sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — När det gäller polisens agerande finner stöd för slutsatsen att bristerna och felaktigheterna i utred- ningen berodde på institutionell rasism. Samma mekanismer som hind- rade en fullgod utredning av fallet i , var i funktion även hos polisen i när det gällde att hantera dödsskjut- ningen i . För konkreta belägg för denna slutsats hänvisas till uppsatsens 140 sidor långa genomgång, men som exempel kan nämnas att polisens agerande i flera skeden bestämdes av stereotypen farlig invandrare. Denna inställning påverkade inte endast det initiala ingri- pandet och själva skottlossningen utan kom även att genomsyra den fortsatta utredningen. Efter dödskjutningen behandlar man kamraten som en potentiell hämnare. Han hindras från att ge sin skjutne lands- man vård och tröst, grips och belägg med handbojor. När han dagen därpå ringer efter ambulans till sin höggravida hustru eskorteras am- bulanspersonalen av polis som går in i hans lägenhet med dragna pi- stoler. Mannen påstår också att man varnat honom för att komma med uppgifter som är graverande för polismännen, men detta utreds aldrig. Sammantaget präglades hela polisutredningen alltså av fördomar mot kurder. Däremot var det svårare att visa att etniciteten (hos offret och hans kamrat) hade betydelse även i domstolen. Visserligen kan tingsrättens bevisvärdering betecknas som klart polisvänlig. Den polisman som avlossade skottet ansågs ha handlat i nödvärn trots att både den tekniska undersökningen och kamratens vittnesmål talade mot detta, men slutsatsen i sig har ingen rasistisk dimension utan Negativ särbehandling i rättskedjans alla led visar bara att det är särskilt svårt att fälla en polisman för brott i tjänsten. För att kunna belägga att den etniska tillhörigheten haft betydelse för utgången i ansvarsfrågan – och än mer för att kunna belägga att någon på denna grund blivit oskyldigt dömd – krävs tydliga, kau- sala indikatorer. Sådana finner man knappast i svenska domskäl. Inte heller om man går in och granskar bevisningen i detalj kan be- dömningsgrunderna renodlas i så hög grad att man otvetydigt kan peka på etnisk tillhörighet som en negativ faktor för den tilltalade när det gäller bedömningen av skuldfrågan. I regel finns det kon- kurrerande faktorer, inte minst tidigare kriminalitet eller doku- menterad våldsbenägenhet, som ligger den tilltalade i fatet vid exempelvis trovärdighetsbedömningen. Inte heller är det lätt att hitta jämförelsefall med exakt samma bevisomständigheter, men med vissa förenklingar är sådana jämförelser mellan bedömningen av svenska respektive utländska tilltalade möjliga. Om det förelig- ger en diskriminatorisk tendens mot invandrare vid skuldpröv- ningen bör den framkomma vid en sådan jämförelse, varvid repre- sentativiteten i resultaten beror av populationen. Problemet med sådana undersökningar är emellertid att fri- ande domar överlag är så sällsynta (inte minst när det gäller den brottslighet som invandrare i hög grad åtalas för) – nästan alla som åtalas blir också fällda (och det är främst vid grövre ekobrott som friandefrekvensen är relativt hög). Det betyder i sin tur att skillna- den mellan svenskar och invandrare inom en brottstyp förmodligen befinner sig inom felmarginalen, men att man undantagsvis – och företrädesvis när det gäller brott med renodlad ord-mot-ordbevis- ning – kan hitta brott där invandrare tycks vara i ett underläge som kan anses statistiskt säkerställt. Våra undersökningar inom ramen för Likhet inför lagen är dock inte tillräckligt omfattande för att medge några generella slutsatser på nationell basis. Inte ens när det gäller våldtäktsbrottet, som vi ändå undersökt ingående, kan vi påstå att fällanderisken nu är signifikant större för en invandrare än för en svensk.7 Att svenskar, allmänt sett, frias oftare än invandrare beror alltså framför allt på att de i högre grad åtalas för brott, exempelvis för- mögenhetsbrott och ekobrott, där friandefrekvensen är