sou · GUB328 · 2007-01-01 00:00:00 — I artikel 53 i försörjningsdirektivet finns bestämmelser om kvali- ficeringssystem för urval på förhand av leverantörer som får delta i selektivt eller förhandlat förfarande och motsvarande bestämmelser har tagits in i 15 kap. försörjningslagen. Ett kvalificeringssystem får upprättas och förvaltas av en upphandlande enhet. Ett sådant system innebär bl.a. att endast leverantörer som ansetts kvali- ficerade får delta i upphandlingsförfarandet. Kvalificeringskrite- rierna får omfatta de uteslutningskriterier som anges i artikel 45 i det klassiska direktivet och skall, när den upphandlande enheten är Upphandling under tröskelvärdena m.m. inom försörjningssektorerna en myndighet, omfatta de uteslutningskriterier som anges i artikel 45.1 i det direktivet. I 4 kap. 23 25 §§ finns bestämmelser om ett särskilt system för urval av deltagare som får delta i selektiv eller för- handlad upphandling. Det framgår inte uttryckligen av bestämmel- serna i om ett sådant system får användas också vid upp- handling under tröskelvärdena och av B-tjänster. I försörjnings- lagen har frågan inte heller reglerats. En upphandlande enhet kan naturligtvis göra såväl direktivstyrda som andra upphandlingar. Upphandlingarna kan avse samma typer av kontrakt. Det är därför en fördel om ett upprättat kvalificerings- system kan användas oberoende av om värdet av ett kontrakt uppgår till tröskelvärdet eller inte eller om det avser A-tjänster eller B-tjänster. Den oklarhet som råder om bestämmelserna i medger en sådan tillämpning bör därför undanröjas genom att en hänvisning görs till bestämmelserna om särskilt kvalificerings- system i 15 kap. 1 §. Som huvudregel gäller enligt att förenklat förfarande eller urvalsförfarande skall användas vid upphandling under tröskel- värdena och av B-tjänster. Motsvarande bestämmelse finns i den föreslagna 19 kap. 3 § försörjningslagen Urvalsförfarande mot- svarar selektivt förfarande. Förenklat förfarande innebär att alla leverantörer har rätt att delta. Det motsvarar närmast öppet för- farande vid upphandling under tröskelvärdena och kan inte använ- das i samband med ett särskilt kvalificeringssystem. Vad nu sagts innebär att möjligheten att använda ett särskilt kvalificeringssystem vid upphandling under tröskelvärdena eller av B-tjänster bör finnas endast när urvalsförfarande används. 8.8Synnerliga skäl för direktupphandlingsförfarande I kapitel 7 har utredningen beträffande den klassiska sektorn tagit ställning för att kravet på synnerliga skäl för direktupphandlings- förfarande skall kvarstå. Detta bör gälla även vid upphandling inom försörjningssektorerna. Upphandling under tröskelvärdena m.m. inom försörjningssektorerna Som framgår av kapitel 7 har utredningen i fråga om den klassiska sektorn funnit att annonseringskravet skall finnas kvar men att kravet på allmänt tillgänglig databas är uppfyllt om upphandlar- profiler skapas och annonsering sker på en sådan på den upphand- lande myndighetens hemsida. Vidare förordas att en tillsynsfunk- tion inrättas för att kontrollera att annonseringen sker på ett ändamålsenligt sätt. Motsvarande bör gälla vid upphandling inom försörjningssektorerna. 8.10Utvärdering av pris och andra kriterier (viktning) Utredningen anser på de skäl som anförs i kapitel 7 i fråga om den klassiska sektorn att utvärderingen av vilket anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga skall grundas på kriterier som anges i fallande prioritetsordning, om inte deras inbördes relativa betydelse anges. 