förekommande avgiftsmetoder är p-dosa, p-kort och p- skiva i kombination med förbetalt kontrollmärke. Nyttokort, dvs. parkeringstillstånd för nyttotrafik, används i 79 kommuner, vilket innebär en ökning med 18 kommuner jämfört med . I 73 av de 79 kommunerna innebär nyttokortet befrielse från parkeringsavgift. I , och kommuner måste innehavaren av nyttokort betala parkeringsavgifter. I dessa kommuner tillhandahålls nyttokortet dock gratis eller till en relativt låg kostnad. Årsavgiften för ett nyttokort varierar . tar ut den högsta avgiften. 37 kommuner har enligt rapporten angett att de tillämpar boendeparkering 2006, vilket innebär en ökning med 13 kommuner . Årsavgiften ligger kvar på ungefär samma nivå bland de kommuner som besvarade enkäten även 2004. Fem kommuner har höjt avgiften, medan två har sänkt den. I tio kommuner är innehavaren av ett boendeparkeringstillstånd även skyldig att betala parkeringsavgift. 13 av de kommuner som svarat har angett att det i kommunen finns parkeringsplatser som är reserverade enbart för boende i ett visst område. I 28 av de 73 kommuner som tar ut parkeringsavgifter är miljöbilar befriade från att betala parkeringsavgift. 17 av dessa kommuner tar ut en avgift för parkeringstillståndet för miljöbil. Årsavgiften varierar mellan och och giltighetstiden mellan ett och . Användningen av p-skiva har enligt rapporten ökat något . 68 kommuner använder p-skiva 2006. I sju fall av tio används p-skivan endast för tidkontroll. I flera kommuner används p-skiva tillsammans med nyttokort eller miljöbil. En eller flera generella parkeringsrestriktioner används i drygt en tredjedel av kommuner. Datumparkering är vanligast enligt rapporten och tillämpas i 60 kommuner. 32 använder sig av städdagsförbud och nio kommuner tillämpar städnattsförbud. 29 kommuner tillämpar någon annan form av restriktion än de nämnda. Som exempel kan nämnas parkeringsförbud och restrik- tioner i samband med soptömning, torghandel och snöröjning. De flesta av de kommuner som svarat på enkäten har någon form av lokal trafikföreskrift som generellt reglerar längsta tillåtna tid för parkering på allmän plats i hela kommunen eller i vissa tätorter. Följande tidsgränser förekommer. (174 kommuner), (8 kommuner) och (14 kommuner). Dessutom förekommer andra, oftast kortare, tidsgränser i 13 kommuner. Felparkeringsavgifter enligt LFP tas enligt rapporten ut i alla kommuner. I 14 kommuner har felparkeringsavgiften för någon eller några parkeringsförseelser höjts till det högsta tillåtna beloppet . Ytterligare tio kommuner har höjt felparkerings- avgiften för en eller flera förseelser till sedan enkäten . I samtliga av dessa 24 kommuner utgår den högsta felparkeringsavgiften vid uppställning på plats reserverad för rörelsehindrad. Enligt rapporten uppger de flesta kommuner som höjt felparkeringsavgifterna att detta gjorts i syfte att öka efter- levnaden av parkeringsreglerna. Några menar också att höjningen gjorts för att avgifterna skall följa den allmänna prisutvecklingen. Intäkterna från felparkeringsavgifter låg enligt rapporten på totalt 1996. Enligt de två följande enkäterna minskade intäkterna och uppgick till . har intäkterna från felparke- ringsavgifter ökat kraftigt, och uppgick till . , och kommuner står enligt rapporten tillsammans för av intäkterna och av ökningen. I rapporten anges att ökningen är ett resultat av de höjda felparkeringsavgifterna, ett ökat antal utfärdade felparkeringsavgifter samt att också fler kommuner infört parkeringsövervakning. Skillnaderna i intäkter varierar av naturliga skäl stort mellan kommunerna. hade i intäkter från felparkeringsavgifter medan många mindre kommuner med parkeringsövervakning endast utfärdade några enstaka parkeringsanmärkningar. 