sou · GUB385 · 2007-01-01 00:00:00 — Därtill kommer att det finns ett allmänt intresse av drogfrihet hos samtliga totalförsvarspliktiga med hänsyn till totalförsvarets verksamhet. Det är viktigt att man har klart för sig att testerna inte löser alla problem samt att testerna inte garanterar att alla missbruksproblem upptäcks. Syftet med testerna måste dock givetvis vara att upptäcka om problem föreligger. Den största effekten av testerna torde emellertid med all sannolikhet vara att de får en avskräckande verkan och i förlängningen en preventiv effekt. Vetskapen om att man kan bli testad medverkar till att man avhåller sig från droger i större utsträckning. Att testa samtliga totalförsvarspliktiga är inte rimligt. Det skulle vara för tids- och kostnadskrävande samt störa den dagliga verksamheten. Frågan är då hur många som bör testas. Om testningen sker i för stor omfattning skulle den troligtvis uppfattas som störande och acceptansen för den skulle minska. Detta är inte önskvärt. Därtill kommer att kostnaderna för testningen skulle kunna ifrågasättas. För att testningen emellertid skall ge resultat och få en avskräckande effekt måste ett så stort antal testas så att det finns en risk för att de pliktiga kan bli inkallade till en slumpvis testning samt att de totalförsvarspliktiga känner till detta. Hur många detta är, är svårt att ange. Enligt en uppskattning medför en testning av 20–av de totalförsvarspliktiga en rimligt hög upptäcksrisk (Med. I den konsekvensanalys utredningen redovisar i avsnitt 10 har utredningen i sina beräkningar utgått från att av de totalförsvarspliktiga kommer att testas. I vilken omfattning testerna kommer att företas måste dock efter noga överväganden beslutas av eller efter delegation av annan statlig myndighet. 9.5.2Vilka metoder som bör användas vid drogtestning Förslag: Provtagning föreslås få ske genom urin-, utandnings-, saliv-, svett- och hårprov. Tester skall ske på ett sätt som kränker provlämnarens integritet så lite som möjligt. Hanteringen från provtagningen till den slutliga analysen måste ske på ett tillförlitligt sätt. Kraven enligt SWEDACS dokument Narkotikaanlyser i urin, ME42, utgåva 7, Tillämpningsområde: Laboratoriemedicin, SWEDAC DOC 01:37 och meddelandeblad, Narkotikatester av urin inom hälso- och sjukvården, , skall vara uppfyllda. Utredningen har kommit fram till att det i författningsregleringen skall preciseras att provtagningarna skall få ske genom urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov. Provtagningen, hanteringen och analysen av prover måste givetvis ske på ett helt tillförlitligt sätt och med respekt för rättssäkerhet och provlämnarens integritet. Det är viktigt att alla tester sker på ett sätt som kränker provlämnarens integritet så lite som möjligt. Därtill bör i detta sammanhang poängteras att testerna inte får användas på annat sätt eller till något annat än det provlämnaren informerats om. Den information man bör eftersträva att få fram genom testningen är hur rådande situation ser ut för den totalförsvarspliktige. Information om droganvändning från avlägsen tid har inget större intresse. Som redogjorts för i avsnitt 7 så är det vanligast att urinprov tas vid narkotikatest. Att behöva lämna urinprov under övervakning anser utredningen inte som lämpligt. Istället bör andra åtgärder som säkerställer tillförlitligheten vidtas. När drogtestprogrammet för anställda genomfördes i Försvarsmakten iordningsställdes toalettrum där vattnet i toalettstolen färgades och kranarna plomberades. Ett sådant tillvägagångssätt förespråkar utredningen. När det sedan gäller hela förfarandet från provtagning till slutlig analys är det viktigt att detta sker på ett tillförlitligt sätt. Kraven enligt SWEDACS dokument Narkotikaanalyser i urin, ME42, utgåva 7, Tillämpningsområde: Laboratoriemedicin, SWEDAC DOC 01:37 och meddelandeblad, Narkotikatester av urin inom hälso- och sjukvården, , skall vara uppfyllda. När det gäller alkotester är det vanligast förekommande