9Vissa bestämmelser om överprövning Två EG-direktiv reglerar möjligheterna till överprövning. Det ena avser upphandlingar inom den klassiska sektorn (första rätts- medelsdirektivet; rådets direktiv /665/EEG av om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggnings- arbeten).1 Det andra avser upphandlingar inom försörjnings- sektorerna (andra rättsmedelsdirektivet; rådets direktiv /13/EEG av om samordning av lagar och andra för- fattningar om gemenskapsregler om upphandlingsförfaranden tillämpade av företag och verk inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna). Direktiven har i genomförts genom 7 kap. . Be- stämmelserna i 7 kap. har i stort sett oförändrade förts in i de i utredningens delbetänkande föreslagna lagarna om upphandling (den klassiska lagen och försörjningslagen, se s. 397 ff. och 585 ff. i delbetänkandet). Inom kommissionen pågår en översyn av rätts- medelsdirektiven. Medlemsstaterna medverkar i arbetet genom för offentlig upphandling. Ett förslag från kommissionen förväntas . Enligt utredningens tilläggsdirektiv skall vissa bestämmelser om överprövning i 7 kap. ses över. Det är fråga om bestämmelser beträffande vilka en översyn framstår som angelägen och bedöms 1 Genom rådets direktiv /50/EEG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster gjordes första rättsmedelsdirektivet tillämpligt vid upp- handlingsförfaranden som omfattas av detta direktiv (artikel 41 i direktiv /50/EEG). Vissa bestämmelser om överprövning som möjlig även i avvaktan på resultatet av arbetet med rättsmedelsdirektiven. Översynen skall inriktas på att finna möjlig- heter att förkorta tiden från det att ett upphandlingsförfarande inleds till det att upphandlingen är avslutad. Överprövnings- processen skall göras mindre utdragen. En effektivisering av processen får dock inte leda till sämre möjligheter att få en fullgod prövning. I direktiven konstateras att den s.k. tiodagarsregeln i 7 kap. 1 § , som infördes , har medfört att antalet över- prövningar har ökat markant. Upphandlingar försenas och blir kostsammare. Försenade upphandlingar kan även leda till indirekta kostnader för att tillfälligt lösa ett anskaffningsbehov. Problemen har uppmärksammats av , NOU och Statskontoret i skrivelser till . I direktiven sägs vidare att det framkommit att tiodagarsfristen har lett till problem vid tillämpningen.2 När en ansökan om över- prövning kommit in i nära anslutning till fristens utgång kan den tid som domstolen då har till sitt förfogande för att genomföra en överprövning bli för knapp. Tiodagarsregeln har även kopplingar till bestämmelserna om interimistiskt beslut i 7 kap. 2 § . Regeringsrätten har i en dom (mål nr 5735-04)3 tagit ställning i vissa frågor som rör tiodagarsregeln och även slagit fast vad en interimistisk prövning bör innefatta. Utredningen skall analysera möjligheten att införa en s.k. pre- klusionsfrist inom vilken en ansökan om överprövning skall göras. Med preklusionsfrist avses här inom vilken en leverantör får begära överprövning och åberopa vissa felaktigheter. Efter fristens utgång är det inte längre möjligt att begära överprövning med avseende på de aktuella felaktigheterna. I utredningens direktiv sägs att en preklusionsfrist kan bidra till en mindre utdragen överpröv- ningsprocess genom att vissa frågor kan prövas i ett tidigt skede av en upphandling. I sammanhanget hänvisas till domar i målen m.fl.4, Santex5 och Grossmann.6 Utredningen skall vidare analysera om det även efter Regerings- rättens prövning i trängselskattemålet finns behov av att ändra bestämmelserna om överprövning och interimistiskt beslut. Även andra möjligheter till effektivisering skall undersökas. 2 Detta har bl.a. uppmärksammats av JO i ett beslut (dnr 266-2003). 3RÅ 2005 ref. 17, trängselskattedomen. 4Dom i mål C-470/99, 2002 s. . 5Dom i mål C-327/00, 2003 s. . 