sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — Som framgått bedrivs den rättspsykiatriska undersökningsverk- samheten vid RMV:s två rättspsykiatriska avdelningar i () och , samt på entreprenad i och . Entreprenadverksamheten har RMV som huvudman och sjukvårdshuvudmännen som ansvariga för driften. Med stöd av 21 § personutredningsförordningen och 12 § FRPU har RMV föreskrivit17 om upptagningsområden för de fyra en- heterna. Det södra upptagningsområdet omfattar avdelningen i och enheten i . Enheten i har län som upptagningsområde, medan Göteborgsavdelningen omfattar , , , , , Västra 17 SOSFS 1999:19 (M) Det norra upptagningsområdet avser avdelningen i och enheten i . Den senare har och som upptagningsområde, medan resterande län tillhör Stockholmsavdelningen. Det bör dock framhållas att fördelningen mellan undersökningsenheterna inte alltid görs beroende på upptagningsområdena (jfr 2 och 3 §§ FRPU). Följande tabell visar antalet RPU och § 7-intyg . utlåtanden, fri fot § 7-intyg, enkla § 7-intyg, vård § 7-intyg, nådeärende har antalet rättspsykiatriska utlåtanden varierat mellan 514 och 688. Det årliga antalet § 7-intyg har legat mellan 1 740 och 2 025. Det är således inte fråga om mycket stora variationer och det finns inte någon kraftig öknings- eller minskningstrend . Något förenklat kan emellertid konstateras att antalet rätts- psykiatriska utlåtanden generellt sett blev något fler , för att minska i antal. När det gäller § 7-intyg har antalet relativt sett varit mer . Antalet § 7-intyg för vård (tidigare s.k. utvidgade § 7- intyg) minskade dock från drygt 600 till knappt 400 . Avdelningarna i och svarar för flertalet ärenden. utfärdades här 273 respektive 186 rätts- psykiatriska utlåtanden, medan motsvarande siffror för enheterna i och var drygt 50 vardera. utfärdade av- delningarna i och 880 respektive 544 stycken § 7-intyg. Enheterna i och svarade för 220 respektive 123 sådana intyg. –2005 har utredningstiden (median) för RPU av häk- tade personer samtliga år uppgått och för undersökta på fri fot till 42 dagar18. Mediantiderna är således identiska med de krav på högst fyra respektive sex veckors handläggningstid som huvudregeln i 6 § andra stycket LRPU ställer. I av RPU- ärendena avseende häktade personer har utredningstiden överstigit , vilket innebär en minskning jämfört med de två föregående åren (). I av fallen med häktade personer uppgick utredningstiden till mellan . Att utredningstiderna för häktade har förlängts i färre fall än tidigare kan till viss del förklaras av den minskade ärende- tillströmningen. Medelvärdet för undersökningar av icke häktade personer har uppgått till mellan . Utredningstiden avslutas när utlåtandet expedieras till domstol- en, och tidpunkten för expediering fastställs som regel redan när ärendet kommer in till enheten. Med hänsyn till tidsfrister och planeringen av den fortsatta huvudförhandlingen kan det uppstå problem för domstolen om utlåtandet expedieras före den fastställda tidpunkten. Att så få fall () avseende häktade har en utredningstid som understiger beror sannolikt till viss del på detta. I förarbetena framhålls dock (prop. 1990/91:58 s. 512) att de föreskrivna tidsfristerna avser hur det rättspsykiatriska undersökningsförfarandet högst får ta, och att de inte skall ses som riktmärken för normalfallen. RMV har tagit kontakt med i syfte att få till stånd nya rutiner eller bestämmelser som kan bidra till att utredningstiderna kan förkortas. bedömdes av de undersökta perso- nerna (RPU) lida av en allvarlig psykisk störning. Vid RMV:s avdelningar i och är drygt 150 personer anställda. Därtill kommer knappt 50 timanställda per- soner som tillsammans arbetar tid motsvarande cirka 10 årsarbets- krafter. Av följande tabell framgår hur personalstyrkan är indelad i olika kategorier. Uppgifterna avser antalet anställda, omräknat till hel- tidstjänster, utan hänsyn till tjänst- eller sjukledighet. Uppgifterna omfattar inte den timanställda personalen. Den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten SOU 2006:63 Personalen vid undersökningsenheterna i och är inte anställd av RMV, utan av respektive sjukvårdshuvudman. 