att dessa baseras på utandningsluft, urin- eller blodprov. I förekommande fall blir blodprov inte aktuellt då utredningen kommit fram till att sådan provtagning inte skall få ske. Vid urinprovsanalys kan påvisas tidigare alkoholintag efter tillnyktring. Vid rehabiliteringsåtgärder kan sådan information vara av stor vikt. När det gäller slumpmässiga kontroller och stickprovskontroller anser dock utredningen att sådan information inte skall tas fram då detta blir att gå för långt i kontrollen. Att använda alkohol är tillåtet men hör inte hemma på arbetsplatsen. Endast en kontroll som visar om alkohol finns i kroppen bör därför genomföras. En sådan kontroll görs lämpligen med ett utandningsprov. I det fall ett sådant prov visar positivt resultat och ifrågasätts av den testade bör blodprovstagning erbjudas som ett provtagningskomplement. När man använder instrument för utandningsprov är det ett grundkrav att de instrument som används är av bästa kvalitet och kalibreras i tillräcklig utsträckning. 9.5.3Vilken personal som bör utföra provtagning Förslag: Provtagningen föreslås att utföras av hälso- och sjuk- vårdspersonal. Det bör regleras i förordning vilken personal som skall utföra testerna. Den personal som bäst genomför drogtestningen är hälso- och sjukvårdspersonal. De har utbildning och rutiner för medicinska undersökningar. Det är av stor vikt för de personer som testas att de har förtroende för den personal som utför provtagningen. Bemötandet får även en stor betydelse när det gäller de enskilda personernas motivation att testas och då särskilt om frågan eller situationen är känslig. Med hänsyn till att det kan vara viktigt för den enskilde att provtagningen utförs av utbildad personal bör det enligt utredningen regleras i förordning vilken typ av personal som skall utföra testerna. Angående förfarande efter själva provtagningen se avsnitt 9.5.6. Utredningen anser vidare att de som föreslås utföra prov- tagningarna, dvs. hälso- och sjukvårdspersonal, bör få viss utbildning i hur de praktiskt bör agera vid provtagningarna om t.ex. någon vägrar att genomgå test. I detta sammanhang kan tilläggas att när drogtestnings- programmet för de anställda pågick i Försvarsmakten var det Försvarshälsan med hälso- och sjukvårdspersonal som ansvarade för testerna. I den utvärdering som gjordes av Försvarsmaktens drogpreventiva program uppgav av respondenterna att bemötandet från sköterskorna var utmärkt. 9.5.4Vilka åtgärder som bör vidtas vid positivt resultat Förslag: Vid positivt provresultat i en drogtest föreslås att en utredning företas som försöker kartlägga om det är fråga om ett missbruk eller om det kan antas vara en engångsföreteelse. Kan ett missbruk konstateras bör inskrivningsbeslutet ändras och tjänstgöringen därmed upphöra. Därtill bör den pliktige få hjälp att genom andra myndigheter behandla sitt missbruk. Det bör dock inte ligga på Försvarsmakten eller annan utbildningsansvarig att fullgöra rehabiliteringen. Som tidigare anförts skall drogtestningen vara en signal till de totalförsvarspliktiga att alkohol som inverkar på arbetet, narkotika och andra otillåtna substanser inte accepteras. Därtill skall testerna vara ett sätt att upptäcka och vidta åtgärder till följd av det missbruk som eventuellt förekommer. Utgångspunkten måste vara att det är missbruket man vill få bort. Vad är då ett missbruk? All hantering av narkotika och dopningsmedel är kriminaliserat. Detta innebär att den som innehar, använder eller säljer narkotika eller dopningsmedel begår ett brott. Enligt utredningen är all användning av narkotika och dopningsmedel i den bemärkelsen att anses som missbruk. Att använda alkohol är däremot inte kriminellt men alkohol är en drog som både kan brukas och missbrukas. Var gränsen går mellan vad som är vanligt alkoholbruk och vad som är missbruk är svårt att avgöra. En utgångspunkt är dock att alkoholförtäring som inverkar på arbetet inte är acceptabelt. I detta sammanhang bör påpekas att ett positivt resultat