sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — I detta fall har emellertid vid uppsätt- ningen av skyltarna tillämpats vissa undantagsregler i förordningen; stolpen med vägmärkena har sålunda placerats vid körbanan och märkena har heller inte varit vända mot färdriktningen. Härtill kommer att tilläggstavlan som angav 2 platser har kunnat missförstås på det sättet att en plats på vardera sidan om skylten var reserverad för handikappfordon. Med hänsyn till det anförda finner hovrätten att skyltningen vid tiden för fordonsägarens överträdelse inte var så tydlig att han kan åläggas att betala felparkeringsavgift. har i beslut undanröjt betalningsansvaret för de aktuella parkeringsanmärkningarna med motiveringen att den lokala trafikföreskrift som fordonsägaren skulle ha brutit mot inte hade kungjorts i enlighet med bestämmelsen i 10 kap. 13 § tredje stycket Trf, dvs. inte förts in i ortstidning. medgav i hovrätten att betalnings- ansvaret skulle undanröjas. I en dom från var fråga om parkeringsförbud eller parkeringsvillkor på det sätt som anges i 3 § LKOP tydligt hade tillkännagetts genom skyltning på platsen med vägmärken (FT 6661-04, avd. 10). Fordonsägaren hade parkerat sin personbil på en parkeringsplats som ägdes av ett bolag. Skyltar som angav parkeringsvillkoren på platsen var uppsatta i hörnet av den aktuella vägen och en annan väg och i anslutning till parkerings- Fordonsägaren hade av debiterats en kontroll- avgift för parkering på parkeringsplats för besökande. Fordons- ägaren, som betalat avgiften med förbehåll om återbetalning, yrkade vid tingsrätten bl.a. att skulle förpliktas att återbetala kontrollavgiften. Tingsrätten fann att parkerings- villkoren hade tillkännagetts på det sätt som föreskrivs i 3 § LKOP och ogillade käromålet. Fordonsägaren överklagade till hovrätten, som i huvudsak anförde följande i sina domskäl. Frågan i målet är om skyltningen på platsen har uppfyllt kraven i 3 § LKOP. En förutsättning för att skyltningen skall anses vara tillräckligt tydlig är att skyltningen har skett i enlighet med gällande föreskrifter. En naturlig utgångspunkt är därvid att skylten Parkering (märke 1.4.31.1) när den används utan tilläggstavlor anger att parkering är tillåten. Om skylten används med tilläggstavlor kan dessa innehålla upplysningar som innebär olika slags begränsningar av möjligheterna till parkering, till exempel till tid, viss trafikkategori etc. Enligt TSVFS 1984:32 får, då begränsningar av tillåten parkering har angetts på tilläggstavla till skylten Parkering (märke 1.4.31.1) vid infarten till ett parkeringsområde, skylten Parkering inte användas utan tilläggstavla inom området. Vid infarten till det aktuella området har med användning av skylten Parkering tillsammans med tre tilläggstavlor angetts att det har förelegat varierande begränsningar i fråga om möjligheterna till tillåten parkering i området. Tilläggstavlorna har haft texten Giltigt P-tillstånd erfordras, Förhyrda platser samt Besökande. På den plats där fordons- ägaren parkerat, längre in på området, har jämte skylten Parkering varit uppsatt en tilläggstavla Besökande. En skylt som angav att det fanns ytterligare villkor för parkeringen saknades. Av skyltningen inom området framgick således inte att det dessutom krävdes giltigt parkeringstillstånd; snarare ges intrycket att inga andra än besökande får parkera på platsen och att det i övrigt inte är förenat med krav på något särskilt tillstånd. För att det tydligt skulle ha framgått vilka begränsningar av tillåten parkering som gällde vid parkering i anslutning till skyltningen på den plats där fordonsägaren parkerat skulle enligt hovrättens mening samtliga dessa begränsningar ha angetts med tilläggstavlor. Den skyltning som har använts på den aktuella platsen uppfyller således inte det i 3 § LKOP angivna kravet på tydlighet. Hovrätten biföll därför fordonsägarens överklagande och förpliktade att bl.a. till henne återbetala kontrollavgiften. har i beslut i mål Ö 3543- 05 