sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — De är inte heller tillämpliga på familjerättsliga frågor om fysiska personers rättsliga ställning, makars förmögenhetsförhållanden samt arv och testamente. Familjerättslig underhållsskyldighet omfattas dock. Slutligen omfattas inte bl.a. frågor om konkurs, ackord och liknande förfaranden. Konventionerna är uppbyggda som s.k. dubbla konventioner, dvs. de reglerar inte bara frågor om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden utan också frågor om domstolars internationella behörighet. Brysselkonventionen och Lugano- konventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1992:794) om Brysselkonventionen och lagen (1992:794) om Lugano- konventionen. –1999 genomfördes en översyn av Bryssel- och Luganokonventionerna. Arbetet resulterade i sakliga och redaktionella ändringar som genomförts genom antagandet av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordningen). Förhandlingar pågår även avseende , med avsikten att en ny konvention skall ersätta den nuvarande. Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande uppkom möjligheten att inom ramen för det gemenskapsrättsliga samarbetet enligt avdelning IV i EG–fördraget anta rättsakter om privaträttsligt samarbete. Denna möjlighet har bl.a. utnyttjats genom antagandet av I-förordningen. Förordningen, som trädde i kraft , är liksom Bryssel- och Luganokonventionerna ett dubbelt instrument. Den reglerar således inte bara erkännande och verkställighet av utländska avgöranden utan också domstols internationella behörighet. Det materiella tillämpningsområdet för förordningen är identiskt med tillämpningsområdena för Bryssel- och Luganokonventionerna. Eftersom I-förordningen är en EG-förordning behövde den inte införlivas i svensk lagstiftning för att gälla i . Förordningen och Bryssel- och Luganokonven- tionerna kompletteras dock av lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden. Förordningen om den europeiska exekutionstiteln I-förordningen innebar trots vissa ändringar och förenklingar inte att domar och andra avgöranden kan erkännas och verkställas automatiskt inom Europeiska unionen. Det finns fortfarande mellanliggande åtgärder som måste vidtas i verkställighetsstaten innan avgörandet kan erkännas eller verkställas (det s.k. exekvaturförfarandet). har tidigare efterlyst en ytterligare minskning av de mellanliggande åtgärder som måste vidtas för att möjliggöra erkännande eller verkställighet av domar och andra avgöranden i EU:s medlems- stater. Mot denna bakgrund antogs förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Syftet med förordningen är att domar och andra avgöranden som avser obestridda fordringar skall kunna verkställas i en annan medlemsstat i EU, dvs. verkställighet skall ske i en annan medlemsstat än den där avgörandet har meddelats, utan att det behövs någon verkställighetsförklaring. Den domstol som har utfärdat avgörandet skall utfärda ett intyg där avgörandet intygas vara en europeisk exekutionstitel. Med denna som grund skall avgörandet sedan kunna verkställas i ett annat EU-land. En ansökan om att ett avgörande skall intygas vara en europeisk exekutionstitel skall göras till den domstol som har meddelat avgörandet. Enligt förordningen jämställs svensk kronofogdemyndighet med domstol. Även ett utslag meddelat av en kronofogdemyndighet kan således intygas vara en europeisk exekutionstitel. Det finns ett antal miniminormer som måste ha uppfyllts för att ett intyg skall få utfärdas (se prop. 2005/06:48 s. 20–21). Förordningen trädde i kraft och tillämpas fullt ut . Förordningen föranledde vissa kompletterande lagbestämmelser i , vilka föreslogs i den nämnda propositionen. 