sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Medel som överförs till bolagets aktiekapital kommer naturligtvis därefter inte att beskattas enligt den lagen utan vara föremål för inkomstbeskattning hos bolaget. Det kan förväntas medföra en högre beskattning av de tillgångar som tidigare förvaltats för försäkringstagarnas räkning. Slutligen bör här nämnas att en överföring av tjänstepensions- medel från bl.a. konsolideringsfonden till aktiekapitalet inte bör få någon effekt på den skattemässiga hanteringen av arbetsgivarens pensionskostnader. Visserligen kan tjänstepensionen såvitt avser de överförda medlen sägas inte längre tryggas genom den i skatte- hänseende gynnade försäkringsformen. Dessa medel härrör emellertid i sin helhet från inbetalda försäkringspremier och arbetsgivarens kostnader härför har dragits av. En genomförd överföring av medel i enlighet med den här diskuterade lösningen kan knappast ges någon verkan på den redan erhållna avdragsrätten, särskilt när man beaktar att medelshanteringen också i fortsättningen måste följa de skattemässiga reglerna för P-försäk- ring. Annan reglering utgör inte hinder mot att tryggandet av pensionsutfästelsen övergångsvis sker delvis utanför en försäkring. En annan mycket viktig fråga i detta sammanhang är hur försäk- ringstagarnas aktier skall realiseras vid försäkringsfall. Realiseringen kan i princip gå till på två olika sätt: genom att aktierna säljs på en marknadsplats eller genom att bolaget löser in egna aktier. Notering på en marknadsplats Emissionsförfarandet kan kombineras med en notering av livförsäkringsbolagets aktier på en börs eller auktoriserad marknadsplats. En förutsättning för detta är naturligtvis att livför- säkringsbolaget är eller övergår till att vara publikt. De emitterade aktiernas värde motsvarar vid emissionstillfället ett kvotvärde av bolagets aktiekapital, men i samma stund som aktierna noteras kommer värdet på försäkringstagarnas (och de ursprungliga ägarnas) aktier att bestämmas genom normala marknads- mekanismer. Innehavare av K-försäkring kan därefter, precis som med ett vanligt aktieinnehav, välja att behålla eller sälja sina aktier. Om det är fråga om en P-försäkring och de emitterade aktierna har överförts till pensionssparkonton, står det försäkringstagarna fritt att när som helst avyttra aktierna och placera köpeskillingen i andra värdepapper eller fonder. Med en marknadsnotering skulle utbetal- ning av en P-försäkring kunna följa samma regler som gäller vid utbetalning från individuellt pensionssparande i vanliga fall. Det kan i sammanhanget vara värt att framhålla att det vid ombildningar i andra länder av ömsesidiga bolag till aktiebolag är vanligt att försäkringstagarna erhåller aktier i det nya försäkringsaktiebolaget och att aktierna i samband därmed marknadsnoteras (se t.ex. Swiss Re, No. 4/1999). Vid en marknadsnotering minskar inte automatiskt aktie- kapitalet eftersom försäkringstagarna säljer sina aktier till andra marknadsaktörer. Bolaget kan dock naturligtvis återköpa egna aktier på marknaden. Anledningen till ett sådant agerande skulle kunna vara att ägarna upplever marknadsvärdet som omotiverat lågt eller att de vill samla kontrollen över bolaget. Utan notering av livförsäkringsbolagets aktier på en marknadsplats synes en ordning där bolaget löser in egna aktier vid försäkringsfall vara det enda alternativet. Förfarandet kan följa nu gällande bestämmelser i 20 kap. ABL om minskning av aktiekapitalet enligt förbehåll i bolagsordningen, låt vara att de bestämmelserna ansetts ha praktisk betydelse främst när ett bolag är i behov av en tillfällig kapitalförstärkning (se prop. 2004/05:85 s. 421 f.). I 20 kap. 31 § ABL föreskrivs att ett aktiebolag där aktiekapitalet kan bestämmas till ett lägre eller högre belopp utan ändring av bolagsordningen, kan ta in inlösenförbehåll i bolagsordningen och att förbehållet skall ange dels ordningen för inlösen, dels inlösenbeloppet eller grunderna för dess beräkning. Om förbehållet införs