sou · GUB376 · 2007-01-01 00:00:00 — Av artikel 10 bis (3) följer att konventionsländerna särskilt skall förbjuda 1.alla handlingar som kan framkalla förväxling med en konkur- rents företag, varor eller verksamhet inom industri eller handel, 2.oriktiga påståenden i utövning av affärsverksamhet ägnade att misskreditera en konkurrents företag, varor eller verksamhet samt 3.angivelser eller påståenden som är ägnade att vilseleda allmän- heten rörande varors beskaffenhet, framställningssätt, egenskaper, användbarhet och myckenhet. I artikel 10 finns vidare bestämmelser om skydd mot oriktiga geo- grafiska ursprungsbeteckningar. Närmare bestämmelser härom finns Madridöverenskommelse och Lissabon- överenskommelse. Artikel 10 ter innebär ett åtagande för konventionsländerna att tillförsäkra dem som tillhör andra konventionsländer lämpliga rättsmedel för att undertrycka sådana handlingar som omnämns i artiklarna 10 och 10 bis. , särskilt artikel 10 bis, har tidigare fungerat som en viktig inspirationskälla vid tillkomsten av nationell lagstift- ning om otillbörliga och illojala åtgärder på marknaden.2 Konventionen har genomförts i svensk lagstiftning genom bl.a. marknadsföringslagen.3 8.1.2OECD:s riktlinjer för elektronisk handel antog riktlinjer för konsumentskydd vid elektronisk handel. Riktlinjerna innehåller bl.a. en allmän bestäm- melse om att företag som ägnar sig åt elektronisk handel skall ta vederbörlig hänsyn till kunderna samt tillämpa god affärssed och tillbörlig marknadsföring. Bestämmelsen kompletteras med mer specifika regler om bl.a. information, reklamidentifikation, sändar- 2 Schricker & Henning-Bodewig, Elemente einer Harmonisierung des Rechts des unlauteren Wettbewerbs in der Europäischen Union, (München:Max-Planck-Institut für ausländisches und internationales Patent- Urheber- und Wettbewerbsrecht, 2001), s. 20 f. 3 , Svensk Marknadsrätt, s. 90.; , Marknadsföringslagen, s. 22. angivelse, styrkande av faktapåståenden, e-postreklam och mark- nadsföring till barn. har på regeringens uppdrag tagit fram ett underlag för hur riktlinjerna kan genomföras i svensk rätt (dnr. 2001/5753). Verket har därvid funnit att i allt väsentligt redan uppfyller riktlinjerna, men att behovet av ett förstärkt kon- sumentskydd behöver undersökas vidare, bl.a. vad gäller avtal som ingås på nätet av barn och ungdomar. 8.1.3OECD:s riktlinjer om bedrägliga och vilseledande affärsmetoder antog riktlinjer för att skydda konsumen- ter mot gränsöverskridande bedrägliga och vilseledande affärs- metoder (from Fraudulent and Practices Across Borders). Riktlinjerna avser bl.a. affärsmetoder som innehåller vilseledande påståenden och som är ägnade att påverka konsumenternas eko- nomiska intressen, affärsmetoder som innebär att näringsidkaren underlåter att leverera beställda produkter och affärsmetoder som går ut på att ta betalt för icke beställda produkter. I riktlinjerna uppmanas medlemsländerna att utveckla ett ramverk för ett när- mare samarbete mellan tillsyns- och andra myndigheter på områ- det, bl.a. vad gäller informationsspridning och ömsesidigt bistånd. 8.2Lagstiftning i andra medlemsländer Lagstiftningen om otillbörlig marknadsföring är utformad enligt olika modeller i EU:s medlemsländer. Modellerna innehåller inslag av såväl offentlig rätt, civilrätt som straffrätt. finns det en hel del gemensamma nämnare som återkommer i många länder.4 Vissa länder, bl.a. de nordiska länderna, , , och , har samlat större delen av bestämmelserna om otillbörlig marknadsföring i en och samma lag som syftar till att skydda både näringsidkarnas och konsumenternas intresse. Ofta ligger tonvikten på konsumentskyddet. Sådana lagar bygger nor- 4 Schultze & Schulte-Nölke, Analysis of National Fairness Laws Aimed at Protecting Consumers, in Relation to Commercial Practices, 2003, s. 11 f. och SOU 1993:59 s. 159 f. malt på generalklausuler med påbud eller förbud om god sed på marknaden, som kompletteras med regler om vissa specifika åtgär- der på marknaden, exempelvis