12.3.2Indrivning av kontrollavgifter utomlands Det finns ett antal företag som erbjuder hjälp med indrivning av utfärdade kontrollavgifter utomlands. Några av dessa är Euro Parking Collection och . Euro Parking Collection (EPC), som är baserat i , hanterar enligt uppgifter på bolagets hemsida () identifiering, utfärdanden och administration av obetalda avgifter och böter för ett flertal myndigheter i . Av hemsidan framgår vidare bl.a. att EPC har fullmakt från bl.a. Parkering, Parkering och att driva in kontrollavgifter utfärdade för utlands- registrerade fordon. På hemsidan anges också att ett domstols- utslag från den nationella domstolen i det land där trafikförseelsen inträffade kan verkställas i lagöverträdarens hemland med stöd av I-förordningen. Alla tjänster handläggs från kontoret i . Genom kontakt med de lokala bilregistren i kan ägarna till utlandsregistrerade fordon som begått trafikförseelser identifieras. Efter identifiering utfärdas betalningspåminnelser på det aktuella europeiska språket med betalningsmöjligheter i den lokala valutan i respektive land. EPC hjälper myndigheter och kommuner i nio olika länder i och har flerspråkig personal för att bistå med information i respektive land. assisterar enligt information på bolagets hemsida () parkeringsbolag, myndigheter, kommuner och polis i vid inkrävandet av parkeringsböter och kontrollavgifter samt trafikböter som har utfärdats på utlandsregistrerade bilar. Av hemsidan framgår vidare bl.a. följande. ParkTrade har etablerat ett unikt nätverk med inkassobolag som är specialiserade på att hantera ett stort antal fordringar på låga belopp mot privatmarknaden i samtliga europeiska länder. Bolaget har tillgång till bilregister i de allra flesta EU-länder inklusive de nya medlemsstaterna och de baltiska länderna. Hanteringen sker alltid på gäldenärens språk. Alla krav på betalning görs enligt gällande lagstiftning samt med ett etiskt förhållningssätt. Betalning sker alltid enligt lokal praxis och i nationell valuta. Inkasserade belopp överförs till parkeringsbolaget enligt överenskommelse. Bestridande sker alltid till utsändaren av kravet. Informationen översätts och skickas därefter vidare till den myndighet eller det parkeringsbolag som utfärdade boten för beslut om vidare handläggning. Det lokala inkassobolag lämnar beslutet vidare till gäldenären enligt nationell praxis och på gäldenärens språk. Utredningens bedömning: Det saknas skäl att föreslå ändringar vad gäller indrivning av felparkeringsavgifter som utfärdats för utlandsregistrerade fordon. Det har till inte framförts några önskemål om att förändra de bestämmelser som behandlas i detta kapitel. Inte heller har utredningen för egen del stött på något sådant förändringsbehov. Det enhetliga sanktionssystem som utredningen föreslår bör rimligen föra med sig den förbättringen att det blir lättare att driva in obetalda felparkeringsavgifter från ägare till utlandsregistrerade fordon, eftersom sådana fordringar i fortsättningen drivs in som civilrättsliga fordringar. Några ytterligare förändringar synes inte behövas. Det är således utredningens uppfattning att det saknas skäl att förslå ändringar i denna del. Konvention om vägmärken och signaler () Nödvändigheten av att underlätta internationell vägtrafik och öka trafiksäkerheten medförde att en konvention arbetades fram inom ramen för ekonomiska kommission för (ECE), konventionen om vägmärken och signaler, (SÖ 1989:2). Konventionen ratificerades av med vissa reservationer. De avtalsslutande parterna har gjort en rad åtaganden för att införa regelsystemet i sina nationella regelverk. Konventionen kräver inte att parterna inför samtliga typer av vägmärken och vägmarkeringar som föreskrivs i konventionen; tvärtom skall antalet typer av vägmärken begränsas till vad som är absolut nödvändigt. I 2 kap. 2 § TrF finns en grundläggande bestämmelse som anger att en trafikant skall följa anvisningar för trafiken som meddelas genom bl.a. ett vägmärke. Av 10 kap. 13 § första stycket samma förordning framgår att föreskrifter om hastighetsbegränsningar, högsta tillåten hastighet eller bärighetsklass i vissa fall skall utmärkas enligt bestämmelserna i bl.a. vägmärkesförordningen (1978:1001, VMF). Detsamma gäller