164 av 290 kommuner har parkeringsövervak- ning under hela eller delar av 2006. Ytterligare 17 kommuner har infört parkeringsövervakning och två kommuner har avvecklat den. De totala bokförda kostnaderna för den kommunala parkerings- övervakningen uppgick till , vilket utgör samma nivå som 2002. Antalet helårstjänster för parkeringsövervakning har sammantaget ökat från cirka 600 2004 till 650 2006. , och kommuner har tillsammans cirka 350 helårstjänster. av tjänsterna utförs av personal från den egna förvaltningen, av personal från vaktbolag och av personal från den egna kommunens eller en annan kommuns parkerings- bolag. Endast en procent av arbetet utförs av personal från förvaltningen i en annan kommun. Antalet gällande parkeringstillstånd för rörelsehindrade är enligt rapporten i stort oförändrat . fanns det cirka 90 000 tillstånd i de 251 kommuner som besvarat denna fråga i enkäten. Dessa kommuner representerar av befolkning. Bodens, , , , , , och kommuner använder alltid förtroende- läkare för bedömning av läkarintyg som lämnats i samband med en ansökan om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. 65 kommuner använder sig av förtroendeläkare i vissa fall, främst vid svårbedömda fall, vid nyansökningar och vid avslagsärenden. An- vändningen av förtroendeläkare låg på samma nivå vid den förra enkätundersökningen. I åtta av de kommuner som svarat medför parkeringstillstånd för rörelsehindrade inte befrielse från parkeringsavgifter. 142 kommuner har någon form av organiserat samråd med en eller flera andra kommuner i frågor som rör parkering för rörelsehindrade. Beslutanderätten vad gäller beviljande och avslag har i 190 kom- muner delegerats till tjänsteman. I 60 kommuner har beslutande- rätten delegerats till tjänsteman endast när det gäller beviljanden. Till skillnad från parkeringsverksamheten på gatumark finns inte någon lättillgänglig statistik över parkeringsförhållandena i kommuner när det gäller parkeringsverksamheten på tomtmark. Stora bolag på marknaden kan av konkurrensskäl tveka att lämna ut uppgifter och det vore ett mycket omfattande arbete att nå alla små aktörer. I syfte att få någon uppfattning av parkeringsverksamheten på tomtmark har utredningen låtit genomföra en enkätunder- sökning som skickats ut till ett urval av de aktörer som tillämpar LKOP. De uppgifter som redovisas nedan härrör i huvudsak från undersökningen. Undersökningen beskrivs närmare i nästa avsnitt. I syfte att få någon uppfattning av parkeringsverksamheten på tomtmark har utredningen anlitat en konsult som låtit genomföra en enkätundersökning, som skickats ut till ett urval av de aktörer som tillämpar LKOP. Konsultuppdraget har utförts av i . Enkätundersökningen har skickats ut till tolv kommunala parkeringsaktiebolag (medlemmar i ), sex privata parkeringsaktiebolag (medlemmar i ), tolv kommuner (medlemmar i ), tretton slumpvis utvalda kommuner, fyra kommunala bostadsaktiebolag samt tre stora flygplatser. De uppgifter som redovisas i avsnitt 10.2 härrör i huvudsak från denna undersökning. Konsultens tabellsamman- ställning finns redovisad i bilaga 4. Det är en heterogen sammansättning av aktörer på marknaden för parkeringsverksamhet på tomtmark. Det finns såväl rikstäckande parkeringsaktiebolag och stora kommunala parkeringsaktiebolag som små markägare som sköter verksamheten i egen regi. Bland aktörerna finns hotell, varuhus, företag och nöjesarrangörer som bedriver parkeringsverksamhet på egen mark. Det är svårt att ange hur många markägare som reglerar sin mark med LKOP, eftersom antalet varierar beroende på hur man räknar. Exempelvis kan ett kommunalt bostadsbolag ha tio områden som sköts av olika förvaltare, men man har en gemensam entreprenör för övervakningen. På samma sätt kan en privat markägare ha flera olika områden som helt eller delvis sköts i egen regi eller av en entreprenör. Ett annat exempel är att en kommun kan ha flera olika förvaltningar eller nämnder som formellt är markägare men över- vakningen sköts av en helt annan förvaltning eller nämnd. En uppskattning är att det finns omkring 200 aktörer som mer yrkesmässigt utövar parkeringsverksamhet och att marknaden domineras av omkring tio stora bolag. Uppskattningsvis