5.7Finansiering av den rättspsykiatriska verksamheten Kostnaderna för den rättspsykiatriska verksamheten uppgick till , vilket är mer än de två föregående åren. Beloppet inkluderar verks- gemensamma kostnader som fördelats per verksamhetsgren utifrån antalet anställda. Av RMV:s totala kostnader svarade rätts- psykiatrin för . Kostnaden för en RPU där den undersökte är häktad har av RMV beräknats till . Detta är en kraftig ökning jämfört med tidigare () och beror på att antalet undersökningar har minskat, som kostnaderna i huvudsak är fasta. Motsvarande kostnad för en RPU avseende en person på fri fot uppgick till (80 2004). För § 7-intyg är styckkostnaden mer och uppgick till . Den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten är i huvudsak anslagsfinansierad. uppgick uppdrags- och avgifts- intäkterna till . Dessa intäkter avser huvudsakligen uthyrning av lokaler vid avdelningarna i och samt vissa kringtjänster i anslutning till detta. Intäkterna kan även komma från utbildningsinsatser samt ut- hyrning av läkararbetskraft. Enligt avtal mellan RMV och huvudmännen för de rätts- psykiatriska undersökningsenheterna i och (och ) får enheterna ersättning för varje ärende de handlägger enligt följande. SOU 2006:63 Den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten RPU av person på fri fot eller häkte RPU av person på fri fot, intagen RPU av häktad och intagen person 140 000, 130 000 § 7-intyg, vård För RPU av en häktad person som är intagen på enheten är er- sättningen styck för de första 20 undersökningarna . För de därpå följande undersökningarna uppgår ersätt- ningen till styck. De avtalade ersättningsbeloppen skall omfatta ekonomiskt utrymme för lokal ledning och upp- följning av entreprenadverksamheten, lokalt kvalitetssäkrings- arbete, personal- och kompetensutveckling samt medverkan i utvecklingsarbete. RMV svarar för reseersättning och årligt arvode till de läkare utanför verket och undersökningsenheterna som särskilt kon- trakterats för utfärdande av § 7-intyg. Sjukvårdshuvudmännen svarar dock för ersättning för de enskilda § 7-intygen. Avtalet reglerar vidare en garantinivå för antal RPU. Enheten i garanteras minst 45 undersökningar av häktade personer, medan enheten i garanteras 37 sådana undersökningar och därtill 10 undersökningar av personer på fri fot. Garantin avser det genomsnittliga antalet . RMV bedriver kvalitetssäkrings- och kvalitetsutvecklingsarbete bl.a. inom ramen för det rättspsykiatriska kvalitets- och utveck- lingsrådet (RP-KUR). I rådet ingår representanter för var och en av de fyra undersökningsenheterna i , , och . har RMV bl.a. genomfört en peer-review- granskning mellan de rättspsykiatriska avdelningarna. Verket har även tagit fram riktlinjer för differentierade insatser vid rätts- psykiatriska undersökningar, i syfte att mer konsekvent anpassa arbetet till uppdragsgivarnas frågeställning och behov19. I princip går riktlinjerna ut på att understryka vad som stadgas i 6 § första 19 Se interna föreskrifter och riktlinjer (nr 2004-03) stycket LRPU; att undersökningen skall anpassas efter domstolens syfte och övriga omständigheter i det enskilda fallet. Avsikten är att utnyttja utredningskapaciteten mer effektivt. Enligt riktlinjerna skall vistelsetiderna20 följas upp så att enheterna kan jämföra sig med varandra. Inriktningen skall vara att vistelsetiderna förkortas. Verket har dessutom infört en systematiserad klagomåls- hantering. Utvalda ärenden diskuteras inom RP-KUR och rådet får också rapporter om de rättspsykiatriska ärenden som behandlats av rättsliga råd. genomförde RMV en enkätundersökning av- seende rättspsykiatriska undersökningar21. Frågeformulär skickades ut i anledning av 85 undersökningar och till sammanlagt 255 domare, åklagare och advokater, varav 161 svarade. Jämfört med motsvarande enkät har andelen helt positiva omdömen