sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — Förbudet skulle kunna tolkas på så sätt att det endast är själva beslutet att bevilja eller avslå en ansökan om färdtjänst eller riks- färdtjänst, och inte också det faktiska utförandet, som träffas av diskrimineringsförbudet. Av bestämmelsens förarbeten (prop. 2002/03:65) kan inte utläsas att en sådan begränsning av skyddet mot diskriminering är avsedd. Tvärtom framhålls att diskrimine- ringsförbudet bör omfatta såväl handläggning av ett ärende som faktiska handlingar. För det fall bestämmelsen ändå skulle ges en sådan innebörd – vilket själva lagtexten ändå ger visst stöd för – skulle det innebära en omotiverad begränsning av diskriminerings- Vi anser därför att det är mindre lämpligt att använda or- den tillstånd till när bestämmelsens räckvidd skall anges. Bestämmelsens lydelse bör därför ändras så att orden tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst utgår. Det är lämpligt att ersätta dessa ord med stöd i form av färdtjänst etc. Detta beskriver en- ligt vår mening på ett bättre sätt diskrimineringsförbudets räckvidd i här aktuellt avseende. Ändringen avser att förtydliga bestämmel- sens innebörd och innebär inte någon saklig ändring av diskrimine- ringsförbudets räckvidd. Vårt förslag: I den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering skall följande gälla. Diskriminering som har samband med kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning är förbjuden i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem. Förbudet mot könsdiskriminering innebär dock inte hinder mot tillämpning av bestämmelser om –änkepension enligt lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn och lagen (2000:462) om införande av lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, –hustrutillägg enligt lagen (1998:708) om upphävande av lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpen- sion, eller –utbetalning av barnbidrag enligt lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag och lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag. Vår bedömning: Det krävs ytterligare utredning av behovet av förbud mot åldersdiskriminering. Enligt direktivet mot etnisk diskriminering, som gäller för diskri- mineringsgrunderna ras och etniskt ursprung, är diskriminering förbjuden i fråga om socialt skydd, inklusive social trygghet och i fråga om sociala förmåner. Enligt direktivet om social trygghet (79/7/EEG), som gäller för diskrimineringsgrunden kön, är dis- kriminering förbuden i fråga om lagstadgade system för social trygghet. Motsvarande bestämmelser finns inte för diskrimineringsgrun- derna religion eller övertygelse, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder i arbetslivsdirektivet. Bestämmelsen i direktivet mot etnisk diskriminering och be- stämmelsen i direktivet om social trygghet har, såvitt avser diskri- mineringsgrunderna etnisk tillhörighet respektive kön, genomförts bl.a. genom bestämmelsen i 11 § lagen om förbud mot diskrimine- ring. har gått längre än vad som krävs EG-rättsligt och in- fört förbud mot diskriminering i 11 § lagen om förbud mot diskri- minering även för diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosuppfattning och sexuell läggning. Lagen om förbud mot diskriminering Enligt 11 § lagen om förbud mot diskriminering är diskriminering som har samband med kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning eller sexuell läggning förbjuden i fråga om social- försäkringen och anslutande bidragssystem. Socialförsäkringslagen (1999:799) innehåller bestämmelser om vem som omfattas av social trygghet genom social försäkring och vissa bidragssystem (socialförsäkringen). Av socialförsäkringslagen framgår att rätten till en förmån skall grundas på antingen bosätt- ning eller förvärvsarbete i . I lagen räknas upp vilka förmå- ner som en enskild är berättigad till enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och annan lagstiftning än AFL. Förmåner inom socialförsäkringen handhas av . Premiepen- sionsmyndigheten förvaltar, administrerar och beslutar om utbe- talningar av premiepensionerna. Vidare handhar olika former av ersättningar enligt lagen (1991:1488) om handlägg- ning av vissa ersättningar till den som tjänstgör inom totalförsvaret. I 11 kap. förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvars- pliktiga anges att beslutar och betalar ut bidrag (10 §), att den myndighet, den kommun eller det landsting där den totalförsvarspliktiga tjänstgör beslutar och betalar ut annan förmån än dagpenning, familjebidrag, ekonomiskt stöd i form av bidrag och grupplivförsäkring till totalförsvarspliktiga (12 §) och att beslutar och betalar viss ersättning enligt 8 kap. 4 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt (13 §). Dessa förmåner som ges till totalförsvarspliktiga omfattas av be- greppet anslutande bidragssystem även i de fall andra än Försäk- ringskassan handhar förmånerna. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att diskriminerings- förbudet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsut- övning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som rätten till försäkringsersättningar och bidrag, dessas räckvidd och innehåll.21 Skälen för vårt förslag Det befintliga diskrimineringsförbudet lag bör flyttas över till den nya lagen. Detta kan göras utan ändringar i sak. De undantag från förbudet mot könsdiskriminering som finns lag bör utan ändringar i sak flyttas över till den nya lagen. Dock bör den redaktionella ändringen göras beträffande förmånen hustrutillägg att i stället för att hänvisa till den numera upphävda lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension bör hänvisning ske till lagen (1998:708) om upphä- vande av lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpension. Något skydd för könsidentitet finns inte i diskrimineringsförbudet som gäller i fråga om socialförsäkringssystemet. Det erfordras inte heller på grund av EG-rätten. För att göra skyddet så lika som möj- ligt oavsett diskrimineringsgrund bör emellertid diskriminerings- förbudet i den nya lagen omfatta även könsidentitet. 21 Jfr prop. 2002/03:65 s. 210. och prop. 2004/05:147 s. 148. Att tillämpningsområdet utökas på detta sätt kan inte antas med- föra några särskilda svårigheter, vare sig för de som är verksamma inom socialförsäkringen eller i rättstillämpningen. Det erfordras enligt vår bedömning inte heller några särskilda anvisningar eller uttalanden om hur diskrimineringsförbudet skall tillämpas just i fråga om könsidentitet. Det finns inte skydd mot diskriminering på grund av funk- tionshinder inom socialförsäkringssystemet. För att diskrimine- ringsskyddet skall bli så lika som möjligt oavsett diskriminerings- grund bör även funktionshinder erhålla skydd mot diskriminering på detta område. Här bör även erinras om åtaganden enligt om delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning. Det kan uppkomma särskilda frågor vid tillämpning av ett dis- krimineringsförbud för personer med funktionshinder. Vi uppehål- ler oss därför i det följande vid några frågor som rör prövning av diskriminering som har samband med funktionshinder inom social- försäkringssystemet. Den som är bosatt eller arbetar i omfattas av en rad för- måner inom socialförsäkringssystemet såsom ekonomiskt stöd vid sjukdom, föräldrapenning, barnbidrag, bostadsbidrag etc. Det före- kommer även förmåner som endast personer med olika funktions- hinder kan ta del av, t.ex. bilstöd, handikappersättning och assi- stansersättning. Det finns även förmåner som riktar sig till anhöri- ga till personer med olika funktionshinder. Sådant stöd kan utgöras av vårdbidrag samt särskilda förmåner för föräldrar med funktions- hindrade barn inom ramen för föräldraförsäkringen. Förmåner av sådant slag – vars främsta syfte är att täcka merkostnader som ett funktionshinder kan medföra – bygger i regel på skälighetsbedöm- ningar som utgår ifrån den enskildes livssituation och stödbehov. Om någon anser sig ha missgynnats