sou · GUB3103 · 2007-01-01 00:00:00 — Tillsyn, Rättsliga rådet och rättsläkarens roll Slutbetänkande av RMV/ SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att överväga för- och nackdelar med att lägga samman och ratorium till en myndighet samt att göra en översyn av den rätts- medicinska verksamheten (dir. 2005:104). förordnade chefen för över- direktören vid till särskild utredare. Att som experter biträda utredningen förordnades fr.o.m. numera ämnesrådet , general- direktören , kanslichefen , departe- mentsrådet samt direktören och professorn . Hovrättsassessorn anställdes som sekreterare i utredningen fr.o.m. . Utredningen har antagit namnet RMV/. överlämnade utredningen delbetänkandet – Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri (SOU 2006:63). Utredningen överlämnar härmed slutbetänkandet Översyn av den rättsmedicinska verksamheten – Tillsyn, Rättsliga rådet och rättsläkarens roll (SOU 2006:103). Uppdraget är därmed slutfört. Förslag till förordning om ändring i förordningen (1996:570) med instruktion för ..................... Utredningens uppdrag och arbete ................................ 2.2.1 Polisingripande, obduktion och dom .......................... 2.2.2 Eftergranskning av obduktion, nytt 2.2.3 Återupptagen förundersökning, en andra 2.2.4 Återupptagen förundersökning, en tredje 2.2.5 Yttrande från Rättsliga rådet, nedlagd 2.3.1 JK och JO granskar ...................................................... Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten.............. tillsyn över hälso- och sjukvården................ 3.2Socialstyrelsen har inte tillsyn över RMV:s Annan granskning av den rättsmedicinska verksamheten ..... Disciplinpåföljder för hälso- och sjukvårdspersonal.............. Disciplinpåföljder för rättsmedicinsk personal? 3.5.2 Tillhör rättsmedicinsk personal hälso- och 3.5.3 Sker den rättsmedicinska personalens yrkesutövning inom hälso- och sjukvården?............... 3.5.4 Har den rättsmedicinska personalens yrkesutövning betydelse för patientsäkerheten? Extraordinär tillsyn, arbetsrättsligt disciplinansvar m.m....... Arbetsrättsligt disciplinansvar, straffansvar ................ 3.6.3 Återkallelse av legitimation m.m.................................. 3.8Bör disciplinansvaret för rättsmedicinsk personal Disciplinansvar inom rättsväsendet ............................. 3.8.2 Disciplinansvar inom hälso- och sjukvården............... 3.9Bör utöva tillsyn över de rättsmedicinska Vad är Rättsliga rådet?............................................................. 4.6.1 Behovet av ett råd för rättsmedicinska frågor............. Rättsliga rådets sammansättning ................................. 4.6.3 Rådets funktion och myndighetstillhörighet.............. 4.6.4 Vem skall utse rådets ledamöter och för hur RMV:s riktlinjer för rättsläkarens roll i rättsprocessen......... Rättsläkaren och den icke rättsmedicinska bevisningen........ Rättsläkaren och förundersökningsledaren............................ Den centrala myndighetens roll.............................................. Tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten Rättsläkarnas arbete är föremål för en tämligen om- fattande granskning. Över det som kan betecknas som den rätts- medicinska verksamhetens slutprodukter – dess utlåtanden – finns möjlighet att begära en second opinion från Rättsliga rådet. Utlåtandena blir också kontinuerligt föremål för värdering av polis, åklagare och domstolar. Lägg därtill att JK och JO, precis som beträffande det övriga rättsväsendet, utövar extraordinär tillsyn över (). Den rättsmedicinska personalen arbetar härutöver under såväl straffrättsligt ansvar som arbets- rättsligt disciplinansvar och kan dessutom under vissa förut- sättningar åläggas offentligrättsliga disciplinpåföljder. Legitimerad personal kan också få sin legitimation återkallad. Slutligen bör framhållas att RMV bedriver ett eget gransknings- och utveck- lingsarbete. Utredningen