6Dom i mål C-230/02, 2004 s. . Vissa bestämmelser om överprövning Rättsmedelsdirektiven har antagits med stöd av artikel 95 (f.d. artikel 100 a) i EG-fördraget. Artikeln utgör den rättsliga grunden för att anta harmoniseringsregler i syfte att upprätta den inre marknaden. Även de nya upphandlingsdirektiven vilar på artikel 95 (och på artiklarna 47.2 och 55 som utgör den rättsliga grunden för att anta harmoniseringsregler i syfte att stimulera etableringsrätten och den fria rörligheten för tjänster). Av rättsmedelsdirektiven framgår att ett syfte med direktiven är att leverantörer från andra medlemsstater än den där den upphandlande enheten7 är etablerad skall våga lämna anbud i denna stat (fjärde beaktandesatsen i det första rättsmedelsdirektivet och tredje beaktandesatsen i det andra rättsmedelsdirektivet). Snabba och effektiva rättsmedel skall säkra efterlevnaden av upphandlingsdirektiven (första tredje beaktandesatserna i båda direktiven). Av den andra beaktandesatsen i första rättsmedels- direktivet framgår att detta är särskilt angeläget i ett skede när det alltjämt är möjligt att rätta till felaktigheter. Artikel 1.1 i båda direktiven återspeglar dessa önskemål. Medlemsstaten åläggs att vidta åtgärder för att garantera att en upphandlande enhets beslut prövas effektivt och skyndsamt i situationer då det görs gällande att ett beslut strider mot de gemenskapsrättsliga upphandlings- reglerna eller nationella regler som genomför gemenskapslagstift- ningen. Enligt artikel 1.3 i båda direktiven åläggs medlemsstaterna att tillhandahålla ett prövningsförfarande som kan åberopas av var och en som har eller har haft intresse av att få ett upphandlingskontrakt och som har skadats eller riskerar att skadas av en påstådd över- trädelse. Det överlämnas till medlemsstaten att bestämma den närmare utformningen av prövningsförfarandet. Den övergripande tanken är dock att prövning skall ske medan det är möjligt att rätta till eventuella överträdelser. Medlemsstaten har rätt att kräva av en leverantör att han, innan prövning begärs, med- delar den upphandlande enheten sin avsikt att begära prövning. 7 När något annat inte anges avses i det följande med upphandlande enhet såväl en upp- handlande myndighet som en upphandlande enhet som inte är en myndighet. Vissa bestämmelser om överprövning Av artikel 2 i båda direktiven framgår att vissa rättsmedel är obligatoriska. Interimistiska åtgärder skall kunna vidtas med anled- ning av den upphandlande enhetens beslut (artikel 2.1 a), olagliga beslut skall kunna undanröjas (artikel 2.1 b; i det klassiska direk- tivet används begreppet åsidosätta) och skadestånd skall kunna utgå till den som lidit skada av en överträdelse (artikel 2.1 c i första rättsmedelsdirektivet och artikel 2.1 d i andra rättsmedelsdirek- tivet). Av artikel 2 i båda direktiven framgår vidare att vissa moment i prövningsförfarandet är frivilliga för medlemsstaten. Ansvaret för de obligatoriska rättsmedlen kan anförtros skilda prövningsorgan (artikel 2.2). Prövningsförfarandet i sig behöver inte innebära att upphandlingen automatiskt avbryts (artikel 2.3). Det finns en möjlighet till skadeavvägning inför fattandet av ett interimistiskt beslut (artikel 2.4). Rätten till skadestånd kan göras beroende av att det olagliga beslutet först undanröjts (artikel 2.5). Det överlämnas åt medlemsstaten att reglera vilken effekt en tillämpning av de obligatoriska rättsmedlen skall ha på ett redan slutet avtal om upphandling. För den situationen kan rättsmedlen begränsas till möjligheten att tillerkänna en leverantör skadestånd (artikel 2.6). I artikel 2.7 i andra rättsmedelsdirektivet finns bestämmelser som innebär bevislättnader för en leverantör som begär skadestånd motsvarande enbart nedlagda kostnader. Leverantören behöver endast visa, förutom att en överträdelse av de gemenskapsrättsliga upphandlingsreglerna föreligger, att han haft en realistisk möjlig- het att erhålla kontraktet och att överträdelsen minskat denna möjlighet. Leverantören behöver inte visa att just han skulle ha fått kontraktet om överträdelsen inte hade skett. Enligt båda rättsmedelsdirektiven finns en möjlighet för kom- missionen att, innan ett upphandlingskontrakt föreligger, ingripa mot klara och konkreta överträdelser av de gemenskapsrättsliga upphandlingsreglerna (artikel 3 i första rättsmedelsdirektivet och artikel 8 i andra rättsmedelsdirektivet). I andra rättsmedelsdirektivet finns därutöver bestämmelser som ålägger medlemsstaterna att tillhandahålla upphandlande enheter inom försörjningssektorerna en möjlighet att få sina