vilseledande marknadsföring och särskilda säljmetoder. Även den finska lagstiftningen bygger på denna modell. Lagstiftningen är dock uppdelad på två lagar, en konsumentskyddslag med ett särskilt kapitel med bestämmelser om otillbörlig marknadsföring och en särskild lag som syftar till att skydda näringsidkare från otillbörlig marknadsföring. I andra medlemsländer, bl.a. och , har de centrala bestämmelserna om otillbörlig marknadsföring inkorpore- rats i den civilrättsliga lagstiftningen. I den italienska Codice Civile finns således en generalklausul som föreskriver en skyldighet att iaktta god sed i näringsverksamhet. I saknas särskild lagstiftning om otillbörlig marknadsföring. I praxis tillämpas dock en generalklausul som bygger på bestämmelser om skadestånd i Burgerlijk Wetboek. Även i spelar skadeståndsrätten en viktig roll. I rättspraxis har således utvecklats en princip om ska- deståndsansvar vid otillbörlig konkurrens i förhållanden näringsid- kare emellan som grundas på Code Civil. I och finns varken lagstiftning om tillbör- lighet på marknaden eller någon allmän princip på området som går att härleda från civilrätten. Gällande rätt bygger på common law och speciallagstiftning. Det finns ett omfattande system med upp- förandekoder och andra egenåtgärder. De nordiska länderna uppvisar stora likheter när det gäller utformningen av den marknadsrättsliga lagstiftningen. Samtliga nordiska länders lagstiftning innehåller således en generalklausul om god sed på marknaden eller motsvarande som kompletteras med mer specifika bestämmelser om särskilda marknadsförings- åtgärder. Vidare förekommer ombudsmannafunktioner och sär- skilda organ för att bedöma marknadsföringsåtgärder. Även när det gäller bedömningsnormer förekommer stora likheter. Sålunda utgör för reklam och andra liknande upp- förandekoder en viktig normkälla i samtliga länder. I de flesta länder kompletteras lagstiftningen genom närings- livets egenåtgärder. Uppförandekoder beaktas således normalt vid tolkningen av generalklausuler och annan lagstiftning på området. Vidare förekommer det en mängd organ med uppgift att bl.a. utar- beta uppförandekoder och uttala sig om huruvida viss marknads- föring är förenlig med sådana koder. Betydelsen av näringslivets egenåtgärder skiftar dock mellan olika länder.5 I det följande lämnas en översiktlig redogörelse för lagstift- ningen i de nordiska länderna och i några av EU:s övriga medlems- länder.6 Allmänna bestämmelser om marknadsföring finns i lov om kontroll med markedsføring og avtalevilkår (mar- kedsføringsloven). Lagen är tillämplig på marknadsföring i närings- verksamhet i förhållande till såväl näringsidkare som konsumenter. Syftet med lagen är att skydda dels konsument- och näringsidkar- intressen, dels mer allmänna samhälleliga intressen, såsom intresset av att marknadsföring inte är könsdiskriminerande. I 1 § första stycket markedsføringsloven finns en generalklausul med följande lydelse. I næringsvirksomhet må det ikke foretas handling som strider mot god forretningsskikk næringsdrivende imellom, eller er urimelig i forhold til forbrukere eller som for øvrig strider mot god markedsføringsskikk. Genom en lagändring har generalklausulen i ett andra stycke kompletterats med ett uttryckligt förbud mot könsdiskri- minerande reklam. Generalklausulen kompletteras med särskilda bestämmelser i 2– 9 §§. Dessa preciserar på olika områden den standard som slagits fast genom generalklausulen. Till de mest centrala specialbestämmelserna hör 2 §, där det föreskrivs ett förbud mot vilseledande framställningar. Enligt para- grafen är det förbjudet att i näringsverksamhet använda sig av orik- tiga eller på annan grund vilseledande framställningar som är ägnade att påverka efterfrågan av varor, tjänster eller andra nyttig- heter. I tredje stycket finns regler om hur begrepp som utförsälj- ning, realisation och liknande får användas. 5 För en närmare redovisning av olika egenåtgärder på området kan hänvisas till skriften Advertising self-regulation in Europe som givits ut av organisationen . 