vid tillämpning av bestäm- melser som vi pekat på ovan kan sådan behandling bli föremål för prövning mot diskrimineringsförbudet. En fråga som uppmärk- sammats vid vårt utredningsarbete är hur tillämpning av diskrimi- neringsförbudet bör ske i förhållande till bestämmelser som på det- ta sätt uttryckligen vänder sig enbart till funktionshindrade. Relevanta jämförelser kan göras t.ex. mellan funktionshindrade och icke-funktionshindrade eller mellan personer med samma eller olika funktionshinder. Om en person med funktionshinder erbjuds sämre villkor än icke-funktionshindrade kan det alltså utgöra be- handling som kan anses diskriminerande. Detsamma gäller om en person med funktionshinder erhåller sämre behandling än personer med samma eller annat funktionshinder. Även behandling av när- stående till funktionshindrade – till exempelvis föräldrar till funk- tionshindrade barn – som kan anses sämre än behandling som andra erhåller kan anses diskriminerande. Prövningen skall som i andra fall i första hand ta sikte på det in- dividuella och aktuella behovet av stöd. Den som inte har behov av sådant stöd befinner sig inte i en jämförbar situation med de perso- ner som anses ha behovet och därmed erbjuds förmåner av visst slag (jfr de exempel på en behovsprövning som anförts i kap. 6.10 i fråga om ). Den som anser sig missgynnad på grund av att han eller hon inte fått ta del av t.ex. en ersättning kan å andra sidan anses ha lika be- hov av sådant stöd som de som beviljas ersättningen. Det kan i så- dana fall vara fråga om en jämförbar situation och det nödvändiga orsakssambandet får vidare prövas. Att ett beslut som påstås vara missgynnande i förekommande fall kan bygga på en felbedömning av den funktionshindrades behov av ersättningen har ingen bety- delse så länge beslutet kan anses medföra en diskriminerande ef- fekt. Det bör i likhet med vad som anförts i bl.a. avsnitt 6.10 under- strykas att kriteriet jämförbar situation i grunden utgår ifrån att de sakliga förutsättningarna för att få ta del av ett bidrag eller en er- sättning är uppfyllda innan en behovsprövning blir aktuell. Sålunda skall formella krav som ligger till grund för prövning av rätten till förmåner, till exempel de kriterier som styr ersättning enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, vara uppfyllda för att en enskild med framgång skall kunna hävda att diskrimine- ring ägt rum. Om den som anser sig missgynnad vid tillämpning av regler av sådant slag inte uppfyller de uppställda kraven saknas en avgörande förutsättning för att diskriminering skall kunna konsta- teras. Vi vill här uppmärksamma att det faktum att det finns förmåner som riktar sig endast mot personer med funktionshinder eller an- höriga till funktionshindrade inte innebär att en person utan funk- tionshinder eller anknytning till en funktionshindrad som inte om- fattas av sådana förmåner kan anses diskriminerad. Det nödvändiga orsakssambandet föreligger ju inte mellan missgynnande och dis- krimineringsgrunden funktionshinder i förhållande till en sådan person. Som exempel kan anföras att föräldrar till barn som inte är funktionshindrade inte kan missgynnas i diskrimineringsbegrep- pets mening på grund av att föräldrar till barn med vissa funktions- hinder har särskilda förmåner inom t.ex. föräldraförsäkringen i form av extra kontaktdagar (jfr våra överväganden i avsnitt 6.10 och 6.13). Vi vill även peka på att det förekommer situationer där funk- tionshindrade eller deras anhöriga kan sägas ha missgynnats vid handläggning av ett ärende inom socialförsäkringssystemet men då det kan ifrågasättas om det nödvändiga sambandet med funktions- hinder föreligger i det enskilda fallet. Det kan i sådana fall vara frå- ga om behandling som av detta skäl inte omfattas av skyddet mot diskriminering. Exempelvis kan ett beslut att avslå en ansökan om en ersättning ha grund i formella skäl som inte till någon del kan anses ha an- knytning till den sökandes eller någon annans funktionshinder. Det bör