genom ändring av bolagsordningen får det endast avse aktier som tecknas eller ges ut efter det att ändringen har registrerats. En komplikation med nämnda inlösenförfarande gäller just värderingen av de aktier som skall inlösas. Om bolagen inte har gjort ytterligare aktiemissioner, förändrat aktiekapitalet på annat sätt eller ändrat antalet aktier mellan övergången till vinstutdelande verksamhet och försäkringsfallet, så är kvotvärdet på aktierna . Värdet på eget kapital kan däremot naturligtvis ha förändrats. För att säkerställa att försäk- ringstagarnas ställning inte försämras jämfört med dagens situation måste man därför föreskriva att inlösen av egna aktier inte får göras till ett pris som understiger en viss lägsta nivå, t.ex. kvoten mellan värdet av eget kapital och antalet utestående aktier. Sådana gränser blir naturligtvis helt godtyckliga. Systemet med retrospektiv- reservmetoden som används av de icke-vinstutdelande bolagen kan emellertid sägas vara lika godtyckligt. Den avgörande skillnaden blir att metoden för att fastställa inlösenpriset av aktierna vid försäkringsfall tydligt måste beskrivas i bolagsord- ningen. Därmed ökar genomlysningen och associationens åtagande gentemot försäkringstagaren klargörs. Det skulle kunna sägas att det medför svårigheter för bolagen vid ett inlösenförfarande att knyta de emitterade aktierna till specifika försäkringar. De svårigheterna kan emellertid inte antas vara större än de problem bolagen har med att fördela återbäring på enskilda försäkringar. Utredningen har fått stöd för ett sådant antagande från branschhåll. Om bolaget väljer ett inlösenalternativ kommer det aktiekapital som tillhör försäkringstagarna att successivt minska . Bolaget löser löpande in försäkringstagarnas aktier med nytt tillfört kapital allteftersom försäkringsfall inträffar. Vid en emission som riktas till enskilda försäkringstagare riskerar man att förlora det kollektiva inslaget i försäkringstagarnas riskkapital. Möjligheten att i riskkapitalet utjämna risker mellan försäkringstagare skulle försvinna med en individualiserad emission av aktier som kombineras med en marknadsnotering av livförsäk- ringsbolaget. Bolaget kan som framgått dock välja att gottskriva försäkringstagarna en del av konsolideringsfonden som villkorad återbäring, vilken kan utformas så att det riskutjämnande momentet kvarstår. Eventuellt skulle dessutom reglerna om hur aktierna skall värderas vid inlösen kunna utformas så att ett visst kollektivt moment bibehålls. Till det sagda kommer att det ovan beskrivna fondemissionsliknande förfarandet riskerar att bli en dyr och komplicerad process. En troligen billigare och enklare lösning är att bolaget emitterar aktier till en försäkringstagarorganisation. Det kan vara fråga om en för ändamålet bildad stiftelse eller förening där försäkringstagarna ges fullt inflytande. Försäkringstagarna ges onekligen större möjligheter till inflytande om de går samman. Nämnda förfarande liknar de ombildningsprocesser från ömsesidigt bolag till aktiebolag som skett i (se kapitel 6) och som också diskuterats i ; livförsäkringsaktiebolagen verkar efter emissionen enligt de regler som gäller för vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag och försäkringstagarkollektivet äger stora delar av aktiekapitalet. Också vid en emission till en juridisk person måste självfallet de ovan beskrivna skattemässiga kraven tillgodoses. Vid försäkringsfall realiseras aktierna genom någon av de metoder som beskrivits ovan, med den skillnaden att försäkringstagarassociationen kan ombesörja fördelningen mellan försäkringstagarna. En emission riktad till en försäkringstagarassociation skulle således möjliggöra att den kollektiva riskutjämningen behålls. Försäkringstagar- associationen bör lämpligen omfattas av bestämmelser om försäk- ringstagarinflytande som ligger i linje med de regler utredningen föreslår skall gälla för ömsesidiga försäkringsbolag. en del av den helhetsbedömning som har att göra vid prövningen av