sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — är man politiskt intresserad och knyter i stället an till hip hopkulturens referenssystem och koder när man formulerar sig. Det är från denna horisont man skall förstå deras syn på sig själva som soldater. Bambaataa, en av hip hoppens pionjärer, såg medlemmarna i den av honom skapade Zulu Nation som warriors. Denna beteckning förvaltades sedan av rappgruppen Public Enemy och dess ideologiska frontfigur för att sedan också hamna hos latino-rappare som . Men denna krigarmetaforik finns företrädd i många olika sammanhang. Hip hoppens koder och symboler rymmer ofta en flerbottnad kommunikation. Denna griper i sin tur tillbaka på en lång tradition 111 Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 av subtila dubbelheter i den afroamerikanska kulturen, en dubbelhet som bland annat kommer till uttryck i symboliskt komplexa texter. I en diskussion hänvisade en av medlemmarna i Tha Cholos, , just till de svarta slavarnas musik. På ytan var dessa sånger harmlösa fabler, det var så de uppfattades av slavägarna som lät dem sjunga när de arbetade på bomullsfälten. För slavarna bar sången däremot på en undertext med hopp om befrielse. Hip hop har på ett motsvarande sätt – genom sin kodade lyrik- utvecklat motivkretsar som kommenterar sin samtid via en symbolik som bara den i subkulturen initierade har kunskap om. Gemenskap och lärande i gruppen Tha Cholos startade som en tät kamratgrupp och den hade många gemensamma drag med vad som är karakteristiskt för olika typer av utpräglade pojkgemenskaper. Merparten av de ursprungliga medlemmarna i gruppen har varit kamrater sedan de var små. Ett av kännetecknen för Tha Cholos var att det ömsesidiga ansvarstagandet för varandra var stark. Sammanhållningen i gruppen var i vissa avseende linade den som finns inom en familj. Det ständiga talet om att man var bröder var inte bara retorik. Här fanns en omsorg och ett omhändertagande individerna emellan. Hårda ord, gliringar, konflikter och spydigheter förekom naturligtvis och det fanns likaså exempel på personer som av olika anledningar lämnat gruppen, men den underliggande lojaliteten, samhörigheten och den gemensamma känslan för uppdraget att vara en mikrofonens profet var stark. Moderna ungdomsgrupper och gängkulturer har ofta framställts som maskulint dominerade gemenskaper vilka bygger på behov av avskärmning och trygghet i en osäker och kravfull värld (1977, 1984, 1991, Lalander & ). Genom det kollektiva jag som gruppen utgör kan den som är marginaliserad och maktlös erövra styrka. Tillhörighet, att få vara med i den kollektiva värmen är det primära och i gänget kan var och en gömma sina osäkra jag. Relationerna inom gruppen har också ofta framställts som dominerade av ytliga kontakter. Spänningsfältet mellan å ena sidan en säker och hård yta och å andra sidan en svag självkänslan har lett till att kollektivet präglas av ett inre liv där en av förutsättningarna är att ingen öppnar sig och berättar om sig själv och sina egna tankar, känslor eller behov. SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män Gemenskapen håller inte för att den enskilde ges utrymme att visa vem han eller hon egentligen är. Denna typ av socialt och psykiskt strukturerade gäng är i de flesta fall också en sorts slutna befästningar präglade av separationsångest och rädsla, ibland också styrda av demoniska ledarfigurer. Denna karakteristik har begränsad relevans för de grupper jag lärde känna i . I en grupp som Tha Cholos utgör tvärtom kunskapen om varandra och möjligheterna att visa vem man är en av förutsättningarna för gemenskapen. Merparten av dessa unga var aktiva hip hopare och det är möjligt att just detta bidragit till det klimat som rådde mellan individerna. Hip hop är en expressiv kultur som bygger sina uttryck på att var och en lyfter fram sin egen individualitet och skapar sin egen stil som rappare, graffitimålare eller breakdansare. Den egna personligheten och vad som särskiljer de olika individernas uttryck