särskilda trafikregler som meddelats genom lokala trafikföreskrifter eller föreskrifter enligt 10 kap. 14 § TrF. I tredje stycket samma bestämmelse anges att lokala trafikföreskrifter skall införas i ortstidning om de enligt en föreskrift inte skall eller behöver utmärkas med vägmärke. Betydelsen av korrekt utmärkning understryks av att fel i denna i vissa fall kan leda till frihet från ansvar för brott enligt 14 kap. 14 § TrF. När det exempelvis gäller överträdelser av hastighets- begränsningar enligt 3 kap. 17 § andra eller fjärde stycket eller föreskrifter enligt 10 kap. 14 § (bl.a. så kallade väghållarbeslut) får ansvar dömas ut endast om föreskrifterna har märkts ut i enlighet med tillämpliga bestämmelser och i övrigt tillkännagetts enligt 10 kap. 11 § första stycket (dvs. tagits in i kommunens liggare). Ansvar får dock dömas ut om bristerna i utmärkningen saknar betydelse för trafikantens förståelse av trafikregleringen. VMF innehåller anvisningar för trafik på väg och i terräng genom vägmärken, trafiksignaler, vägmarkeringar, säkerhetsanordningar vid järnvägs- eller spårvägskorsningar, tecken av polisman och andra anvisningar. Förordningen innehåller en rad bestämmelser om var ett märke skall sättas upp. I 7 § VMF anges att märkena skall sättas upp så att de blir väl synliga och att de – med vissa undantag – skall vara vända mot färdriktningen. I 9 och 10 §§ VMF finns bestämmelser om var i förhållande till vägbanan vägmärken skall sättas upp. Slutligen anges i 11 § hur långt från en fara ett varningsmärke skall sättas upp. Dessutom finns bestämmelser om att ett förbud eller påbud som gäller efter en vägkorsning skall upprepas utom i vissa fall. I övrigt saknas bestämmelser om var vägmärken skall sättas upp. Detta innebär att märken som används för att tillkännage lokala trafikföreskrifter skall sättas upp där föreskriften börjar gälla. Eftersom föreskrifterna tämligen exakt anger var föreskriften börjar gälla måste vägmärket sättas upp med precision för att uppfylla TrF:s krav på att föreskriften skall vara utmärkt i enlighet med VMF (jfr SOU 2003:119, s. 90), jfr dock nedan ang. VVFS 1999:164. I 83 § VMF anges bl.a. att meddelar ytterligare föreskrifter enligt denna förordning. Därvid får även föreskrivas eller för ett visst fall medges undantag från utmärkningsskyldighet i fråga om vägar med ringa trafik eller om det finns andra skäl till och det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. har med stöd av 13 kap. 7 § TrF och 83 § VMF meddelat föreskrifter om lokala trafikföreskrifter m.m. (VVFS 1999:164). I 8 kap. i dessa föreskrifter anges ett antal undantag från utmärk- ningsskyldigheten. Utmärkning behöver bl.a. inte ske av särskilda trafikregler i lokala trafikföreskrifter om c) tidsbegränsning av parkering till högst under vardagar och d) hur avgift för parkering skall erläggas, hur parkeringsbiljett, parkeringsskiva eller motsvarande skall användas eller andra liknande föreskrifter för vilka särskilda vägmärken eller tilläggstavlor inte finns föreskrivna, samt h) undantag för fordon i linjetrafik att stanna för på- eller avstigning vid hållplats på sträcka med förbud att stanna eller parkera fordon. Vidare anges att under vissa förhållanden får utmärkning ske genom att vägmärken placeras på ett med hänsyn till förhållandena på platsen lämpligt avstånd från den angivna start- eller slutpunkten. Avståndet får dock inte överstiga . 