sou · GUB32 · 2007-01-01 00:00:00 — Vidare föreskrivs att barn har rätt att bli omvårdade av sina föräldrar. I artikeln åläggs konventionsstaterna ett särskilt ansvar i fråga om rätten till medborgarskap när det gäller sådana barn som riskerar att bli statslösa. Enligt artikel 8 skall barnet ha rätt att behålla sin identitet, inne- fattande medborgarskap, namn och släktförhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olagligt ingripande. Om ett barn olagligt berövas en del eller hela sin identitet, skall konventionsstaterna ge lämpligt bistånd och skydd i syfte att snabbt återupprätta barnets identitet. Avtal mellan , , , och om genom- förande av vissa bestämmelser om medborgarskap I ett avtal som ingicks mellan de nordiska länderna regleras de för nordbor förmånligare medborgarskapsbestämmelserna som återfinns i 16–19 §§ lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Särregleringen rör bl.a. förvärv av medborgarskap genom anmälan. Överenskommelsen trädde i kraft (SÖ 2004:30). 4 Den nuvarande ordningen Återkallelse av beslut om medborgarskap godkänns i princip inte i svensk rätt, se 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen (RF). Förbudet i grundlagen mot berövande av svenskt medborgarskap är relativt nytt i svensk rätt. regeringsform innehöll inte någon sådan bestämmelse. Det var Grundlagberedningen som i sitt betänkande Ny regeringsform Ny riksdagsordning (SOU 1972:15) uttryckligen formulerade ett klart skydd för medborgarskapet. Grundlagberedningen framhöll (s. 199) att förslaget medförde att det i princip inte blev möjligt att kringgå förbudet mot landsförvis- ning (nuvarande 2 kap. 7 § första stycket RF) genom att beröva någon hans svenska medborgarskap. Enligt den proposition som grundades på betänkandet var huvudsyftet med föreskriften om skydd för med- borgarskapet att förhindra att möjlighet öppnades att tysta obekväma företrädare för politiska minoriteter genom att förpassa dem ur lan- det (prop. 1973:90 s. 300). godtog förslaget om en regel om medborgarskapsskydd. Regeln infördes regeringsform och fick följande lydelse (KU 1973:26 s. 52, 8 kap. 1 § andra stycket RF i dess dåvarande lydelse). Lag eller annan föreskrift får ej innebära att svensk medborgare skall kunna landsförvisas eller eljest hindras att återvända till riket eller att svensk medborgare som är bosatt i riket skall kunna berövas sitt med- borgarskap i annat fall än då han är eller blir medborgare i annan stat. Även Fri- och rättighetsutredningen behandlade frågan om berövande av medborgarskap. I sitt betänkande Medborgerliga fri och rättig- heter Regeringsformen (SOU 1975:75 s. 142) föreslog utredningen att skyddet för medborgarskapet skulle utsträckas så att det om- fattade också svenska medborgare som hade varit bosatta i riket. Propositionen gick på samma linje och följde pro- positionen (prop. 1975/76:209 s. 121 f., KU 1975/76:56 s. 31–32). Bestämmelsen i RF kom att lyda enligt följande (2 kap. 7 § RF i dess dåvarande lydelse). Ingen medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. Ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han är eller blir medborgare i annan stat. På förslag av i betänkandet Förstärkt skydd för fri- och rättigheter (SOU 1978:34) förstärktes skyddet för medborgarskapet 1979 (prop. 1978/79:195 s. 57 ff., KU 1978/79:39). Bestämmelsen om medborgarskapsskyddet i 2 kap. 7 § RF fick då sin nuvarande lydelse: Ingen medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. Ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han , efter uttryckligt sam- tycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i annan stat. Utan hinder härav får dock föreskrivas att barn i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarna eller en av dem. Vi- dare får föreskrivas att, i enlighet med överenskommelse med annan stat, den som sedan födelsen är medborgare även i den andra staten och är varaktigt bosatt där förlorar sitt svenska medborgarskap vid ålder eller . Enligt gällande bestämmelser får alltså ingen berövas sitt medborgar- skap i annat fall än då denne , efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i en annan stat. En- bart den omständigheten att någon är eller blir medborgare i en annan stat, t.ex. därför att en person automatiskt blir medborgare i en stat vid giftermål med en person med statens medborgarskap, är således inte längre tillräcklig orsak att beröva vederbörande hans eller hennes svenska medborgarskap. Bestämmelserna skyddar svenska medborgare, som är eller varit bosatta i riket, mot ofrivillig förlust av medborgarskapet. Den som frivilligt antar medborgarskap i annan stat eller som genom inträde i annan stats tjänst förvärvar sådant åtnjuter däremot inte grund- lagens skydd mot att därvid mista sitt svenska medborgarskap. I några undantagsfall tillåter grundlagsstadgandet emellertid före- skrifter om förlust av svenskt medborgarskap även för en person som inte tagit initiativ till eller önskat förvärva medborgarskap i en annan stat. För det första kan föreskrivas att barn i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarna eller en av dem. förutsättning att överenskommelse därom träffats med annan stat kan vidare föreskrivas att den som vid födelsen förvärvat dels svenskt medborgarskap, dels medborgarskap i en annan stat och är varaktigt bosatt där skall mista sitt svenska medborgarskap vid vuxen ålder. Som exempel på personer med dubbelt medborgarskap som borde skyddas mot oönskad förlust av sitt svenska medborgarskap nämnde (SOU 1978:34 s. 171) följande grupper. 1.Personer som har kommit till som flyktingar eller av annan orsak och som därefter har blivit svenska medborgare men inte befriats från sitt föregående medborgarskap. 2.Svenska kvinnor som är eller har varit gifta med medborgare i sådana stater där hustrun automatiskt får mannens medborgar- skap. 3.Barn som enligt svensk lag har blivit svenska medborgare genom födseln, därför att föräldrarna eller endera av dem har svenskt medborgarskap, men som är födda i länder där medborgarska- pet bestäms efter födelseorten eller är helt beroende av faderns medborgarskap. Bestämmelser om förlust av medborgarskap finns i 14 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Dessa är utformade i enlighet med vad RF tillåter i fråga om personer som aldrig har varit bosatta i , se avsnitt 4.3.3. Någon ytterligare möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap än de som nämnts föreligger inte enligt svensk rätt. Det innebär att det inte finns någon möjlighet att åter- kalla ett beslut om medborgarskap som har meddelats på grundval av felaktiga uppgifter eller annars på felaktigt sätt. Härvidlag skiljer sig således ett beslut om beviljande av medborgarskap från andra s.k. gynnande förvaltningsbeslut, se avsnitt 6.2. Skyddet för medborgarskapet är absolut med undantag för de be- gränsningar som grundlagsregeln innehåller. Det kan således inte begränsas utan grundlagsändring. 4.2Utlänningslagen (2005:716) för ansökan om svenskt medborgarskap har en ut- länning i regel vistats i (se avsnitt 4.3.2). Fram till förvärvet av svenskt medborgarskap regleras förutsättningarna för utlänningens vistelse i huvudsakligen av bestämmelserna i utlänningslagen (2005:716) – UtlL. Uppehållstillstånd är enligt 2 kap. 4 § UtlL ett tillstånd att vistas i (tidsbegränsat uppehållstillstånd) eller utan tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd). Den som har uppe- hållstillstånd får, om han eller hon har ett pass, resa in i . En utlänning som har vistats i mer än skall enligt 2 kap. 5 och 8 §§ UtlL i princip ha uppehållstillstånd om han eller hon inte är medborgare i något av de andra nordiska länderna. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt som befinner sig i har enligt 5 kap. 1 § UtlL som huvudregel rätt till uppehållstillstånd. Såvitt gäller flyktingar grundar sig rätten på som har tillträtt (se avsnitt 3.2.2). Uppehållstillstånd får emeller- tid vägras även en flykting eller en skyddsbehövande i övrigt i vissa fall, bl.a. av hänsyn till rikets säkerhet. Enligt 5 kap. 3 § UtlL får uppehållstillstånd beviljas personer med anknytning till . Uppehållstillstånd får bl.a. ges till en utlän- ning som är gift eller sambo med någon som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utomlands. Uppehållstillstånd kan därutöver beviljas i en rad andra fall (5 kap. 2 och 4–6 §§ UtlL). Exempelvis kan uppehållstillstånd ges på grund av arbete eller för- sörjning på annat sätt här i landet eller på grund av synnerligen ömmande omständigheter. Bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd finns i 7 kap. 1–7 §§ UtlL. Återkallelse av uppehållstillstånd på grund av oriktiga uppgifter är av särskilt intresse i detta sammanhang och redovisningen som följer är därför inriktad på denna reglering. Bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd har funnits i utlänningslagstiftningen . Bestämmelsen om återkallelse i 50 § utlänningslag lydde enligt följande. Har utlänning i ärende om uppehållstillstånd eller bosättningstillstånd mot bättre vetande lämnat oriktig uppgift och har uppgiften föranlett att tillståndet beviljats honom, äger den centrala utlänningsmyndighe- ten, efter hörande, förordna att tillståndet skall upp- höra att gälla. I förarbetena till bestämmelsen uttalades att om en utlänning genom medvetet oriktiga uppgifter förvärvat tillstånd och detta alltså med- delats under oriktiga förutsättningar borde det finnas en möjlighet att återkalla tillståndet. En förutsättning skulle dock vara att den oriktiga uppgiften hade inverkat på beslutet på så vis att tillstånd inte skulle ha lämnats om det rätta förhållandet varit känt (prop. 1954:41 s. 111). utlänningskommittés betänkande med förslag till utlänningslag, vilket låg till grund för nämnda proposition, sades att mot ett införande av möjligheten att återkalla tillstånd kunde givet- vis anföras att tillstånden inte skulle komma att ge utlänningar en så tryggad ställning i landet som föreföll önskvärt. Det skulle dock beaktas att endast utlänningens individuella förhållanden och inte all- mänt immigrationspolitiska skäl skulle få vara grund för återkallelse (SOU 1951:42 s. 106). Bestämmelsen kompletterades genom att rekvi- sitet svikligt förtigande infördes som ytterligare grund för återkallelse av tillstånd att vistas i landet (prop. 1975/76:18 s. 140, se även prop. 1988/89:86 s. 151 ff.). utlänningslag som trädde i kraft fanns återkallelsebestämmelsen i 17 §. Den tidigare bestämmelsen komplet- terades på så sätt att en möjlighet infördes att återkalla ett uppehålls- tillstånd med hänvisning till andra särskilda skäl (prop. 1979/80:96 s. 93, se även prop. 1988/89:86 s. 63). Detta gällde dock endast om utlänningen ännu inte rest in i . Bestämmelsen i 17 § lydde: Har en utlänning fått uppehållstillstånd genom att mot bättre vetande lämna oriktiga uppgifter eller svikligen förtiga vissa omständigheter, får tillståndet återkallas. Har utlänningen ännu inte rest in i , får tillståndet återkallas även om det finns andra särskilda skäl. Ett permanent uppehållstillstånd skall återkallas, om utlänningens bo- sättning här i riket upphör. En flyktingförklaring skall återkallas, om det framkommer att utlän- ningen inte är att anse som flykting i behov av i . ersattes utlänningslag av en ny utlänningslag (1989:594). I den äldre lagen behandlades, som framgått, samtliga fall av återkallelse på grund av oriktiga uppgifter i samma paragraf. Återkallelse på grund av oriktiga uppgifter om identiteten bröts i utlänningslag ut och togs upp i en egen paragraf, 2 kap. 9 §. Det huvudsakliga skälet till det var att man genom att i den bestäm- melsen använda ordet skall ville understryka att återkallelse skulle vara huvudregeln om en utlänning lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet. Genom denna i princip obligatoriska återkallelsebestäm- melse önskade lagstiftaren markera det