i en alkotest inte alltid innebär att den testade har missbruksproblem. I vissa fall kan det vara fråga om dåligt omdöme på så sätt att man brukat alkohol dagen innan i så stor mängd att man är bakfull dagen efter vid tjänstgöring. Detta är givetvis inte acceptabelt men måste inte innebära att man missbrukar droger. Även om all användning av narkotika och dopningsmedel är att anse som missbruk bör även här utgångspunkten vara att ett positivt drogtest avseende dessa preparat inte måste innebära att personen i fråga har använt preparatet eller senare kommer att använda detta. Även här kan det vara fråga om dåligt omdöme och en engångsföreteelse. När det gäller rehabiliteringsansvar finns reglering om detta i 8 kap. 6–10 §§ i lagen om totalförsvarsplikt. Det rehabiliterings- ansvar som åläggs Försvarsmakten och annan utbildningsansvarig myndighet tar sikte på om en totalförsvarspliktig skadas när han eller hon fullgör utbildningen. En skada anses föreligga då skadan orsakats av olyckshändelse och vid fall av sjukdom. Dessutom innefattas vissa skadeförlopp som är för utsträckta i tiden för att betecknas som olyckor, om orsaken kan hänföras till deltagandet i totalförsvarsverksamheten (prop. 2001/02:11 s. 51). Dessa regler är således inte inriktade på ett rehabiliteringsansvar för drogmissbruk. Även arbetsmiljölagen är dock tillämplig på totalförsvarspliktiga (1 kap. 3 § arbetsmiljölagen [1977:1160]). Här föreskrivs att arbetsgivaren skall se till att det i hans verksamhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliterings- verksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt arbetsmiljö- lagen och enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring vilar på honom (3 kap. 2 a § 3 stycket arbetsmiljölagen). Arbetarskyddsstyrelsen (numera arbetsmiljöverket) har meddelat föreskrifter på området, AFS 1994:1, Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter om arbetsanpassning och rehabilitering. I dessa föreskrifter anges i 10 § att arbetsgivare skall ha de rutiner som behövs för verksamheten med arbetsanpassning och rehabilitering. Därtill anges i 13 § att rutiner enligt 10 § skall omfatta även arbetsanpassning och rehabilitering vid missbruk av alkohol eller andra berusningsmedel. Vidare anges att arbetsgivaren dessutom skall klargöra vilka interna regler och rutiner som gäller om arbetstagare uppträder påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel i arbetet. I 22 kap. lagen om allmän försäkring finns regler om arbets- givarens skyldigheter att svara för rehabiliteringsverksamhet. I samråd med berörd arbetstagare skall arbetsgivaren och se till att dennes behov av rehabilitering klarläggs, att en rehabiliteringsplan upprättas och att de åtgärder vidtas som behövs för att arbetsförmågan såvitt möjligt skall återställas. Ersättning för och bidrag till rehabilitering kan beviljas av . Genom ovan redovisade reglering kan man utläsa att det finns ett visst rehabiliteringsansvar för drogmissbruk av totalförsvars- pliktiga. Detta rehabiliteringsansvar utgår dock om ett beslut tas att totalförsvarsplikten skall avbrytas. I 5 kap. 12 § lagen om totalförsvarsplikt stadgas att grundutbildning eller repetitions- utbildning skall avbrytas, om den som fullgör tjänstgöring har varit frånvarande från tjänsten att utbildningsmålet inte kommer att uppnås eller om den som fullgör tjänstgöringen på grund av tillfälligt nedsatt fysisk eller psykisk prestationsförmåga kan antas komma att vara frånvarande från tjänsten att utbildningsmålet inte kommer att nås. I 5 kap. 5 § förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt anges att grundutbildning som skall pågå skall avbrytas om den totalförsvarspliktige har varit eller kan antas komma att vara frånvarande så många tjänstgöringsdagar som motsvarar en tiondel av det antal dagar, avrundat till närmast högre tiotal, som han är inkallad att tjänstgöra. Frånvaro på grund av ledighet eller under del av en tjänstgöringsdag skall därvid inte medräknas. Genom