förhållan- devis hög. 7 Däremot tycks den ha varit större . Negativ särbehandling i rättskedjans alla led Den negativa särbehandling av invandrare som jag anser att vi kan belägga handlar i stället om åtalsrisken. På samma brottsmiss- tanke riskerar en person av utländsk härkomst åtal i högre grad än en motsvarande svensk. Detta gäller inte heller generellt. För det första är det sällan som negativ särhandling på etnisk grund kan skiljas från särbehandling på grund av klasstillhörighet. För det andra tycks den, åtminstone i första hand, bara gälla brott där a) fokus i bevisfrågan ligger på utsageanalys (och därmed på de in- blandades trovärdighet och tillförlitlighet) och b) för brott där det finns ett visst diskretionärt utrymme för åtalsprövningen. Detta betyder att man inte ska förvänta sig att finna något mät- bart utslag av etnisk diskriminering när det gäller de grövsta brot- ten (som medför häktning). Däremot finns det utrymme för sådan diskriminering i ärenden, som ofta läggs ned på grund av resurs- brist, utrednings- och bevissvårigheter. Det handlar då om vardags- brottslighet som olaga hot, misshandel, stöld etc. med enskilda som brottsoffer. Huruvida ärendet kommer att leda fram till åtal betingas av en rad olika faktorer som arbetsbelastning och priorite- ringar, men också av vilka den misstänkte och brottsoffret är. De sistnämnda faktorerna är också av betydelse i våldtäktsärenden. Våra undersökningar tyder på att utländsk bakgrund har varit en negativ faktor för den misstänkte (dvs. en positiv faktor för utred- ningens fortlevnad fram till åtal) när det gäller våldtäkt –2000, men att denna faktor inte längre tycks vara signifikant. När det gäller vissa andra brott, som misshandel och olaga hot, tyder undersökningarna på att denna negativa faktor kvarstår, sär- skilt om offret är svenskt.8 Huruvida samma förhållande – att polis och åklagare anstränger sig mer för att försöka slutföra ärendet och väcka åtal om den misstänkte är invandrare – gäller även beträf- fande andra brott av samma svårighetsgrad (som exempelvis stöld, häleri, bedrägeri, våld mot tjänsteman, grov skadegörelse, smugg- ling etc.), skulle behöva undersökas. När det slutligen gäller de lindrigaste brotten, bötesmålen (avseende exempelvis snatteri eller trafikbrott), beror den högre åtalsfrekvensen för invandrare främst på den lägre graden av strafföreläggande och åtalsunderlåtelse, vil- ket i sin tur kan bottna i en diskriminering på etnisk grund. Den mest betydelsefulla faktorn när det gäller negativ särbehand- ling av invandrare inom rättsapparaten handlar dock om polisens in- gripandebenägenhet. En spaning som i högre grad inriktas på att 8 Detta gäller dock inte om misshandelsoffret är ett eget barn. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led söka misstänkta i (vissa) invandrarkretsar än bland svenskar leder till en överrepresentation av invandrare i åtalsstatistiken. Så länge denna spaningsstrategi ger resultat – och särskilt om den ger bättre resultat än om spaningen skulle inriktas på ett svenskt klientel – är det, enligt mitt förmenande, vanskligt att beskylla polisen för diskriminering (i det avseendet). Problemet med denna selektiva resursanvändning är dock att den är fördomsbefrämjande och leder till att oskyldiga invandrare får dras med en stämpel som potenti- ellt kriminella. Särskilt starka är fördomarna mot vissa invandrar- grupper, vilket medför att tillhörighet till denna grupp i polisens ögon betraktas på samma sätt som om personen varit dömd för brott. Slutord: klass eller etnicitet? Det har inte varit ett syfte bakom projektet inför lagen att undersöka huruvida personer av utländsk härkomst är överrepre- senterade som förövare av brott och inte heller att diskutera vad den överrepresentation som förekommer i anmälningsstatistiken beror på. Ändå är det svårt att gå förbi den frågan. När man ser att exempelvis av alla som åtalas vid (2003) har utländsk härkomst (Diesen 2005:283) undrar man givetvis vad orsaken