sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt domstolen gällde detta inte enbart för det fall slut- examen gav omedelbar behörighet för att utöva ett bestämt yrke eller en bestämd sysselsättning där en sådan examen var en förut- 2002/03:65 s. 176, SOU 2004:55 s. 255 och prop. 2004/05:147 s. 72. 8Mål 293/83 mot Ville de , 1985, s. 593 (Celex 61983J0293), svensk specialutgåva VIII, s. 71. 9Mål 24/86 Blaizot mot m.fl., 1988, s. 379 (Celex 61986J0024), svensk specialutgåva IX, s. 335. Det gällde även i den mån som studierna gav en särskild kompetens som den studerande behövde för att kunna utöva ett yrke eller en viss sysselsättning även om det inte i lag eller i annan författning ställdes krav på sådana särskilda kunskaper för utövan- det av yrket. Domstolen konstaterade att universitetsstudier i all- mänhet uppfyller dessa villkor. De enda undantagen kunde enligt domstolen utgöras av vissa särskilda studiegångar som på grund av sin särskilda karaktär riktade sig till personer som önskade fördjupa sina allmänna kunskaper snarare än att få tillträde till arbetslivet. Kommittén anförde delbetänkandet Ett utvidgat skydd mot köns- diskriminering (SOU 2004:55 s. 244 f.) bl.a. följande rörande be- greppet yrkesutbildning. I finns ingen given definition av vad som brukar avses med yr- kesutbildning. I Ds 2000:33 Eftergymnasial yrkesutbildning – Rapport från arbetsgruppen i projektet eftergymnasial utbildning konstateras att yrkesutbildning är ett begrepp som har varit föremål för många defini- tionsformuleringar med större eller mindreframgång. Enligt rapporten är det inte meningsfullt att ge en väl avgränsad definition av begreppet yrkesutbildning eftersom själva ordet yrke är så mångtydigt och yrken och vad som omger begreppet yrke förändras i snabb takt med sam- hällsutvecklingen. Det är i stället enligt departementspromemorian an- geläget med en vid definition som kan vara hållbar . Som yrkesutbildning betecknas i rapporten sådan utbildning som ger förut- sättningar för deltagande i arbetslivet och som inte primärt är forsk- ningsinriktad. Till denna kategori hör enligt rapporten påbyggnadsut- bildning inom Komvux, kvalificerad yrkesutbildning, s.k. komplette- rande utbildning, utbildning inom ramen för folkbildningen (studie- förbunden och folkhögskolor), yrkesteknisk högskoleutbildning och vissa andra kortare yrkesutbildningar inom högskolan samt arbets- marknadsutbildning. I andra sammanhang har andra definitioner av yrkesutbildning gjorts. I en rapport till kommissionen har och dåvarande gjort en avgränsning av olika former av yrkesutbildning i . I rapporten anges att det inte finns någon klar och given avgränsning av vad som avses med yrkesut- bildning eftersom den till stor del utgör en integrerad del av det svens- ka utbildningsväsendet. I rapporten görs följande avgränsning av yr- kesutbildning. Inom det allmänna utbildningsväsendet bör de yrkesin- riktade programmen på gymnasieskolan (eller program med yrkes- ämnen som är den moderna benämningen) samt de utbildningar som leder till yrkesexamina på högskolan hänföras till yrkesutbildning. Dessutom bör vissa utbildningar på eftergymnasial nivå utanför den reguljära högskoleutbildningen definieras som yrkesutbildning. Vidare bör viss utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen, perso- nalutbildning inom företag samt arbetsmarknadsutbildning betecknas som yrkesutbildningar. Kommittén gjorde härefter följande bedömning. Det kan ligga nära till hands att utgå från EG-rättens definition av yr- kesutbildning såsom den angetts i särskilt Gravier-målet --- Emellertid är den definitionen så allmänt hållen att den lämnar föga vägledning om vad som i praktiken avses. Den är vidare inte heller naturlig att an- amma i den svenska rättsliga och faktiska miljön, där det inte över hu- vud taget är vanligt att skilja ut yrkesutbildning från annan utbildning. Vi får alltså konstatera att det svenska utbildningsväsendet inte