prövat en fråga som gällde förutsättningarna för att ta ut kontrollavgift. I målet hävdade att en fordonsägare hade ställt sitt fordon på en tillståndspliktig besöksparkering vid ett gymnasium i utan att anbringa giltigt parkeringstillstånd, vilket var i strid med på platsen gällande parkeringsvillkor. Parkeringsbolaget menade att villkoren var tydligt angivna med vägmärken i enlighet med LKOP. Det parkeringstillstånd för rörelsehindrade som fordonsägaren haft var giltigt på avgiftsbelagda parkeringsplatser på tomtmark som övervakas av parkeringsbolaget. På den aktuella platsen krävdes dock särskilt parkeringstillstånd mellan 7–17 och vid övrig tid var parkeringsplatsen avgiftsbelagd. som fordonsägaren parkerat sin bil på platsen, 11.20–11.25, var parkeringsplatsen således inte avgiftsbelagd och hennes parkeringstillstånd var därför inte giltigt. Fordonsägaren hävdade att hon trodde att hon hade rätt att parkera på platsen med sitt parkeringstillstånd för rörelsehindrade. förpliktade fordonsägaren att betala kontrollavgift. Beslutet fastställdes av hovrätten och . anförde i sitt beslut att det i 13 kap. 8 § TrF anges vilken rätt till parkering som ett särskilt parkerings- tillstånd för rörelsehindrade ger och att ett sådant tillstånd enligt bestämmelsen inte i sig ger någon rätt till parkering på område där LKOP gäller. förslag till nya parkeringsbestämmelser anförde i sitt förslag till nya parkeringsbestämmelser 1997 att det förhållandet att vägmärken om stannande och parkering används för att utmärka såväl föreskrifter om stannande och parkering i lokala trafikföreskrifter som förbud och villkor som beslutats av enskild markägare bidrar till att komplicera bilden när det gäller utmärkning (N1999/296/RS). Förenklingar i den meningen att det skall vara enkelt och lättförståeligt för trafikanterna innebar enligt att möjligheterna att använda sig av olika varianter måste begränsas. hänvisade till det pågående arbetet inom verket med ett förslag till ändringar i vägmärkesförordningen. föreslog att en översyn skulle göras av vägmärkes- förordningens bestämmelser om vägmärken och andra anordningar i syfte att skapa enklare utmärkningar. Behov som menade var särskilt angelägna var bl.a. att de olika märkena skall ha en klar, enkel och tydlig innebörd, att tilläggstavlor skall användas på ett enkelt och konsekvent sätt och att vägmärken skall kunna användas för att tillkännage såväl offentligrättsliga som civilrättsliga parkeringsbestämmelser på ett för trafikanterna tydligt sätt. ansåg att tilläggstavlor skall användas på ett enkelt och konsekvent sätt. Mängden information som lämnas skall begränsas. anförde också att någon ändring i bestämmelserna om att vägmärken skall kunna användas för både offentligrättslig och civilrättslig parkering inte var aktuell. Vägmärken skulle även i fortsättningen kunna användas för såväl offentligrättsliga som civilrättsliga bestämmelser om parkering. Däremot borde övervägas om det skulle vara möjligt att göra skillnaden mellan systemen tydligare. Det borde också övervägas ett utvidgat krav när det gäller utmärkning av civilrättslig parkeringsreglering. I princip bör parkören vid varje märke kunna veta vem som förbjuder eller upplåter parkeringen. pekade på att det finns krav på att det vid civilrättslig parkering skall framgå av en tilläggstavla vem som upplåtit eller förbjudit parkering. Detta tillämpas enligt gällande ordning på så sätt att om en markägare förbjuder parkering inom ett större område anger han detta med ett zonmärke med förbud att parkera och till detta märke finns tilläggstavla med markägarens namn. Inom området kan det sedan finnas en stor mängd platser där parkering tillåts och där detta utmärks med märket parkering, dock utan tilläggstavla med markägarens namn. Här anses tilläggstavlan vid infarten till området vara tillräcklig. menade dock att det var tveksamt om detta är i överensstämmelse med vad som ursprungligen avsågs. tog också upp problematiken med s.k. städnätter