kan vara. Den vanligaste förklaring som krimi- nologer ger, är helt enkelt att det är klassdimensionen som visar sig på detta sätt; det är alltid de lägsta skikten i samhället, de sämst anpassade, som begår de flesta brotten. Eftersom stora invandrar- grupper tillhör dessa lägsta skikt, med hög arbetslöshet, låg social status och dålig integrering, är det också helt följdriktigt att brotts- ligheten i dessa kretsar är hög. över hela brottsområdet är överrepresentationen dock mindre än exempelvis den som gäller mellan arbetare och tjänstemän. Och jämför man invandrare med svenskar inom samma socioekonomiska kategori, exempelvis ar- betslösa invandrare i stortstadsförort med arbetslösa svenskar i samma förort, skulle förmodligen skillnaden försvinna (eller rentav bli till invandrargruppens fördel). Men på samma sätt som slutsatser om negativ särbehandling av invandrare inom rättsapparaten kräver nyansering, måste frågan om eventuell överrepresentation nyanseras. Huruvida en person av utländsk härkomst löper en högre åtalsrisk än en svensk beror bl.a. på vilket brottet är och vem det riktas mot, på vilken typ av bevis- ning som föreligger och från vilket land den misstänkte kommer. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led Motsvarande förhållanden gäller beträffande invandrares överrepre- sentation beträffande anmälda brott. Även i förhållande till svens- kar med samma sociala bas tycks det finnas en överrepresentation inom vissa brottstyper. I vår undersökning tycks det åtminstone finnas en signifikant sådan tendens beträffande vissa tillgrepps- brott, våldsbrott och sexualbrott. Den högre andelen kan inte helt förklaras med klass, eftersom den överväldigande majoriteten av de övriga anmälda också tillhör samma klass som invandraren i gemen, nämligen arbetarklassen. Om personer av utländsk härkomst upp- tar bortåt av anmälningarna, vilket är fallet med snatteri och barnmisshandel (i vissa av våra undersökta polisdistrikt), finns det rimligen också en specifik orsak (eller ett komplex av orsaker) bakom detta. Detta måste undersökas närmare och att mer forsk- ning krävs både om förhållandet mellan etnicitet och brott och om negativ särbehandling av invandrare i rättssystemet är den vikti- gaste slutsatsen av projektet inför lagen. Negativ särbehandling i rättskedjans alla led de los , P. & Wingborg, M. (2002). Vardagsdiskriminering och rasism i . Diesen, C. (1996). Lekmän som domare. Diesen, C, Lernestedt, C., , T. & , T. (2005). Likhet inför lagen. , T, , G. & , B. (2002). Människan, brottet, följderna. Kriminalitet och kriminalvård i , . (2004). Patrullerande polisers yrkeskultur. 2004 , L. &Kyvsgaard, B. (2003). Are immigrants and their descendants discriminated against in the Danish criminal jus- tice system? Scandinavian Studies in Criminology and Crime Prevention, vol.4 2003 (2000). Diskriminering, integration och etniska relationer. Examensarbeten på juristlinjen, som ingått i studien inför lagen och som upptagit frågan om etnicitet och brott: – En svensk ? Om institutionell rasism i rättsväsendet (2004) Analys av fallet med polisens dödsskjutning av en kurdisk flykting i . – Häktning vid lindrigare brott (2003) Genomgång av bl.a. de rättsliga förutsättningarna för häktning av personer utan fast hemvist i landet. – Våldtäktsutredningar i polisdistrikt (2004) Samtliga anmälningar om våldtäkt mot person vid polisdi- strikt 2003, 67 fall – Irrelevanta omständigheter i domar om sexuellt utnyttjande (2003) Samtliga fällande tingsrättsdomar för sexuellt utnyttjande av person över 15 under 2000-02, 150 fall Negativ särbehandling i rättskedjans alla led Naiti del – Mellan objektivitet och tolkningsutrymme, vad spelar genus och etnicitet för roll? Samtliga anmälningar om våldtäkt inomhus mot person i polis- distrikt –2002, 125 fall – Narkotikadomar i (2004) Samtliga fall av s.k. gatulangning av narkotika vid tingrätt 2001–2003, 58 fall – rörande sexuella övergrepp mot barn (2004) Samtliga domar rörande sexualbrott mot barn vid 2001–02, 45 fall. – Behandlingen av häktade (2003) En studie byggd på intervjuer, med fokus på förhållandena vid – En studie i mål om olaga hot sett utifrån etnici- tet (2004) 100 slumpvis utvalda domar rörande olaga hot i 1998 och 2003 (och bakomliggande förundersökningar) – Har könet på ordföranden någon betydelse? 