allvar med vilket det tillta- gande bruket att inte medföra identitetshandlingar vid ankomsten till måste betraktas (prop. 1988/89:86 s. 152). Återkallelse skulle dock inte ske om den oriktiga uppgiften inte inverkat på till- ståndsbeslutet eller om andra särskilda skäl, exempelvis starka hu- manitära skäl, talade emot en återkallelse. I motiven uttalades vidare att en falsk uppgift om identiteten i de allra flesta fall torde lämnas uppsåtligen (se även prop. 1997/98:36 s. 28). Bestämmelserna om åter- kallelse utlänningslag överfördes i övrigt i huvudsak oför- ändrade till 10 § utlänningslag. Bestämmelserna i 10 § var således till skillnad från bestämmelsen i 9 § alltjämt fakultativa. Be- stämmelserna i 2 kap. 9 och 10 §§, som även reglerade återkallelse av visering och arbetstillstånd, hade följande lydelser. 2 kap. 9 § Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd skall återkallas, om utlän- ningen har lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet. Återkallelse skall dock inte ske, om det kan antas att den oriktiga uppgiften inte har in- verkat på tillståndsbeslutet eller om andra särskilda skäl talar emot det. 2 kap. 10 § Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas, om utlän- ningen medvetet har lämnat andra oriktiga uppgifter än om sin identitet eller medvetet har förtigit omständigheter som varit av betydelse för att få tillståndet. Återkallelse får även ske om det finns andra särskilda skäl, i fråga om uppehållstillstånd dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i . Genom en lagändring som trädde i kraft ändra- des väsentligt förutsättningarna för att återkalla ett uppehållstillstånd på grund av att oriktiga uppgifter lämnats i samband med ansökan (prop. 1997/98:36, bet. 1997/98:SfU7, rskr. 1997/98:114). De nya bestämmelserna grundades på delbetänkandet Återkallelse av uppe- hållstillstånd (SOU 1997:67) av Kommittén om Ny instans- och processordning. Bestämmelserna i 2 kap. 10 § upphävdes medan 9 § i samma kapitel fick ett innehåll som i stora drag motsvarade lydel- sen i den upphävda 10 §. Även bestämmelsen om återkallelse av uppe- hållstillstånd i de fall där utlänningen har lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet blev således fakultativ. Vidare infördes en tidsgräns efter vilken det fordras synnerliga skäl för att ett uppehållstillstånd skall få återkallas. Därutöver preciserades de omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas. Genom ändringen kom samma regler att gälla för återkallelse av uppe- hållstillstånd på grund av att utlänningen lämnat oriktiga uppgifter oavsett om de oriktiga uppgifterna gällt identiteten eller någon annan omständighet. Reglerna om återkallelse på grund av att utlänningen lämnat oriktiga uppgifter fördes därför åter samman i ett lagrum. Bestämmelserna i 2 kap. 9 § kom att lyda enligt följande. Visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas om utlän- ningen medvetet har lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan be- tydelse. Återkallelse får även ske om det finns andra särskilda skäl, i fråga om uppehållstillstånd dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i . Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas för en utlänning som har rest in i skall hänsyn tas till utlänningens an- knytning till det svenska samhället och till om andra humanitära skäl talar mot att tillståndet återkallas. Därvid skall särskilt beaktas utlän- ningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . Om utlänningen har vistats här med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse av uppehållstillstånd enligt denna paragraf prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får beslut om åter- kallelse fattas endast om det finns synnerliga skäl. I förarbetena till de ändrade bestämmelserna framhölls att det måste finnas kvar en möjlighet att återkalla tillstånd som beviljats på grund- val av felaktiga uppgifter om identiteten. Vidare anfördes där att det