här understrykas att skillnader i behandling inom socialförsäk- ringssystemet som kan bero på en persons bosättning eller arbete i inte kan anses diskriminerande eftersom det nödvändiga sambandet mellan missgynnande och diskrimineringsgrunden funktionshinder saknas i sådana fall. Sakliga förutsättningar för att erhålla en förmån kan alltså ges betydelse både vid jämförelsen och i fråga om prövning av orsaks- sambandet. Oavsett hur man väljer att se på innebörden av en sådan prövning saknas en avgörande förutsättning för diskriminering om en person inte uppfyller de krav som sakligt kan ställas i ett enskilt fall. Diskrimineringsbedömningen såvitt avser funktionshinder är alltså densamma som i andra fall av diskriminering på det sociala området. En förutsättning för att diskriminering skall kunna kon- stateras är alltså att formella eller andra sakliga förutsättningar för att erhålla t.ex. en ersättning eller viss behandling vid handläggning av ett ärende är uppfyllda. Det finns enligt vår mening inte anled- ning att anta att tillämpningen av ett diskrimineringsförbud skall medföra oönskade konsekvenser i förhållande till lagstiftningen inom socialförsäkringssystemet. Det finns därför inget behov av att överväga undantag från diskrimineringsförbudet på detta område. För många av förmånerna på socialförsäkringsområdet är ålder av stor betydelse. Nedan ges exempel på en rad åldersgränser. Om inte annat anges avses förmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förmåner vid sjukdom och arbetsskada När det gäller sjukpenning inträder en begränsning vid ålder. För en försäkrad som efter ingången av den månad han uppnådde fått sjukpenning får För- säkringskassan besluta att sjukpenning inte längre skall utgå (3 kap. 13 § andra stycket). För tid efter ingången av den månad då den försäkrade har fyllt får sjukpenning utges för (3 kap. 3 §). Den som har ingen eller låg sjukpenning kan teckna en frivillig sjukpenningförsäkring. Endast den som är har rätt att teckna en ny sådan försäkring. Den försäkrade kan bestämma om längre eller kortare karenstid. Rätt till förkortning av gällande ka- renstid har endast den som är (21 kap. 1 § femte styck- et). Vid avbrott i förvärvsarbete gäller i särkilt i angivna fall, t.ex. vid vissa studier, graviditet och tjänstgöring enligt lagen om totalför- svarsplikt, ett skydd för den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI). Under SGI-skyddad tid skall den sjukpenninggrundande inkomsten anpassas efter löneutvecklingen inom den försäkrades yrkesområde. Detta gäller endast för försäkrad som inte fyllt (3 § föreskrifter (RFFS 1998:12) om sjuk- penninggrundande inkomst). När förtidspensionssystemet reformerades infördes sjuker- sättning och aktivitetsersättning i stället för förtidspension och sjukbidrag. Sjukersättning kan beviljas om arbetsförmågan är varak- tigt nedsatt i viss omfattning. Är arbetsförmågan nedsatt under be- gränsad tid, men kan tidsbegränsad sjukersättning utgå. Sjukersättning kan tidigast utges från och med den månad då den försäkrade fyller och längst till och med månaden före den månad då han eller hon fyller . För den som kan i stället aktivitetsersättning beviljas. Den kan tidigast utges det år då den försäkrade fyller och längst till och med månaden före den månad då han eller hon fyller (7 kap. 1 §). Vidare gäller att den som på grund av funktionshinder ännu inte har avslutat utbildning på grundskolenivå och gymnasial nivå vid ingången av juli månad det år då han eller hon fyller har rätt till hel aktivitetsersättning skolgången varar oavsett om arbetsförmågan är nedsatt eller ej (7 kap. 7 §). Sjukersättning och aktivitetsersättning betalas ut dels som in- komstrelaterad ersättning vilken bygger på inkomstbortfall, dels som garantiersättning som skall utgöra ett grundskydd. Den in- komstrelaterade ersättningen beräknas på grundval av en antagan- deinkomst (8 kap. 3 §). Antagandeinkomsten utgör genomsnittet av de tre högsta omräknade bruttoårsinkomsterna inom