ökat. Särskilt gäller detta bl.a. i fråga om förståeligheten av moti- veringar till slutsatser i huvudutlåtandet. Enligt verket visar den preliminära analysen av enkätsvaren att uppdragsgivarna i huvudsak är positiva till de rättspsykiatriska undersökningarnas innehåll och utförande. Enligt 12 § LRPU får domstolen inhämta yttrande över § 7-utredningar för vård och rättspsykiatriska undersökningar. Av 11 § förordningen (1996:570) med instruktion för Social- styrelsen följer att det är råd för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor (det s.k. rättsliga rådet) som för myndighetens räkning yttrar sig i den aktuella typen av ärenden. Förutom yttranden över § 7-intyg och rättspsykiatriska utlåtanden handlägger rådet rättspsykiatriska ärenden som avser utlåtanden i fråga om fortsatt vård, permission, frigång m.m. enligt lagen om rättspsykiatrisk vård samt utlåtanden i vissa nådeärenden. har domstolar begärt rådets yttrande över rätts- psykiatriska utlåtanden i mellan 20 och 40 fall . Rådet kan enligt 12 § andra stycket LRPU komplettera utredningen innan det yttrar sig. Rådet får uppdra åt en viss läkare att utföra kom- pletteringen. Förfarandet hos det rättsliga rådet innebär inte en 20Vistelsetid är inte detsamma som utredningstid, utan avser tid då en häktad vistats på enheten överprövning av det rättspsykiatriska utlåtandet. Rådets yttrande är i stället i processrättslig mening att betrakta som ett nytt, andra sakkunnigutlåtande. I cirka en tredjedel av de remitterade fallen gör rådet en annan bedömning än undersökningsläkaren i fråga om förekomsten av en allvarlig psykisk störning. Enligt 13 § i instruktion utser myndighetens styrelse de ledamöter som skall ingå i det rättsliga rådet. Ord- föranden och dennes ställföreträdare skall ha erfarenhet som lag- faren domare. Rådets sammansättning varierar beroende på vilken typ av ärende det är fråga om. Enligt rådets arbetsordning består det i rättspsykiatriska ärenden av ordföranden och tre läkare, varav två skall vara rättspsykiatrer, samt en beteendevetare och en lek- man. () huvudsakliga upp- gift är att utföra laboratorie- och andra kriminaltekniska undersök- ningar som föranleds av misstanke om brott. SKL bedriver även forskning och metodutveckling för laboratorieverksamheten. Dess- utom fungerar man som kriminalteknikinstitution och är ansvarig för all kriminalteknisk utbildning inom polisen. Myndigheten erbjuder utbildning även till rättsväsendets övriga aktörer. SKL bistår vidare i utvecklingen av kriminaltekniska fält- metoder och medverkar i enskilda fall vid brottsplatsundersök- ningar. Myndigheten kan mot denna bakgrund sägas bedriva verksamhet inom följande fyra områden, varav kärnverksamheten utgörs av de forensiska undersökningarna och analyserna: undersökning och analys, forskning och metodutveckling, utbildning och information, samt stöd och service. Av SKL:s sammanlagda tid beräknas användas till undersökning och analys och till forskning och utveck- ling. Motsvarande siffror för utbildning och information samt stöd och service är 4,5 respektive 5,11. I det följande kommer utred- ningen att närmare redogöra för de kriminaltekniska under- sökningar och analyser som SKL utför. Verksamheten är indelad i fyra enheter; biologienheten, kemi- och teknikenheten, droganalys- enheten samt dokument- och informationsteknikenheten. 1 SKL:s årsberättelse för . Biologienheten har numera som huvudsaklig uppgift att analysera DNA. Här arbetar cirka 65 anställda, indelade i sex grupper. Mängdbrottsgruppen utför undersökningar i ärenden där det saknas misstänkt gärningsman. De tre grupperna för grova brott handlägger ärenden av mer komplicerad natur, ofta i samarbete med andra enheter. Extraktionsgruppen och typningsgruppen han- terar personärenden med jämförelseprov (se nedan) för DNA- analys. De utför dessutom analyser av både jämförelseprover och spårprover som säkrats av övriga grupper. Knappt hälften av medarbetarna är s.k. ärendehandläggare med fyra till högskoleutbildning