ett förslag till övergång till vinstutdelande verksamhet. Det förhållandet att reglerna om s.k. kvalificerat innehav kan bli tillämpliga utgör knappast något hinder mot en emission till en försäkringstagarorganisation. I enlighet med det ovan sagda bör en övergång till vinstutdelande verksamhet kunna gå till så att försäkringstagarna, utan att deras ställning i skattehänseende ändras, gottskrivs överskott genom en emission av aktier. Vid en sådan lösning är det naturligt att försäk- ringstagarna först gottskrivs en del av överskottet som villkorad eller garanterad återbäring. Det torde vara lämpligt att de försäk- ringstagare som befinner sig i eller nära utbetalningsfasen gottskrivs hela andelen av överskott som återbäring. Därefter emitteras aktier till försäkringstagarna till ett värde som motsvarar återstoden av konsolideringsfonden och andra fonder under eget kapital som tillhör försäkringstagarna. En gottskrivning genom emission av aktier till försäkrings- tagarna tydliggör försäkringstagarnas dubbla roller som finansiär och försäkringskund. kan överskott som har ackumule- rats av försäkringstagarna ligga kvar i kapitalbasen vilket gör att en övergång till vinstutdelande verksamhet inte – åtminstone inte vid ett och samma tillfälle – fordrar så stora kapitaltillskott. Försäk- ringstagare som ingår avtal med försäkringsbolaget efter det att övergången till vinstutdelande verksamhet är klar bidrar inte med riskkapital. Deras anspråk täcks i stället i sin helhet av uppställda skyddsregler för försäkringsfordringar. Aktieägarna står den yttersta risken i bolaget och har i gengäld rätt till vinstutdelning. Som framgått måste bevaka övergången till vinstutdelande verksamhet så att försäkringstagarnas ekonomiska villkor inte försämras jämfört med dagens ordning. Inspektionen bör vara särskilt vaksam på hur metoderna utformas för fast- ställande av inlösenpriset, för det fall en marknadsnotering inte sker. Precis som måste vidare bedöma rimligheten i förhållandet mellan hur mycket nytt kapital de ursprungliga ägarna tillför och avkastningen dessa aktieägare i före- kommande fall erhåller från försäkringstagarnas tillgångar. 8.4.5Försäkringstagarna blir fordringsägare genom kapitalandelslån Utredningens förslag: Kapitalandelslån skall vara tillåtna i försäkringsaktiebolag. skall bedöma i vilken omfattning kapitalandelslån kan ingå i kapitalbasen. Utredningens bedömning: Gottskrivning genom kapital- andelslån bör vara ett alternativ att tillgå för livförsäkringsaktie- bolag som skall övergå till vinstutdelande verksamhet. Kapitalandelslån föreslås bli tillåtet för försäkringsaktiebolag Ett kapitalandelslån är ett finansiellt instrument där återbetalning bestäms på annat sätt än genom ett nominellt eller indexerat penningbelopp. Det belopp som skall återbetalas är helt eller delvis beroende av utdelningen till aktieägarna, kursutvecklingen på bolagets aktier, bolagets resultat eller bolagets finansiella ställning. Ett kapitalandelslån är således, namnet till trots, i ekonomisk mening inte att betrakta som ett lån. Beslut om upptagande av kapitalandelslån skall fattas av bolagsstämman eller, efter stämmans bemyndigande, av styrelsen (11 kap. 11 § ABL). Det har tidigare gällt ett principiellt förbud mot kapitalandelslån. Förbudet var motiverat bl.a. av att långivaren i realiteten intar samma ställning som en aktieägare, men utan att kunna delta i bolagets förvaltning och utan att kunna åberopa några av de andra rättigheter som gäller för aktieägare (se prop. 1975:103 s. 221). Den ställning som en sådan långivare intar ansågs därmed vara ägnad att väcka starka betänkligheter. Synen på kapitalsandelslån är som framgått numera en annan. I motiven till ABL anförs att kapital- andelslån inte är behäftade med sådana oacceptabla risker eller olägenheter för aktieägare, borgenärer eller andra intressenter att låneformen skall vara förbjuden. Parterna kommer, som i andra låneavtal, att väga eventuella risker som är förenade med avtalet – t.ex. bristen