och motsvarande, dvs. att gatusidor under vissa tider skall vara fria från uppställda fordon för att möjliggöra renhållning och liknande. Detta skulle enligt kunna underlättas genom vissa nya märken för datumparkering. Genom mer precisa föreskrifter till tilläggstavlor skulle enligt verket nya och bättre möjligheter till utmärkning kunna åstadkommas. I detta ingick också enligt att också skapa möjligheter att prioritera uppställnings- möjligheterna för vissa fordonskategorier, t.ex. särskilt miljövänliga fordon. Vid remissbehandlingen av förslag framfördes bl.a. följande synpunkter. i län delade uppfattningen att utmärkning av bestämmelser för stannande och parkering bör vara så lättförståelig som möjligt men ansåg att någon närmare redogörelse på vilka grunder det kan anses att parkeringsbestämmelserna blivit mer komplicerade inte hade redovisats. Inte heller hade utretts hur en enklare utmärkning konkret skulle kunna ske. menade att en ändring av gällande vägmärken kan skapa oklarhet och förvirring hos allmänheten. Det borde undersökas om inte informationsinsatser till allmänheten om innebörden av befintliga vägmärken är en lämpligare utväg. menade att det genom utmärkning borde framgå om det är fråga om tomtmark eftersom detta skulle underlätta parkeringen för handikappade, vars handikapptillstånd i princip inte gäller på tomtmark. framhöll vikten av att begränsa informationsmängden på varje stolpe, samt att tilläggstavlor används på ett enkelt, enhetligt och konsekvent sätt, så att bilisterna kan tillgodogöra sig budskapet. hade enligt sina direktiv i uppdrag att överväga hur kommunernas administration av lokala trafik- föreskrifter kan göras enklare, modernare och effektivare. (dir. 2002:71). Utredningen föreslog bl.a. att föreskrifter för lokal trafikreglering skall tillkännages elektroniskt i en central och rikstäckande databas (2003:119). Uppgifterna i databasen skall finnas tillgängliga på Internet. Förslaget bereds f.n. i . När det gällde utmärkning föreslog utredningen att vägmärken i de fall de avser föreskrifter för lokal trafikreglering skall sättas upp där hastighetsbegränsningen, föreskriften eller trafikregeln börjar eller slutar att gälla. Om vägmärken inte lämpligen kan sättas upp på den plats som är avsedd. t.ex. i en vägkorsning, skall märkena i stället sättas upp så nära platsen som möjligt. Avståndet får dock inte överstiga mellan den angivna platsen och vägmärkena. Utredningen konstaterade att vägmärkenas placering har ett starkt samband med det sätt på vilket trafikregleringen tillkännages allmänheten. Utredningen bedömde det som viktigt att det finns bestämmelser i som innebär att kraven på utmärkningen inte framstår som praktiskt omöjliga. När väghållningsmyndigheten skall placera ut nya vägmärken kan det enligt utredningen vara viktigt att ha möjlighet att göra små avvikelser från föreskriften. Utredningens förslag innebar att en utmärkning som inte exakt överensstämmer med föreskriften ändå kan vara giltig (a.a. s. 233 f.). För att stärka utmärkningens betydelse föreslog utredningen också en ändring i grunden för ansvarsfrihet i TrF och möjlig- heterna till befrielse från felparkeringsavgift enligt förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift (FPP). Förslagen resulterade bl.a. i en ändring i 2 § FPP som innebär att parkeringsanmärkningar får meddelas om brister i utmärkningen är utan väsentlig betydelse för förståelsen av trafikregleringen. Utredningen bedömde det som angeläget att lokala trafikföreskrifter om stannande och parkering kan omfattas av bestämmelser som liknar dem som gäller befrielse från ansvar för överträdelser av andra lokala trafikföreskrifter. 