35 domar rörande våldtäkt –03, 15 slumpvis utvalda domar beträffande misshandel och narkotikabrott vid , totalt 65 fall – Praxis i våldtäktsmål (2004) 325 slumpvis utvalda domar i sexualbrottsmål i tingsrätt och hovrätt under perio- den –98 – Kan en invandrare någonsin vara trovärdig? Samtliga anmälningar till DO om etnisk diskriminering inom rättsväsendet –2001, 120 fall – Likabehandling vid utredning av brott ur ett etniskt perspektiv (2004) 150 slumpvisa anmälningar för snatteri i och . – Ursprung, spelar det någon roll? Hur lika är vi inför rättsväsendet? Samtliga fall av anmäld kvinnomisshandel i ett polisdistrikt i , 345 fall Negativ särbehandling i rättskedjans alla led – Bemötandet av brottsoffer hos polis och brottsofferjour (2005) Studie baserad på enkät/intervjuer med brottsoffer vid en brottofferjour i . – Att få tillbaka sin heder. Om våld- täktsutredningar. Samtliga anmälningar om våldtäkt mot person i , 104 fall – Rånbrottet i hovrätten (2005) rörande rån vid 3 hovrättsavdelningar –2004, 57 fall – Dömer domstolarna lika? 45 slumpvis utvalda domar beträffande inbrott, misshandel och narkotikabrott vid fyra olika tingsrätter, 180 fall I faktabasen ingår även fyra undersökningar utförda av , beträffande samtliga anmälningar om sexuella övergrepp mot barn vid Söderorts polisdistrikt 2000, 79 fall samtliga tingsrättsdomar rörande våldtäkt mot person , 179 fall, en genomgång av 400 slumpvis valda domar vid två brottmålsavdelningar vid 2003 jämförelse av slumpvis valda domar vid tre brottmålsavdel- ningar vid 2001–2002, 715 fall en undersökning av 400 slumpvis valda domar vid 2003, utförd av tidningen , och en undersökning av 700 domar avseende rattfylleri i , och 2003, utförd av radioprogrammet Negativ särbehandling i rättskedjans alla led och följande examensarbeten på juristlinjen – Sexuella övergrepp mot barn; särskilt om behand- lingen av den misstänkte (2002) Samtliga anmälningar om sexuella övergrepp mot barn i , 1998 och 2000, 164 fall Hellena – Bevisvärdering vid kvalificerat dödande (2003) Samtliga domar rörande mord/dråp –2001, 1473 fall – Bevisvärdering under förundersökningsskedet; en empirisk studie av sexualbrott (1999) Samtliga anmälningar om våldtäkt av person i – 98, 215 fall – Sexuella övergrepp mot barn (2002) Samtliga anmälningar om sexuella övergrepp mot barn i ett polisdistrikt i Sörm- land 2001, 17 fall – Förundersökning av våldtäkt (2005) Samtliga anmälningar om våldtäkt mot person i Norrorts polisdistrikt 2003, 49 fall – Barnmisshandel (2005) Samtliga anmälningar om barnmisshandel i två polisdistrikt i , 133 fall – Barnmisshandel; en undersökning av anmäl- ningarna i två polisdistrikt i Samtliga anmälningar om barnmisshandel i två polisdistrikt i , 91 fall – Nedlagda förundersökningar beträffande sexuella övergrepp mot barn (2000) Samtliga anmälningar om sexuella övergrepp mot barn i Söderorts polisdistrikt 1998, 102 fall – Mäns våld mot kvinnor (2005) Samtliga anmälningar av grov kvinnofridskränkning i , 87 fall Negativ särbehandling i rättskedjans alla led – Förundersökning och åtalsprövning i sexual- brottsmål med barn som målsägande (1998) Samtliga anmälningar om sexuella övergrepp mot barn i Söderorts polisdistrikt 1996, 102 fall 7Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem1 Det finns en etablerad princip inom det svenska rätts- väsendet som innebär att unga lagöverträdare inte ska placeras i samma institutioner som vuxna. I stället är det så kallade hem för särskild tillsyn – eller särskilda ungdomshem – som spelar den centrala rollen för institutionaliseringen av mest brottsbe- lastade ungdomar. forskning har visat att ungdomar med