gör nå- gon tydlig gränsdragning mellan yrkesutbildning och annan utbildning inom ramen för utbildningsväsendet. I den lagda diskrimineringspropositionen på skolområdet anges att det i på skolväsendets område inte finns någon utbildning som specifikt går under beteckningen yrkesutbildning. Av dagens 17 nationella gymnasieprogram har merparten en yrkes- förberedande inriktning och två (naturvetenskapsprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet) en mer studieförberedande in- riktning. Samtliga program innehåller ett visst antal kärnämnen och alla som fullföljer gymnasieskolan uppnår grundläggande behörig- het för högskolestudier.10 I skollagen (1985:1100) regleras det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Där ingår skolformerna förskoleklassen, grund- skolan, särskolan, specialskolan, sameskolan samt gymnasieskolan. I skollagen finns också regler för särskilda utbildningsformer som anordnas av det allmänna för dem som till följd av sjukdom eller annat skäl inte kan delta i utbildning i det offentliga skolväsendet. Vidare regleras där pedagogisk verksamhet i form av förskoleverk- samhet och skolbarnsomsorg. Skollagen innehåller också bestäm- melser om det offentliga skolväsendet för vuxna bestående av skol- formerna vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invand- rare (sfi). Den omfattar också särskilda utbildningsformer som an- ordnas av det allmänna som komplettering till nämnda vuxenut- bildning. Vid sidan av de skolformer som anordnas av det allmänna 10 Jfr prop. 2005/06:38 s. 70. finns fristående skolor. Även dessa regleras i skollagen. (De be- stämmelser som anges nedan avser skollagen om inte annat sägs.) Utbildning för barn och ungdom Det svenska skolsystemet bygger i hög grad på åldersgränser vid vilka olika verksamheter eller utbildningar är avsedda att avlösa var- andra. Förskoleverksamhet (förskola eller familjedaghem) avser barn som inte går i skolan och skall enligt 2 a kap. 6 § tillhandahål- las barn som fyllt i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov. Om barnet är i behov av särskilt stöd skall förskola tillhandahållas även barn som inte fyllt . Inom förskoleverksamheten finns ytterligare en åldersgräns. Fr.o.m. höstterminen det år barnet fyller skall barnet erbjudas plats i förskola (2 a kap. 8a §). Från och med höstterminen det år barnet fyller till dess att barnet börjat fullgöra sin skolplikt skall kommunen anvisa plats i förskoleklassen. Barn får emellertid tas emot i förskoleklassen även (2 b kap. 2 §). Skolbarnsomsorgen, som skall ta emot barn under den del av da- gen då de inte vistas i skolan eller på lov, bedrivs i form av fritids- hem och familjedaghem och avser barn till och med ålder. För barn mellan tio och kan skolbarnsomsorgen också be- drivas i form av öppen fritidsverksamhet (2 a kap. 2 §). Enligt 3 kap. 7 § inträder skolplikten höstterminen det år barnet fyller men enligt 3 kap. 8 § får ett barns vårdnadshavare be- stämma att barnet skall börja skolan redan . Om det finns särskilda skäl får vidare kommunen på begäran av ett barns vårdnadshavare besluta om uppskjuten skolplikt till höstterminen det år barnet fyller . Skolplikten upphör i regel vid utgången av vårterminen det ka- lenderår barnet fyller , eller om barnet fullgör skolplikten i specialskolan, (3 kap. 10 §). Sedan skolplikten fullgjorts har ungdomar rätt till fortsatt ut- bildning i gymnasieskolan eller gymnasiesärskolan. Rätt att påbörja sådan utbildning föreligger fram till och med det första kalender- halvåret det år de fyller (5 kap. 1 § och 6 kap. 7 §). Svårt rörelsehindrade ungdomar som följer en speciellt anpassad utbild- ning (RH-anpassad gymnasieutbildning) får dock påbörja en sådan utbildning senast de fyller (5 kap. 28 §). Varje kommuninnevånare har det år han eller hon fyller rätt att delta i grundläggande vuxenut- bildning om han eller hon saknar sådana färdigheter som normalt uppnås i (11 kap. 10 §). För behörighet att