sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — Ett avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i första stycket 1–8 är giltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Om avtalet gäller preskription i något annat fall än som avses i första stycket 1 eller 2, har det inte verkan än åt gången, räknat för avtalet. En sådan preskrip- tionstid får inte i något fall genom avtal förlängas med sammanlagt eller, i fall som avses i första stycket 6 eller 7, med från det ilandstigning eller ilandföring har ägt rum eller skulle ha ägt rum. I 13 kap. 4 § första stycket och 14 kap. 2 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i första stycket 5 och fjärde stycket. I 15 kap. 29 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som inskränker en passagerares rättigheter enligt första stycket 6 och 7. Frågor om preskription av en fordran som avses i denna paragraf bedöms här i landet enligt svensk lag även om utländsk lag i övrigt är tillämplig på rättsförhållandet. (artikel 37 ) Till stycket har som en ny punkt, punkt 10, förts in regler om preskription av anspråk på ersättning för en HNS-skada. Under punkten finns en regel om treårspreskription. Utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning är dagen då skadelidande fick eller rimligen borde ha fått kännedom om skadan och om ägarens identitet. Krav som framställs utom rätta medför inte preskrip- tionsavbrott utom när underrättelse har lämnats till HNS-fonden . I punktens sista mening anges vidare att preskription inträder i vart fall för den olycka som orsakade skadan. Om olyckan utgjorde en serie av händelser räknas tioårsfristen från den senaste av dessa. En fartygsägare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som sägs i 10 kap. eller 11 kap. om försäkringsplikt eller skyldighet att ställa säkerhet, döms till böter eller fängelse . Till samma straff döms en redare som låter använda ett fartyg för sjöfart, trots att han insett eller bort inse att i 10 kap. eller 11 kap. föreskriven försäkringsplikt eller skyldighet att ställa säkerhet inte har fullgjorts. Detsamma gäller den som handhar fartygets drift i redarens ställe samt befälhavaren. Medförs inte ett certifikat som avses i 10 kap. 12–13 §§ eller 11 kap. 14–15 §§ ombord på ett fartyg, när det används för sjöfart, döms befälhavaren till böter. Genom ändringen i denna paragraf görs nuvarande straffbestäm- melser om underlåten försäkringsplikt m.m. tillämpliga också för den fartygsägare som transporterar HNS-gods och enligt vad som föreskrivs i 11 kap. är skyldig att teckna försäkring, medföra certifi- kat ombord osv. I fråga om de närmare överväganden hänvisas till avsnitt 8.7.2. Bestämmelsen riktar sig primärt till fartygets ägare. Straffansvar kan emellertid i vissa fall även drabba annan än den som civil- rättsligt äger fartyget. Om fartygets ägare är en juridisk person, är straffbestämmelsen tillämplig på den som enligt svensk rätt är ansvarig för den juridiska personen i straffrättsligt avseende. Straff- bestämmelsen gäller också för utländska fartyg som anlöper eller lämnar svensk hamn. Med hänsyn till att bestämmelsen i 11 kap. 15 § om skyldighet för utländska fartyg att hålla försäkring och att medföra certifikat är knuten till att fartyget befinner sig i krävs det att denna underlåtenhet sker i här i landet. 21 kap. Om laga domstol och rättegång i sjörättsmål, m.m. Talan om ersättning för skada orsakad av farliga och skadliga ämnen enligt 11 kap. får väckas i om skadan har uppkommit i eller dess ekonomiska zon eller om förebyggande åtgärder har vidtagits för att förhindra eller begränsa en sådan skada i eller dess ekonomiska zon. Talan får också väckas i när skadan upp- kommit uteslutande utanför territorium, om talan gäller sådan skada som avses i 11 kap. 2 § första stycket andra meningen eller förebyggande åtgärder vidtagits för att förhindra eller begränsa sådan skada om a)fartyget är registrerat i eller, om det inte