sou · GUB317 · 2007-01-01 00:00:00 — Till de sistnämnda hör t.ex. personer som tas i förvar enligt utlänningslagstiftningen. Det rör sig alltså om ett stort antal katego- rier som är berörda av dagens häkteslagstiftning. De kan förvaras i främst polisarrester eller häkten, men det kan också förekomma att de tillfälligt vistas på kriminalvårdsanstalter, på rättspsykiatriska vård- avdelningar eller undersökningsenheter eller på vanliga sjukvårdsin- rättningar (en närmare redogörelse för vilka som omfattas av lagen finns i avsnitt 2.3). En grundläggande fråga är nu om alla dessa frihetsberövade per- soner bör omfattas av reglerna i en ny häkteslag. Inledningsvis kan konstateras att det för samtliga berörda finns behov av någon form av regelverk som behandlar frågor om deras rättigheter och vilka tvångsåtgärder de kan underkastas. Om man utesluter vissa grupper som omfattas av häkteslagen från tillämpningen av en ny lag, måste man även noga överväga hur en sådan annan reglering i stället skall se ut. Eftersom vårt uppdrag är begränsat till en allmän översyn Överväganden om en ny häkteslag av häkteslagen, är det inte aktuellt att nu lägga fram förslag som skulle kräva större ingrepp också i annan lagstiftning. Personer misstänkta för brott och vissa andra häktade De flesta som omfattas av häkteslagstiftningen är gripna, anhållna eller häktade på grund av misstanke om brott. Gripna och anhållna förvaras normalt i någon av de polisarrester som polismyndigheterna ansvarar för och då endast . En häktesperiod är där- emot ofta betydligt längre och den som är häktad förvaras på något av Kriminalvårdens häkten. Häkteslagen har alltså – och skall självfallet även i fortsättningen ha – sin klart största tillämp- ning på icke dömda personer som är häktade på grund av misstanke om brott. Inte heller när det gäller personer som är frihetsberövade till följd av att de har gripits eller anhållits som misstänkta för brott finns det anledning att frångå den ordning som gäller . Att dessa personer ofta befinner sig i polisarrester och inte i häkte har inte någon större betydelse i sammanhanget. Vi anser också att det mycket begränsade antal personer som är häktade av andra orsaker än misstanke om brott bör omfattas av samma huvudsakliga regelverk som andra häktade personer, oavsett om de är tillfälligt placerade i polisarrest eller häkte. En förhållandevis stor grupp på landets häkten utgörs av personer som har dömts till fängelse, men som av olika skäl inte vistas i anstalt. I de fall en fängelsedom inte är verkställbar på grund av att den inte har vunnit laga kraft eller att nöjdförklaring inte har lämnats, skall de dömda behandlas på samma sätt som häktade som inte är dömda. Enligt kriminalvårdspersonalens erfarenheter förekommer det visser- ligen att häktade som döms till fängelse avstår från nöjdförklaring eller överklagar mot bättre vetande för att så långt det är möjligt få avtjäna sitt straff på ett häkte. Anledningen kan vara t.ex. att häktet ligger närmare hemorten än den anstalt som kan komma i fråga för verkställighet av straffet eller att möjligheten till telefonsamtal och andra kontakter med utomstående är generösare på häktet. Detta bi- drar givetvis till den platsbrist som uppkommer på häktena. Överväganden om en ny häkteslag Även de som är dömda skall emellertid betraktas som oskyldiga till dess domen är verkställbar och det är av principiella skäl olämpligt att låta dem omfattas av samma regelverk som gäller för personer placerade i kriminalvårdsanstalt. Praktiska skäl talar också mot detta. En häktad kan ju efter överklagande bli helt frikänd eller få straffet ändrat på ett sätt som påverkar verkställigheten. Det kan däremot finnas anledning att närmare överväga situatio- nen för dem som är fängelsedömda och för vilka domen är verkställ- bar, antingen på grund av nöjdförklaring eller för att den har vunnit laga kraft. Främst rör det sig om personer som avvaktar anstaltspla- cering, men det kan också vara anstaltsintagna