från varandra är av central betydelse i denna kultur. En innebörd av detta är att ingen kan gömma sig och åka snålskjuts på de andra. Varje individ har en egen uppgift och roll i gruppen. Men för att bära upp denna funktion krävs det inskolning. När det gäller musikskapandet, scenframträdanden såväl som när det gäller koderna i vardagslivet så finns ett fadderskapssystem som innebär att de nyinvigda har en guide eller kanske snarare storebror i gruppen. Denna äldre broder hjälper, uppmuntrar, skolar in och leder den nya medlemmen in i hip hopens och rapmusikens historia. träffade jag regelbundet ett antal rappgrupper. Den disciplin, det allvar och den intensitet med vilken man övade kände jag igen från andra sammanhang (1984; Fornäs, , 1988). Vad som var nytt var den tydliga arbetsdelningen och den närmast skolliknande situationen vid repetitioner. Alla individer avkrävdes insatser, främst i form av textskrivande men också på uppslag till melodier och beats. kunde repetitionerna bli seminarieliknande tillställningar då någon av de äldre och initierade berättade om hip hopens historia, de svartas eller de latinamerikanska indianernas historia, någon redogjorde för en bok han hade läst osv. Perico, en av medlemmarna i Tha Cholos berättar, i samband med att jag frågar honom om hur han trivs i skolan, om relationen mellan det lärande som äger rum i skolan och det som sker i rappgruppen. E: Skolan är inte min grej, men jag klarar mig man kan ju säga att gruppen också är en slags skola, fattar du typ han är ju å han tar ju hand om sina då, och som 113 Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 också är muslimer, du vet så han lär dom om sin historia så och jag lär och och de andra smårapparna som brukar hänga runt oss om historia så, inte så att kom hit eller dit så skall jag förhöra läxan så, utan det är mer när vi träffas då så snackar vi å jag kan snacka lite så som lektion då när jag snackar om att det var den å den indianstammen som levde då, å det var det eller det året som det hände å så, det var då spanjorerna kom å, indianerna hade den religionen å allt sånt. Det är roligt att snacka fattar du, nu skall dom göra en ny låt om historia så fattar du, då sa jag att en kan inrikta sig på Inkariket en annan kan ta upp spanjorerna då när dom kom å utplånade en hel kontinent å den tredje kan snacka om situationen i . Ingen i gillar , även om vi rappar å det kommer från så är det ju skillnad mellan landet å dom svarta och fattiga, regeringen så e nåt annat sen kan det ju vara en del av texten om egna tankar om hur man skall lösa det du vet jag är ingen pacifist jag tror att krig är nödvändigt ibland, om man skall bekämpa våld måste man komma med våld folk säger typ, våld löser inget, så typ å det var ju bra, men jag skulle aldrig låta mig få stryk av militären å sen gå hem å bli omplåstrad å sen gå tillbaka å få stryk igen, fattar du (skratt)? Diskussioner om religion var också vanliga i de grupper jag följde, likaså var det självklart att muslimer gick iväg mitt i repetitionen för att be. De kom sedan tillbaka och fortsatte jobba utan några kommentarer. var det intensiva diskussioner, t.ex. om tidningsartiklar man läst eller TV-program man sett, dessa kunde ta hela repetitionstiden i anspråk. var det långa debatter om Striptease, Mosaik och olika dokumentärer som handlade om flyktingpolitik, polisbrutalitet, 3:e världen och liknande teman som de upplevde relaterade till den egna situationen. Det utbyte som rådde i gruppen är inte bara synligt i relation till de läroprocesser som är orienterade mot att utveckla förståelsen för det omgivande samhället. En annan aspekt av den inre ordningen är relaterad till det lärande som rör demokratin i gruppen. Här finns en närmast institutionaliserad procedur som träder i kraft när man står inför konflikter eller när man skall bestämma vilka normer eller regler som skall gälla i gruppen, vilken framtoning och ideologi man skall stå för etc. När det uppstår problem, som t.ex. att någon kommer för sent