på inflytande i bolaget – mot det förväntade ekono- miska utbytet. Vidare påpekas att instrument av detta slag tillåts i de länder som brukar jämföras med. (Se prop. 2004/05:85 s. När nu kapitalsandelslån blivit tillåtna inte bara för allmänna aktiebolag utan också för bankaktiebolag bör denna finansierings- form bli tillgänglig även för försäkringsaktiebolag. uppdelning mellan försäkringstagarnas medel och bolagets rörelse- kapital som utredningen förordar saknas nämligen skäl att för livförsäkringsaktiebolag förbjuda kapitalsandelslån och andra nära- liggande finansieringsformer. Omfattningen av kapitalandelslån i de enskilda fallen blir dock beroende av syftet med och storleken på kapitalandelslånet. Kapitalandelslån som ett sätt att gottskriva försäkringstagarna överskott Finansieringsformen kapitalandelslån har en del likheter med medel i dagens konsolideringsfond, särskilt om lånet emitteras till försäkringstagarna som en grupp. Återbetalning av ett kapital- andelslån kan vara beroende av bolagets finansiella ställning på samma sätt som bolagets möjlighet att gottskriva överskott är enligt nuvarande ordning. Båda formerna är riskkapital i den mening att medlen – beroende på kapitalandelslånets utformning – kan sättas ned för att täcka förluster och stå allmän rörelserisk. En grundläggande skillnad är emellertid att förutsättningarna för utbetalning är reglerade i avtalet för kapitalandelslånet, medan beslutet om gottskrivning från konsolideringsfonden är diskretio- närt och vilar på bolagets styrelse. Kapitalandelslånets ägare har därmed, till skillnad från försäkringstagare i egenskap av riskkapitalbidragsgivare med anspråk på eget kapital, en helt bestämd fordran på bolaget. De beskrivna egenskaperna hos finansieringsinstrumentet kapitalandelslån och dess likheter med konsolideringsfondens funktion föranleder frågan om huruvida en emission av ett kapital- andelslån till försäkringstagarkollektivet kan vara ett alternativt sätt att gottskriva försäkringstagarna medel i konsolideringsfonden. Annorlunda uttryckt, kan de överskott som försäkringstagarna har anspråk på omvandlas till ett kapitalandelslån med försäkrings- tagarna som fordringsägare? Fördelarna med ett sådant alternativ är flera. Riskkapitalet i konsolideringsfonden skulle stanna i bolaget, vilket gör att aktie- ägarna inte vid ett och samma tillfälle behöver tillföra nytt kapital. Associationens åtaganden skulle förtydligas och försäkringstagar- nas anspråk skulle därigenom få ett starkare civilrättsligt skydd. Fördelningen av framtida vinster och förluster mellan bolaget och försäkringstagarna skulle inte behöva regleras i lag utan i det som blir ett avtal om kapitalandelslån. Då kapitalandelslån fram till har varit förbjudet i finns hos oss ännu ingen praxis på området. Bestämmelserna i ger utrymme för mycket stor frihet vid utformningen av kapital- andelslån. Återbetalning kan t.ex. göras beroende av bolagets framtida vinstutdelning eller villkoras på olika poster i balansräk- ningen. Om återbetalning av kapitalandelslånet bestäms av värde- förändringar på vissa tillgångar kan försäkringstagarnas anspråk liknas vid villkorad återbäring. Skillnaden blir då att försäkrings- bolaget inte behöver göra försäkringstekniska avsättningar för åtagandet och att medlen, åtminstone till en del, skulle kunna ingå i kapitalbasen. Om beloppet som betalas ut är villkorat på samma sätt som gäller för poster under eget kapital blir konsekvensen att försäkringstagarna i egenskap av långivare fortfarande står allmän rörelserisk. En förutsättning för gottskrivning genom kapitalandelslån är naturligtvis – i likhet med ovan beskrivna aktieemissionsalternativ – att medlen inte kommer den enskilde försäkringstagaren till del i strid med de skatterättsliga villkoren för P-försäkring. Kan kapitalandelslån ingå i kapitalbasen? En förutsättning för att en omvandling av försäkringstagarnas ackumulerade kapital till kapitalandelslån skall vara en attraktiv åtgärd i praktiken är