6 Länderredovisningen bygger bl.a. på Bruun , Harmonisation of EU Marketing , TemaNord 2002:509, (: , 2002) och Schulte-Nölke, Analysis of National Fairness ; SOU 1993:59 s. 159 f. I 3 § finns en allmän regel om informationsskyldighet. Enligt bestämmelsen är det förbjudet att använda framställningar som inte ger forsvarlig eller tilstrekkelig veiledning eller trekker inn uvedkommende forhold, og derfor må anses urimelig. Detsamma gäller framställningar som utnyttjar konsumentens bristande erfa- renhet och kunskaper. Därutöver innehåller lagen särskilda bestämmelser om bl.a. obe- ställda produkter (2 a §), obeställd reklam (2 b–c §§), prismärkning (3 a §), förmånserbjudanden (4 §), reklamlotterier (5 §) och vilseledande efterbildningar (8 a §). I 9 a–b §§ finns särskilda bestämmelser om oskäliga avtalsvillkor som genomför direktivet 93/13/EG om oskäliga avtalsvillkor. Efterlevnaden av markedsføringsloven övervakas vad gäller skyddet av konsumenter av Forbrugerombudet. De flesta fall tas upp efter av anmälningar från konsumenter och andra näringsid- kare. Forbrugerombudet kan dock även ingripa på eget initiativ. Om saken inte kan lösas genom förhandlingar med näringsidkaren kan Forbrugerombudet föra talan vid om förbud vid vite. I brådskande ärenden kan Forbrugerombudet också själv fatta ett interimistiskt beslut om förbud mot viss marknadsföring. Ett sådant beslut, som normalt skall vara förenat med vite, kan över- klagas till . Överträdelser av specialbestämmerna i 2– 9 §§ kan föranleda böter eller fängelse. En näringsidkare som anser att en annan näringsidkare brutit mot lagen kan välja mellan att föra talan i eller i näringslivets eget självregleringsorgan, Næringslivets Konkurranseutvalg. Detta organ uttalar sig i tvister huruvida bestämmelserna i 1-9 §§ markeds– føringsloven överträtts. Nämndens uttalanden är rådgivande och parterna är inte bundna av dem. antog en ny lov om markedsføring, markedsføringsloven. Lagen trädde i kraft och har ersatt en tidigare lag i ämnet . Lagen är tillämplig på marknadsföring i näringsverksamhet och offentlig verksamhet där det erbjuds varor och tjänster. 1 § innehåller en generalklausul med följande lydelse. Erhvervsdrivende omfattet af denne lov skal udvise god markeds– føringsskik under hensyntagen til forbrugerne, erhvervsdrivende og almene samfundsinteresser. I sak motsvarar den nya generalklausulen vad som gällt enligt den tidigare lagen. I 3–7 §§ finns bestämmelser om vilseledande reklam, reklamidentifikation, jämförande reklam och obeställd reklam. Bestämmelserna gäller både marknadsföring näringsidkare emellan och vid marknadsföring till konsumenter. 8–15 §§ innehåller regler om säljfrämjande åtgärder, garantier, prisinformation och köp på kredit och rabatter. Dessa bestämmelser tar bara sikte på mark- nadsföring till konsumenter. En nyhet är bestämmelserna om marknadsföring riktad till barn i 8 §. I paragrafen förskrivs följande. Markedsføring rettet mod børn og unge skal være udformet med særlig hensyntagen til børn og unges naturlige godtroenhed, manglende erfaring og kritisk sans, som bevirker, at de er lette at påvirke og nemme at præge. Markedsføring rettet mod børn og unge må ikke direkte eller indirekte opfordre til vold, anvendelse af rusmidler eller anden farlig eller hensynsløs adfærd eller på utilbørlig måde benytte sig af vold, frygt eller overtro som virkemidler. Tillsynen över lagen åvilar Forbrugerombudsmanden. Enligt 21 § ankommer det på denne att genom förhandlingar försöka påverka näringsidkare att bedriva sin verksamhet i enlighet med markedsføringsloven. Forbrugerombudsmanden kan föra talan vid Sø- og Handelsretten om förbud mot vissa marknads–föringsåtgärder som strider mot lagen. I brådskande ärenden kan Forbrugerombuds– manden enligt 27 § själv fatta interimistiskt beslut om förbud. Ett sådant beslut skall underställas domstolsprövning. Överträdelser av vissa bestämmelser i lagen kan föranleda