är registrerat, har rätt att föra svenskt flagg, eller b)ägaren har sitt hemvist eller sin huvudsakliga verksamhetsort i , eller c)begränsningsfond enligt 11 kap. 8 § har upprättats i . Är svensk domstol behörig enligt första stycket, får även talan om ersättning för annan skada orsakad av farliga och skadliga ämnen som uppkommit på grund av samma olycka väckas här. Talan enligt första eller andra stycket väcks vid den sjörättsdomstol som är närmast den ort där skadan uppkom. Har talan om ersättning för skador som har uppkommit på grund av samma olycka väckts vid flera domstolar, skall regeringen bestämma att en av dessa domstolar skall handlägga samtliga mål. Har en begränsningsfond upprättats här i landet enligt 11 kap. 8 §, prövar den domstol vid vilken fonden har upprättats frågor om ansvarsbeloppets fördelning mellan de ersättningsberättigade. Denna prövning görs i begränsningsmål som avses i 12 kap. (artikel 38 och 21 kap. 5 § sjölagen) Paragrafen innehåller bestämmelser om svensk domstols behörig- het att pröva en talan om ersättning för HNS-skada och har behandlats under avsnitt 8.6. Huvudregeln är enligt lagrummets första stycke att talan om ersättning får väckas i endast om skadan har uppkommit här i landet eller dess ekonomiska zon eller om förebyggande åtgärder har vidtagits för att förhindra eller begränsa en skada med HNS-ämnen i eller dess ekonomiska zon. Det framgår emellertid att talan i vissa speciellt angivna fall får väckas i landet även om skadan har uppkommit uteslutande utanför territorium. Det kan givetvis förekomma att samma olycka orsakar HNS- skador i olika stater. öppnar i ett sådant fall möjligheten att i en enda stat handlägga alla mål om ersättning för skador orsakade av denna olycka. Med anledning härav har det förts in en bestämmelse om detta i andra stycket. Det innebär att svensk domstol är behörig att pröva alla ersättningsanspråk som grundas på en viss olycka, om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. Tredje till femte styckena innehåller interna forumregler. Har en dom i ett mål om ersättning för oljeskada eller skada orsakad av farliga och skadliga ämnen meddelats i en annan stat som har tillträtt den i 10 kap. angivna ansvarighetskonvention res- pektive den i 11 kap. angivna och var dom- stolarna i den staten behöriga att pröva den tvist som domen avser, gäller följande. Domen skall, när den har vunnit laga kraft och kan verkställas i den stat där den har meddelats, på ansökan verkställas i utan att en ny prövning sker av den sak som avgjorts genom domen, om inte annat följer av vad som sägs i 10 kap. 9 §, 11 kap. 11 § eller 5 och 5 a §§ femte stycket i detta kapitel. skyldighet att verkställa en utländsk dom, om det ansvarsbelopp som gäller för fartygets ägare därmed skulle överskridas. Ansökan om verkställighet görs hos . Till ansökan skall fogas 1.domen i original eller i kopia som bestyrkts av en myndighet, 2.en förklaring av en behörig myndighet i den stat där domen meddelats att domen avser ersättning enligt den i 10 kap. angivna ansvarighetskonvention eller den i 11 kap. angivna HNS- konventionen samt att domen har vunnit laga kraft och kan verk- ställas i den staten. Handlingarna skall vara försedda med bevis om utfärdarens be- hörighet. Beviset skall vara utställt av en svensk beskickning eller konsul eller av chefen för justitieförvaltningen i den stat där domen har meddelats. Är en handling i ärendet skriven på ett annat främ- mande språk än danska eller norska, skall handlingarna åtföljas av en översättning till svenska. Översättningen skall vara bestyrkt av en diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller av en svensk publicus. En ansökan om verkställighet får inte bifallas utan att motparten haft tillfälle att yttra sig över ansökan. Bifalls ansökan, verkställs domen på samma sätt som en svensk domstols lagakraftägande dom, om inte bestämmer annat sedan hovrättens beslut överklagats. (artikel 40 ) Genom