13.1.2Vägverkets förslag till ny vägmärkesförordning Den gällande vägmärkesförordningen trädde i kraft och har kompletterats och ändrats ett flertal gånger. I samband med att arbetet med en ny trafikförordning inleddes påbörjades även diskussioner om att ersätta VMF. 1999 överlämnade ett förslag till ny VMF till Närings- departementet. Ärendet remitterades 1999 till ett antal aktörer. överlämnade ett omarbetat förslag till ny vägmärkesförordning till departementet (N1999/8966/TP). I konsekvensbeskrivningen till det nya förslaget från anges att de senaste årens snabba utveckling i frågor om trafik som berör trafiksäkerhet, framkomlighet och miljö höjt kraven på ett uppdaterat, modernt regelsystem vad gäller anvisningar till trafikanten. I många avseenden har tekniken och utformningen utvecklats fortare än regelsystemet. Detta har enligt lett till att VMF i vissa delar inte uppfyller de krav som dagens trafikanter och väghållningsmyndigheter ställer. Det nya förslaget till VMF innebär enligt en anpassning till det internationella regelverk som ratificerade 1985. inriktning är att en ny VMF skall överensstämma med så långt det är möjligt. innebär de större förändringarna dels en mindre grad av detaljstyrning på förordningsnivå, dels en uppdatering mot nuvarande krav på trafiksäkerhet och slutligen bättre möjligheter till utformning av trafikmiljön med stöd av regelverket. I förslaget har tillkommit några nya märken för att implementera det interna- symbolspråket vad gäller exempelvis förbud mot parkering. Vissa symboler har också behövt moderniseras. En ambition har bl.a. varit att reglerna i förordningen skall vara lättillgängliga och skriva på ett enkelt språk. Inriktningen är att det i förordningen skall ges grundläggande bestämmelser som skall kompletteras med myndighetsföreskrifter, tillämpningsråd och handböcker. förslag innebär vidare att vissa bestämmelser som återfinns i verkets föreskrifter flyttas till den nya VMF samt att vissa bestämmelser som uppfattats som trafikregler flyttas från VMF till TrF. föreslår nya vägmärken för förbud att parkera fordon med udda eller jämnt datum. Förslaget innebär ytterligare möjligheter att reglera parkering lokalt. Beträffande datum- parkering föreslås ett nytt märke som är avsett att användas för att upplysa om att parkeringsförbud gäller dagar med jämnt datum på sida av vägen med jämna adressnummer och med udda datum på sida av vägen med udda adressnummer. anger att 62 av 290 kommuner har datumparkering. Av 2 § 1 FFP följer att parkeringsanmärkning för överträdelser av lokala trafikföreskrifter enligt 10 kap. 1 § TrF eller föreskrifter enligt 10 kap. 14 § TrF får meddelas endast om föreskrifterna i sådana fall då det skall ske har märkts ut enligt bestämmelserna i 10 kap. 13 § trafikförordningen. I andra stycket anges att parkeringsanmärkning får, trots vad som anges i första stycket 1, meddelas om bristerna i utmärkningen är utan betydelse för trafikantens förståelse av trafikregleringen. Lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering Av 3 § LKOP framgår att kontrollavgift får tas ut endast om parkeringsförbudet eller parkeringsvillkoren tydligt har tillkänna- getts genom skyltning på platsen. Skyltningen skall utföras med vägmärken. Förordningen om kontrollavgift vid olovlig parkering I förordningen (1984:321) om olovlig parkering anges att före- skrifter för verkställighet av 3 § lagen om kontrollavgift meddelas av . Sådana föreskrifter ges i TSVFS 1984:32 (ändring i TSVFS 1992:18). I dessa föreskrifter anges vilka vägmärken som skall användas för att märka ut olika typer av förbud mot eller villkor för parkering. Vidare framgår bl.a. följande av föreskrifterna. På tilläggstavla till vägmärke som används för att tillkännage parkeringsförbud eller parkeringsvillkor, skall alltid anges vem som förbjudit eller upplåtit parkeringen (markägaren eller motsvarande) och dennes telefon- nummer. Om övervakningen överlämnats åt annan (vaktbolag eller motsvarande) får i stället dennes namn och telefonnummer anges på tilläggstavlan. Används vägmärke vid infarten till ett område för att tillkännage vad som gäller som grundregel för området, erfordras tilläggstavla endast till detta vägmärke. På tilläggstavla skall vidare anges begränsningar i fråga om tillåten parkeringstid, tillåtna fordonsslag eller trafikantgrupper och om avgift skall erläggas för parkeringen. Om parkeringsplatser reserveras för besökande anges detta på tilläggstavla med text. Vidare skall parkeringsplatser som endast upplåts