som av olika skäl till- fälligt placerats på häkte. För samtliga dessa skulle ett alternativ till häkteslagstiftningens tillämplighet kunna vara att de i stället omfatta- des av den lagstiftning som gäller för dem som är placerade och be- finner sig på anstalt, dvs. lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt eller eventuellt den av föreslagna nya kriminalvårdslagen. En sådan lösning erbjuder emellertid bety- dande problem, eftersom de yttre förhållandena i många avseenden skiljer sig åt mellan häkten och anstalter. Framför allt är häktesloka- lerna inte utformade på ett sådant sätt att det skulle vara möjligt att uppfylla alla de krav på t.ex. möjligheter till arbete och annan syssel- sättning som generellt ställs i anstaltslagstiftningen. har heller inte föreslagit en sådan lösning.2 De problem som kan uppstå när dömda personer som borde vara placerade på anstalt i stället är intagna i häkte, bör enligt vår uppfatt- ning inte lösas genom att man tillämpar skilda regelverk på verksam- heten i häktena beroende på om de intagna är dömda genom en laga- kraftvunnen dom eller inte. Målsättningen måste i stället vara att det inom vidtas åtgärder för att korta ner den tid under vilken dessa personer vistas på häkte. Fördröjningen av anstaltsplace- ring kan ibland uppgå . Detta kan bero på att pla- ceringen måste utredas för att den dömde har ett stort skyddsbehov på grund av brottets natur (t.ex. sexualbrott) eller är svårplacerad av individuella orsaker. Det kan också vara platsbrist på Riksmot- tagningen, där intagna som har dömts till långa fängelsestraff initialt skall placeras för utredning om anstaltsplacering. Slutligen kan för- dröjningar bero på att det rent allmänt råder platsbrist på anstalterna till följd av överbeläggning. 2 A.a. s. 223 Överväganden om en ny häkteslag att lösa sig genom nybyggnationer och andra åtgärder som planeras inom för att råda bot på platsbristen. Övriga grupper i häkte, kriminalvårdsanstalter eller polisarrester Återstående personkategorier som omfattas av häkteslagstiftningen utgör en förhållandevis liten grupp. För häktenas, och i vissa fall kriminalvårdsanstalternas, del rör det sig främst om personer som är tagna i förvar enligt utlänningslagstiftningen. I polisarrester kan det gälla personer som tillfälligt tas om hand av polisen av exempelvis ordningsskäl, på grund av berusning eller efter avvikelse från psykia- trisk tvångsvård (i kan personer som tillfälligt omhänder- tagits av polisen även placeras på ). I de allra flesta fall gäller häkteslagen beträffande dessa kategorier endast i tillämp- liga delar med beaktande av anledningen till intagningen och dess varaktighet. För de personer som omhändertas tillfälligt av polisen synes det inte medföra några problem att relevanta regler i häkteslagstiftningen tillämpas. Däremot kan man ifrågasätta det lämpliga i att tillämpa häkteslag- stiftningen på vissa av dem som är tagna i förvar enligt utlännings- lagstiftningen och av olika skäl placeras på ett häkte eller en krimi- nalvårdsanstalt. Dessa kan i likhet med dem som är häktade på grund av misstanke om brott vara frihetsberövade . Proble- met som vi ser det är emellertid inte i första hand att de omfattas av häkteslagens regler, utan att så pass många av dem över huvud taget är placerade i häkte eller kriminalvårdsanstalt. I vissa fall kan det, när inte uppfyller de säkerhetskrav som måste ställas, i och för sig vara nödvändigt att av säkerhetsskäl tillgripa en häktesplacering. har emellertid antalet sådana place- ringar ökat i en omfattning som upplevs betungande av häktesper- sonalen. Många av dessa förvarstagna är dessutom i dåligt psykiskt skick, vilket gör häktesmiljön extra olämplig. I en promemoria som överlämnades till föreslås vissa åtgärder för att minimera antalet förvarstagna i landets häkten.3 Där pekas också på ett framlagt förslag av Europeiska kommissionen rörande omhändertagandet av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i något av EU:s