ändringen görs bestämmelserna om verkställighet av en utländsk dom tillämpliga också på domar som gäller ersättning för HNS-skada. I överensstämmelse med allmänna rättsgrundsatser torde gälla att verkställighetsreglerna inte medför någon skyldighet att verkställa en utländsk dom, om avgörandet är uppenbart oförenligt med rättsordningen i verkställandelandet eller att tillämpa vad den utländska domen kan innehålla om tvångsmedel. Någon uttrycklig föreskrift om detta torde inte behövas. Enligt får fördragsslutande stater vägra verkställighet om domen erhållits genom svikligt förfarande eller den stat mot vilken domen har meddelats inte haft skäliga möjligheter att föra sin talan. Verk- ställighet av en dom som erhållits på sådant sätt eller under sådana omständigheter som anges i konventionen måste anses uppenbar- ligen oförenlig med rättsordningen här i landet. bestämmelse som täcker sådana fall har därför inte ansetts nöd- vändig. Har i enlighet med bestämmelserna i 10 kap. angivna ansvarighetskonvention respektive i 11 kap. angivna HNS-konven- tion en begränsningsfond upprättats i en annan stat, som har tillträtt den konventionen, enligt lagen i den staten och har en ägare eller försäkringsgivare, mot vilken talan om ersättning enligt 10 kap. res- pektive 11 kap. väckts vid en svensk domstol, rätt att begränsa sitt ansvar, skall domstolen i mål om ersättning bestämma att domen får verkställas endast efter prövning i den främmande staten av frågor om fondens fördelning och enligt den statens lag. (artikel 38.5 ) I lagrummet anges under vilka förutsättningar en dom får verk- ställas i de fall där en begränsningsfond har upprättats i en annan konventionsstat och ägaren eller försäkringsgivaren, mot vilken er- sättningstalan har väckts vid svensk domstol, har rätt till ansvars- begränsning. Genom ändringen görs bestämmelsen, som gäller domar rörande oljeskador, tillämplig också i fråga om domar om ersättning för HNS-skador. 10.2Förslaget till lag (2007:000) om ersättning från den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen Internationella bestämmelser som skall gälla som svensk lag Som svensk lag skall gälla originaltexten av bestämmelserna i artiklarna 13–20, 22, 37.2–4 och 39–41 internationella konvention om ansvar och ersättning för skada i samband med sjö- transport av farliga och skadliga ämnen. Detta gäller dock inte till den del bestämmelserna uteslutande reglerar de fördragsslutande staternas inbördes förpliktelser. Den engelska originaltexten till konventionen i de delar som anges i första stycket finns tillsammans med den svenska översättningen intagna som bilaga 1 till denna lag. Konventionens originaltexter skall ha samma giltighet. I bestämmelsen föreskrivs att ett antal artiklar i HNS-konven- tionen skall gälla som svensk lag. Det gäller dock endast i den om- fattning dessa artiklar reglerar enskildas rättigheter och skyldig- heter och vissa processuella frågor. Undantag görs därför för så- dana bestämmelser i artiklarna som uteslutande reglerar de för- dragsslutande staternas inbördes förpliktelser. Med det avses be- stämmelser om staternas rättigheter och skyldigheter gentemot HNS-fonden och bestämmelser som reglerar fondens verksamhet och inte berör enskilda rättssubjekt. De bestämmelser som föreslås bli tillämpliga är således de regler av civilrättslig och processrättslig natur som kon- ventionen innehåller. I första hand gäller det bestämmelserna om fondens skyldighet att utge ersättning till de skadelidande (arti- kel 14). Vidare avses bestämmelserna om uppgifter för HNS- fonden (artikel 15), grundavgifter och årsavgifter (artikel 16–20), förfallna avgifter (artikel 22), preskription (artikel 37.2–4) jurisdiktion och om rättegången (artikel 39), erkännande och verkställighet (artikel 40) samt subrogations- och regressrätt (artikel 41). En redogörelse för artiklarnas innehåll har lämnats i avsnitt 5.1.2. Enligt tredje stycket finns konventionens engelska