13.4Synpunkter som framförts till utredningen har bl.a. anfört följande. Avståndet för parkeringsförbud mellan hållplatsstolpe och bakåt måste justeras i de fall hållplatsen trafikeras av normalbussar som är längre . Enligt EU:s bussdirektiv tillåts bussar med längd på treaxliga bussar och vad gäller ledbussar. Vid många tillfällen är det nödvändigt att ha platser för avsläpp av passagerare i icke linjebunden trafik, t.ex. vid en teater. finns det inte någon enhetlig skyltning av detta. används stoppförbudsskyltar med tilläggstavlor om att förbudet ej gäller buss, ibland annan skyltning. Det vore en fördel med enhetlighet över hela landet. Detta skulle innebära en större säkerhet både för bussföraren och för andra trafikanter om vad som verkligen gäller på platsen. Förbundet lämnar ett förslag på hur en sådan hållplatsskylt skulle kunna se ut. Förslagsvis skulle där gälla stoppförbud för fordon, undantaget bussar och taxi som har parkeringsförbud på platsen. Området bör per buss vara från skylt och bakåt, som innefattas av skylten för att anpassa till de nya längderna på boggiebussar. En privatperson har pekat på följande. 3 § LKOP ålägger inte uttryckligen någon skyldighet att upplysa den parkerande om vilket av de olika regelsystemen som tillämpas. Således ges vanligtvis inte den parkerande någon upplysning, t.ex. genom skyltning på platsen, om att LKOP eller andra regler gäller för parkeringen och kan därigenom inte heller förutse enligt vilka regler en tvist kommer att handläggas och vilken rättsföljd detta kan få. Dock torde en upplysningsplikt i detta avseende följa av förarbetena till LKOP (prop. 1983/84:104 s. 69). Ett förslag är därför att den som bedriver parkeringsövervakning skall åläggas att uttryckligen ange vilka bestämmelser som gäller för parkeringen. Detta för att det klart skall framgå huruvida LKOP eller andra bestämmelser äger tillämpning på parkering inom området. Av en sammanställning som gjort över några inkomna klagomål framgår i huvudsak följande. En genomgående synpunkt från bilisterna är att skyltningen är för dålig, dvs. informationen om vilka parkeringsregler som gäller på en plats är bristfällig. En bilist frågar om det finns några minimikrav på hur information, skyltar och parkeringsautomat bör vara placerade och hur tydligt det skall framgå för bilföraren vilka parkeringsregler som gäller. Bristen på information hävdar man har bl.a. lett till att man betalat i fel parkeringsautomat eller inte hittat parkerings- automaten överhuvudtaget. 13.5.1Grundläggande krav på skyltning Utredningens förslag: Felparkeringsavgift avseende över- trädelse av lokal trafikföreskrift eller av markägare uppsatt förbud mot eller villkor för parkering får tas ut endast om föreskriften, förbudet eller villkoret på ett tydligt sätt tillkännagetts genom skyltning på platsen. Skyltningen skall utföras med vägmärken. Brister i utmärkningen med vägmärken som är utan betydelse för trafikantens förståelse av förbudet eller villkoret skall dock inte hindra att felparkeringsavgift får tas ut. En grundläggande förutsättning för att felparkeringsavgift skall få tas ut är att trafikanten fått korrekt information om vilka förbud eller villkor som gäller på den aktuella platsen. Förbud och villkor skall således vara tillkännagivna på föreskrivet sätt. Bestämmelserna om stannande och parkering i TrF tillkännages inte på annat sätt än genom förordningen. För lokala trafik- föreskrifter och andra föreskrifter som meddelas med stöd av TrF är grundkravet att de skall tillkännages genom vägmärken samt i de flesta fall genom intagande i den liggare över trafikföreskrifter som kommunen skall föra. Vissa föreskrifter skall dessutom kungöras i författningssamling samt annonseras i dagspress. Förbud och villkor rörande parkering som markägare beslutar om och beivrar enligt LKOP tillkännages genom vägmärken. Enligt utredningens uppfattning finns det inte någon anledning att ändra på kravet att förbud och villkor skall vara tillkännagivna på föreskrivet sätt för att en felparkeringsavgift skall få tas ut. På motsvarande sätt som gäller för trafikföreskrifter bör dock en brist i utmärkningen med vägmärken som är utan betydelse för trafikantens förståelse av förbudet eller villkoret inte hindra att felparkeringsavgift får tas ut. En motsvarande