till bestämd innehavare anges med tilläggstavla med text. Sådana parkeringsplatser får dock anges med exempelvis endast fordonets registreringsnummer eller innehavarens namn. Om område upplåts för parkering mot avgift och avgiften skall erläggas i parkeringsmätare skall märke 1.4.31.1 (dvs. tillåten parkering) avbildas i miniatyr på parkeringsmätar- stolpen. Uppgift om avgift och tider då denna gäller samt eventuell tidsbegränsning för parkeringen och om tidsbegränsningen endast gäller viss del av dygn skall också anges på dekalen. Övriga uppgifter som avgiftens storlek skall framgå av skylt på parkerings- mätaren. När det gäller parkeringsmätare anges vidare att den bör vara blå, grön, ljusgrå, gul eller röd beroende på längsta tillåtna uppställningstid. Parkeringsmätare bör också sättas upp på sådant sätt att det klart framgår vilken fordonsplats den är avsedd att betjäna. För utmärkning av biljettautomat bör skylt med text Biljettautomat sättas upp på eller intill automaten. Skylten bör vara synlig från samtliga fordonsplatser. Tidsbegränsning och avgiftstaxa som gäller för parkering inom anläggningen skall anges på eller vid sidan om biljettautomaten. Andra regler får anges på parkeringsbiljetten. Vägmärken samt text och symboler på tilläggstavlor skall utföras i enlighet med VMF och (numera) föreskrifter till denna. Vidare finns bl.a. ett antal bestämmelser om var märken bör placeras. I 5 § VMF anges att förbudsmärken, påbudsmärken och anvisningsmärken utmärker förbud och påbud som följer av TrF eller av föreskrifter eller förbud som har meddelats med stöd av den förordningen och av bl.a. LKOP. Vidare framgår av 6 § VMF att när vägmärken används för att tillkännage förbud eller villkor som avses i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering skall det av en tilläggstavla framgå vem som har upplåtit eller förbjudit parkeringen. I 80 § andra stycket VMF anges vägmärken som används för att tillkännage villkor eller förbud som avses i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering skall sättas upp och underhållas av den som beslutat förbuden eller villkoren. I det förslag till ny vägmärkesförordning som Näringsdeparte- mentet remitterat föreslås bl.a. att det i 1 kap. 10 § skall anges att om en markägare enligt LKOP använder vägmärken skall markägarens namn och telefonnummer anges på tilläggstavla. Om markägaren företräds av ett ombud får i stället denne namn och telefonnummer anges. I RH 1995:72 var fråga om betydelsen av att utmärkningen av vilken eller vilka platser som var reserverade för handikappfordon inte stämde överens med föreskrifterna i vägmärkesförordningen. Ett fordon som tillhörde ett bolag hade varit uppställt i strid med gällande parkeringsförbud och en parkeringsanmärkning hade utfärdats för fordonet. Bolaget bestred parkeringsanmärkningen hos polismyndigheten som i beslut bl.a. anförde att de målade parkeringsrutorna var extra väl tilltagna med tanke på det rörelsebehov som finns hos många handikappade. Vid tillfället kunde denna gatumarkering inte ses eftersom parkeringsområdet var snötäckt. konstaterade att tilläggstavlan tydligt angav att handikappområdet berörde två platser och att dess sidobegränsningar var angivna med pilar. Parkeringsanmärkningen var enligt polismyndighetens uppfattning utfärdad i laga ordning. ansåg att skyltsättningen på platsen kunde godtas och undanröjde inte betalningsansvaret. Bolaget överklagade till tingsrätten och anförde bl.a. att utmärkningen av parkeringsplatsen var oklar och vilseledande. Tavlan med handikappsymbolen och tilläggstavlan där det anges 2 platser gav enligt bolaget intryck av att parkering för rörelse- hindrade avsåg en plats till höger och en plats till vänster om skyltstolpen, pilarna utsträckning av särskild anordnad parkerings- plats gav ett annat budskap. Vidare påpekade bolaget att den vägmarkering som utmärkte parkeringsrutorna för rörelsehindrade inte syntes eftersom den var täckt av snö. Även de