originaltext intagen som bilaga till lagen tillsammans med en svensk översätt- ning. Att på detta sätt ta in enbart den engelska texten är i överensstämmelse med 14 § andra stycket lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Samtliga original- texter kommer att finnas tillgängliga på , mänskliga rättigheter och traktaträtt. Den svenska översättningen som finns intagen i bilaga 1 till lagen är avsedd som ett hjälpmedel för tolkning av de utländska original- texterna. Ett belopp som den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen har betalat i ersättning enligt artikel 14 i konventionen får fonden kräva åter av en person som anges i 11 kap. 5 § andra stycket a, b eller e–g sjölagen (1994:1009) endast under de förutsättningar som anges i detta lagrum. I övrigt får fonden kräva åter ett utbetalat ersättningsbelopp av någon annan än fartygsägaren eller dennes garant endast i den utsträckning som följer av 7 kap. 9 § försäkringsavtals- lagen (2005:104). Bestämmelsen grundar sig på artikel 41 i , som reglerar HNS-fondens regressrätt mot eller subrogationsrätt i för- hållande till annan än fartygsägaren och dennes försäkringsgivare eller den som har ställt säkerhet för fartygsägarens ansvarighet. Dessa bestämmelser anger att fondens rätt i dessa avseenden inte inskränks genom konventionen. Vidare anges att fondens subroga- tionsrätt inte får vara mindre förmånlig än den rätt som tillkommer en ersättningsberättigad försäkringsgivare. Det innebär att fonden gentemot den person som enligt nationell lag är ersättningsskyldig för HNS-skadan (utom ägaren eller dennes försäkringsgivare) skall ha subrogationsrätt i minst samma omfattning som den som med- delat den ersättningsberättigade försäkring. Utan en uttrycklig föreskrift i lagen, skulle fonden kunna utöva regressrätt enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler, dvs. i all- mänhet mot var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållat en HNS-skada för vilken fonden betalat ersättning. Fonden skulle i så fall få en omfattande regressrätt. Mot den bakgrunden har i bestämmelsen angetts under vilka förutsättningar fonden får utöva regressrätt, nämligen om de per- soner som räknas upp i tillämpliga delar i 11 kap. 5 § andra stycket, dvs. i huvudsak anställda på fartygs- och lastägarsidan, lotsarna, bärgarna och de som har vidtagit förebyggande åtgärder, har orsakat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet eller, i frågan om, bärgare, om de överträtt förbud mot bärgningen. Det innebär att fonden inte ges en mer omfattande regressrätt än fartygsägaren. I fråga om fondens regressrätt mot andra än nu nämnda personer får denna enligt sista meningen utövas endast i den utsträckning som följer av 7 kap. 9 § försäkringsavtalslagen (2005:104), dvs. den mån skadan omfattas av försäkringen och har ersatts av för- säkringsbolaget. Talan om ersättning för skada orsakad av farliga och skadliga ämnen, som enligt artikel 39.1–2 eller 39.4 i konventionen får tas upp i , skall väckas vid den domstol som enligt 21 kap. 5 a § tredje stycket sjölagen (1994:1009) är behörig att ta upp talan mot fartygets ägare i anledning av samma olycka. Paragrafen innehåller interna forumbestämmelser. Bestämmelser om vilket lands domstolar som är behöriga att pröva talan mot HNS-fonden finns i artikel 39.1–2 och 4 i HNS- konventionen. I fråga om innehållet i dessa bestämmelser hänvisas till redogörelsen i avsnitt 5.1.2. Lagrummet innehåller regler om den inbördes behörigheten mellan svenska domstolar att pröva sådan ersättningstalan mot fonden som skall tas upp i enligt konventionen. En sådan talan skall prövas vid en domstol som enligt 21 kap. 5 a § tredje stycket sjölagen är behörig att ta upp talan mot fartygets ägare i anledning av samma olycka. Sådan behörighet tillkommer den sjörättsdomstol som är närmast den ort där skadan uppkom. I detta sammanhang bör beaktas den tvingande forumregeln i artikel 39.4. Har talan väckts