denna reglering uppställs regler om när en grund- utbildning skall avbrytas. För det fall ett missbruk föreligger och rehabilitering krävs kan rehabiliteringen ta så att det kan antas att den totalförsvarspliktige kommer att vara frånvarande under så att utbildningen skall avbrytas. Ett beslut om att totalförsvarsplikten skall avbrytas tar då över det rehabiliteringsansvar som finns. Förutom denna reglering om avbrott finns regler i 3 kap. 9 § lagen om totalförsvarsplikt där det anges att ett inskrivningsbeslut får ändras av . I förarbetena till regleringen anges att om förhållandena har ändrats så att en person kan fullgöra sin tjänstgöring skall inskrivningsbeslutet ändras. En ändring kan avse t.ex. den befattning som grundutbildningen syftar till eller det förband där en totalförsvarspliktig skall genomgå sådan utbildning. Ändringen kan också bestå i att inskrivningsbeslutet hävs eller att förklarar att en total- försvarspliktig är skyldig att fullgöra värnplikt eller civilplikt. I förarbetena anges vidare att det i lagen inte angetts att några förutsättningar skall vara uppfyllda för att ett inskrivnings- beslut skall få ändras men naturligtvis måste det ha framkommit något skäl till ändring av beslutet (prop. 1994/95:6 s. 171). Som framgått ovan behöver ett positivt resultat vid drogtest inte innebära att alkoholmissbruk föreligger eller att narkotika eller annan drog har brukats eller senare kommer att brukas. Det kan vara frågan om dåligt omdöme och en engångsföreteelse. Någon direkt rehabilitering behövs inte i dessa fall. Handlandet är dock inte acceptabelt och frågan är vilka åtgärder som bör vidtas. Vid alkotest erhålles resultat med en gång. Visar testet positivt resultat skall den totalförsvarspliktige tas ur tjänst. Om den totalförsvarspliktige misstänks vara påverkad av andra droger skall han också tas ur tjänst. Om en pliktig varit drogpåverkad kan han eller hon åläggas disciplinansvar enligt lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret m.m. Därtill kan straff utdömas enligt 10 kapitlet lagen om totalförsvarsplikt. Förutom denna reglering kan ifrågasättas om det är lämpligt, möjligt och rimligt att den totalförsvarspliktige fullgör sin tjänstgöring om han eller hon visat positivt resultat vid en drogtest. Enligt utredningen bör vid positivt provresultat en utredning företas som försöker klarlägga om det är fråga om ett missbruk eller det kan antas vara en engångsföreteelse. Är det fråga om ett missbruk bör den totalförsvarspliktige få hjälp att genom andra myndigheter behandla sitt missbruk. Det bör dock inte ligga på Försvarsmakten eller annan utbildningsansvarig att fullgöra rehabiliteringen. Totalförsvarsplikten är en plikt till tjänstgöring och någon rättighet till sådan tjänstgöring finns inte. Syftet med rehabiliteringsbestämmelserna i 8 kapitlet lagen om totalförsvars- plikt är framförallt att komma till rätta med att de totalförsvars- pliktiga under sin plikt utsätts för risker som de i annat fall inte skulle ha utsatts för. Ett naturligt samband saknas oftast mellan utbildningen och missbruket. Även om de som har utbildningsansvaret för de totalförsvarspliktiga har ett ansvar för de pliktiga bör detta inte sträcka sig så långt som ett rehabiliteringsansvar vid drogmissbruk. Detta innebär enligt utredningen att om ett missbruk kan konstateras bör som huvudregel inskrivningsbeslutet ändras och tjänstgöringen därmed upphöra. Då samtliga totalförsvarspliktiga bör få samma hjälp vid drog- missbruk oavsett var de är stationerade inom totalförsvaret förordar utredningen att riktlinjer, föreskrifter eller liknande upprättas avseende hur man bör gå tillväga för att förmedla hjälpkontakter till andra myndigheter. Det bör, för t.ex. Försvarsmaktens del, innebära att sådana riktlinjer osv. beslutas för hela myndigheten. Den hjälp som bl.a. kan erbjudas är exempelvis att remiss skrivs till en missbruksenhet eller kontakt tas med . Allt detta dock under förutsättning att den pliktige