en viss pe- riod (ramtid) närmast före det år då försäkringsfallet inträffade (8 kap. 7 §). Ramtiden är enligt 8 kap. 2 § mellan fem och bero- ende på den försäkrades ålder vid försäkringsfallet (för den som uppnår eller högre ålder vid försäkringsfallet, för den som uppnår men inte , för den som uppnår men inte och slutligen för den som uppnår el- ler lägre ålder. Garantiersättningen grundas på tillgodoräknad försäkringstid; faktisk och framtida försäkringstid. Försäkringstiden räknas från och med det år man fyller och längst till och med det år man fyller . För att få tillgodoräkna sig framtida försäkringstid krävs bosättning i från och med ål- der till och med året före försäkringsfallet. Om försäkringsfallet inträffar gäller en alternativ beräkningsmetod (9 kap. 2 §). Vad gäller ersättningsnivån vid aktivitetsersättning motsvarar ga- rantinivån för år räknat viss multipel av prisbasbeloppet. Denna multipel ökar vid vissa åldersgränser, nämligen , , , och (9 kap. 9 §). Livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring utges längst till och med den månad då den försäkrade fyller . Om skadan inträffar under nämnda månad kan livräntan under viss för- utsättning utges till den månad då den försäkrade fyller (4 kap. 4 §). För beräkningen av livränteunderlaget gäller vissa ål- dersgränser; , och (4 kap. 9 §). Även vid beräkning av underlaget för sjukpenning och särskild sjukpenning enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd gäller åldersgränser; och (12 och 13 §§). Föräldrapenningförmåner och barnbidrag enligt lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag är knutna till olika åldersgränser hos bar- net. Detta gäller i viss mån även förlängt barnbidrag enligt lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag. Någon närmare genomgång av dessa regler görs dock inte här. En särskild åldersgräns på detta område rör utbetalning av för- äldrapenning. Om en föräldrapenningförmån tillkommer en föräl- der som inte har fyllt , får på framställning av socialnämnden besluta att föräldrapenningen helt eller delvis skall utbetalas till en annan person eller till nämnden, att användas till förälderns och familjens nytta (4 kap. 18 §). Underhållsstöd till barn enligt lagen (1996:1030) om underhålls- stöd lämnas till och med den månad under vilken barnet fyller om rätten inte upphört (6 § andra stycket). Ett barn som fyllt har rätt till förlängt underhållsstöd barnet bedriver studier som ger rätt till förlängt barnbidrag eller studiehjälp, dock längst till och med juni månad det år då barnet fyller (7 § första stycket). Särskilda förmåner vid funktionshinder Rätt till handikappersättning enligt lagen (1998:703) om handi- kappersättning och vårdbidrag har en försäkrad det år han eller hon fyller och som innan han eller hon har fyllt för avsevärd tid har fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att visst närmare angivet hjälpbehov eller bety- dande merutgift föreligger (5 §). Bilstöd enligt förordningen (1988:890) om bilstöd kan beviljas den som har ett varaktigt funktionshinder och med anledning av funktionshindret har svårt att förflytta sig på egen hand eller att anlita allmänna kommunikationer. För att beviljas stödet skall man i regel vara under . (För förälder med funktionshinder som har barn som inte fyllt gäller inte 65-års gränsen; inte heller för förälder som har ett funktionshindrat barn.). Den som fyllt 18 men inte kan beviljas bilstöd utan att vissa av de krav som annars ställs är uppfyllda (5 §). Assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersätt- ning lämnas för tid efter det att den försäkrade fyllt endast om ersättning beviljats innan han eller hon fyllt eller om an- sökan kommer in till senast dagen före 65- årsdagen och därefter blir beviljad. Antalet assistanstimmar får inte utökas efter det att den ersättningsberättigade har fyllt (3 §). Vid beräkning och utgivande av olika pensionsförmåner är ålders- gränsen ofta av avgörande betydelse. Även vissa andra