straff. Huvuddelen av den finska konsumentskyddslagstiftningen finns konsumentskyddslag. I 2 kap. finns regler om marknads- föring som syftar till att skydda konsumenter. Regler om otillbör- lig konkurrens och marknadsföring som inte avser konsument- förhållanden finns samlade i en särskild lag, lag om otill- börligt förfarande i näringsverksamhet. marknadsföringsbrott, brott mot företagshemlighet och mutor i näringsverksamhet finns i 30 kap. strafflagen. Huvudbestämmelsen i 2 kap. konsumentskyddslagen är en gene- ralklausul i 1 § första stycket med följande lydelse: Vid marknadsföring får icke användas förfarande som strider mot god sed eller eljest är otillbörligt mot konsumenterna Lagen saknar generalklausul om informationsskyldighet. Regeringen har dock bemyndigats att utfärda närmare föreskrifter om produktmärkning, bruksanvisningar, prisinformation och liknande. I 2 kap. 1 § andra stycket föreskrivs vidare att marknadsföring alltid skall anses otillbörlig, om däri inte ingår uppgifter som är av behovet påkallade med hänsyn till konsumenternas hälsa och ekonomiska trygghet. 2 kap. 2 § innehåller ett allmänt förbud mot att använda sig av osanna eller vilseledande uppgifter vid mark- nadsföring. I 2 kap. 4 § finns bestämmelser om informationskrav vid kombinations- och tilläggserbjudanden. Enligt 2 kap. 5 § är reklamlotterier förbjudna. Tillsynen över lagen utövas av som kan föra talan om förbud och ålägganden i . kan även meddela interimistiska beslut. Ett sådant beslut skall dock underställas prövning. kan själv döma ut förelagda viten. De materiella reglerna i lagen om otillbörligt förfarande i näringsverksamhet uppvisar stora likheter med motsvarande bestämmelser i 2 kap. konsumentskyddslagen. Lagen innehåller en generalklausul om god affärssed samt förbud mot röjande av affärshemligheter och missbruk av tekniska förebilder eller anvis- ningar. Talan om förbud enligt lagen väcks vid Marknadsdom- stolen. Bestämmelser om otillbörlig marknadsföring fanns tidigare konkurrenslag som fungerade som en kombination av mark- nadsförings- och konkurrenslag. regleras marknadsföring i stället i en särskild marknadsföringslag (lag 57/2005). Lagen är tillämplig på marknadsföring som riktar sig till både konsumenter och näringsidkare. Enligt 5 § är marknadsföring som strider mot god affärssed eller som strider mot konsumenternas intressen förbjuden.7 Generalklau- sulen i 5 § kompletteras med särskilda bestämmelser om bl.a. vilse- ledande reklam (6 §), jämförande reklam (7 §), information (8 §) och garantier (9–10 §§). Lagen innehåller även regler om prisinformation (17–19 §§). Efterlevnaden av lagen övervakas av . I utvecklades ett skydd för näringsidkare mot olika former av otillbörlig konkurrens på ska- deståndsrättslig väg. Ett skadeståndsansvar för konkurrensskador utbildades då inom ramen för Code Civils allmänna skadestånds- rättsliga bestämmelser (artiklarna och 1383). Detta ansvar har senare vidareutvecklats och byggts på med speciallagstiftning.8 Därutöver finns en rad konsumentskyddsbestämmelser i de la Consommation . Enligt Code de la Consommation skall en näringsidkare tillhandahålla viss informa- tion om en produkt som marknadsförs. Lagen skiljer mellan två slags beteenden på marknaden. Det ena beteendet är tillåtet, men reglerat. Detta gäller bl.a. realisationer, utförsäljningar, distansavtal, lotterier och jämförande reklam. Den andra typen innefattar mark- nadsaktiviteter som är förbjudna, exempelvis försäljning till under- pris, pyramidförsäljning, obeställda produkter och vissa förmånser- bjudanden. Lagen innehåller även särskilda regler om vilseledande marknadsföring. Generalklausuler används inte enligt fransk lagstiftningstradi- tion. Det finns således inte i fransk rätt någon allmän generalklau- sul om otillbörlig marknadsföring. Det finns särskilda myndigheter med uppgift att övervaka efter- levnaden av lagstiftningen. Dessa myndigheter har dock inte befo- genhet att själva väcka talan vid domstol. Talerätt har berörda näringsidkare och vissa konsumentorganisationer om allmänna konsumentskyddsintressen är i fråga. Reglerna om marknadsföring och konkurrens sanktioneras i hög grad genom straffrättsliga påföljder. Talan om sådana påföljder initieras av en särskild myn- 7 activity in the course of business operation which is contrary to good business practice, or any activity which is improper with regard to the interest of consumers is forbidden. 