medlemsländer. Detta kan, om 3 Rapport av generaldirektören , Översyn av vissa frågor som rör förvars- tagna utlänningar, Överväganden om en ny häkteslag det antas, komma att påverka den svenska ordningen. Vi anser mot denna bakgrund att det inte nu finns anledning att för denna kate- gori föreslå ändringar i häkteslagstiftningen. Det är emellertid viktigt att man så långt det är möjligt vidtar åtgärder för att underlätta vis- telsen i häkte för de förvarstagna som placeras där. Rättspsykiatrisk vård och undersökning För intagna som har överförts till en särskild rättspsykiatrisk sjuk- vårdsinrättning eller undersökningsenhet gäller inte häkteslagen, med undantag för bestämmelserna om åklagarrestriktioner. I stället tilläm- pas vissa bestämmelser om tvångsåtgärder i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård, oavsett om psykiatrisk vård bedrivs frivilligt eller med tvång eller – i fråga om undersökningsenheter – om ingen vård alls före- kommer. Denna ordning har beträffande främst undersökningsfallen medfört vissa problem. Dessa frågor behandlas särskilt i kapitel 7. 5.2.2Övergripande regler för behandlingen av intagna Vårt förslag: I häkteslagen skall vissa grundläggande rättsliga principer uttryckligen slås fast. Intagna skall behandlas med re- spekt och förståelse. Proportionalitetsprincipen skall vara allmänt tilllämplig och det skall särskilt anges att den gäller vid använ- dande av kontroll- och tvångsåtgärder. När en person tas in i ett häkte eller en annan förvaringslokal och därigenom omfattas av häkteslagens regler, skall han eller hon omgående informeras om sina rättigheter och skyldigheter enligt lagstiftningen. I verksamhet med behandling av häktade och andra tillfälligt frihets- berövade personer finns det vissa övergripande principer om grund- läggande rättigheter som är självklara i en demokrati och som vi an- ser uttryckligen bör framgå av lagstiftningen. finns vissa sådana bestämmelser i häkteslagen, men vi anser att dessa bör kom- pletteras, utvecklas och förtydligas i en ny häkteslag. Ett sådant för- slag ligger också i linje med vad föreslår för en ny kriminalvårdslag. Överväganden om en ny häkteslag För det första bör det i den nya häkteslagen klart anges att varje intagen skall behandlas med aktning för sitt människovärde och be- mötas med förståelse för de svårigheter som kan vara förenade med ett frihetsberövande. Den intagne skall också behandlas så att skad- liga följder av frihetsberövandet motverkas. Möjliga och lämpliga åtgärder skall vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som han eller hon är i behov av och själv önskar. Detta måste vara den självklara utgångspunkten för alla samhälleliga frihetsberö- vanden. Eftersom vistelsen i ett häkte eller en annan lokal som regle- ras av häkteslagen, till skillnad från anstaltsvistelse, inte är ett straff, är det särskilt viktigt att lokal- och levnadsförhållandena är så goda som omständigheterna medger. För det andra bör en proportionalitetsprincip uttryckligen slås fast i en ny häkteslag. anges det i häkteslagen att den som är intagen inte får underkastas mer omfattande inskränkningar i sin frihet än vad ändamålet med frihetsberövandet eller ordning och säkerhet kräver. Denna bestämmelse bör vara kvar och dessutom kompletteras med en särskild precisering avseende kontroll- och tvångsåtgärder, eftersom dessa ofta kan uppfattas som särskilt krän- kande för de intagna eller besökare som utsätts för dem. Sådana åt- gärder skall således få användas endast om de står i rimlig propor- tion till syftet. Dessutom bör det av lagstiftningen uttryckligen framgå att mindre ingripande åtgärder alltid skall användas om det är till- räckligt med sådana. Till de grundläggande rättigheterna hör enligt vår uppfattning också att den som är frihetsberövad är väl införstådd med varför detta har skett och vad som gäller . Det bör därför finnas ett uttryckligt krav på att intagna vid intagningen i för- varingslokalen skall informeras om sina rättigheter och skyldigheter enligt häkteslagstiftningen.4 Självklart skall upplysningar också läm- nas om de lokala regler som gäller på t.ex. häktet. Informationen bör om möjligt tillhandahållas skriftligen och vara enhetligt utformad. Skriftlig information på de vanligast förekommande språken bör an- slås i lokalerna och göras tillgänglig för anhöriga m.fl. Till den som inte är läskunnig eller som har svårigheter att läsa skall informatio- nen också lämnas muntligen. Även i andra fall bör personalen för- vissa sig om att den intagne har förstått innebörden i informationen. 