är av alla entreprenörer som sköter övervak- ningen även markägare genom avtal enligt 2 § andra stycket LKOP. Antalet kontrollavgiftsfakturor uppgår uppskattningsvis till omkring 1,5 miljoner . Trenden synes vara att antalet ökar. Det är stor variation på grunderna för rapporteringen. Klart vanligast är att den parkerande uppges inte ha följt parkerings- villkoren, inte ha betalt avgift eller inte haft synlig biljett, p-skiva eller parkeringstillstånd. Aktörerna på marknaden har organiserat sin inkassoverksamhet på olika sätt. De tre vanligaste varianterna är att a)bedriva egen inkassoverksamhet, b)bedriva egen uppföljning och därefter överlåta saken till extern inkasso eller c)låta inkassoverksamheten skötas externt (inklusive uppfölj- ning). Med en grov generalisering kan sägas att kommuner tillämpar egen inkasso, att kommunala bolag sköter uppföljning men låter inkassoverksamheten ske externt samt att privata bolag överlåter hela inkassoverksamheten inklusive uppföljningen till externa inkassobolag. Enligt en sammanställning av skrivs av kontrollavgiftsfakturorna av. Den för utredningen genomförda undersökningen ger i huvudsak stöd för denna uppgift. Utredningens bedömning: S.k. nollavtal är visserligen ett olämpligt inslag i parkeringsverksamheten, men det bör inte införas ett författningsreglerat förbud mot sådana avtal. I första hand bör marknaden själv komma till rätta med problemet. Utredningen rekommenderar marknadsaktörerna att i möjligaste mån undvika denna avtalstyp. Det förekommer i branschen s.k. nollavtal. Med nollavtal avses ett avtal mellan en markägare och ett parkeringsbolag enligt vilket bolaget erhåller som enda ersättning de kontrollavgifter som skrivs ut för parkeringsöverträdelser på den aktuella fastigheten. Ofta ingår även parkeringsavgifterna i avtalet. Det kallas nollavtal eftersom markägaren inte betalar någon annan ersättning för den tjänst parkeringsbolaget tillhandahåller. Denna typ av avtal har fått omfattande kritik eftersom avtalstypen skulle kunna utgöra ett incitament för parkeringsbolag att försöka ta ut så många kontroll- avgifter som möjligt. Kritikerna menar att parkeringsbolag inte skall finansiera sin verksamhet med kontrollavgifter. Det är svårt att få en överskådlig bild av hur vanligt det är med nollavtal. Enligt parkeringsbolagen är det vanligtvis små fastighets- ägare, exempelvis bostadsrättsföreningar, som vill ha nollavtal. Det förekommer dock att även kommuner och landsting sluter noll- avtal, exempelvis vid sjukhus. Enligt den konsult som har genom- fört den ovan beskrivna enkätundersökningen är trenden att noll- avtalen är i avtagande. Man synes således kunna dra slutsatsen att branschen försöker komma bort från denna typ av avtal. Att det enligt uppgift förekommer att aktörer inom den offentliga sektorn sluter nollavtal kan dock vara hämmande för denna utveckling. instämmer i den kritik som framförts. Enligt utredningens uppfattning är det dock inte lämpligt att föreslå något författningsreglerat förbud mot nollavtal. I första hand bör marknaden själv komma till rätta med problemet. Men rekommendationen bör vara att marknadsaktörerna i möjligaste mån undviker denna avtalstyp. 10.3Den rättsliga regleringen av parkeringsbolagens verksamhet Det finns ett stort antal företag i som upplåter parkerings- platser mot betalning antingen för egen räkning eller på uppdrag av annan (parkeringsbolag). Bolagen kan bedrivas i eller privat regi. Aktuella bestämmelser återfinns främst i LKOP, lagen (1974:191) om bevakningsföretag, inkassolagen (1974:182), lagen (1981:379) om ersättning för inkassokostnader m.m. och förord- ningen (1981:1057) om ersättning för inkassokostnader. Här bort- ses från tillämpliga bestämmelser i . Dessutom har Datainspek- tionen utfärdat allmänna råd för tillämpning av inkassolagen. avses enligt 1 § första stycket den som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bevaka fastighet, anläggning, viss verksamhet, offentlig