8 SOU 1993:59 s. 161. dighet, Direction Generale de Concurrence, de la Consommation et de la Répression des Fraudes. Talan om sådana påföljder förs i domstol av allmän åklagare. saknar en samlad lagstiftning om otillbörlig mark- nadsföring och det finns ingen lagfäst generalklausul på området. Skydd för näringsidkare mot olika former av otillbörlig konkur- rens har utbildats i rättspraxis genom att domstolarna har utvecklat vissa huvudtyper av skadeståndsgrundande handlingar, s.k. torts.9 En av de viktigaste av dessa är action for passing off, som ger skydd mot användning av förväxlingsbara kännetecken och renommésnyltning. Nämnas kan också conspiracy, varmed avses att flera näringsidkare agerar tillsammans för att skada andra näringsidkare och breach of confidence, dvs. otillåten användning av information. Vid sidan av detta civilrättsliga skydd för näringsidkare finns speciallagstiftning till skydd för konsumenter med bestämmelser om bl.a. marknadsföring, exempelvis felaktiga varubeskrivningar och prisinformation. Nämnas kan The Trade Description Act, Trading Act, The Consumer Credit Act, The of Goods Act, The Consumer Protection Act, The Food Labelling Regulations Act och The Timeshare Regulation. Flera av dessa författningar genomför EG-direktiv och är sanktionerade med straffrättsliga påföljder. Reklam och annan marknadsföring regleras i i första hand genom uppförandekoder som har utarbetats inom ramen för näringslivets egenåtgärder. Som exempel kan nämnas The British Codes of Advertising and som bygger på . Efterlevnaden av uppförandekoden övervakas av () som kan upp- mana en näringsidkare att upphöra med marknadsföring som stri- der mot en uppförandekod. Om så inte sker kan The Office of väcka talan om förbud mot viss marknadsföring i domstol. 9 , Marknadsföringslagen, s. 19 f. I antogs en lag om otillbörlig konkurrens, Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (UWG). Lagen har varit möns- terbildande för många europeiska länders lagstiftning på området. UWG ersattes med en ny lag med samma namn. Lagen är tillämplig på marknadsföringsåtgärder (Wettbewerb- shandlungen) och syftar till att skydda såväl konsument- som närings– idkarintressen. Den nya lagens systematik påminner om syste– matiken hos direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Det finns alltså en generalklausul som kompletteras med mer specifika bestämmelser. Generalklausulen återfinns i 3 § och lyder som föl- jer: Unlautere Wettbewerbshandlungen, die geignet sind, den Wettbewerb zum , der Verbraucher oder der sonstigen Marktteilnehmer nicht nur unerheblich zu beeinträchtigen, sind unzulässig. I 4 § p. 1–11 finns en rad exempel på åtgärder som är att anse som otillbörliga enligt generalklausulen i 3 §. Som exempel kan nämnas utnyttjande av barns och ungas oerfarenhet eller att konsumenten befinner sig i en tvångssituation. Ett annat exempel är att åtgärden inte utformas på så sätt att det framgår att det är fråga om kom- mersiell marknadsföring. Uppräkningen är en nyhet för tysk rätt. I 5 § finns ett förbud mot vilseledande marknadsföring. Para- grafen innehåller en exemplifierande uppräkning av vissa faktorer som särskilt skall beaktas vid bedömningen om marknadsföring är vilseledande, bl.a. produktens egenskaper, dess pris och uppgifter om näringsidkarens identitet, adress och liknande. Lagen innehåller ingen positiv skyldighet för näringsidkarna att lämna information. I stället finns i 5 § en särskild bestämmelse om vilseledande underlåtenhet. Därutöver finns särskilda regler om jämförande reklam (6 §) samt obeställd reklam och obeställda pro- dukter (7 §). Sanktionssysmet bygger i huvudsak på att konkurrenter samt sammanslutningar av konsumenter och näringsidkare väcker talan om förbud mot viss marknadsföring. Enskilda konsumenter har inte talerätt. Sanktionssystemet bygger således som tidigare på ini- tiativ från enskilda näringsidkare eller privata organisationer. Insla- get av tillsynsmyndigheter på området är begränsat. I 10 § finns en särskild bestämmelse som gör det möjligt för konsumenter att väcka grupptalan. 