upphandlings- förfaranden och rutiner granskade (artiklarna 3–7). I samma direk- tiv finns bestämmelser om möjligheter för en leverantör att genom kommissionens försorg få till stånd ett medlingsförfarande där den aktuella upphandlande enheten deltar (artiklarna 9–11). Vissa bestämmelser om överprövning 9.3.2EG-domstolens praxis några centrala begrepp En central fråga är vad som krävs för att en leverantör skall ha rätt att begära prövning av en upphandlande enhets beslut (talerätt). Enligt båda rättsmedelsdirektiven tillkommer talerätten var och en som har eller har haft intresse av att få ett upphandlingskontrakt och som har skadats eller riskerar att skadas av en påstådd överträdelse. Av domen i målet framgår att det i princip kan krävas att leverantören lämnat anbud för att han skall anses ha talerätt. Enligt domstolens uppfattning kan den som inte har lämnat något anbud svårligen visa att han har intresse av att motsätta sig beslutet eller att han har skadats eller riskerar att skadas på grund av tilldelningen (punkt 27). Detta gäller dock inte oinskränkt. Om leverantören anser att förfrågningsunderlaget eller kontraktshand- lingarna innehåller specifikationer som är diskriminerande för honom och av den anledningen avstår från att delta i upphand- lingen, kan han begära prövning direkt utan att ha lämnat anbud och utan att avvakta tilldelningsbeslutet (punkter- na 28–30). Att för talerätt inte krävs en formell ställning som anbudsgivare eller anbudssökande framgår även av domen i målet Stadt Halle8 (punkt 40). Det prövningsförfarande som medlemsstaterna enligt rätts- medelsdirektiven är skyldiga att tillhandahålla leverantörerna syftar till att förhindra verkställighet av olagliga beslut och ytterst till att undanröja sådana beslut. Vad som skall förstås med begreppet beslut i rättsmedelsdirektivens mening är därför av grundläggande betydelse. har i domen i målet HI9 uttalat att begreppet skall tolkas extensivt (punkt 50) vilket också visat sig i den senare domen i målet Stadt . Av domen i målet m.fl.10 framgår att ett beslut inte behöver vara på något sätt kvalificerat till sin natur eller till sitt innehåll för att kunna bli föremål för prövning (punkt 35). Dom- stolen anknöt till detta uttalande i domen i målet HI. Av den senare domen framgår att ett beslut att avbryta en upphandling, trots att de EG-rättsliga upphandlingsreglerna inte särskilt reglerar sådana beslut, måste kunna prövas eftersom en upphandlande enhet är skyldig att följa EG-fördragets grundläggande regler (däribland 8Dom i mål C-26/03, 2005 s. . 9Dom i mål C-92/00, 2002 s. . 10Dom i mål C-81/98, 1999 s. . Vissa bestämmelser om överprövning principen om icke-diskriminering) när den avbryter en upphand- ling (punkterna 47 49 och 54). Av domen i målet Stadt framgår att överprövning skall vara möjlig fr.o.m. den tidpunkt då det finns en viljeyttring, med avseende på ett kontrakt, från den upphandlande enhetens sida och viljeyttringen kan ha rättslig verkan (punkt 39). Sådan verkan har dock inte en viljeyttring som endast utgör en förstudie inför ett kontrakt eller som är rent förberedande och ryms inom ramen för den upphandlande enhetens interna överväganden med sikte på en offentlig upphandling (punkt 35). har inte närmare utvecklat vad som kan vara en relevant viljeyttring. En sådan viljeyttring kan antas vara en åtgärd från den upphandlande enhetens sida som getts offentlighet och som innebär att enhetens framtida handlingsutrymme inskränks. Domstolen nämner som exempel att den upphandlande enheten inleder förhandlingar med en leverantör (punkt 39). Rätten till överprövning får inte göras beroende av att upphandlingsförfarandet formellt har nått ett bestämt stadium. Även beslut som fattats utanför ett formellt upphandlingsförfarande och före en formell anbudsinfordran, särskilt det beslut som syftar till att klargöra huruvida ett visst kontrakt skall hänföras till det materiella tillämpningsområdet för [upphandlingsdirektivet] eller