med inriktning mot biologi, kombinerat med t.ex. matematik eller kemi. Ärendehandläggarna skriver enhetens sakkunnigutlåtanden. Drygt hälften av personalen har i huvudsak laborativa uppgifter. De flesta har cirka två till högskoleutbildning till laboratorieassistenter eller biomedi- cinska analytiker, i kombination med t.ex. klinisk kemi eller biologi eller med PCR-inriktning. En personalkategori som därutöver har tillkommit är laboratoriebiträden. infördes nya bestämmelser om DNA-prover i 28 kap. . Dessa gör det möjligt att ta DNA-prov dels på den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa, dels även på andra personer om det finns synnerlig anledning att anta att det är av betydelse för utredningen av ett brott som kan leda till fängelse. Även reglerna om registrering av DNA-profiler har ändrats. Av 23 § polisdatalagen (1998:622) följer att numera får innehålla uppgifter om alla som har dömts till annan påföljd än böter. Härutöver får enligt 24 a § DNA-profiler av personer som är skäligen misstänkta för ett brott på vilket fängelse kan följa antecknas i ett separat register (utred- ningsregistret). Med anledning av den nya lagstiftningen bedömer SKL att man kommer att behöva anställa ytterligare cirka 10–20 personer . Den begränsade personalökningen beror på en specialanpassning av hela kedjan i DNA-hanteringen, från digital begäran av analys av jämförelseprov till redovisning av träffar i . analyserades cirka 5 000 jämförelseprover (DNA-prover tagna från personer med känd identitet) och cirka 30 000 spårprover (DNA-spår, vanligen från brottsplatser). Med den nya lagstiftningen beräknar enheten att 30 000 jämförelse- prover och 40 000 spårprover kommer att analyseras . När det gäller jämförelseproven har enheten en beredskap för att ta emot så många som 50 000 prover. Till detta kommer att varje jämförelseprov numera analyseras två gånger, vilket tidigare inte varit fallet. Antalet analyser kan således komma att öka från 35 000 till 140 000 . Hur ärendetillströmningen kommer att utvecklas på är av naturliga skäl svårt att med säkerhet uttala sig om. SKL:s bedömning är dock att antalet jämförelseprov kommer att vara högt under de närmaste 5–10 åren, för att sedan stabiliseras på en lägre nivå när antalet personer i uppgår till cirka 200 000. Även antalet spår, i synnerhet från mängdbrott, kommer sannolikt att öka kontinuerligt i takt med att polisen utvecklar sina arbetsmetoder. Förutom DNA-analyser arbetar enheten med allmänbiologiska undersökningar (se avsnitt 6.2.3). har man även utfört analyser av textilfibrer. Dessa görs dock numera av kemi- och teknikenheten (se avsnitt 6.3.2). Enheten arbetar inte bara med undersökningar och analyser. Man genomför dessutom utbildningar, arbetar med metodutveck- ling och bedriver forskning. Metodutveckling och forskning är verksamheter som visserligen är av relativt begränsad omfattning, men som enheten önskar utveckla och stärka. Enheten samarbetar med rättsgenetiska avdelning i fråga om en plan för katastrofinsatser. Privata uppdragsgivare svarar för cirka 20–30 DNA-ärenden och 10–20 allmänbiologiska ärenden . Fördelningen av ärenden mellan mängdbrottsgruppen och grup- perna för grova brott görs genom en gemensam mottagnings- station. av ärendena med spår avser mängdbrott. Mängdbrottsgruppen handlägger ärenden som avser bl.a. stölder och bostadsinbrott. Förutom brottsrubriceringen kan även graden av komplexitet avgöra om ärendet skall handläggas av mängd- brottsgruppen eller någon av grupperna för grova brott. brottsgruppens ärenden hanteras genom ett stationssystem och har inte någon namngiven person som handläggare. Spårprov från brottsplatser kan vara t.ex. fläckar på kläder eller saliv på cigarettfimpar och flaskor som polisen vet eller har an- ledning att anta att det finns spår av DNA på. I vissa fall har polisen funnit de biologiska spåren och skickat in dem till SKL, medan det i andra fall är enhetens personal som söker efter spår på material och föremål som polisen har