att kapitalandelslånet kan ingå i livförsäk- ringsbolagets kapitalbas. Enligt huvudregeln i FRL ingår i kapital- basen inbetalat aktiekapital eller inbetalat garantikapital, obeskat- tade reserver samt övrigt eget kapital med avdrag för fond för orealiserade vinster (numera fond för verkligt värde) och utdelning. får medge att även andra poster räknas in i kapitalbasen (7 kap. 22 § FRL). Frågan som måste analyseras i detta sammanhang är om kapital- andelslån skall ses som en del av eget kapital i likhet med dagens konsolideringsfond eller som en skuld att jämföra med förlagslån. har utfärdat allmänna råd (FFFS 1998:15) om möjligheten för försäkringsbolag att räkna in förlagslån i kapitalbasen. Förlagslån är enligt definition lån med villkor att icke förfallen lånefordran vid likvidation eller konkurs till såväl upplupen ränta som kapital skall betalas först sedan övriga oprioriterade fordringsägare blivit tillgodosedda. Av låneavtalet skall det framgå att upplupna räntor och kapitalbelopp kan tas i anspråk för täckande av förluster. Den ursprungliga löptiden för förlagslånet måste vara . Enligt EG:s försäkringsdirektiv får högst av kapitalbasen bestå av förlagslån utan fast löptid och högst av solvenskravet får bestå av förlagslån med fast löptid. Grundkriterierna för att ett visst lån skall kunna ingå i kapital- basen är alltså att det är efterställt andra oprioriterade fordringar samt att lånekapitalet har förlusttäckningskapacitet. Kapitalandels- lån, som är kopplat till bolagets framtida resultat kan per definition användas till förlusttäckning och är efterställt samtliga fordringar, synes således enligt reglerna i EG:s försäkringsdirektiv samt allmänna råd kunna ingå i kapitalbasen. Ett kapitalandelslån bör i vissa fall kunna ses som en del av eget kapital. Ett kapitalandelslån kan nämligen utformas så att det har precis samma förlusttäckningskapacitet och därför står samma risker som eget kapital. Ett evigt kapitalandelslån som kan överlåtas och där avkastningen bestäms av vinstutdelningen till aktieägarna är ju i ekonomisk mening att betrakta som en rösträttslös aktie. I sådana fall torde det knappast föreligga några begränsningar för hur stor andel av kapitalbasen som kan bestå av kapitalandelslån. Utredningens bedömning blir följaktligen att kapitalandelslån under vissa förutsättningar bör kunna ingå i kapitalbasen. I vilken omfattning kapitalbasen kan bestå av kapitalandelslån är dock beroende av kapitalandelslånets utformning och villkor. I samman- hanget bör noteras att det i andra länder finns möjlighet att i kapitalbasen räkna in finansieringsinstrument med drag av såväl eget som främmande kapital. I är det möjligt att räkna in medel liknande kapitalandelslån, s.k. kapitallån, i kapitalbasen. På ansökan av bolaget och med tillsynsmyndighetens samtycke kan kapitalet av ett eller med minst fem års uppsäg- ningstid upptaget kapitallån inräknas med högst i verksamhetskapitalets minimibelopp. I är omsättningsbara s.k. grunnfondsbevis en etablerad finansieringsform bland kooperativa sparbanker och ömsesidiga försäkringsföretag (se vidare om grunnfondsbevis i kapitel 6). Emission av kapitalandelslån till enskilda eller försäkringstagarassociation? Kapitalandelslånet kan i ett ombildningsförfarande emitteras till enskilda försäkringstagare eller till en för ändamålet bildad försäk- ringstagarassociation. Det bör i det senare fallet finnas liknande möjligheter till försäkringstagarinflytande i denna försäkringstagar- association som utredningen föreslår skall gälla för ömsesidiga försäkringsbolag. Därmed skapas en stark försäkringstagarstyrd motpart som kan balansera livförsäkringsaktiebolagets intressen. En sådan lösning skulle innebära att riskkapitalet alltjämt är kollektivt, vilket möjliggör en fortsatt riskdelning inom försäkringstagarkollektivet. Det förutsätter naturligtvis att formerna för detta bestäms inom kollektivet. Om motparten är en försäkringstagarförening eller en stiftelse skulle kapitalandelslånet kunna