är en huvudprincip inom alla samhällsområden att den som fått nå- gon förmån eller något bistånd genom att lämna felaktiga uppgifter kan gå miste om förmånen eller tvingas betala tillbaka biståndet när de felaktiga uppgifterna uppdagas (a. prop. s. 17). Skälen för att be- stämmelsen om återkallelse av uppehållstillstånd vid felaktiga upp- gifter om identiteten skulle övergå från att vara obligatorisk till att vara fakultativ angavs i förarbetena vara följande (a. prop. s. 22). När det gäller återkallelse på grund av oriktiga uppgifter om identiteten används i 2 kap. 9 § UtlL uttrycket skall. Att ordet skall används i det lagrummet är inte lika självklart eftersom det är en regel med vissa – om än i lagtexten begränsade – undantag. Det är en allmänt vedertagen prin- cip när det gäller lagtext att skall inte bör användas om det måste förses med flera undantag eller om en bedömning av flera olika omständigheter måste göras. Regeringens förslag innebär att det i lagtexten anges att flera olika omständigheter skall vägas in vid avgörande om ett uppehålls- tillstånd skall återkallas. I paragrafen bör därför anges att uppehållstill- stånd får återkallas. Regeln övergår därmed från att vara obligatorisk till att vara fakultativ. Bakgrunden till den införda tidsgränsen efter vilken det skulle for- dras synnerliga skäl för att ett uppehållstillstånd skulle få återkallas var bl.a. att det förekom att personer, framför allt från , inte uppgav sina rätta identiteter när de sökte uppehållstillstånd i . För att få uppehållstillstånd sade de sig komma från exem- pelvis eller . framkom att vissa av de personer som beviljats permanent uppehållstillstånd rätteligen kom från exem- pelvis eller . Innan felaktigheterna upptäcktes och uppehållstillstånden återkallades kunde det i vissa fall ha gått . En del av de berörda personerna hade då anpassat sig till svenska förhållanden. Två sådana beslut om återkallelser uppmärksammades särskilt. Ett av besluten avsåg en irakisk familj som sedermera visade sig härstamma från (beslut ) och det andra beslutet avsåg en ensamstående iransk medborgare (beslut ). I båda fallen var det just fråga om personer som hade vistats i med uppehållstillstånd som hade beviljats på grundval av felaktiga uppgifter om bl.a. identiteten. Den nämnde iranske medborgaren hade kommit som ung till från ett annat europeiskt land och vistats här i ungefär när hans uppehållstillstånd återkallades. Som motiv till den införda tidsgränsen anfördes i förarbetena bl.a. följande (a. prop. s. 24 f.). Det är av humanitära skäl viktigt att en utlänning efter en längre tids bosättning i i normalfallet kan känna trygghet här och inte behö- ver känna oro för att inte längre få stanna kvar. Det kan också tänkas bidra till att några vågar träda fram under sin rätta identitet. En tidsgräns bör dock inte göras absolut. Fall kan förekomma där det undantagsvis kan vara rimligt att utlänningen inte får stanna kvar trots att han eller hon haft uppehållstillstånd här . I likhet med vad som gäller vid utvisning på grund av brott bör därför gälla att uppe- hållstillstånd får återkallas om utlänningen vistats här en- dast om det finns synnerliga skäl för det. I förarbetena angavs som ett exempel på omständigheter som kunde utgöra synnerliga skäl att utlänningen visserligen haft uppehållstill- stånd och varit folkbokförd i men i realiteten vistats i något annat land under långa perioder och därför inte fått någon närmare anknytning hit. Ett annat exempel på vad som kunde utgöra synner- liga skäl var att utlänningen hade uppehållstillstånd också i något annat land och verkställighet kunde ske till det landet. När det gäller den tid som skall ha gått innan det krävs synnerliga skäl för återkallelse gjordes i förarbetena vissa jämförelser dels med tidsgränserna för synnerliga skäl vid utvisning på grund av brott, dels med kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap (a. prop. s. 26 och SOU 1997:67 s. 32). Innan