invandrarbakgrund är tydligt överrepresenterade i dessa institutio- ner i förhållande till deras andel av ungdomspopulationen som hel- het. Mot bakgrund av detta och med tanke på de särskilda ung- domshemmens betydelsefulla roll i rättväsendets hantering av unga lagöverträdare så framstår dessa institutioner som viktiga studie- objekt inom ramen för en utredning om möjliga diskriminerings- mekanismer i rättsväsendet som helhet. Detta kapitel bygger på ett datamaterial som omfattar uppgifter om ungdomar som placerats på särskilda ungdomshem . Å ena sidan undersöks frågan om huruvida brottsbelast- ning och institutionsvistelser (placeringarnas typ och längd) skiljer sig mellan institutionsplacerade ungdomar med svensk respektive utländsk bakgrund. Å andra sidan studeras frågan om ungdomar med utländsk bakgrund kan anses överrepresenterade bland dem som placerats på de särskilda ungdomshemmen till följd av krimi- nalitet. I denna del av undersökningen ställs andelarna ungdomar med svensk respektive utländsk bakgrund inom institutionsmateri- alet mot motsvarande andelar i tre andra datamaterial: Dels jämförs de institutionsplacerade ungdomarna med de mest brottsaktiva ungdomarna i ett riksrepresentativt urval av svenska skolungdomar , dels jämförs de med uppgifter om samtliga 16- 1 Författaren vill rikta ett stort tack till för hans översättning av denna text. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem åringar som misstänkts respektive lagförts för brott i (utifrån misstanke- och lagföringsregistren). Bakgrund – samhällets reaktion på ungdomsbrottslighet Ansvaret för samhällets reaktion på ungdomsbrottslighet delas i mellan och rättsväsendet. Hur detta ansvar fördelas mellan de båda aktörerna är i sin tur beroende av lagöver- trädarens ålder. För ungdomar som inte uppnått straffmyndighets- åldern () vid brottstillfället vilar ansvaret för samhällets reak- tion till största delen på . För ungdomar mellan är ansvaret mer jämnt fördelat mellan och rättsväsendets institutioner, medan samhällets reaktion på brotts- lighet för ungdomar mellan 18 och 20 framförallt hanteras inom ramen för rättsväsendet (jmf. När det gäller placeringen av ungdomar i olika former av institu- tioner till följd av kriminalitet har det svenska rättssystemet organiserats utifrån principen att unga människor i största möjliga utsträckning ska hållas åtskilda från vuxna lagöverträdare i institutionsmiljön (se ex. 2004; Estrada & 2006). Domstolarna har endast möjlighet att döma ungdomar mellan 15 och 17 till fängelse om det föreligger synnerliga skäl, och den stora majoriteten av lagöverträdare under som anses behöva någon form av institutionsvård hanteras därför utanför fängelsesystemet. Ungdomar som till följd av sitt beteende anses vara i behov av sär- skilt noggrann tillsyn placeras i särskilda ungdomshem. För många av de straffmyndiga ungdomar som skrivs in på sär- skilda ungdomshem till följd av brottslighet är institutionsplacer- ingen ett resultat av en process som ofta inleds med att åklagaren eller domstolen överlämnar den unge till vård inom . För att placeras på ett särskilt ungdomshem krävs sedan oftast att ansöker till länsrätten om tvångsvård enligt Lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Me- dan en majoritet () av de intagna vid särskilda ungdomshem hamnar där genom LVU-lagstiftningen, så finns det även ett betydande antal intagna som placerats på dessa institutioner utifrån Lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU). I enlighet med denna nya lagstiftning kan lagöverträdare som är – och som tidigare skulle ha dömts till fängelse – istället dömas till tvångsvård på ett särskilt Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem Sedan LSU trädde 1999 har antalet fängel- sedomar för ungdomar minskat till en negligerbar nivå (jmf. 2005; 2004:421). För ungdomar mellan krävs särskilda skäl (jämfört med synnerliga skäl ovan) för att domstolen ska kunna döma till fängelse. I jämförelse med åldersgruppen är det här