hjulspår som fanns på platsen gav enligt bolaget intryck av att det fanns en plats på vardera sidan om lyktstolpen med handikappmärket. Eftersom bilen inte var parkerad på någon av de två platserna intill lyktstolpen var den således inte felparkerad. Vidare menade bolaget att utmärkningen på platsen var felaktig. Under parkeringstavlan borde tilläggstavlan med symboler rörelsehindrade, tilläggsmärket 2 platser och tilläggsmärket utsträckning av särskild anordnad parkeringsplats, varit placerade i nämnd ordning, och ett tilläggsmärke utsträckning av särskild anordnad parkeringsplats, borde ha placerats på sätt som markerade vilka två platser som avsågs med utmärkningen. Tingsrätten lämnade överklagandet utan bifall med motiveringen att skyltsättningen på platsen var upprättad i enlighet med vägmärkesförordningens bestämmelser och att ett fotografi visade att det aktuella fordonet parkerats på en plats som enligt skyltningen endast var avsedd för rörelsehindrade. Att väg- markeringen på platsen var täckt med snö fritog enligt tingsrätten inte klaganden från betalningsansvar eftersom det av skyltningen framgick att platsen endast var avsedd för rörelsehindrade. Hovrätten undanröjde betalningsansvaret för parkerings- anmärkningen. I beslutet anförde hovrätten följande. De aktuella parkeringsplatserna är utmärkta med dels en tilläggstavla 1.11.13.2 (en vit handikappsymbol på blå botten), dels en annan tilläggstavla, som sitter på samma stolpe och under den förra, och med texten 2 platser. Något vägmärke finns inte på stolpen. till vänster om tavlan med handikappsymbolen finns en tilläggstavla 1.11.9.1 (en vågrät svart pil åt höger på vit botten) och till höger om tavlan med handikappsymbolen finns vägmärket/upplysningsmärket 1.4.31 för parkering (ett vitt P på blå botten) och under denna en motsvarande tilläggstavla med en vågrät pil åt vänster. Hovrätten finner i likhet med , som yttrat sig i målet, att utmärkningen av vilken eller vilka platser som var reserverade för handikappfordon inte stämmer överens med föreskrifterna i vägmärkesförordningen. Utmärkning var enligt hovrätten inte heller så tydlig att den inte kunde missförstås. I RH 1995:75 hade en person fått en parkeringsanmärkning efter att han parkerat sin personbil i strid med gällande parkerings- förbud. Fordonsägaren bestred parkeringsanmärkningen hos polismyndigheten och åberopade bristfällighet i skyltningen som gjorde att man inte kunde veta vilka parkeringsrutor som var avsedda för handikappade. fann dock att parkeringsanmärkningen meddelats i enlighet med gällande bestämmelser och undanröjde inte betalningsansvaret. Fordons- ägaren överklagade till tingsrätten och anförde att skyltningen var felaktig då skylten var vänd med flatsidan mot körbanan och inte vänd mot färdriktningen. Eftersom skylten inte heller var utrustad med tilläggstavla med pil kunde man inte veta vilka parkeringsrutor som var avsedda för handikappade. Alla andra trafikskyltar i området var vid parkeringstillfället vända mot färdriktningen. hade efter det aktuella tillfället ändrat skyltningen på sätt som föreslagits av fordonsägaren. därför att härigenom verifierat att den tidigare skyltningen var bristfällig. Tingsrätten avslog överklagandet och anförde bl.a. att det inte förelåg någon skyldighet enligt VMF att förse märket för parkering med tilläggstavlor och att skyltningen vid tiden för utfärdandet av parkeringsanmärkningen därför måste anses ha varit i enlighet med gällande bestämmelser. Hovrätten undanröjde betalningsansvaret för parkeringsanmärk- ningen och anförde i huvudsak följande. En förutsättning för att felparkeringsavgift skall kunna utkrävas vid parkering i strid med lokala trafikföreskrifter är att skyltningen inte bara varit väl synlig utan att den också varit så tydlig att det inte rimligen kan uppstå missförstånd. Regelmässigt måste tydlig skyltning antas föreligga om denna är utförd i enlighet med de huvudregler som anges i vägmärkesförordningen.