4 Den avsedda informationen om häkteslagstiftningen skall inte förväxlas med sådan infor- mation om grundläggande rättigheter som, enligt ett förslag från Rådet om rambeslut beträf- fande rättssäkerhetsgarantier i brottmål inom EU, skall lämnas till den som grips eller fri- hetsberövas på annat sätt (se om detta i avsnitt 4.4) Överväganden om en ny häkteslag Det bör åligga regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer att meddela närmare föreskrifter om hur informationen skall utformas. Det kan också vara betydelsefullt för intagna att information läm- nas även om andra väsentliga rättigheter som har nära anknytning till frihetsberövandet. För utlänningar kan t.ex. i vissa fall informa- tion lämnas om att det kan finnas möjlighet att få verkställigheten av ett eventuellt fängelsestraff överfört till ett annat land. Sådan och annan liknande information måste givetvis utformas försiktigt och på ett sådant sätt att ingen intagen får intryck av att vara dömd på förhand. Oavsett arten av information bör den om möjligt lämnas på den intagnes modersmål. I de fall detta krav inte rimligen kan tillgodoses omgående skall den intagne möjligt få väsentlig information på ett sådant sätt att han eller hon kan ta den till sig. Ansvariga för informationen bör vara huvudmännen för de olika förvaringsloka- lerna, dvs. i första hand Kriminalvården för intagna i häkte och polis- myndigheterna för intagna i polisarrester. Frågan om information till frihetsberövade har i ett vidare samman- hang uppmärksammats av i ett förslag till rambeslut om vissa rättighetsgarantier i brottmål (se avsnitt 4.3). 5.3Intagnas rättigheter och inskränkningar i dessa Vårt förslag: Av häkteslagen skall det tydligt framgå vilka kon- kreta rättigheter de intagna har och under vilka förutsättningar dessa kan inskränkas. Bestämmelser om inskränkningar i rättighe- ter på grund av ordnings- eller säkerhetsskäl skall tydligt skiljas från bestämmelser om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder och om restriktioner. Det materiella innehållet i bestämmelserna om rättigheter och inskränkningar i dessa skall i huvudsak överensstämma med vad som gäller . Vissa förändringar bör dock göras, bl.a. en an- passning av lagstiftningens innehåll till den tekniska utvecklingen och i tillämpliga delar till förslag till en ny kriminalvårdslag. Dagens häkteslagstiftning är i många avseenden svårtillgänglig, inte minst på grund av att bestämmelser om vilka rättigheter de intagna har och under vilka förutsättningar dessa kan inskränkas blandas Överväganden om en ny häkteslag med bestämmelser om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder. Reg- ler om när inskränkningar i rättigheter kan beslutas av ordnings- eller säkerhetsskäl blandas dessutom med regler för när särskilda åklagar- restriktioner kan åläggas de intagna. Sammantaget är det svårt såväl för en tillämpande myndighet som för intagna som berörs av lag- stiftningen att få klarhet i vad som gäller. Det finns därför anledning att på ett tydligt sätt klargöra vilka rättigheter de intagna har. Det bör också klart och på ett logiskt sätt framgå när dessa kan inskrän- kas och av vilken anledning. Bestämmelser om intagnas rättigheter och inskränkningar i dessa av ordnings- eller säkerhetsskäl bör för tydlighetens skull regleras i ett eget kapitel, skilt från bestämmelser om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder och om restriktioner (se vidare i avsnitt 5.4 och 5.5). 