till eller uteblir från repetitionerna för , kan detta bli föremål för en offentlig eller öppen utfrågning. Personen i fråga sitter på en stol, de andra sitter runt och ställer frågor om hur intresserad han är av att vara med i gruppen, hur viktigt gemenskapen i gruppen är osv. SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män Konflikter och motsättningar i stadsdelen och i gruppen En aspekt av de läroprocesser som rör demokrati, konfliktlösning och normskapandet handlar om relationerna mellan de olika etniska grupperna i stadsdelen. Även om det – som Tha Cholos fall – finns en uttalad ideologi om att gruppen skall utgöra en etnisk allians, så finns det spänningar med rötter i de olika individernas bakgrund. Ett exempel är vad som hände i en av de yngre rappgrupperna – The – när jag tillsammans med dem såg på en video om hip hop i . Det blev häftig argumentation mellan – med afrikansk – och med latinamerikansk bakgrund. menade att programmet gav alldeles för lite uppmärksamhet åt den betydelse som puertorikaner och mexikaner haft för hip hopkulturens framväxt. De motsättningar och spänningar som finns i stadsdelen och som finns under ytan (också i gruppen) blev genom denna händelse tydliga. : Vi har ju klasser här hos oss i vår stadsdel ras betyder något här också, alla är inte lika Om det har hänt något på torget somalierna då har lägst status så andra tittar snett på dom. Alla hatar oss somalier, som då när en assyrier bråkade med en somalier om en cykel så att en blev knivstucken då tyckte jag det kändes i gruppen även om igen sa något Latinamerikaner dom har högre status enligt vad de själva uppfattar och det är inte bara ras som spelar roll, religionen spelar roll. Att vara och det är värst ni fattar jag blev så jävla arg på när han blev så förbannad på programmet då när dom pratade han sa att vi kunde åka hem till om vi inte trivdes... Denna konflikt ledde till att situationen utreddes och diskuterades, gruppen var överens om att agerat fel. : Det var Perros fel, det var dumt av honom så men vi kommer bra överens ändå, det är inga kulturkrockar som dom säger, det finns kulturkrockar så bland äldre svartskallar här, men vi är en familj och vi har jag har växt upp med negrer, turkar, chilenare, spanskar, svenskar, iranier nu vi har musiken ihop, det är bara att vi har olika färg på huden och pratar olika språk Blir det problem så löser vi dom och är det någon som inte platsar så får han sluta i gruppen. bråkade med då. Konflikter till trots, parallellt med den demokratiska ordningen finns också vad som skulle kunna beskrivas som ett socialt kontrakt. Detta består i en överenskommelse om att alla skall bidra till att värna om ett inkännande och hänsynsfullt klimat mellan indivi115 Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 derna i gruppen. Naturligtvis förkommer konflikter men de gemensamma erfarenheterna av utsatthet och flykt samt positionen av utanförskap i det svenska samhället i kombination med hip hoptillhörigheten har ändå format vissa grundläggande principer för hur man uppför sig mot och värnar om varandra. Samvaron i gruppen tar i hög grad hänsyn till de olika individernas situation, behov och svårigheter. Den kunskap som finns om varje familjs specifika historia tas också tillvara. Man vet vad de olika individerna är bra respektive dålig på och ställer krav på individen i relation till detta osv. Under den konfrontationsorienterade och machoorienterade framtoning som dessa killar visade upp på gatan, på scenen och i medierna finns ett ansvarskännande för gruppen som bygger på att var och en kan visa sina svagheter, sina rädslor, sin litenhet, sin längtan och sina familjers sargade historier. Dessa förhållanden gör att den karakteristik som ofta tonar fram i diskussionen om manligt dominerade gängkulturer inte kan överföras på de grupper jag haft kontakt med. Med denna inblick i det inre livet i en ungdomsgrupp som av många betraktas som hotfullt vill jag visa att det också i denna typ av grupper finns utgångspunkter