bestämmelse finns i 2 § andra stycket FFP. Utredningen kan dock inte se några hinder mot att detta slås fast i lag. I sammanhanget bör också nämnas de problem som trots allt föreligger när det gäller utmärkning med vägmärken. Inom parkeringsområdet är det inte ovanligt med komplicerade villkor för stannande och parkering. På samma plats kan exempelvis gälla tillåten parkering under viss längsta tid under och mellan vissa klockslag, krav på avgift under vissa tider, begränsningar till vissa fordonsslag eller verksamheter under vissa tider, förbud att parkera under vissa tider och kanske även förbud att stanna och parkera under vissa tider. Orsaken kan vara att man på platsen har varierande behov som man försöker att tillfredsställa. När dessa bestämmelser skall tillkännages genom vägmärken och tilläggstavlor blir resultatet ofta vägmärkeskombinationer med en mycket stor mängd information som för de flesta trafikanter är mer eller mindre obegriplig och för alla kräver mycket att läsa och förstå. Sådana lösningar är långt ifrån den enkelhet och tydlighet som eftersträvas för att få god efterlevnad och förståelse för trafikregleringar. Utredningen har emellertid funnit att det knappast är möjligt att få till stånd en ändring i detta avseende genom författningsändringar. I stället måste det till en ökad förståelse för problemet hos berörda beslutsfattare. Endast på så sätt kan man åstadkomma förenklingar och ökad förståelse. Det kan också vara på sin plats att uppmärksamma det inte ovanliga förhållandet när det gäller avgiftsbelagd parkering att parkeringsautomater sätts upp så att de kan betjäna många uppställningsplatser . Resultatet av detta blir att avståndet mellan en enskild uppställningsplats och en parkeringsautomat kan bli förhållandevis stort. Det kan dessutom vara svårt att lokalisera automaten från den enskilda platsen. Det förekommer dessutom att närliggande parkeringsplatser har olika huvudmän som har sina respektive parkeringsautomater placerade så att det för trafikanterna kan uppstå missförstånd om vilken parkerings- automat som gäller för den plats där han eller hon parkerar. I sådana fall förekommer att avgift erläggs i fel automat med påföljd att trafikanten kan krävas på felparkerings- eller kontrollavgift. Enligt utredningens bedömning är även detta en problematik som är svår att komma till rätta med genom författningsändringar. Däremot följer det av utredningens förslag till bestämmelse i 3 kap 3 § förslaget till parkeringslag att felparkeringsavgift endast får tas ut om förbudet eller villkoret utmärkts korrekt. bör praxis kunna utvisa vad som kan anses acceptabelt när det exempelvis gäller var inom ett parkeringsområde som parkerings- automater bör placeras. Naturligtvis finns det även här ett behov av ökad förståelse för problemet hos dem som tillhandahåller parkeringsplatserna. 13.5.2Den närmare utformningen av olika vägmärken Utredningens bedömning: Den närmare utformningen av väg- märken som används i parkeringssammanhang, liksom eventuella nya sådana vägmärken, bör övervägas i annat lämpligt sammanhang. har i sina överväganden funnit att frågor som hänger samman med den närmare utformningen av olika vägmärken ligger utanför utredningens uppdrag. Ett skäl till detta ställningstagande är det arbete med en ny vägmärkesförordning som pågår inom . Utredningen har därför gjort bedömningen att den närmare utformningen av vägmärken som används i parkeringssammanhang, liksom eventuella nya sådana vägmärken, bör övervägas i annat lämpligt sammanhang. Mot denna bakgrund föranleder förslaget från ingen vidare åtgärd från sida. Det förslag som framförts till utredningen om att den som bedriver parkeringsövervakning skall åläggas att uttryckligen ange vilka bestämmelser som gäller för parkeringen har sin bakgrund bl.a. i de olika förfarandereglerna i gällande LFP och LKOP. Utredningen föreslår dock att förfarandereglerna skall vara desamma oavsett om en felparkeringsavgift utfärdats på gatumark eller på tomtmark. kan