5.3.1Placering och gemensam vistelse Vårt förslag till förändringar: Nya bestämmelser skall införas om att unga intagna inte bör vistas med intagna över tjugoett år samt att intagna får placeras eller vistas med intagna av motsatt kön endast om det är lämpligt och de som berörs har samtyckt till det. Nuvarande bestämmelse om att kvinnor kan få ha spädbarn hos sig skall göras könsneutral. Gemensam vistelse – översyn av lagändringen genomfördes en mer omfattande lagteknisk och i vissa av- seenden materiell förändring av häkteslagen. En av de mer centrala frågorna i samband med den översynen gällde restriktioner för häk- tade (se kapitel 6) och i det sammanhanget diskuterades också frågor om den generella möjligheten för tillfälligt frihetsberövade personer att vistas tillsammans med andra intagna. var huvudregeln enligt häkteslagen att om en häktad ville vistas tillsammans med en eller flera andra häktade skulle han eller hon beredas tillfälle till det i skälig utsträckning, om lokalförhållandena medgav det.5 Ändringen innebar att huvudregeln numera är att en häktad som vill vistats tillsammans med en eller flera andra häktade skall ges tillfälle till det. Skälet till ändringen var dels att det tydli- gare skulle framgå att gemensam vistelse är det normala och att det 5 3 § häkteslagen före Överväganden om en ny häkteslag är den häktades eget önskemål som skall vara avgörande, dels att rät- ten till gemensam vistelse inte längre skulle vara beroende av lokal- förhållandena.6 Liksom tidigare kan denna rätt till gemensam vistelse emellertid fortfarande inskränkas av säkerhetsskäl eller om den häk- tade har påförts restriktioner. Av förarbetena framgår att reformen skulle vara möjlig att genomföra i praktiken genom de då aktuella ombyggnaderna av nästan samtliga häkten i landet och genom ökade personalresurser.7 Regeringen aviserade också att effekten av änd- ringen skulle följas upp och utvärderas, något som vi enligt våra di- rektiv nu har i uppdrag att genomföra.8 har i en rapport efter ett besök i rekommenderat att tiden för gemensamhet bör upp- gå till minst om dagen.9 Ett besök av kommittén utmynnade bl.a. i en rekommendation om att , i linje med detta uttalande, skulle vidta åtgärder för att avsevärt utöka den tid som häktade utan restriktioner tillbringar utanför cellen.10 Efter ett uppföljande besök upprepade tortyrkommittén rekommen- dationen att bör arbeta mot ett mål som innebär att alla häk- tade tillbringar en rimlig tid av dagen utanför sina celler och att de är engagerade i meningsfulla aktiviteter av olika slag.11 Från Kriminalvården har vi inhämtat information om de riktlinjer som gäller för planering av nya häkten. När det gäller utformningen av lokaler i större häkten har utgångspunkten i huvudsak varit att en tredjedel av lokalerna byggs för häktade i gemensamhet, en tredje- del för häktade med åklagarrestriktioner och en tredjedel för att kunna användas flexibelt utifrån behov. Vid planering av mindre häk- ten med färre antal platser har utgångspunkten varit att hälften av lokalerna planeras för häktade i gemensamhet och hälften för häk- tade med restriktioner. Enligt uppgift har alla häkten som byggts utformats enligt dessa principer. Dessutom har om- och till- byggnader gjorts vid flertalet äldre häkten i syfte att tillskapa gemen- samhetslokaler. Resultatet av dessa har varit varierande beroende på de ursprungliga lokalernas utformning. Ofta har lokalytan som stått till förfogande för utformning av gemensamhetslokaler varit relativt begränsad, eftersom äldre häkten byggts i utan samma krav på gemensamhetsutrymmen. Situationen kommer i vart fall under 1997/98:104, s. 58 ff s. 64 f samt dir. 2005:5 (jfr också bet. 2003/04:JuU18, s. 19 f) 9CPT/Inf (92) 4 [punkt 62] 10CPT/Inf (99) 4 [punkt 51] 11CPT (2003) 37 [punkt 56] Överväganden om en ny häkteslag en tid sannolikt att förvärras, eftersom Kriminalvården på grund av platsbrist