till den personkrets som direktivet är tillämpligt på kan överprövas (punkt 41). Syftet med ett vidsträckt beslutsbegrepp torde vara att skapa förutsättningar för att prövning sker medan en felaktighet i ett pågående upphandlingsförfarande fortfarande kan rättas till. En annan fråga av intresse i sammanhanget är vilka omständig- heter som får beaktas vid en överprövning. Vad frågan gäller är om en omständighet måste ha åberopats av leverantören för att få beaktas eller om prövningsinstansen ex officio får fästa avseende vid andra, icke åberopade, omständigheter. har i domen i målet GAT11 konstaterat att det första rättsmedelsdirek- tivet endast innehåller de minimivillkor som de nationella pröv- ningsförfarandena måste uppfylla (punkt 45). Det överlämnas till medlemsstaten att bestämma huruvida och på vilka villkor som prövningsorganet ex officio kan ta upp rättsstridigheter till pröv- ning som inte har åberopats av parterna i den tvist som anhängig- gjorts (punkt 46). Prövningsförfarandet måste dock vara kontra- diktoriskt, vilket emellertid endast innebär att parterna måste få 11 Dom i mål C-315/01, 2003 s. . Vissa bestämmelser om överprövning yttra sig över en omständighet som prövningsinstansen självmant beaktar (punkt 49).12 Rättsmedelsdirektiven genomförs genom reglerna i 7 kap. om överprövning, skadestånd, tillsyn, granskning och medling. Reglerna om överprövning behandlas särskilt i följande avsnitt. Av 7 kap. 5 § (18 kap. 4 § den klassiska lagen och 20 kap. 5 § försörjningslagen) framgår att ett beslut som kan överprövas enligt inte får överklagas med stöd av reglerna om laglighets- prövning i 10 kap. kommunallagen (1991:900). Enligt 7 kap. 6 § (18 kap. 5 § den klassiska lagen och 20 kap. 6 § försörjningslagen) skall en upphandlande enhet som inte följt bestämmelserna i lagen ersätta därigenom uppkommen skada för en leverantör.13 Bestämmelsen gäller även upphandling utanför det direktivstyrda området. I 7 kap. 7 § (20 kap. 7 § försörjningslagen) finns en bestämmelse om lättnader i leverantörens bevisbörda vid upphandling inom försörjningssektorerna. Om leverantören begär ersättning enbart för nedlagda kostnader, behöver han endast visa att åsidosättandet av menligt påverkat hans möjlig- heter att få kontraktet. 12Generaladvokaten uttalade följande angående begreppet kontradiktoriskt. Att ett för- farande är kontradiktoriskt innebär ju i själva verket att parterna har tillfälle att yttra sig över motpartens argument innan det behöriga organet fattar beslut och att parterna dessutom har rätt att yttra sig om nämnda organ ex officio för in visst processmaterial i utredningen. (punkt 37 i förslag till avgörande ). 13Sverige har inte utnyttjat den möjlighet som rättsmedelsdirektiven ger att göra rätten till skadestånd beroende av att det först har prövats om ett beslut är olagligt. I rättsfallet NJA 1998 s. 873 tillerkändes leverantören ersättning motsvarande det s.k. positiva kontrakts- intresset, dvs. ersättningen motsvarade inte endast nedlagda kostnader utan även utebliven vinst. HD:s majoritet motiverade sitt ställningstagande med att det låg nära till hands att se saken så att ett kvasikontraktuellt förhållande uppkom mellan den upphandlande enheten (här en kommun) och den presumtiva anbudsgivaren i och med att upphandlingen inleddes. Ett justitieråd ville emellertid att motiveringen i denna del skulle ha bl.a. följande lydelse. Kommunen har inte gjort gällande att [den förfördelade leverantören] inte sökt begränsa sin skada, till exempel genom att begära överprövning enligt 7 kap. 1 § , eller att grund finns för jämkning av skadeståndet. Även om möjligheten att begära överprövning och möjligheten att väcka skadeståndstalan är frikopplade från varandra enligt torde inte kunna uteslutas att underlåtenhet att begära överprövning kan få betydelse för skadeståndets storlek. Hentze och anför följande i kommentaren till . Allmänt inom skadeståndsrätten gäller skyldigheten att om möjligt och med rimliga