vid behörig svensk domstol mot ägaren eller dennes försäkringsgivare, är endast denna domstol behörig att pröva talan mot fonden rörande samma skada. I fråga om underrättelser som avses i artikel 39.7 i konventionen skall bestämmelserna i 14 kap. 12 och 13 §§ om kungör- ande av rättegång tillämpas. Lagrummet reglerar sättet för underrättelse till HNS-fonden enligt artikel 39.7 i . I artikeln föreskrivs att om ersättningstalan väcks mot fartygsägaren eller dennes försäkringsgivare har part i målet rätt att underrätta fonden om rättegången i enlighet med bestämmelserna i tillämplig nationell lag. I denna paragraf föreskrivs att i fråga om sådan underrättelse skall bestämmelserna i 14 kap. 12 och 13 §§ tillämpas. Enligt dessa bestämmelser skall under- rättelsen innehålla kungörande av rättegången samt en anmaning till den underrättelsen avser att inträda i denna. Kungörelsen skall ske genom delgivning av en skriftlig inlaga som även skall delges motparten. I inlagan skall saken och grunden för åtgärden anges. Delgivning skall ske i enlighet med vad som föreskrivs i del- givningslagen (1970:428). Har underrättelse ägt rum enligt dessa föreskrifter, blir en dom som meddelas mot fartygets ägare eller försäkringsgivare av en enligt konventionen behörig domstol bindande för fonden, även om den inte har utnyttjat sin rätt enligt artikel 39.5. Det kan anmärkas att en underrättelse enligt lagrummet medför preskriptionsavbrott såvitt avser fordran mot fonden. Erkännande och verkställighet av dom I fråga om erkännande och verkställighet av en dom mot den internationella fonden för farliga och skadliga ämnen skall rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privat- rättens område (I-förordningen) tillämpas, om domen har meddelats i en stat där förordningen gäller. Leder en tillämpning av I-förordningen till att domen inte erkänns eller verkställs här i landet, skall frågan i stället avgöras enligt artikel 40.3 i konventionen. Bestämmelsen innehåller en särskild regel om erkännande och verkställighet av domar som har meddelats mot HNS-fonden i en stat där I-förordningen gäller (alla medlemstater i EU utom ). Uppkommer en fråga om erkännande och verkställighet av en dom mot HNS-fonden som har meddelats i en främmande stat där I-förordningen gäller är huvudregeln enligt första stycket att förordningens bestämmelser skall tillämpas. Leder en tillämpning av I-förordningen till att domen inte erkänns eller verk- ställs här, skall frågan i stället enligt andra stycket avgöras enligt artikel 40.3 i konventionen. Innebörden av regeln är inte att det i varje fall skall ske en pröv- ning enligt både förordningen och konventionen. Om en tillämp- ning av förordningen leder till att domen erkänns eller anses verkställbar gäller denna bedömning. Det blir alltså inte aktuellt att gå vidare för att pröva om erkännande och verkställighet skall ske enligt konventionen. I detta fall är det uppenbart att tillämpningen av förordningen innebär att domen erkänns och verkställs i minst samma utsträckning som hade blivit fallet om i stället konven- tionen tillämpats. Resulterar tillämpningen av I-förordningen i stället i att domen inte erkänns eller verkställs aktualiseras en tillämpning av artikel 40.3 i konventionen. Får den prövningen till följd att domen erkänns eller anses verkställbar gäller detta, trots att förordningen leder till motsatt resultat. När det gäller erkännande och verkställighet av domar som med- delats i en stat där I-förordningen inte gäller skall pröv- ningen alltid ske enligt artikel 40.3 i konventionen, som inkorpo- rerats genom 1 §, och inte enligt denna paragraf. När en fråga uppkommer om verkställighet av en dom enligt arti- kel 40.3 i konventionen tillämpas det förfarande som föreskrivs i 21 kap. 6 § sjölagen (1994:1009). Har domen meddelats av en domstol i en stat där I-för- ordningen gäller, tillämpas dock det förfarande som föreskrivs i förordningen och i lagen (2006:74) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verk- ställighet av vissa avgöranden. Bestämmelsen reglerar vilket förfarande som skall tillämpas när fråga uppkommer om verkställighet av en dom mot HNS-fonden. Paragrafen innebär att förfarandereglerna i 21 kap. 6 § sjölagen som huvudregel skall tillämpas när fråga uppkommer om verkställighet enligt artikel 40.3 i konventionen av en dom i ett mål om ersättning för HNS-skada. Förfarandet innebär bland annat att en ansökan om verkställighet skall göras hos . Om domen mot HNS-fonden har meddelats av en domstol i en stat som är bunden av I-förordningen, tillämpas dock i stället det förfarande som föreskrivs i förordningen och i lagen (2006:74) med komplet- terande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. Även detta förfarande inleds med en ansökan till . Det finns vissa skillnader jämfört med reglerna i 21 kap. 6 § sjölagen (se om för- farandet enligt I-förordningen i propositionen om Verk- ställighet av utländska domar på privaträttens område, prop. 2001/02:146 s. 29 ff.) 10.3Förslaget till lag (2007:000) om uppgifts- skyldighet rörande mottagande av farliga och skadliga ämnen I denna lag avses med farliga och skadliga ämnen: a)oljor som definieras i artikel 1.3 internationella kon- vention om upprättandet av en internationell fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja, som den har ändrats, och som är avgiftsskyldig till den internationella oljeskadefonden enligt artikel 10 i den konventionen, b)oljor som transporteras i bulk och som anges i bihang I till bilaga I i1978 års protokoll till internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL 73/78), som det har ändrats, c)skadliga flytande ämnen som transporteras i bulk och som anges ibihang II till bilaga II protokoll till inter- nationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL 73/78), som det har ändrats, och sådana ämnen och bland- ningar som provisoriskt bedömts falla under föroreningskategori A, B, C eller D enligt 3.4 i nämnda bilaga II, d)farliga flytande ämnen transporterade i bulk upptagna i kapi- tel 17 internationella kod för konstruktion och utrustning av fartyg som transporterar farliga kemikalier i bulk (IBC-koden), som den har ändrats, och de farliga produkter för vilka de preliminärt lämpliga förhållandena för transporter har beskrivits av den berörda myndigheten och de berörda hamnmyndigheterna i överenskommelse med paragraf 1.1.3 i koden, e)farliga, riskfyllda, och vådliga ämnen och föremål i förpackad form som omfattas av den internationella sjökoden för farligt gods (IMDG-koden), som den har ändrats, f)gaser i vätskeform som är angivna i kapitel 19 inter- nationella kod för konstruktion och utrustning av fartyg som trans- porterar gas i vätskeform i bulk (IGC-koden), som den har ändrats, och de produkter för vilka de preliminärt lämpliga förhållandena för transporter har föreskrivits av den berörda myndigheten och de berörda hamnmyndigheterna i överensstämmelse med paragraf 1.1.6 i koden, g)flytande ämnen som transporteras i bulk med en flampunkt som inte överstiger (uppmätt genom closed cup test), h)fasta bulkvaror som innebär kemiska risker och ingår i bihang B ikoden för säker hantering av fasta bulklaster (BC-koden), som den har ändrats, i den utsträckning som dessa substanser även omfattas av bestämmelserna i den internationella sjökoden för farligt gods (IMDG-koden) när godset transporteras i förpackad form, : internationella konvention om an- svar och ersättning för skada i samband med sjötransport av farliga och skadliga ämnen. HNS-fondens skyldighet att utge ersättning avser skada som orsa- kats av de i lagrummet uppräknade HNS-ämnena. Den som under ett visst kalenderår i en svensk hamn eller i en annan i belägen anläggning har tagit emot sammanlagt mer än; oljor som avses i 1 § a, eller oljor som avses i 1 § b, eller LPG, eller av fasta bulkvaror eller annan last med farliga och skadliga ämnen som anges i 1 §, och