delta i gymnasial vuxenutbildning, påbyggnadsutbildning eller i särvux gäller bl.a. samma ålderskrav (11 kap. 19 § resp. 12 kap. 6 §). Sfi syftar till att ge vuxna invandrare grundläggande kunskaper i det svenska språket och det svenska samhället. Rätt att delta i en kommuns sfi har en person som uppfyller övriga uppställda krav från och med det andra kalenderhalvåret det år personen fyller (13 kap. 6 §). För rätt till högskolestudier uppställs behörighetskrav men någon särskild åldersgräns för rätt till sådana studier gäller inte. En ålders- gräns finns dock i 7 kap. 6 § högskoleförordningen (1993:100) om grundläggande behörighet för sökande enligt den s.k. 25:4-regeln. Bestämmelsen innebär att behörighet skall även den ha som fyller senast under det kalenderår då utbildningen börjar och har arbetat under sammanlagt eller på något annat sätt har förvärvat motsvarande erfarenhet. Den sökande skall enligt be- stämmelsen dessutom uppfylla vissa andra angivna krav. Ålders- gränsen syftar till att nå personer som redan är yrkesverk- samma men som önskar bredda sin utbildning. Annan utbildningsverksamhet än sådan som omfattas av skollagen och lagen om likabehandling av studenter i högskolan För behörighet att i delta i utbildning enligt förordningen (2002:1013) om utbildning vid Nationellt centrum för flexibelt lä- rande uppställs bl.a. antingen ett ålderskrav (rätt föreligger det år sökanden fyller ) eller att sökanden har slutfört utbildning på ett nationellt program eller lik- värdig utbildning i gymnasieskolan. Folkhögskolorna vänder sig främst till studerande . För rätt till statsbidrag enligt förordningen (1991:977) om statsbi- drag till folkbildningen uppställs särskilda villkor. I fråga om en allmän kurs som ger den studerande motsvarande behörighet som den som kan fås genom det offentliga skolväsendet får endast den antas som fyller senast under det kalenderår som kursen bör- Däremot kan den som är och går ett individuellt program i gymnasieskolan antas till undervisning på en folkhög- skola (6 § nämnda förordning). Åldersgränsen motiveras bland annat av att en hemkom- mun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning för en elev som av- slutat . Skälen för vårt förslag Diskrimineringsförbuden i lagen om likabehandling av studenter i högskolan De befintliga diskrimineringsförbuden i lagen om likabehandling av studenter i högskolan bör föras över till den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering, Detta kan göras med en- dast den ändringen i sak att begränsningen i fråga om när förbuden skall gälla (nuvarande 9 §) bör tas bort. Av det diskrimineringsförbud vi föreslår bör uttryckligen framgå att det nuvarande tillämpningsområdet för lagen om likabehandling av studenter i högskolan omfattas av den nya lagen dvs. att diskri- mineringsförbudet gäller dels högskoleutbildning som har staten, en kommun eller ett landsting som huvudman, dels utbildning som bedrivs av en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. Diskrimineringsförbuden i lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever Till den nya lagen bör också föras över diskrimineringsförbuden i lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behand- ling av barn och elever. Detta kan göras utan ändring i sak. (Förbu- den mot annan kränkande behandling bör dock i enlighet med alternativa lagförslag tas in i ett särskilt kapitel i skollagen [1985:1100]). Våra överväganden i denna del har redovisats i avsnitt 3.3). Att också utbildning och annan verksamhet som avses i skolla- gen faller inom tillämpningsområdet för förbudet bör uttryckligen framgå av lagen. Förbud mot diskriminering i fråga om annan utbildningsverksamhet Enligt direktivet mot etnisk diskriminering är diskriminering för- bjuden i fråga om utbildning. Någon definition av begreppet utbildning finns inte i direktivet. Inte heller kommissionens förslag till direktiv innehåller någon närmare beskrivning av