tillställning eller något annat sådant eller också att bevaka enskild person för dennes skydd. Lagen gäller inte bevakning som utförs av statlig eller myndighet. Den gäller inte heller bevakning som utförs av enskild person, om denne endast fullgör uppdrag med stöd av ett förord- nande som har meddelats honom av en myndighet enligt en bestämmelse i lag. Bevakningsföretag får enligt 2 § i lagen inte bedriva sådan verksamhet som avses i 1 § första stycket utan tillstånd (auktorisa- tion). Auktorisation får enligt 3 § beviljas endast om det kan antas att verksamheten blir bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt och i övrigt i överensstämmelse med god sed inom branschen och inte kommer att få en från allmän synpunkt olämplig inrikt- ning. Vid prövningen skall särskilt beaktas att företaget har en lämplig organisation och planläggning av sin verksamhet. För auktorisation krävs också att företaget har utsett en person som föreståndare för verksamheten. Vidare skall all personal hos ett auktoriserat bevakningsföretag vara godkänd vid prövning med avseende på laglydnad, medborgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigt för anställning i sådant företag. Detsamma gäller förestånda- ren för verksamheten samt ledamöter i bevakningsföretags styrelse. Fråga om auktorisation prövas av i det län där före- tagets ledning har sitt säte. Inkassoverksamhet regleras i inkassolagen (1974:182). Lagen gäller både när fordringsägaren själv driver in sina skulder och när ombud anlitas, t.ex. ett inkassoföretag. Används automatisk databehand- ling är dessutom personuppgiftslagen (1998:204, PUL) tillämplig. Bestämmelser om inkassoverksamhet finns också i inkassoförord- ningen (1981:956), lagen (1981:739) och förordningen (1981:1057) om ersättning för inkassokostnader m.m. samt i Datainspektionens föreskrifter om tillstånd enligt 2 § inkassolagen (1989:1, om- tryckt 1999:2). Med inkassoverksamhet avses enligt lagen indrivning av ford- ringar genom inkassoåtgärder. I princip all indrivning av fordringar utgör inkassoverksamhet. Med inkassoåtgärd avses åtgärd som innebär annan påtryckning på gäldenären än angivande av tid för betalning eller uppgift om att fordringen, om den inte betalas, kommer att överlämnas till någon annan för inkasso. Det krävs tillstånd av Datainspektionen för att bedriva inkasso- verksamhet för indrivning av fordringar för annans räkning eller för indrivning av fordringar som har övertagits för indrivning (2 § inkassolagen). Det finns vissa undantag från kravet på tillstånd. Inkassoverksamhet skall bedrivas enligt god inkassosed. Därvid skall iakttagas att gäldenär inte vållas onödig skada eller olägenhet eller utsätts för otillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoåtgärd (4 §). 10.3.4Lagen om ersättning för inkassokostnader m.m. och förordningen om ersättning för inkassokostnader Lagen om ersättning för inkassokostnader m.m. reglerar uttömmande gäldenärens skyldighet att ersätta fordringsägarens kostnader för åtgärder som normalt ingår i det utomrättsliga förfarandet för indrivning av en förfallen fordran. Gäldenären är skyldig att betala kostnaderna för en skriftlig betalningspåminnelse rörande skulden endast om avtal har träffats om det senast i samband med skuldens uppkomst. Kostnaderna i det enskilda fallet skall skäligen ha varit påkallade för att ta till vara fordringsägarens rätt. Fordran på påminnelseavgift som gäldenären inte åtagit sig att betala är inte ersättningsgill. Det står därför i strid med god inkassosed att vidta inkassoåtgärd beträffande en sådan fordran. Datainspektionen har utfärdat allmänna råd för tillämpning av inkassolagen (senast reviderade ). I ett särskilt avsnitt med rubriken (egentligen avses kontrollavgift) anges bl.a. följande. Inkassoåtgärder beträffande parkeringsavgift får endast vidtas om en betalningspåminnelse har sänts till fordonsägaren. Eftersom betalningspåminnelsen fungerar som en dubblettfaktura bör den innehålla sådana