har övervägt om man bör inrätta en ordinär, extern tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten. Med hänsyn till den kontroll som redan finns framstår behovet av ytterligare extern tillsyn dock inte som särskilt påtagligt. Det finns dessutom befogade invändningar mot att inrätta en ordinär, extern tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten. Att ålägga ett tillsynsansvar för en verksamhet som i allt väsentligt saknar betydelse för patientsäkerheten skulle inte passa in i dagens system för tillsyn över hälso- och sjukvården och de enligt utredningen väl motiverade principer och prioriteringar som ligger bakom detta. Med hänsyn till bristen på anknytning till hälso- och sjukvården i detta avseende har utredningen inte sett någon anledning att i tillsynshänseende skilja ut det rättsmedicinska arbetet från det övriga rättsväsendet eller den övriga forensiska verksamheten. utövas inte någon ordinär, extern tillsyn över rättsväsendets myndigheter. Eftersom en stor del av den forensiska verksamheten till sitt innehåll saknar all beröring med kompe- tensområde, finns det inte någon lämplig myndighet att anförtro uppgiften att ha tillsyn över det samlade forensiska undersökningsväsendet. Utredningen anser inte heller att det är befogat att inrätta en ny myndighet endast för denna uppgift. Vid sidan av den externa granskning som redan finns förordar utredningen därför att man utökar den interna tillsynen i stället för att föranstalta om ytterligare extern kontroll. RMV bör avsätta ytterligare resurser för att öka intensiteten i sitt granskningsarbete, inte minst såvitt avser den rättsmedicinska verksamheten. För det fall inrättas bör utvecklandet av den interna tillsynsfunktionen naturligtvis avse även den verksamhet som bedrivs vid . RMV (eller ) bör bedriva sitt tillsynsarbete på ett öppet och systematiskt sätt och enligt tydliga och ändamålsenliga rutiner. Det bör i detta sammanhang framhållas att den interna styrningen och kontrollen kommer att ges väsentligt bättre förutsättningar om förslaget att bilda en samlad forensisk myndighet genomförs. Utredningen har vidare övervägt om disciplinansvaret för den rättsmedicinska personalen bör utvidgas. Slutsatsen är dock att ett utökat disciplinansvar är mindre väl förenligt med de sanktions- system som på goda grunder gäller för annan personal inom såväl rättsväsendet som hälso- och sjukvården. Enligt utredningens uppfattning saknas det tillräckliga skäl för att införa ett disciplin- ansvar för rättsmedicinsk personal som går utöver vad som i övrigt gäller inom rättsväsendet samt hälso- och sjukvården. Utredningen har övervägt bl.a. behovet av ett råd för rätts- medicinska frågor och vilken sammansättning ett sådant råd bör ha. Slutsatsen är att det även fortsättningsvis bör vara en uppgift för rättsliga råd att avge second opinions i rätts- medicinska ärenden. Utredningen har vidare funnit flera skäl som talar mot att rådets sammansättning bör ändras till att endast omfatta medicinskt sak- kunniga. I enlighet med vad som gäller bör rådets ordförande även i rättsmedicinska ärenden ha erfarenhet som lag- Däremot anser utredningen att lekmannainflytandet vid rådets handläggning av rättsmedicinska och rättspsykiatriska ärenden bör avskaffas. På grund av att Rättsliga rådet fattar beslut i flera kategorier av viktiga ärenden, och då dess verksamhet även i övrigt avser frågor av stor betydelse, är utredningen av uppfattningen att det bör vara regeringen som utser rådets ledamöter. Detta skulle dessutom ytterligare understryka rådets fristående ställning i förhållande till . Regeringen bör utse ledamöterna för bestämd tid, förslagsvis med möjlighet till en förlängning med . Enligt utredningens uppfattning präglas rättsläkarnas syn på den egna yrkesrollen inte av sådana stora skillnader som har gjorts gällande. Detta beror sannolikt på flera olika faktorer. Inte minst förefaller RMV:s riktlinjer om