tagit med från brottsplatsen. I mängdbrott är det vanligt att polisen själva söker och säkrar spår. I en del fall har polisen topsat t.ex. glas och flaskor och skickat in topsen för analys. Mängdbrottsgruppen kan i arbetet med spår- sökning sköta flera ärenden i ett och samma rum. När potentiella biologiska spår har upptäckts gör man oftast en förprövning som kan bekräfta om det finns ett spår och dessutom ge en indikation på vad det är för slags spår. Förprövningen görs med biokemiska eller mikroskopiska metoder som skiljer sig åt beroende på om man vill ha bekräftat förekomsten av blod eller sädesvätska. Vid andra biologiska spår gör SKL inte någon för- prövning. När det gäller hårstrån avgörs initialt om det handlar om hår från en människa eller ett djur. Sedan spåret hittats och eventuellt genomgått en förprövning klipps materialet ned i ett provrör. Därefter görs en digital be- ställning av DNA-analys till extraktions- och typningsgrupperna (se avsnitt 6.2.4 och 6.2.5) med den metod för utvinning av DNA som lämpar sig bäst i det enskilda fallet. När extraktionsgruppen och typningsgruppen är klara med sitt arbete återkommer handläggningen av ärendet till mängdbrotts- gruppen eller någon av grupperna för grova brott (se avsnitt 6.2.6). 6.2.3Grupperna för grova brott Grupperna för grova brott handlägger ärenden som avser bl.a. mord, våldtäkt och rån. I dessa fall förkommer normalt prover från målsägande och misstänkta personer. av ärenden med spår handläggs av grupperna för grova brott. Dessa ärenden sköts individuellt och minst två personer är ansvariga för handlägg- ningen. I regel hanteras endast ett ärende åt gången eftersom det ofta finns flera olika material i ett och samma fall. Man gör omfattande sökningar av spår, t.ex. efter blod, sperma, saliv, snor, urin och hår på bl.a. kläder, mattor, flaskor och cigarettfimpar. För att upptäcka eventuella fläckar och spår granskar enheten det insända materialet okulärt och med hjälp av fluorescerande eller absorberande ljus. Det förekommer även att polisen säkrar spår, t.ex. blodfläckar på golv. Förprövning av funna spår och beställning av DNA-analys görs på samma sätt som beskrivits för mängdbrottsgruppen. Vid utredningar av grova brott undersöks betydligt fler spår än vad som är fallet vid ett mängdbrott och det finns fler analysmetoder att välja mellan. Utöver de vanliga DNA-analyserna handlägger de tre grupperna för grova brott även olika typer av specialanalysärenden. Med specialanalyser avses bl.a. ärenden som kräver särskilda metoder beroende på att mängden DNA i spåret är liten. En typ av special- analys är LCN (low copy number), där mycket små mängder vanligt kärn-DNA undersöks. Utanför cellkärnan finns vidare s.k. mitokondrie-DNA och analyser av detta kan göras i spår med för liten mängd kärn-DNA. Både LCN-tekniken och analysen av mitokondriellt DNA ställer högre krav på hanteringen av material och processer än vanliga DNA-undersökningar. Analyser av mitokondriellt DNA görs dock inte vid biologi- enheten. Detsamma gäller analyser av djur-DNA. Antalet ärenden är så lågt att SKL har bedömt det vara mer effektivt att remittera dessa till externa laboratorier. Ytterligare en typ av specialanalys avser komplicerade bland- bilder, d.v.s. fall där spår innehåller DNA från flera olika personer. Specialanalyserna omfattar även allmänbiologiska undersökningar som överhuvudtaget inte avser analys av DNA. Sådana ärenden kan gälla undersökningar av allt från t.ex. jord och växtrester till magsäcksinnehåll. Även undersökningar av stänkbilder av blod hör till specialanalyserna. bestod de flesta jämförelseprover av blodprov i EDTA- rör. topsas i stället som regel den person som skall lämna ett DNA-prov. Provet avsätts därefter på ett FTA-papper som binder DNA. Jämförelseproverna avser oftast personer som är misstänkta för brott och som enligt 28 kap. kan tvingas lämna prov, men de kan också avse målsägande som fri- villigt lämnat prov. Under vissa förutsättningar (se avsnitt 6.2.1) kan