ålders- gränser finns, t.ex. får inkomstpension och premiepension enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 1 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ål- derspension tas ut tidigast från och med den månad den pensions- berättigade fyller . Vidare kan delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring utgå till förvärvsarbetande i åldern 61–som minskar sin arbetstid. För att vara försäkrad för delpension fordras bl.a. att den försäkrade från och med det år han eller hon fyllde varit förvärvsverksam i sådan utsträckning att han eller hon har tillgodoräknats pensionspoäng enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. Ett barn vars ena eller båda föräldrar har avlidit har rätt till barn- pension enligt lagen (2000:461) om efterlevandepension och efter- levandestöd till barn. Rätten gäller barn som inte fyllt om inte barnet bedriver studier som ger rätt till förlängt barnbidrag eller studiehjälp. I sådana fall gäller rätten till barnpension under studie- tiden dock längst till och med juni månad det år då barnet fyller (2 kap. 2 §). Barnpensionen utgör en viss andel av efterlevandepensionsun- derlaget. Andelen beror dels på antalet barn som är berättigade till barnpensionen efter föräldern, dels på om barnet (eller om flera än ett barn är berättigade – det yngsta barnet) är över eller under (2 kap. 3 §). En efterlevande make eller därmed likställd person som inte upp- nått har under vissa förutsättningar rätt till omställ- ningspension enligt 4 kap. 1 och 2 §§ samma lag. Ersättning för tandvård lämnas inte för en försäkrad som fyller högst under det år då vården ges (2 kap. 3 §). Åldersgränsen är satt med hänsyn till den avgiftsfria tandvården för den som ännu inte fyllt . kan ge bidrag till hjälpmedel och anpassning av en arbetsplats i rehabiliterande eller förebyggande syfte. Bidrag kan lämnas till en person till och med månaden innan personen fyller (2 kap. 14 § och förordningen [1991:1046] om ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen [1962:381] om allmän försäkring i form av bidrag till arbetshjälpmedel). Skälen för vår bedömning På grundval av den översiktliga genomgången som gjorts går det inte att peka på ett direkt behov av skydd mot diskriminering på grund av ålder på detta område. Det kan dock inte uteslutas att det kan förekomma ålderskrav eller annan behandling där det tas osak- lig hänsyn till ålder. I syfte att skapa enhetligt skydd mot diskrimi- nering finns det enligt vår mening skäl att genomföra en mer utför- lig översyn av socialförsäkringsområdet i nu aktuellt avseende. Vårt förslag: I den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering skall följande gälla. Diskriminering som har samband med kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning är förbjuden i fråga om arbetslöshetsförsäk- ringen. Vår bedömning: Det krävs ytterligare utredning av behovet av förbud mot åldersdiskriminering. Enligt direktivet mot etnisk diskriminering, som gäller för diskri- mineringsgrunderna ras och etniskt ursprung, är diskriminering förbjuden i fråga om socialt skydd, inklusive social trygghet. Enligt direktivet om social trygghet (79/7/EEG), som gäller för diskrimi- neringsgrunden kön, är diskriminering förbuden i fråga om lag- stadgade system för social trygghet. Motsvarande bestämmelser finns inte för diskrimineringsgrun- derna religion eller övertygelse, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder i arbetslivsdirektivet. Bestämmelsen i direktivet mot etnisk diskriminering och be- stämmelsen i direktivet om social trygghet har, såvitt avser diskri- mineringsgrunderna etnisk tillhörighet respektive kön, genomförts bl.a. genom bestämmelsen i 12 § lagen om förbud mot diskrimine- ring. har gått längre än vad som krävs EG-rättsligt och in- fört förbud mot diskriminering i 12 § lagen om förbud mot diskri- minering även för diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosuppfattning och sexuell läggning. Lagen om förbud mot diskriminering