9Direktivet om otillbörliga affärsmetoder påbörjades ett arbete inom EG i syfte att utarbeta gemensamma, harmoniserade regler om otillbörliga åtgärder på marknaden.1 Sålunda uppdrog kommissionen åt profes- vid Max-Planck-Institut für ausländisches und internationales Patent-, Urheber- und Wettbewerbsrecht i att utföra en komparativ undersökning av lagstiftningen om otillbörlig konkurrens i medlemsstaterna. Uppdraget redovisa- des i en omfattande studie i vilken redogjordes för nationell lag- stiftning på området i de olika medlemsstaterna.2 Vidare lades det i studien fram ett förslag till hur en gemensam lagstiftning på områ- det skulle kunna utformas. Förslaget innehöll bl.a. en generalklausul om otillbörlig konkur- rens, som kompletterades med mer specifika bestämmelser om bl.a. vilseledande och jämförande reklam och skydd för företagshemlig- heter. Generalklausulen byggde på artikel 10 bis i Pariskonventio- nen. Förslaget var influerat av tysk rätt och fokus låg på att skydda näringsidkare från otillbörlig konkurrens. Förslaget ledde inte till lagstiftning, främst på grund av motstånd från vissa medlemsländer. Det ursprungliga EG-fördraget saknade särskilda bestämmelser om konsumentskydd. väcktes intresset för att vidta åtgärder på det konsumenträttsliga området till liv även inom EG. Genom rådets resolution om konsumentskydd lades fast riktlinjer för en gemensam politik på området.3 I resolutionen slogs fast konsumenternas rätt till skydd 1 Radeideh, in EC , (, 2005), s. 108 f. 2 , Das Recht des unlauteren Wettbewerbs in den : Gutachten erstattet im vom Patent-, Urheber- und Markenrecht der (: 1965–1968) 3 EGT C92/1 1975. Direktivet om otillbörliga affärsmetoder av hälsa och säkerhet, skydd av ekonomiska intressen, ersättning och hjälp vid skada, upplysning och undersökning och representa- tion. I programmet framhölls bl.a. att åtgärder som tidigare i många medlemsländer endast ansetts otillbörliga från konkurrenssynpunkt, exempelvis vilseledande marknadsföring, även kommit att betraktas som otillbörliga från konsumentsynpunkt (punkt 7 i råds– resolutionen). 9.1.11984 års direktiv om vilseledande och jämförande reklam lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om otill- börlig och vilseledande marknadsföring.4 Till skillnad från Ulmers förslag var det förslagna direktivet inriktat på att även skydda kon- sumenter från otillbörliga åtgärder på marknaden. Direktivförslaget innehöll bl.a. en generalklausul med ett förbud mot otillbörlig marknadsföring och särskilda bestämmelser om vilseledande och jämförande reklam. Den föreslagna generalklausulens tillämpnings– område var vitt och omfattade bl.a. olika former av diskriminerande reklam och reklam som anspelade på skrämsel.5 Efter ett långvarigt förhandlingsarbete antogs rådets direktiv /450/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam. Direktivet kom endast att innehålla regler om vilseledande reklam. direktiv är utformat som ett minimiharmonise- ringsdirektiv. Genom ett antaget ändringsdirektiv har dess tillämpningsområde utvidgats till att även omfatta jämförande reklam.6 Ändringsdirektivet är utformat som ett fullharmonise- ringsdirektiv. Genom artikel 14 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder har syftet med direktiv inskränkts till att endast skydda när- ingsidkare mot vilseledande reklam och de otillbörliga följderna av denna samt att ange under vilka förutsättningar jämförande reklam är tillåten (artikel 1).