ses som ett avtal mellan bolaget och försäkringstagarorgani- sationen om fördelning av rörelsevinsten. Dessutom skulle ett försäkringstagarinflytande i relevanta delar möjliggöras då kapital- andelslåneavtalet reglerar fördelningen av överskott mellan bolaget och försäkringstagarkollektivet, och representanter för försäk- ringstagarna själva kan bestämma hur fördelningen skall ske mellan grupper och generationer. Om kapitalandelslån emitteras till enskilda försäkringstagare måste ett sådant lån, för det fall att det inte marknadsnoteras, vara tidsbegränsat. Det innebär troligen att kapitalbasen i enlighet med EG:s försäkringsdirektiv får till högst utgöras av dessa lån. Gottskrivning genom individuella kapitalandelslån har i övrigt stora likheter med gottskrivning genom icke-noterade inlösenbara aktier som beskrivits ovan. Allteftersom försäkringsfall inträffar löser livförsäkringsaktiebolaget de individuella lånen på det sätt det ursprungliga försäkringsavtalet stadgar. Kapitalandelslånen kom- mer således successivt att utgöra en mindre del av bolagets balans- räkning. Utredningen anser att det inte finns skäl att genom särreglering i förhållande till allmänna aktiebolag förbjuda livförsäkringsaktie- bolag att ta upp kapitalandelslån. får bedöma i vilken utsträckning kapitalandelslån som emitterats till externa finansiärer tillåts ingå i kapitalbasen från fall till fall utifrån kapital- andelslånets utformning. En i sammanhanget viktigare fråga är dock om gottskrivning genom kapitalandelslån till försäkringstagare med rätt till del i överskottet kan tillåtas. Kan ett sådant förfarande anses vara en tillräcklig åtgärd för att stärka de nuvarande försäkringstagarnas ställning i de livförsäkringsaktiebolag som inte får dela ut vinst? Ett flertal omständigheter ger upphov till tveksamheter. Kapitalandelslånet ger inte enligt lag försäkringstagarna något direkt inflytande i bolaget. Försäkringstagarna kan trots detta – beroende på hur kapitalandelslånet utformas – alltjämt bära allmän rörelserisk, låt vara att denna risk nu i förekommande fall delas med aktieägarna. Det bör även framhållas att kapitalandelslån är en helt ny företeelse i svensk bolagsrätt och att det hos oss saknas erfaren- heter av detta finansiella instrument. Förfarandet kan dessutom vara svårt att på ett tydligt sätt förklara för försäkringstagarna. Genom denna alternativa gottskrivningsmetod kan likväl försäk- ringstagarnas ställning stärkas i förhållande till dagens ordning. Med kapitalandelslån blir som framgått överskottet som tillhör försäkringstagarna bättre civilrättsligt skyddat, och genom att vinstutdelning därefter kan medges skapas incitament för en effektiv ägarstyrning. Förfarandet ger en tydligare uppdelning av försäkringstagarnas medel och bolagets riskkapital jämfört med dagens situation genom att vinstdelningen mellan försäkrings- tagarna och bolaget styrs av lånevillkoren. Det bör dessutom vara möjligt att utforma kapitalandelslån så att endast aktieägarna står risken att kostnaderna blir högre än de avtalade avgifterna. Det nu sagda bör föranleda att man ställer stora krav på bolagen såvitt avser kapitalandelslånens utformning och informationen till försäk- ringstagarna, så att en tillfredsställande genomlysning för försäk- ringstagarna skapas. Utredningen anser att gottskrivning genom kapitalandelslån bör vara ett alternativ att tillgå för livförsäkringsaktiebolag som skall övergå till vinstutdelande verksamhet. Genom att kapitalandels- lånet kan ta så många olika former är det inte lämpligt att i lag reglera hur ett ombildningsförfarande som helt eller delvis bygger på emittering av kapitalandelslån skall gå till. måste i de enskilda fallen – precis som i aktieemissionsalternativet ovan – bevaka att försäkringstagarnas rättigheter inte försämras när överskott gottskrivs försäkringstagarna genom emission av kapital- andelslån. bör tillse att försäkringstagarna i kraft av fordringsägare på grund av kapitalandelslån inte står allmän rörelserisk.