tidsgränsen infördes i bestämmelsen om återkallelse av uppe- hållstillstånd prövade minst tio till tolv ärenden om återkallelse av uppehållstillstånd som fattats på grundval av felaktiga uppgifter. Efter lagändringen har det blivit ovanligare med överprövningar och överprövades sex eller sju sådana ärenden. gäller frågan om vederbörande har lämnat oriktiga uppgifter om sitt medborgarskap. I två av fallen , som i princip var identiska och av principiell betydelse, krävdes synner- liga skäl för återkallelse. Ett av dessa gällde en person som felaktigt uppgett sig vara irakisk medborgare och beviljats permanent uppe- hållstillstånd på grundval av bl.a. dessa uppgifter. Han bodde och arbetade i och bidrog till försörjningen av sin familj. Famil- jen, som bestod av hustru och fyra minderåriga barn samt föräldrar, vistades emellertid i . Klaganden var även medborgare i . Först när det hade gått tillståndet beviljades uppdagades det att klaganden lämnat vilseledande upp- gifter om sin identitet. kom fram till att synnerliga skäl förelåg eftersom klaganden – trots den långa tid han vistats här och trots sin anknytning till det svenska samhället – genom sina familjeförhållanden behållit en starkare anknytning till än till . De omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om återkallelse bör ske, och som preciserades genom lagänd- ringar, är utlänningens anknytning till det svenska samhället och till om andra humanitära skäl talar mot att tillståndet återkallas varvid särskilt skall beaktas utlänningens levnadsomständigheter och familje- förhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i . I denna del uttalades i förarbetena att det är angeläget att samtliga omstän- digheter i ärendet beaktas innan uppehållstillståndet återkallas efter- som en återkallelse av ett tillstånd kan få mer långtgående konse- kvenser för den enskilde än inom de flesta andra områden (a. prop. s. 17 ff.). Särskild hänsyn bör enligt förarbetena tas till om det är ett barn som har lämnat den oriktiga uppgiften och vilken familjeanknytning utlänningen har hit, särskilt om de anhöriga är svenska medborgare eller har bott i . Vidare bör hänsyn tas till bland annat arbets- och bostadsförhållanden, social anpassning, vistelsetidens längd och under vilken period i livet som utlänningen vistats här. Det anges också att vistelsetiden rimligen bör ha större betydelse när det gäller en person som kom hit än för den som vistats här av livet och som levt större delen av sitt liv i ett annat land. I ett fall återkallades ett permanent uppehållstillstånd för en ut- länning som medvetet lämnat oriktiga uppgifter och förtigit omstän- digheter som varit av betydelse för tillståndet och som vistats i med uppehållstillstånd med hänvisning bl.a. till att han hade gällande uppehållstillstånd i och anknytning dit genom föräldrar och syskon (UN 383-00). Det skall uppmärk- sammas att det inte krävs synnerliga skäl för återkallelse om en ut- länning, som visserligen haft uppehållstillstånd längre än , vistats i än (se även UN 345-98). träder en ny utlänningslag i kraft och utlänningslag upphör att gälla. Bestämmelser om återkallelse av till- stånd som beviljats på grundval av felaktiga uppgifter återfinns i 7 kap. 1–2 och 4 §§ i den nya utlänningslagen. Dessa motsvarar i sak vad som gäller sedan lagändringen . En omstän- dighet har lagts till, nämligen att hänsyn skall tas till barns behov när bedömningen görs om återkallelse skall ske. Avslutningsvis skall här också nämnas att den som medvetet läm- nar oriktiga uppgifter eller medvetet underlåter att tala om något för- hållande av betydelse i ett ärende om uppehållstillstånd kan dömas till ansvar enligt 20 kap. 6 § 2 UtlL. Påföljden är böter, eller, när om- ständigheterna är försvårande, fängelse . 4.2.3Några statistiska uppgifter om återkallelse av uppehållstillstånd beslutade, som första instans, om återkallelse av permanent uppehållstillstånd i 1 855 fall , 1 115 fall och 218 fall .