uppgifter att gäldenären/bilägaren lätt kan identifiera parkeringstillfället. Det är rimligt att ange en tidsfrist för betalningen. Fristen bör inte vara kortare än den tidsfrist som har angivits på inbetalningskortet som fästs på vindrutan. Det är inte förenligt med god inkassosed att inleda inkassoåtgärder för parkeringsförsummelser under normal semestertid, dvs. , utan att man antingen har förvissat sig om att fordringsanspråket har blivit känt för gäldenären eller att denne fått betalningsfristen utsträckt. Fristen bör inte vara kortare än räknat från påminnelse till kravbrev (regeringsbeslut , dnr 93–316). Under rubriken processform anges vidare att man inte bör ansöka om betalningsföreläggande i samtliga fall där en sådan ansökan är formellt möjlig. T.ex. är summarisk process inte meningsfull när gäldenären har gjort en saklig invändning som medför att fordringsanspråket måste prövas materiellt. Det strider mot god inkassosed att i en sådan situation hota med att ansöka om betalningsföreläggande. Om det tydligt framgår att gäldenärens invändning är sakligt grundad bör en eventuell talan väckas vid domstol genom en stämningsansökan. En sakligt grundad invändning innebär t.ex. att gäldenären åberopar en omständighet som skulle kunna medföra att gäldenären är befriad från betalningsansvar. I det fallet har det ingen betydelse om borgenären eller dennes ombud anser att invändningen är befogad eller inte. Ansökan om betalningsföreläggande får göras om det inte klart framgår av gäldenärens skrift att fordran bestrids. (Svepark) är en branschförening för kommunala parkeringsbolag, andra bolag, förvaltningar eller stiftelser i som aktivt och stadsbyggnadsmässigt arbetar med parkering och bedriver parkeringsverksamhet. Föreningens uppgift är att tillvarata parkeringsbranschens gemensamma intressen och verka för att branschen utvecklas utifrån gemensamma riktlinjer. Svepark antog 1997 Regler och etik inom . Enligt föreningens stadgar skall medlem vara bolag, förvaltning m.fl. i som aktivt bedriver verksamhet med syfte att tillskapa och tillhandahålla parkering. Medlemmarna förbinder sig enligt stadgarna att följa föreningens rekommendationer och etiska regler för parkeringsverksamhet, att i övrigt uppfylla samhällets krav på seriös affärsverksamhet och till föreningen redovisa företagets övervakningspolicy. En medlem kan uteslutas ur föreningen om den bl.a. inte uppfyller sina skyldigheter enligt stadgarna och/eller vållar föreningen . I föreningens generella regler anges bl.a. att medlemmar skall bedriva sin verksamhet på ett sådant sätt att medlemsföretag inte på ett dominerande sätt blir beroende av intäkter från kontroll- avgifter och tillse att de bolag/förvaltningar eller motsvarande över vilka medlemsföretaget har ett dominerande inflytande eller beställaransvar följer de etiska principer som gäller i föreningen. I de etiska reglerna anges bl.a. följande. Personal som arbetar som parkeringsövervakare på tomtmark eller som handlägger parkeringsärenden hos företagets kundtjänst skall genomgå föreningens grund- och fortbildningskurser. Medlemsföretaget förbinder sig att skylta på ett tydligt och lättförståeligt sätt samt att vid skyltningen följa lagar, bestämmelser och rättspraxis. All övervakningspersonal skall uppträda fullt uniformerad. Ett emblem på i övrigt civil klädsel anses ej som full uniform. Alla fordon som används i parkeringsövervakningen skall vara väl märkta med bolagets och/eller bevakningsföretagets namn. Övervakningsperso- nalens lön eller andra förmåner får inte vara relaterad till antalet utfärdade parkeringsanmärkningar/kontrollavgifter. Medlemsföre- tag skall tillhandahålla en kundtjänst med god kompetens. Kund- tjänsten skall vara öppen och bemannad alla vardagar. Om besöks- tiden är reducerad i förhållande till normal kontorstid skall kunder- na ges möjlighet att göra förfrågningar per telefon. Faxlinje skall vara öppen dygnet runt och e-post skall kunna mottagas i samma omfattning.