tillämpningsområdet. Alla nivåer från för- skoleverksamhet till utbildning motsvarande högskoleutbildning omfattas numera av EG-samarbetet och av förslaget till direktiv går det inte att utläsa annat än att ett vittomfattande område avses. saknas skydd mot diskriminering på en icke obetydlig del av utbildningsområdet. förslag till lag täckte i princip alla ut- bildning som inte omfattas av någon diskrimineringslagstift- ning. Många av de utbildningar som enligt utredningen skulle om- fattas är eftergymnasiala utbildningar. Hit hör t.ex. basårsutbild- ning enligt förordningen (1992:819) om behörighetsgivande förut- bildning vid universitet och högskolor; collegeutbildning enligt förordningen (2002:763) om högskoleintroducerande utbildning, grundutbildning till polis enligt polisutbildningsförordningen (1999:740), grundläggande officersutbildning och vidareutbildning av officerare enligt officersförordningen (1994:882). Flera av re- missinstanserna ansåg att olika utbildningar ovan snarare borde omfattas av diskrimineringslagstiftningen på högskoleområdet än en lag som i första hand tar sikte på skolan. Som ytterligare exempel på utbildningar som enligt utredningens lagförslag skulle omfattas var kompletterande utbildningar som avses i förordningen (2000:521) om statligt stöd till sådana utbild- ningar, kvalificerad yrkesutbildning enligt lagen (2001:239) om kvalificerad yrkesutbildning, uppdragsutbildning inom det offentli- ga skolväsendet enligt lagen (1991:1109) om uppdragsutbildning i vissa fall, uppdragsutbildning vid universitet och högskolor enligt förordningen (2002:760), utbildning som avses i förordningen (2002:1013) om utbildning vid Nationellt centrum för flexibelt lä- rande, utbildning enligt förordningen (1992:1261) om distansun- dervisning på gymnasial nivå i ; internationell gymnasial ut- bildning som inte regleras i skollagen, utbildning av utlandssvenska barn och ungdomar och barn till utlandsanställda vid styrelsen för internationell utveckling, utbildning enligt förordningen (2003:477) om utbildning i skydd mot olyckor samt utbildning vid folkhögskolor och studieförbund. Regeringen har i prop. 2005/06:38 s. 83 uttalat att det är angelä- get att möjligt få en heltäckande lagstiftning mot olika for- mer av kränkande behandling på detta område och att regeringen avser att möjligt återkomma med förslag till hur den utbildning skall regleras som inte regleras i skollagen, jäm- ställdhetslagen, lagen om totalförsvarsplikt, diskrimine- ringslagar, lagen om likabehandling av studenter i högskolan och lagen om förbud mot diskriminering. För att genomföra EG-rätten föreslår vi att diskrimineringsför- budet i den nya lagen också bör omfatta annan utbildningsverk- samhet än den som omfattas av lagen om likabehandling av studen- ter i högskolan och skollagen. Detta bör klargöras i lagen genom att annan utbildningsverksamhet fogas till uppräkningen i fråga om vilken utbildning förbudet gäller. Till sådan utbildning hör t.ex. redovisade utbildningar. Utbildning hos arbetsgivare och utbildning som tillhandahålls inom ramen för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten eller såsom tjänst omfattas liksom av förbuden som gäller på ar- betslivsområdet och i fråga om den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten resp. tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Utbildning som äger rum inom ramen för totalförsvarsplikten om- fattas av det särskilda diskrimineringsförbud vi föreslår på det om- rådet, se avsnitt 6.15. Den generella utformning av diskrimineringsförbudet som vi före- slår innebär att den yrkespraktik och den yrkesvägledning som er- bjuds inom de utbildningar förbudet omfattar också omfattas av ett diskrimineringsskydd. Begreppet skola används i den nya lagen för att ange vem förbudet riktar sig mot I lagen om likabehandling av studenter i högskolan riktar sig för- budet mot högskolan. Förbudet i lagen om förbud mot diskrimine- ring och annan