därför inte se att det finns något behov av den föreslagna lagregleringen. Utredningen har haft i uppdrag att göra en bred översyn av parkeringslagstiftningen. Utredningen har under arbetets gång lagt ner mycket arbete på att ta till sig synpunkter från såväl aktörer på området som intresserade enskilda. Utredningen har uppmärksammats på en stor mängd frågor som har anknytning till parkeringslagstiftningen. Ambitionen har varit att behandla så många som möjligt av dessa synpunkter, men utredningen har varit tvungen att prioritera. Utöver de bedömningar och förslag som lämnats i föregående avsnitt vill utredningen belysa ytterligare några frågor som är av särskilt intresse. Utredningen har i kapitel 4 berört möjligheterna att i parkerings- hänseende särbehandla bl.a. rörelsehindrade. , , har påpekat att bilen är ett mycket viktigt instrument för den som är rörelsehindrad och att parkeringsfrågor därför är särskilt angelägna för rörelsehindrade. DHR har anfört att risken att ertappas för den som ställt sig olovligt på en handikapplats är liten och att en sådan förseelse inte föranleder en särskilt hög avgift. Enligt DHR är en ökad kontroll av den olovliga användandet av handikapplatser nödvändig och sanktionen måste vara kännbar. DHR är emot att begreppet rörelsehinder i parkeringssammanhang skall utvidgas till att omfatta funktionshinder, eftersom det är fråga om olika behovs- grupper. Som exempel på en person som har funktionshinder men som inte omfattas av begreppet rörelsehindrad kan nämnas en person med kronisk magsjukdom. har på ett förtjänstfullt sätt utrett frågan om parkeringstillstånd för rörelsehindrade och verket har presenterat detta i en rapport . Utredningen har inte något att tillägga utöver vad som där anförs. Utredningen instämmer i DHR:s uppfattning att begreppet rörelsehinder i parkeringssammanhang inte bör utvidgas till att omfatta även funktionshinder. Utredningen vill dock särskilt påpeka att parkeringsöverträdelser som innebär att parkeringsplatser för rörelsehindrade felaktigt tas i anspråk utgör ett mycket stor olägenhet för rörelsehindrade och sådana överträdelser bör beivras särskilt hårt. Detta är visserligen upp till varje kommun att bestämma, men utredningen tycker för egen del att det högsta beloppet för felparkeringsavgift regel- mässigt bör tillämpas. Det kan för övrigt påpekas att utredningens förslag till skälighetsprövning (se avsnitt 8.8), innebärande att det i vissa fall kan anses oskäligt att ta ut felparkeringsavgift, kan gagna även funktionshindrade. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att regeringen ger i uppdrag att ta fram förslag till tydligare regler för parkering vid korsning. Det finns ett flertal problem som berör parkering vid korsning. Utredningen vill särskilt nämna två av dessa. För det första finns problemet med att i korsningar som inte är vinkelräta bestämma var gränsen går för tillåten parkering. Denna fråga är besvärlig att lösa med en enkelt uppställd regel, eftersom korsningar kan ha mycket skiftande utseende. Det förekommer att korsningar har ett sådant utseende att kunniga på området inte kan komma överens om var gränserna skall gå för tillåten parkering, eller ens enas om hur principen för hur gränsdragningen skall se ut. Systemet vore betjänt av en grundlig genomlysning av problemet och det är därför värt att särskilt uppmärksamma frågan. För det andra kan det enligt utredningens uppfattning övervägas om inte det borde tillåtas parkering redan från korsningen. Därmed skulle det frigöras ytterligare parkerings- utrymme till nytta för allmänheten. De nuvarande detaljplanerna för trafikplaneringen bygger emellertid på att parkering är tillåten från en korsning och det är rimligt att anta att det för varje korsning behöver göras en ny bedömning och plan om en femmeters gräns för parkering skulle övervägas. Och det finns naturligtvis korsningar där det av trafiksäkerhetsskäl inte är lämpligt med parkerade fordon så nära som från korsningen.