en påtagligt större andel som döms till fängelse, medan andelen som överlämnas till vård inom är lägre (jmf. En inte obetydlig minoritet av de intagna på sär- skilda ungdomshem utgörs dock fortfarande av ungdomar mellan 18 och 20 som helt eller delvis placerats där till följd av sin krimi- nalitet. För att kunna upprätthålla särskilt noggrann tillsyn över de intagna på de särskilda ungdomshemmen – och till skillnad från andra vårdinstitutioner för unga människor – har de särskilda ung- domshemmen ett antal särskilda befogenheter. Hit hör rätten att använda tvångsåtgärder för att de intagna inte ska kunna avvika från institutionen, möjligheten att tillfälligt hålla våldsamma intagna i avskildhet samt befogenhet att kroppsvisitera de intagna. Många särskilda ungdomshem har dessutom särskilda låsbara avdelningar (jmf. 1996, 1999). finns det 35 särskilda ungdomshem i med cirka 700 platser. Åldern på de intagna sträcker sig från 12 till , och även om brottslighet inte utgör den enda orsaken bakom institutions- placeringarna (se nedan), så rymmer de särskilda ungdomshemmen en stor del av mest brottsbelastade institutionaliserade unga lagöverträdare – i synnerhet bland dem . Vidare pekar, som noterats ovan, tidigare forskning på en påtaglig överrepresentation av ungdomar med invandrarbakgrund bland de intagna på dessa institutioner i förhållande till deras andel av den totala ungdomspopulationen (1996, Vin- nerljung et al. Datamaterialet som analyseras i detta kapitel har inte ursprungligen samlats in i syfte att undersöka diskrimineringsaspekter, men mate- rialet lämpar sig ändå för att belysa ett antal frågor inom detta om- råde. Analysen fokuserar i första hand på ungdomar som –2001 placerades på särskilda ungdomshem helt eller Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem delvis till följd av kriminalitet. Undersökningen tar bland annat upp frågan om de ungdomar med invandrarbakgrund som placeras på särskilda ungdomshem är mindre brottsbelastade än deras svenska motsvarigheter (dvs. om det finns anledning att misstänka att skä- len för institutionalisering med särskilt noggrann tillsyn definieras olika beroende på om det handlar om ungdomar med svensk eller utländsk bakgrund), samt frågan om ungdomar med invandrarbak- grund placeras på särskilda ungdomshem under längre eller kortare perioder än ungdomar med svensk bakgrund. Den överrepresenta- tion av ungdomar med utländsk bakgrund på de särskilda ungdoms- hemmen som noterats av andra forskare kommer i detta kapitel att belysas ytterligare utifrån ett särskilt fokus vid de intagna som helt eller delvis placerats till följd av kriminalitet. Det finns flera olika sätt att operationalisera begreppet invandr- arbakgrund i en population av unga människor. Begreppet kan exempelvis definieras på grundval av uppgifter om medborgarskap, födelseland eller nuvarande hemland med avseende på ungdomarna själva och/eller deras föräldrar (jmf. SOU 1996:55). I detta kapitel baseras operationaliseringen på ungdomarnas och deras föräldrars födelseland. Analyserna bygger på en uppdelning mellan ungdomar med svensk bakgrund (både den unge samt föräldrarna födda i Sve- rige), ungdomar med invandrarbakgrund (den unge född i , men minst en förälder född utomlands) samt utrikes födda ungdo- mar. Denna uppdelning har till slut valts på grundval av att den, med hänsyn till de variabler som finns i datamaterialet, innebär ett minimum av databortfall (strax i institutionsur- valet) som den tar hänsyn till uppgifter om både ungdo- marna och deras föräldrar. I texten nedan kommer de två sist- nämnda grupperna – ungdomar med invandrarbakgrund och utrikes födda ungdomar – gemensamt benämnas ungdomar med utländsk bakgrund. Ungdomar intagna på särskilda ungdomshem Fortsättningen av kapitlet är strukturerad enligt följande: Först följer en beskrivning av urvalet och de olika datamaterial som an- vänds i analyserna. Därefter presenteras fördelningen av de olika placeringsorsaker (brott, missbruk, m.