som det offensiva, förebyggande sociala arbetet kan ta sin utgångspunkt i. Del 3 Avslutning En bristande förståelse för den inre dynamiken i en ungdomsgrupp eller för de kulturella uttryckens funktioner leder inte sällan till att polisens och socialarbetarens egna känslor av obehag stigmatiserar gruppen på ett sätt som kan leda till att individerna klientiseras och blir föremål för kriminaliserande insatser (Kamali 1997, 1999). Korpi hävdar i sitt DN-inlägg att det sociala arbetet i de utsatta förorterna misslyckats. En av anledningarna till detta, menar jag, är det sociala arbetes allt för ensidiga inriktning på individen. När socialarbetare, psykologer och skolpersonal diskuterar dessa ungdomars svårigheter i skolan hävdas inte sällan att de unga som skolvägrar eller obstruerar mot skolan hade svårigheter med auktoriteter. De unga tenderar att klientiseras. Deras svårigheter ses inte som grundade i en social situation utan i en av psykologer och socialarbetare diagnostiserad frånvarande fader eller liknande kategoriseringar av psykisk insuficiens. När jag diskuterade skolan med de unga män jag hade kontakt med såg de inte skolan som en möjlig, 116 SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män realistisk väg in i det svenska samhället. De har grannar med universitetsutbildningar som ekonomer och arkitekter från t.ex. , men de får ändå inte några jobb. De har sökt mer än 100 jobb, vissa har sökt 200 jobb – men de är svartskallar, då får man inte jobb. Varför skall jag gå i skolan, jag har ju ändå så svårt att lära mig och jag kommer aldrig att komma in på universitet , finns det inga jobb för dom så finns det inga för mig. Att välja karriär som rappare, dansare eller boxare var utifrån denna horisont en rationell kalkyl. Detta är denna kontext skolan och det sociala arbetet är tvungen att verka i. Att i denna situation enbart intressera sig för barndomstrauman eller faderslöshet är otillräckligt. För att de konstruktiva potentialer som finns hos de unga skall finna former som kan bidra till integration måste dagens fokus på individen kompletteras med ett intresse för ungdomar som kollektiv. Det måste utvecklas ett bredare socialt och pedagogiskt ungdomsarbetet med kunskap om de ungas kultur och vardagsliv. Det måste, som skriver, utvecklas ett kunnande om hur man bygger relationer med individer och grupper som bär på en misstro emot myndighetspersoner. Det är förödande att enbart se ungdomars ibland provokativa delkulturer som uttryck för hot som måste oskadliggöras. I själva verket bär dessa grupper ofta på för hela samhället värdefulla kunskaper då de ofta i sina kulturella uttryck kommenterar och gestaltar samhälleliga problem och motsättningar. Genom att vägra lyssna på och ta tillvara de insikter och den kritik som utvecklas här kan vi gå miste om väsentliga bidrag till diskussionen om hur samhällsutvecklingen kan förstås eller hur samhälleliga problem kan hanteras. Hade det franska samhället förmått att ta till sig och varit öppen för de inviter till dialog som finns i den franska förortsrappen kanske vi hade sluppit de scener som utspelade sig runt om i de stora städernas förorter. Tveksamheten inför de uttryck som tar sin utgångspunkt i ungdomars egen kultur grundar sig ofta på förenklade föreställningar om populärkulturen och en i många stycken obefogad rädsla för de ungas egna grupprocesser. Ungdomar är inte blott och bart offer för kommersialismen. Kulturindustrins funktion är motsägelsefull. Också i masskulturen finns möjligheter till identitetsutveckling, också här aktiveras fantasin, också här döljer sig potentialer för mobiliserande strategier. Synen på ungdomarnas egen kultur som något hotfullt har ett starkt grepp om poliser, socialarbetare och 117 Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 lärare såväl som andra ungdomsarbetare. Min utgångspunkt är att de ungas eget skapande innehåller viktiga läroprocesser. De olika formerna för ungdomsarbete, oavsett om det handlar om fritidsgårdar, skola eller