rättsläkarens roll i rätts- processen och de diskussioner som föregått utfärdandet av dessa ha spelat en betydande roll för att skapa en större enighet. En annan central faktor torde vara att rättsläkarkåren inte har samma sammansättning som . Utredningen instämmer i allt väsentligt i den redogörelse för rättsläkarens roll som ges i RMV:s riktlinjer. Av allt att döma finns det en tydlig enighet bland landets verksamma rättsläkare när det gäller riktlinjernas innehåll. De tjänar dessutom som diskussions- underlag inom rättsläkarkåren och kommer att användas vid ut- bildningen av nya rättsläkare. kan man därigenom förvänta att riktlinjerna får än större genomslagskraft. Mot denna bakgrund har utredningen inte funnit anledning att lägga fram några förslag som rör rättsläkarens roll. I betänkandet diskuteras dock ett antal frågeställningar med anknytning till rättsläkarens och den centrala myndighetens roll i rättsprocessen. förordning om ändring i förordningen (1996:570) med instruktion för Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1996:570) med instruktion för att 13 § skall ha följande lydelse. utser ledamöter i rådet för vissa rätts- liga sociala och medicinska frågor. Ordföranden i rådet och ställ- företrädare för denne skall ha erfarenhet som lagfaren domare. Ledamöter i rådet för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor utses av regeringen för en bestämd tid. Ordföranden i rådet och ställ- företrädare för denne skall ha erfarenhet som lagfaren domare. Denna förordning träder i kraft . 1Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har till uppdrag att göra en översyn av den rätts- medicinska verksamheten. Översynen skall omfatta de frågor som uppmärksammades i betänkandet – Utredning om en utredning (SOU 2002:37). De frågor som därmed avses är främst rättsläkarens roll, sammansättningen av ett råd för rättsmedicinska ärenden och tillsynen över den rättsmedicinska verksamheten. Utredningen har tidigare överlämnat delbetänkandet – Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rätts- psykiatri (SOU 2006:63). I detta lämnades förslag bl.a. om en sammanläggning av () och (). Regeringens direktiv (2005:104) återges i sin helhet i bilaga 1. Arbetet med den särskilda översynen av den rättsmedicinska verk- samheten påbörjades . Den särskilda utredaren och sekreteraren har under detta arbete haft två sammanträden med experterna. Utredningen har vidare sammanträtt eller i övrigt varit i kontakt med företrädare för , , råd för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet) samt ledningskansliet och samt- liga rättsmedicinska avdelningar vid RMV. Utredningens uppdrag och arbete Utredningens översyn av den rättsmedicinska verksamheten består således i huvudsak av tre delfrågor. I kapitel 3 behandlas frågan om tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten. I detta samman- hang tas även frågan om disciplinansvar för den rättsmedicinska personalen upp. Kapitel 4 handlar om Rättsliga rådet och innehåller utredningens överväganden kring organisationen av och upp- gifterna för ett framtida råd för rättsmedicinska ärenden. Frågan om rättsläkarens och den centrala myndighetens respektive roll diskuteras i kapitel 5. Uppdraget har inte varit att granska fallet . De frågor som behandlas i detta betänkande väcktes dock av . Med hänsyn till detta har utredningen ansett det vara motiverat att som en bakgrund till den fortsatta framställningen ge en översiktlig beskrivning av detta fall. Denna beskrivning finns i kapitel 2. Enligt utredningens bedömning påverkar förslagen i detta betänkande inte de förhållanden som avses i 14 och 15 §§ kom- mittéförordningen (1998:1474). Den särskilda översyn av den rättsmedicinska verksamheten som utredningen har att göra avser i huvudsak frågorna om tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten, sammansättningen av ett råd för rättsmedicinska frågor samt rättsläkarens och Rättsmedicinal- verkets (RMV) respektive roll i rättsprocessen. Dessa väcktes ursprungligen i betänkande – Utredning om en utredning (SOU 2002:37). Med anledning av detta och i syfte att underlätta förståelsen för den fortsatta framställningen finns det skäl att här översiktligt redogöra för fallet och slutsatser. Huvuddragen i fallet redovisas i avsnitt 2.2, medan Justitiekanslerns (JK), () och granskningar sammanfattas kort i avsnitt 2.3. Beskrivningen av fallet utgör inte en fullständig redogörelse för samtliga omständigheter kring fallet. Den bygger i allt väsentligt på vad JK, JO och i detta avseende har redovisat1. 2.2.1Polisingripande, obduktion och dom avled natten i samband med ett polisingripande mot honom enligt lagen om omhändertagande av berusade personer. Vid ingripandet använde polisen tjänstehund 1 Se JK:s beslut (dnr ), JO:s beslut (dnr 1986-2000) och SOU 2002:37 och enligt vittnesuppgifter fick bl.a. ta emot sparkar från polismännen. Utöver detta fanns uppgifter om att en av dem, när låg på magen med händerna i fängsel på ryggen, trampade på och att ett knakande ljud då hördes. Polis- männen förnekade att de hade sparkat eller trampat på . inledde åklagaren en förundersökning. upprättade den för internutredningar ansvarige kriminalkom- missarien en anmälan avseende misshandel och vållande till annans död alternativt tjänstefel. De två polismän som gjort ingripandet angavs vara skäligen misstänkta för brotten. En utvidgad rätts- medicinsk obduktion2 av kropp utfördes vid den rättsmedicinska avdelningen i . Det slutliga utlåtandet över obduktionen upprättades och av detta framgick bl.a. att de färska skador företedde var förenliga med uppgifterna i polisrapporten om att de uppkommit till följd av handgemäng och hundbett i samband med polisingripande, att dödsorsaken ej med full säkerhet gått att fastställa, att dock liknande plötsliga dödsfall i samband med polis- ingripanden mot personer påverkade av centralstimulerande narkotika finns beskrivna, men att man med nuvarande kunskaper och diagnostiska metoder i dessa fall ej kan förklara mekanismen bakom uppkomsten av sådana dödsfall, att dock den kraftiga blodstockningen i ansikte, bröstkorg och lungor, liksom den helt färska skadan i hjärtmuskeln möjligen talade för att han utsatts för mycket kraftig stress i nära anslutning till dödsfallet, och att således intet framkommit som talade för att dödsfallet hade orsakats av yttre våld eller förgiftning. framförde anhöriga önskemålet att åklagaren skulle överväga att låta en annan rätts- läkare yttra sig över dödsorsaken. Åklagaren ansåg dock inte att det fanns anledning till detta. Beslutet överprövades senare av Riks- åklagaren (), som inte fann skäl till ändring. beslutade åklagaren att väcka åtal för vållande till kroppsskada alternativt tjänstefel, bestående i att de två 2 – Ny myndighet för kriminalteknik, rättsmedicin och rättspsykiatri (SOU 2006:63) s. 81 f. polismännen genom att använda en tjänstehund på ett icke försvarligt sätt hade orsakat skador. Åklagaren uttalade att det inte fanns grund för att väcka åtal för vållande till annans död, eftersom dödsorsaken inte med full säkerhet kunnat fastställas. Enligt beslutet kunde inte heller styrkas att någon av polismännen hade misshandlat med sparkar eller genom att trampa på honom. Varken inre eller med säkerhet yttre skador på grund av sådan misshandel hade kunnat konstateras. dömde de båda polis- männen för vållande till kroppsskada enligt 3 kap. 8 § första stycket till 60 dagsböter. Åtalet mot den ena av polismännen blev föremål för prövning i hovrätten, som fastställde tingsrättens dom. Efter överklagande beslutade att inte meddela prövningstillstånd. 