givit sitt samtycke. Om det är fråga om en engångsföreteelse på så sätt att något alkoholmissbruk inte föreligger samt upprepat bruk av narkotika eller andra droger inte förekommer måste enligt utredningen en avvägning göras i det enskilda fallet, hur den fortsatta tjänst- göringen skall hanteras. Det går inte att ställa upp några absoluta regler för när tjänstgöringen skall avbrytas eller upphöra eller att så, under inga förhållanden, får ske. En avvägning måste ske där samtliga omständigheter rörande den enskilde och hans eller hennes tjänstgöring vägs in. Vid avvägandet bör beaktas att all hantering av narkotika och dopningsmedel är kriminaliserat. Utgångspunkten bör enligt utredningen vara att sträva efter att de som gör sin totalförsvarsplikt skall fullgöra denna. I vissa fall går dock detta inte att uppnå om fullgörandet kan antas inverka på den säkerhet som måste uppställas i den verksamhet där tjänstgöringen skall fullgöras. Med hänsyn till utredningens redogörelse ovan avseende rehabiliteringsansvaret bör upprättade policyprogram beträffande totalförsvarspliktiga ses över. Någon obligatorisk skyldighet till polisanmälan vid ett positivt provresultat i en drogtest finns inte. Reglering avseende polisanmälan finns i 16–17 §§ lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. I 16 § anges att om en disciplinansvarig kan antas ha begått en disciplinförseelse och han eller hon genom sitt förfarande skäligen kan misstänkas även gjort sig skyldig till brott, skall han eller hon anmälas till åtal för brottet, om inte annat följer av 17 §. I 17 § anges att åtalsanmälan inte behöver göras i fråga om brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs. Därtill behöver åtalsanmälan inte göras för följande brott i , nämligen ofredande (4 kap. 7 §), snatteri (8 kap. 2 §), egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 §), bedrägligt beteende (9 kap. 2 §), undandräkt (10 kap. 2 §), olovligt förfogande (10 kap. 4 §), olovligt brukande (10 kap. 7 §), svikande av försvarsplikt (18 kap. 6 §), lydnadsbrott (21 kap. 5 §) och rymning (21 kap. 7 §). Åtalsanmälan skall dock alltid göras om brottet riktar sig mot någon utanför den organisation där den misstänkte tjänstgör. Vidare skall åtalsanmälan alltid göras om målsäganden har förklarat att han eller hon avser att föra talan om enskilt anspråk. Slutligen anges att åtalsanmälan alltid skall göras om det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vid böter. Förutom ovanstående regler finns reglering avseende polis- anmälan i Försvarsmaktens interna bestämmelser (FIB 2005:4). Där anges i 11 § att chef för organisationsenheten får besluta att till åtal anmäla en anställd som tjänstgör vid organisationsenheten. skall underrättas om en sådan anmälan. Enligt uppgifter från Försvarsmakten beslutar det enskilda förbandet om polisanmälan skall göras om det visar sig att en pliktig brukat narkotika. Förbandet vänder sig oftast till auditören för synpunkter och rådgivning. Information ges vid inryckning till de totalförsvarspliktiga att polisanmälan som huvudregel görs vid upptäckt av bruk av narkotika. Utredningen har inte funnit att det finns tillräckliga skäl för att införa en obligatorisk skyldighet till polisanmälan. Det bör dock poängteras att en möjlighet finns att polisanmäla och att ett övervägande alltid bör göras i varje enskilt fall vid ett positivt drogtestresultat. Av särskilt intresse är också om det även förekommit innehav av droger. Vid övervägandet bör beaktas att all användning av narkotika och dopningsmedel är kriminaliserat. Med hänsyn till att de totalförsvarspliktiga bör behandlas lika och att de bör kunna förutse vad deras handlingar kan få för följder förordar utredningen att rekommendationer eller liknande upprättas av Försvarsmakten och övriga berörda myndigheter som anger hur en chef bör agera om droganvändning uppmärksammas. Som nämnts ovan informeras de totalförsvarspliktiga att polisanmälan som huvudregel görs vid upptäckt av bruk av narkotika. Utredningen förordar en sådan ordning. Eventuellt skulle rekommendationerna kunna ingå som en del av drogpolicyn. Det är av vikt att alla, dvs. även de totalförsvarspliktiga, känner till att det kan bli aktuellt med en polisanmälan. Sådana rekommendationer eller liknande ger också vägledning och stöd för cheferna i deras agerande. 