socialt arbete, måste visa större förståelse och intresse för den kultur ungdomarna själva utvecklar och ser som sin egen. Den typ av självstyrande ungdomsverksamhet som t.ex. en rappgrupp utgör kan ses som ett forum för läroprocesser där det utvecklas olika kompetenser som de nya formerna för ungdomsarbete kan knyta an till och finna utvecklande kanaler för. För att utveckla samtidsrelaterade, kollektiva pedagogiska strategier krävs en utvidgning av pedagogikens traditionella intresseområde. Det räcker inte med att poliser, lärare, socialarbetare och fritidsledare för att läsa den flora av uttryck han/hon möter i arbetet med dagens unga måste ha kunskaper om den verklighet de unga befinner sig i. Det krävs också etablerandet av en ny yrkeskår av social- och kulturpedagogiskt utbildade fältarbetare. Kulturstudier erbjuder en utgångspunkt för den kunskap som måste ligga till grund för en sådan emancipatorisk pedagogik riktad mot de unga i utsatta stadsdelar. En pedagogik som syftar till att frigöra och ta tillvara de krafter som de unga själva utvecklar. Med utgångspunkt i en mer övergripande kulturanalys måste också själva synen på pedagogik revideras. Snarare än att vara en verksamhet för överförandet eller förmedlandet av vissa normer, färdigheter och värderingar som den dominerande kulturen ger uttryck för, måste det utvecklas en förståelse för de specifika villkor som dessa unga brottas med. En sådan pedagogik svarar mot de ungas behov och ser sig inte själv som pedagogik i traditionell mening. Denna verksamhet måste snarare vara en resurs som kan initiera olika former av identitets- och kulturproduktion med relevans för dessa unga. Detta är en förutsättning för att ungdomsarbetet kan utvecklas till ett integrationsarbete. Vad som krävs är en förståelse för att dessa unga inte måste göras till , däremot måste de utveckla en tilltro till sig själva och utifrån sina egna utgångspunkter utveckla identitet och tro . Detta är en av de vägar som ger ingångar till det svenska samhället. Det är endast på detta sätt som det är möjligt för de olika formerna av ungdomsarbete att utveckla den trovärdighet som krävs för att i de utsatta förorterna bidra till att överbrygga misstänksamhet, kulturella och social klyftor som Korpi talar om. En sådan pedagogik skulle också på ett annat sätt ge möjlighet att kritiskt granska hur de befintliga institutionernas praktiker (polis, skola, 118 SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män socialt arbete, fritidsgårdar osv.) utgör aspekter av den dominerande kulturens hegemonianspråk. Skall det utanförskap, den brist på framtidstro och det demokratiska underskott som är som mest påtagligt hos de invandrartäta förorternas unga kunna motverkas krävs att dessa ungdomar släpps fram och når erkännande och respekt utifrån vilka de är och utifrån att det finns en kunskap om den förståelsehorisont eller livsvärld som är deras.TPF 11 FPT De migrationsströmmar och segregationsmönster som i grunden omvandlat , tenderar att göra invandrarskap liktydigt med marginalisering och stigmatisering. Den franske sociologen (1992) menar, när han talar om motsvarande utveckling i , att dessa nya utvecklingsmönster skapat villkor som han kännetecknar som rasism utan ras. De händelser som utspelade sig i de stora franska städernas fattiga förorter pekar mot att denna utveckling accentuerats. De unga män och kvinnor jag kommit i kontakt med via ett forskningsprojekt om förortsungdomars kulturformer, i Los utanför , väntar sig inte heller så mycket av det svenska samhället. De tvingas växa upp i en stad som delat upp det rummet efter etniska och sociala gränser. De stadsdelar de själva bor i är utsatta för stigmatiseringsprocesser som gjort dessa till områden för de Andra, de som inte är riktiga svenskar (2005:41). Segregationen har skapat klyftor vilka närmast är att betrakta som skilda världar, vilka sällan kommer i kontakt med varandra. Dessa klyftor producerar ett klimat av okunskap och avstånd som utgör en grogrund för fördomar