2.2.2Eftergranskning av obduktion, nytt dödsorsaksintyg Efter begäran av de anhöriga gav RMV:s generaldirektör två rättsläkare i uppdrag att på grundval av inom verket tillgängliga handlingar och material förutsättningslöst granska handläggningen av obduktionen och de slutsatser som dragits av denna. I sitt yttrande fann rättsläkarna inte skäl för kritik mot ärendets handläggning. De instämde i bedömningen att döds- orsaken inte med full säkerhet gått att fastställa. I det första dödsorsaksintyget hade rättsläkaren angett bl.a. att dödsorsaken inte var påvisbar, men att alkohol- och amfetamin- påverkan hade bidragit till dödsfallet. utfärdade han ett nytt intyg, enligt egen uppgift i syfte att tillfredsställa anhöriga3. I detta angavs den terminala dödsorsaken vara utmattning till följd av stark ansträngning. Utöver alkohol- och amfetaminpåverkan angavs att amfetaminförgiftning hade bidragit till dödsfallet. 2.2.3Återupptagen förundersökning, en andra obduktion gjordes i TV-programmet gällande bl.a. att de rättsläkare som medverkade vid obduktionen inte hade känt till vissa viktiga vittnesuppgifter. Sedan RÅ tagit initiativ till 3 – Utredning om en utredning (SOU 2002:37) s. 21 granskning av utredningen, återupptog åklagaren förundersökningen avseende vållande till annans död och misshandel. begärde åklagaren hos RMV att ett kompletterande utlåtande över den utvidgade rättsmedicinska obduktionen skulle avges. genomfördes vid den rättsmedicinska avdelningen i en andra, kompletterande rättsmedicinsk obduktion. Vid denna medverkade dels de två rättsläkare som granskat den första obduktionen, dels två andra rättsläkare, från respektive . Man gjorde en röntgenundersökning av kroppen samt vidtog vissa åtgärder som inte vidtagits vid den första obduktionen. Man konstaterade därvid ett antal revbensbrott. I de två svenska rättsläkarnas utlåtande angavs bl.a. följande. Vid den första obduktionen påvisades inte några revbens- skador. Däremot iakttogs blodutådringar i muskulaturen inom samma område där revbensskador nu påvisats. Skadorna kan ha uppkommit i samband med omhändertagandet av , till följd av att han blivit sparkad, av att hans bröstkorg pressats mot ett hårt underlag genom trampning eller tryck på ryggen och/eller av att han fallit eller kastats mot hårt föremål. Det kan dock inte uteslutas att revbensskadorna uppkommit vid återupplivnings- försöken, även om skadebilden inte var typisk för hjärtmassage- skador. Det är vidare möjligt att skadorna primärt utgjorts av sprickor, som omvandlats till brott vid hanteringen av den döda kroppen efter obduktionen. Det är även tänkbart att någon eller några av skadorna uppkommit redan före omhändertagandet. Enligt de båda svenska rättsläkarna tillät inte de fynd man gjort vid obduktionen och den kompletterande undersökningen samt de omständigheter i ärendet som framgick av översända handlingar något säkert fastställande av en entydig dödsorsak. Fynden och omständigheterna kring dödsfallet talade dock starkt för att samverkan mellan effekter av alkohol- och amfetaminpåverkan och effekter av kraftig fysisk ansträngning och psykisk anspänning varit av avgörande betydelse för dödsfallet. Det kunde inte fastställas om otillräcklig andning till följd av den hantering utsatts för eller till följd av revbensskadorna varit av bidragande betydelse för dödsfallet. Starka skäl talade för att drabbades av hjärtstillestånd och andningsstillestånd kort efter det att han belagts med handfängsel. De yttre och inre skadorna hade för- orsakats av yttre våld. De två rättsläkarna från respektive angav i sitt yttrande att fynden talade för att revbensbrott kunde ha förelegat redan vid den första obduktionen. Inte heller enligt dem kunde det dock uteslutas att revbensbrotten förorsakats/förvärrats i samband med återupplivningsförsöken och/eller hanteringen av den döda kroppen efter obduktionen. Det kunde inte uteslutas att hade behandlats på ett sådant sätt att hans andning hade försvårats. Den sannolika dödsorsaken angavs vara lägesrelaterad asfyxi (syrebrist) hos en etanol-, amfetamin- och cannabispåverkad person. De påvisade skadorna hade enligt dem förorsakats av trubbigt yttre våld. Med anledning av de