insatser begränsa skador som uppkommit. [] Om möjlighet till överprövning föreligger bör därför normalt krävas att leverantören hos länsrätten försöker få upphandlingen avbruten eller rättad. (och , Offentlig upphandling, 1998, s. 364). Vissa bestämmelser om överprövning Enligt 7 kap. 8 § (18 kap. 6 § den klassiska lagen och 20 kap. 8 § försörjningslagen) skall talan om skadestånd väckas vid allmän domstol (dvs. tingsrätt) från den tidpunkt då över- prövning är möjlig. I 7 kap. 9 och 10 §§ (18 kap. 7 och 8 §§ den klassiska lagen och 20 kap. 9 och 10 §§ försörjningslagen) finns bestämmelser som rör NOU:s uppgifter som tillsynsmyndighet. I 7 kap. 11 § (20 kap. 11 § försörjningslagen) regleras möjlig- heten för en upphandlande enhet inom försörjningssektorerna att få sina upphandlingsrutiner granskade av en oberoende granskare. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) ackrediterar granskare. Även institutet medling enligt 7 kap. 12 14 §§ (20 kap. 12 14 §§ försörjningslagen) är reserverat för försörjningssektorerna. En leverantör som anser att han lidit eller kan komma att lida skada på grund av att en upphandlande enhet under en pågående upphand- ling bryter mot kan begära medling hos kommissionen, antingen direkt eller via NOU. Medling kan begäras utan hinder av en pågående överprövningsprocess. Överprövningsmålet får dock inte avgöras slutligt så länge medling pågår. Av 7 kap. 1 § första stycket (18 kap. 1 § första stycket den klassiska lagen och 20 kap. 1 § första stycket försörjningslagen) framgår vem som har talerätt. En leverantör som anser att han lidit eller kan komma att lida skada genom en överträdelse av får ansöka om överprövning hos allmän förvaltningsdomstol (dvs. hos länsrätt). Leverantörsbegreppet i är vidsträckt (1 kap. 5 § sjunde stycket). Alla som kan ingå ett upphandlingskontrakt täcks av begreppet. Förslagen till nya upphandlingslagar innebär inte någon ändring i detta hänseende (2 kap. 9 § första stycket den klassiska lagen och 2 kap. 8 § första stycket försörjningslagen). Talerättsregeln har haft samma utformning ända sedan infördes. Då uttalades bl.a. följande (prop. 1992/93:88 s. 101). Den som är berättigad att påtala ett missförhållande är den som antingen lidit skada eller kan komma att lida skada. Det i praktiken vanligaste fallet kan förmodas bli att en ansökan om rättelse görs redan när man riskerar att lida skada. Avsikten bakom bestämmelsen är Vissa bestämmelser om överprövning nämligen att man skall angripa en feltillämpning på så tidigt stadium att det skall vara möjligt för domstol att ingripa innan någon faktisk skada uppkommer. Enligt 7 kap. 1 § andra stycket i dess tidigare lydelse gällde att överprövning inte fick ske efter den tidpunkt då avtal om upp- handlingen slöts. dom i målet m.fl. gav nya förutsättningar. Av domen följer att medlemsstaterna är skyldiga att ha ett system för överprövning som i praktiken gör det möjligt att överpröva en upphandlande enhets tilldelningsbeslut. Den tidigare regeln gäller numera enligt 7 kap. 1 § andra stycket endast vid direktupphandling; vid sådan upphandling får överprövning inte ske efter den tidpunkt då avtal om upphandlingen slöts (18 kap. 1 § andra stycket den klassiska lagen och 20 kap. 1 § andra stycket försörjningslagen). Domen i målet m.fl. ledde till införandet av tiodagars- regeln i 7 kap. 1 § tredje stycket14 (18 kap. 1 § tredje stycket den klassiska lagen och 20 kap. 1 § tredje stycket försörjningslagen). Den innebär att vid annan upphandling än direktupphandling överprövning alltid kan ske intill den tidpunkt då gått från det att den upphandlande enheten lämnat upplysningar om sitt tilldelningsbeslut (punkt 1) eller domstolen upphävt ett tidigare interimistiskt beslut (punkt 2). I förarbetena anfördes att [t]ids- fristen i punkten 2 börjar löpa från den dag då den allmänna förvaltningsdomstolen upphävt ett tidigare interimistiskt beslut som innebär att upphandlingen inte får avslutas (prop. 2001/01:142 s. 101).