9.5.5Vilka åtgärder som bör vidtas vid vägran att genomgå test Förslag: En vägran att genomgå drogtest föreslås tillmätas betydelse i samband med överväganden rörande behovet av rehabilitering och möjligheterna att få kvarstanna i tjänst. Vägrar en totalförsvarspliktig att efterkomma en anmaning att lämna prov får ett sådant självfallet inte tas med våld. Dock måste en vägran tillmätas betydelse i samband med överväganden rörande behovet av rehabilitering och möjligheterna att få kvarstanna i tjänst. Detta eftersom hela syftet med möjligheten med kontroll genom tester är att ge dels en avskräckande effekt och dels att upptäcka missbruk. Därtill kommer reglerna om straffansvar och disciplinansvar som kan drabba en totalförsvarspliktig som vägrar eller underlåter att lyda order (10 kap. 2 § lagen om totalförsvarsplikt och 8 § lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.). 9.5.6Vilka åtgärder som är nödvändiga för att skydda den enskildes personliga integritet, t.ex. i fråga om sekretess Överväganden: De sekretessregler som finns bedöms vara tillräckliga för att skydda den personliga integriteten. Av betydelse för bedömningen av hur integritetskänslig en åtgärd är, är bl.a. hur resultatet av en åtgärd behandlas och vem som får del av resultatet. Utredningen har föreslagit att hälso- och sjukvårdspersonal skall genomföra drogtestningen. Enligt utredningen bör denna personal genomföra drogtestningen på så sätt att de har ett prov- tagningsuppdrag. Därefter bör de inte hantera provsvaren. Detta beroende på att om utredning och eventuell rehabilitering skulle bli aktuell kan denna personal anlitas som en av flera resurser. Om den provtagande personalen dessutom är ansvarig för och hanterar provsvaren finns risk för att acceptansen och motivationen till testningen minskar samt att förtroendet för dem som utför provtagningen går förlorad. Utredningen har anfört att kraven i SWEDAC:s dokument Narkotikaanalyser i urin, ME42, utgåva 7, Tillämpningsområde: laboratoriemedicin, SWEDAC DOC 01:37 och meddelandeblad, Narkotikatester av urin inom hälso- och sjukvården, skall vara uppfyllda. Detta innebär att när själva provtagningen är genomförd skall proven skickas till ett godkänt och kontrollerat laboratorium för analys. Ett ackrediterat laboratorium för narkotikatestning för arbetslivet bör anlitas. Två analyssteg skall sedan genomföras. En enkel analys, en så kallad screening. Om provet vid screening visar sig vara positivt (dvs. innehåller spår av narkotika) måste laboratoriet verifiera provet innan det lämnar analyssvar. För att verifiera provet görs en avancerad analys eller en så kallas verifikation (säkerställning). Denna analys är en mer komplex och precis analysteknik och ger ett näst intill 100-procentigt korrekt svar. Som en ytterligare säkerhet för den enskilde och även för den utbildningsansvariga myndigheten bör en läkare med särskild kompetens anlitas för att göra den slutliga bedömningen, en så kallad MRO läkare (Officer). Den MRO läkare som anlitas bör vara helt fristående från totalförsvaret. MRO läkaren skall om även den avancerade analysen visar positivt resultat granska och bedöma hela provtagnings- och analysproceduren. Dessutom skall MRO läkaren kontakta den enskilde provlämnaren för att undersöka om det finns alternativa medicinska förklaringar till analysresultatet. Om inget fram- kommer som motsäger att analysresultatet är positivt fastställer MRO läkaren analysen som ett bekräftat positivt resultat. Endast besked om att positivt resultat har bekräftats bör förmedlas. Denna information bör förmedlas till behörig chef på den myndighet som fattat beslut om drogtest.