två nya utlåtandena bad RMV de två rättsläkare som genomfört den första obduktionen att yttra sig. De anförde bl.a. att dödsorsaken inte med säkerhet kunde fastställas, men att omständigheterna talade för att avlidit av fysisk och psykisk utmattning i samband med s.k. exciterat delirium (ung. uppskruvad förvirring) under amfetaminpåverkan. De skador han företett bedömdes inte ha varit av den karaktären att de skulle kunna förklara dödsfallet. De påvisade revbensbrotten (utom ett) hade enligt dem sannolikt inte förelegat vid den första obduktionen. Om så ändå varit fallet talade deras placering starkt emot att de uppkommit genom tramp på ryggen men för att de uppkommit genom yttre hjärtmassage vid återupplivningsförsök. Den sista revbensskadan kunde möjligen ha förbisetts vid den första obduktionen, och i så fall i form av en spricka, och skadan kunde ha uppkommit till följd av tramp eller spark mot ryggen då låg på mage. lade åklagaren ned den återupptagna förunder- sökningen. Någon annan brottslighet än den som redan hade lett till åtal ansågs inte kunna styrkas. Åklagaren beslutade att inte inleda förundersökning avseende polismännens underlåtenhet att vidta livräddande åtgärder när de upptäckte att var livlös. 2.2.4Återupptagen förundersökning, en tredje obduktion Ett nytt program i Striptease granskning av fallet sändes . En rättsläkare intervjuades och angav bl.a. att våld inte kunde uteslutas som förklaring till död. beslutade RÅ att återuppta förundersökningen. En överåklagare anställd hos RÅ fick uppdraget att genomföra den nya utredningen. beslutade överåklagaren om en tredje rättsmedicinsk undersökning av . Den tredje obduktionen genomfördes vid den rättsmedicinska avdelningen i av två rättsläkare som inte varit inblandade i fallet. En av dessa var den rättsläkare som hade uttalat sig i Striptease. Vid obduktionen hade man inte tillgång till de halskotor som skilts från kropp vid den andra obduktionen. Enligt uppgift fanns halskotorna inte kvar. På rättsläkarnas begäran genomfördes en rekonstruktion av händelseförloppet vid polisingripandet mot . I utlåtandet över den tredje rättsmedicinska undersökningen anfördes bl.a. att de vid obduktionsundersökningarna påvisade skadorna upp- kommit före död, d.v.s. då han hade fungerande hjärtverksamhet, som medfört dels att blod kunnat pressas ut ur skadade kärl och in i kringliggande mjukvävnad, dels att fettdroppar från skadade områden förts med blodet till hårrörskärl i lungan, att de skador som påvisats vid de olika obduktionsundersök- ningarna orsakats av yttre våld, att revbensskadorna och mjukdelsblödningarna på kroppens rygg- sida orsakats av trubbigt, bröstkorgen sammanpressande våld, som till exempel kraftig till mycket kraftig trampning/stampning mot kroppens ryggsida då den låg i framstupa kroppsläge på sätt som redovisats och som närmare demonstrerats i samband med rekonstruktionen, att i detta fall såsom huvuddödsorsak måste betraktas det mot honom utövade våldet, och då framför allt det kraftiga tryck som orsakat skadorna på revbenen med åtföljande påverkan på hjärtverksamhet och på andningsverksamhet, men att även den fysiska påfrestning som han utsatts för i samband med händelsen, i samverkan med drogpåverkan, måste anses ha haft viss, men inte närmare preciserbar betydelse för dödsfallet, trots att koncentrationen av amfetamin legat långt under det av rättskemisk expertis angivna lägsta värdet för förgiftning, samt att alla gjorda observationer angav att han avlidit i sviterna av det aktuella omhändertagandet. samma månad överlämnade RMV utlåtandet till RÅ. Verket begärde i samband härmed att de fyra rättsläkare som medverkat vid den andra rättsmedicinska obduktionen skulle avge ett kompletterande yttrande. I detta angav de fyra rättsläkarna bl.a. att man inte delade uttalandet rörande dödsorsaken i det senaste utlåtandet och att man även i övrigt vidhöll de uppfattningar man tidigare hade redovisat.