kränkande behandling av barn och elever riktar sig mot huvudmannen för verksamheten, rektorn eller någon med motsvarande ledningsfunktion eller annan personal. neringsförbudets adressat skall anges i den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering måste ett mer generellt be- grepp användas. Tillämpningsområdet för den nya bestämmelsen om förbud mot diskriminering i fråga om utbildning föreslås om- fatta förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg, utbildning enligt skol- lagen, utbildning på högskoleområdet liksom annan utbildnings- verksamhet bl.a. utbildning vid försvarshögskolan, och militär- högskolorna, samt utbildning vid folkhögskolor och studieförbund. Det är alltså fråga om verksamheter av vitt skil- da slag. Att hitta ett enkelt begrepp som känns naturligt för alla dessa verksamheter är inte helt enkelt. Ordet utbildningsanordnare, som i och för sig är ett neutralt och ofta använt uttryck i utbild- ningssammanhang, lämpar sig inte eftersom man enligt terminolo- gin på skolområdet skiljer mellan utbildning å ena sidan och verk- samhet i form av förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg å andra sidan. Vi föreslår att begreppet skola skall användas för att ange dis- krimineringsförbudets adressat. Vår bedömning är att detta be- grepp är så pass allmänt att det inte kan anses främmande i någon av de verksamheter som faller inom diskrimineringsförbudets till- lämpningsområde. Skola var också det begrepp som föreslogs av och någon kritik mot användandet av det begreppet framfördes inte av remissinstanserna. Begreppet bör definieras i en särskild bestämmelse i lagen. Av definitionen bör framgå att med skola i lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering avses den som bedriver dels utbildning och annan verksamhet som avses i skollagen, dels utbildning som avses i högskolelagen, dels utbildning som kan leda fram till en ex- amen enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina och dels annan utbildningsverksamhet. Begreppet skola används också i den nya lagen i fråga om skyl- digheten att vidta aktiva åtgärder på utbildningsområdet, se kap. 8. Något skydd för könsidentitet finns inte i lagen om likabehandling av studenter i högskolan eller i lagen om förbud mot diskrimine- ring eller annan kränkande behandling av barn och elever. Det er- fordras inte heller på grund av EG-rätten. För att göra skyddet så lika som möjligt oavsett diskrimineringsgrund bör emellertid dis- krimineringsförbudet i den nya lagen omfatta även könsidentitet. Att tillämpningsområdet utökas på detta sätt kan inte antas med- föra några särskilda svårigheter, vare sig för skolor eller i rättstil- lämpningen. Det erfordras enligt vår bedömning inte heller några särskilda anvisningar eller uttalanden om hur diskrimineringsför- budet skall tillämpas just i fråga om könsidentitet. Undantag från förbudet mot åldersdiskriminering Enligt arbetslivsdirektivet är diskriminering på grund av ålder för- bjuden bl.a. vid tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesväg- ledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning inklusive yrkespraktik. Det finns inte något uttryckligt förbud mot åldersdiskriminering i fråga om den utbildning som omfattas av diskrimineringsförbu- den på utbildningsområdet. Ett uttryckligt diskrimineringsförbud finns för diskrimineringsgrunderna kön, etnisk tillhörighet, religi- on eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshin- der i lagen om likabehandling av studenter i högskolan respektive lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behand- ling av barn och elever. För att uppfylla arbetslivsdirektivets krav och för att skapa ett likadant skydd oavsett diskrimineringsgrund bör motsvarande skydd införas även beträffande diskriminerings- grunden ålder. Undantag från förbudet mot diskriminering på grund av ålder för förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg, förskoleklass och