måste ta över ett antal arrestlokaler att använda som häk- ten, trots att de inte är anpassade för gemensamhet. Vi har gjort studiebesök vid de största häktena i landet, dvs. Krono- berg, , och , vilka har mer än 100 platser, samt vid det mindre häktet i som har 30 platser. Vi har därut- över i en enkät ställt frågor till landets alla häkten om hur lokal- förhållandena ser ut när det gäller möjligheterna till gemensam- het för intagna och om förhållandena har förbättrats sedan lagänd- ringen . Lite av de häkten som besvarat en- käten anser att lokalerna är utformade så att de intagna i enlighet med huvudregeln i häkteslagen kan ges tillfälle till gemensam vistelse när de önskar det.12 Den vanligaste förklaringen bland de häkten som ansåg att förhållandena inte var tillfredsställande var att loka- lerna är underdimensionerade. Mer än hälften av häktena har angett att förhållanden har blivit bättre , i huvudsak genom ombyggnad av lokalerna. Det är inte möjligt att dra några säkra slutsatser av den informa- tion vi tagit del av från landets häkten, men mycket tyder på att lag- ändringen har haft effekt genom att särskilda insatser har gjorts och att de intagnas möjligheter till gemensamhet påtagligt har förbättrats. Det måste dock noteras att de av häk- tena som inte anser att förhållandena är tillfredsställande svarar för närmare hälften av det totala antalet intagna. Det finns med andra ord mycket kvar att göra innan de svenska häktena kan garantera alla in- tagna full möjlighet till gemensamhet när det inte finns särskilda hin- der mot det, t.ex. på grund av restriktioner eller säkerhetsskäl. Denna brist torde till stor del kunna tillskrivas det faktum att vissa häkten, däribland i som är landets största, är mer eller mindre överbelagda. Frågor om överbeläggning och platsbrist ligger emellertid inte inom ramen för vårt uppdrag. Vi kan inte heller se några skäl för att i sak ändra innebörden av den huvudregel i häkteslagen som ger intagna rätt till gemensam vistelse med andra intagna. Vi nöjer oss i stället med att konstatera att förbättringar har skett i enlighet med intentionerna bakom lag- ändringen , men att det krävs ytterligare åtgärder för att upp- nå det eftersträvade resultatet. 12 28 av 30 häkten besvarade enkäten Överväganden om en ny häkteslag Bestämmelser i häkteslagen om placering och gemensam vistelse Mot den ovan redovisade bakgrunden anser vi att det materiella inne- hållet om placering och gemensam vistelse som gäller enligt 3 § häkteslagen i sak bör vara detsamma i en ny häkteslag. I vissa fall kan emellertid innebörden av gällande bestämmelser utläsas endast mot bakgrund av förarbetsuttalanden. Bestämmelserna bör nu förtydligas direkt i lagen. Vi föreslår således att det uttryckligen anges som huvudregel att en intagen skall placeras i eget rum, men att undantag i vissa fall kan göras. Först och främst skall gemensam placering med en eller flera andra intagna i samma rum (s.k. samsittning) vara möjligt om det är lämpligt och samtliga de berörda intagna samtycker till det. Även i andra fall bör sådan placering kunna bli aktuell, om det är synner- ligen påkallat av utrymmesskäl eller av annan särskild anledning. Det måste dock ställas krav på att cellen är utformad så att den läm- par sig för dubbelbeläggning. Enligt kungörelsen (1958:215) med vissa föreskrifter om häkten och polisarrester skall golvytan i en cell vara . Vidare har i en dom , som rörde häktet i , slagit fast att endast en intagen fick förvaras i ett befintligt utrymme med en golvyta om ca sju kvadratmeter.13 I vissa något större utrymmen ansågs dubbelbe- läggning likaledes medföra olägenhet för människors hälsa och fick förekomma där endast av , om det var syn- nerligen påkallat av utrymmesskäl eller annan särskild anledning. Som exempel på sådana situationer angav domstolen massgripanden i samband med upplopp eller liknande. Från huvudregeln om ensamhet vid placering bör man skilja dagens bestämmelser om rätten till gemensam vistelse.