prover numera tas från målsägande och andra personer även utan samtycke. Hanteringen av salivprov på är i hög grad automatiserad, i såväl den laborativa som den administrativa delen. av proverna går rakt igenom det specialanpassade ärendeflödet. Till skillnad från jämförelseproven kommer spårproven till extraktionsgruppen efter handläggning vid mängdbrottsgruppen eller någon av grupperna för grova brott. Det finns olika metoder för att utvinna DNA. Den metod som används i cirka 75–av fallen går i huvudsak till på föl- jande sätt2. Man tillsätter vatten i syfte att lossa cellerna från materialet, varefter provet skakas om med hjälp av en skakmaskin. Provet centrifugeras, vilket gör att cellerna samlas i en liten klump i botten av röret. Sedan man tillsatt Chelex-kulor värms provet i ett värmeskåp. Resultatet av detta är att cellernas och cellkärnornas väggar förstörs och själva DNA:t friläggs. Extraktionen utförs manuellt. Vid den efterföljande kvantifieringen tar man reda på hur mycket DNA provet innehåller. Det är viktigt att man i analysen använder en lagom mängd DNA, vilket normalt innebär mellan 80 och 100 cellers DNA. En för liten mängd DNA kan av naturliga skäl göra det svårt att få ett tillräckligt bra resultat. Även en för stor mängd DNA kan dock göra analysen otillförlitlig. Om koncentrations- beräkningen visar att mängden DNA är för knapp, eller att det inte finns något DNA överhuvudtaget, blir provet inte föremål för ytterligare analys. Kvantifieringen utförs med dispenseringsrobotar och instrument för realtids-PCR. Sedan koncentrationen DNA beräknats skall STR-områdena (se avsnitt 4.7.3) kopieras. Biologienheten analyserar tio sådana om- råden samt området för könsbestämning . Man kopierar genom att blanda provet med en PCR-mix och placera blandningen i en PCR- maskin. Maskinen utsätter därefter provet för tre bestämda temperaturändringar. Genom en sådan cykel dubblas antalet kopior av STR-fragmenten. Normalt utsätts ett prov för 28 cykler och på detta sätt framställs cirka 100 miljoner kopior av . Kopiorna är markerade med det fluorescerande färgämne som ingår i PCR-mixen, vilket gör det möjligt att identi- fiera dem vid den slutliga utläsningen. 2 Beskrivningen är i huvudsak hämtad från , nr 2005 PCR-metoden är snarlik kroppens egen DNA-process vid cell- delning. Kopieringen är exakt, vilket är en nödvändighet för att den med framgång skall kunna användas vid en kriminalteknisk analys. Sedan extraktionsgruppen avslutat sitt arbete tar typningsgruppen vid. Kopiorna av STR-fragmenten sorteras och separeras från varandra med en metod som benämns kapillärelektrofores. Provet placeras i en DNA-typbestämningsmaskin som med en stark elekt- risk spänning får fragmenten att med olika hastigheter röra sig upp genom 16 tunna rör (kapillärer). De kortare fragmenten rör sig snabbare än de längre. I slutet av kapillärerna finns en detektor som läser av när STR-fragmenten passerar. Resultatet av detektorns avläsning visas som toppar på kurvor i ett elektroferogram. Genom dataprogrammet GeneMapper över- sätts kurvornas toppar till de sifferkombinationer som utgör själva DNA-profilen. Tillsammans med egenutvecklade lösningar i Excel och i ärendehanteringssystemet utgör programmet ett expert- system för automatisk granskning av alla resultat. Vissa grund- läggande kontroller görs manuellt för att upptäcka eventuella tekniska problem. Jämförelseprover tagna från andra än skäligen misstänkta personer får endast jämföras inom ett och samma ärende. Jämförelseprover tagna från skäligen misstänkta personer får dessutom registreras i utredningsregistret och därmed jämföras med spårregistret. Om personen i fråga döms till en annan påföljd än böter registreras senare DNA-profilen i . För spårprover får mängdbrottsgruppen eller grupperna för grova brott ibland besked från extraktionsgruppen att det inte är möjligt att utvinna en tillräckligt stor mängd DNA. Det gäller främst spårprover som säkrats där man antagit att det kan före- komma sekret.