utbild- ning för barn och ungdomar på grundskolenivå Ett barns eller en elevs möjlighet resp. skyldighet i vissa fall att del- ta i olika verksamheter och skolformer inom den skollagsreglerade verksamheten styrs i hög grad av åldersgränser som finns fastslagna i skollagen. Generellt kan sägas att förskoleverksamheten är avsedd för barn mellan 1–, förskoleklass för barn som är och den obligatoriska utbildningen för elever mellan 7–(för special- skolan gäller skolplikt t.o.m. ). Skolbarnsomsorg är avsedd för barn mellan . Verksamheterna och skolformerna ingår i ett utbildningssystem som bygger på den grundläggande utgångspunkten att barns och elevers behov och förutsättningar skiftar vid olika åldrar. rellt förbud mot åldersdiskriminering är således varken möjligt eller önskvärt på detta område. EG-rätten kräver ett förbud mot diskriminering på grund av ål- der endast vad gäller tillträde till sådan utbildning som utgör yrkes- utbildning. Av den tidigare genomgången framgår att yrkesutbild- ning är ett vitt begrepp. Helt klart är dock att varken förskoleverk- samhet eller skolbarnsomsorg kan innefattas i begreppet. Inte hel- ler kan utbildningen i förskoleklassen eller på grundskolenivå anses utgöra yrkesutbildning. EG-rätten uppställer alltså inte några krav på åldersdiskrimineringsförbud på dessa områden. Vidare får de åldersgränser som tillämpas i dessa verksamheter anses motiverade. Från förbudet mot åldersdiskriminering bör därför till att börja helt undantas den del av den skollagsreglerade verksamheten som avser dels förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, dels utbildning för barn och ungdom under gymnasienivå (dvs. utbildning i försko- leklass och i det obligatoriska skolväsendet eller i en fristående skola som motsvarar , särskolan och specialskolan). Undantag för befogad särbehandling Av dagens 17 nationella gymnasieprogram har merparten en yrkes- förberedande inriktning. Endast två av programmen, natur- och samhällsvetenskapsprogrammen, anges främst förbereda för fort- satta studier. Den överväldigande delen av gymnasieprogrammen torde således få räknas till yrkesutbildning, varför gymnasieutbild- ningen inte – på samma sätt som utbildning under denna nivå – ge- nerellt kan undantas från åldersdiskrimineringsförbudet. Inte heller den kommunala vuxenutbildningen kan generellt un- dantas – då även den i stora delar kan anses yrkesförberedande. Vad beträffar övrig utbildning som förbudet föreslås omfatta, högskoleutbildning och annan utbildningsverksamhet, avser båda dessa i avsevärd omfattning sådan utbildning som bör anses som yrkesutbildning. För dessa gäller således de krav som arbetslivsdi- rektivet föreskriver. Utbildning i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan är avsedd för ungdomar mellan . Även inom den kommunala vuxenutbildningen (komvux, särvux och sfi) finns åldersgränser; för komvux och särvux gäller en nedre åldersgräns och för sfi . På högskoleområdet och ifråga om annan utbildnings- verksamhet synes finnas endast finnas ett fåtal åldersgränser, bl.a. en åldersgräns inom utbildning vid Nationellt centrum för flexibelt lärande. Arbetslivsdirektivet tillåter emellertid undantag från diskrimine- ringsförbuden. I skäl 25 i direktivet anförs att särbehandling på grund av ålder kan motiveras under vissa förhållanden vilket kräver särskilda bestämmelser som kan variera efter förhållandena i med- lemsstaterna. Vidare sägs att det följaktligen är mycket viktigt att göra skillnad mellan berättigad särbehandling, särskilt sådan som motiveras av de legitima målen för sysselsättningspolitiken, ar- betsmarknaden och yrkesutbildningen och den diskriminering som bör vara förbjuden. Enligt artikel 6 i direktivet är viss särbehandling på grund av ål- der befogad. Av artikel 6.1 framgår att medlemsstaterna får före- skriva att särbehandling på grund av ålder inte skall utgöra diskri- minering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.