och projektioner, vilka i sin tur lägger grund för en osäkerhet och otrygghet som medier och olika politiska krafter profiterar på. I de kulturer de unga utvecklar synliggörs motsättningar och konflikter som rör sig under ytan i samhället. Ungdomskulturen kan därvidlag liknas vid en seismograf. De unga med invandrarbakgrund som finns ute i de stora städernas förorter är, trots att de formerar sig i expressiva kulturer och trots att en och annan rappare kan bli kändis, i många avseenden osynliga. I den mån de uppmärksammas är det som farliga och kriminella. Det är av största vikt att de stigmatiserande bilderna och föreställningarna om förorten och dess unga män bryts. Ett sätt att arbeta för detta är lyfta fram de kreativa och expansiva sidorna av förortskulturen. TP 11 PT Här är inte platsen för att diskutera hur en sådan socialpedagogik kan se ut. Jag vill för den som är intresserad hänvisa till 1984 och 1996. Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 Vad bör göras? Det första som måste göras i de utsatta förorterna är att tydliggöra distinktionerna mellan vad som är ungdomsgrupper och de organiserade kriminella ligorna. Det är dock inte bara polisen som måste möta den organiserade kriminaliteten med all kraft. Det krävs också en lokal mobilisering, där vuxenvandrare, ungdomsgrupper och lokala föreningar själva och i samarbete med myndigheterna utvecklar strategier för att sätta stopp för de kriminella ligorna. har också ett sådant initiativ, via en grupp ungdomar, växt fram i stadsdelen . De konstruktiva potentialer som finns i de ungas egna sammanhang måste bli utgångspunkt för ett socialt och pedagogiskt arbete som kan bidra till integration. För detta krävs att dagens problem fokus på individen, kompletteras med ett intresse för de utvecklingsbara potentialerna hos ungdomar som kollektiv. Ungdomsarbetet måste utveckla mer kunskap om de ungas kultur och vardagsliv. Det måste, som skriver, utvecklas ett kunnande om hur man bygger relationer med individer och grupper som bär på en misstro emot myndighetspersoner. De franska erfarenheterna visar hur viktigt det är att vara öppen och dialogiskt inställd till de kulturuttryck som utvecklas i de utsatta förorterna. Genom att vägra lyssna på och inte ta tillvara de insikter och den kritik som utvecklas i den lokala ungdomskulturen kan vi gå miste om väsentliga bidrag till diskussionen om hur samhällsutvecklingen kan förstås eller hur samhälleliga problem kan hanteras. Den dominerande hållningen från polis och det sociala arbetet handlar i stor utsträckning om att om överförandet eller förmedlandet av vissa normer, färdigheter och värderingar som är den dominerande kulturens. Det måste också utvecklas en förståelse för de specifika villkor som dessa unga brottas med. Vad som behövs är en ny typ av personal resurser, inriktad på att utveckla en pedagogik som på ett mer direkt sätt möter de ungas behov. En pedagogik men som inte ser sig själv som pedagogik i traditionell mening utan snarare som en resurs med kapacitet att initiera olika former av identitets- och kulturproduktion med relevans för dessa unga. Detta är en förutsättning 120 SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män för att det ungdomsarbetet skall kunna utvecklas till ett integrationsarbete . Dessa unga skall inte göras till , däremot måste de utveckla en tilltro till sig själva och utifrån sina egna förutsättningar utveckla identitet och framtidsstrategier. Detta är först med denna tro på sig själva de kan anträda de vägar som ger ingångar till det svenska samhälle som MÅSTE öppnas upp och bli tillgängligt för ALLA. Stigmatisering har förpassat dessa unga till avgränsade reservat där man har begränsad kontakt med det omgivande samhället. Inte minst mot denna bakgrund är musik och andra kulturella uttryck viktiga. Dessa är av central betydelse just för att de förmår gestalta och bearbeta den egna situationen. som de erbjuder självförståelse ger de också möjlighet att utveckla kollektiva handlingsstrategier.