sou · GUB3106 · 2007-01-01 00:00:00 — Födelsetalen bygger på observerad fruktsamhet i respektive område i förhållande till riket –2004. Dödligheten har antagits följa utvecklingen för riket under pro- gnosperioden, dock med justeringar i förhållande till observerade avvikelser . Omflyttningen har antagits följa det genomsnittliga mönstret och nivån för området –2004. Utflyttningen baseras på antalet utflyttade personer 1999–2004. Utflyttningen i varje köns- och åldersklass varje prognosår beräk- nas genom utflyttningsrisker. Inflyttningsantagandet är olika i de två alternativen. I det ena al- ternativet baseras antalet på inflyttningen 1999–2004 med en regio- nal justering utifrån de senaste årens utveckling (trendscenariet). I det andra alternativet har inflyttningen antagits ligga på en nivå som varje prognosår resulterar i en oförändrad totalfolkmängd. Detta scenario har vi valt att kalla nollframskrivning. Av folkmängd 2004 bodde 347 000 personer i Skogslänens inland, 1 415 000 i Övriga Skogslänen, 3 751 000 i Övriga och 3 498 000 i Storstadsområden. Om trenden –2004 fortsätter, enligt antaganden i föregående avsnitt, kommer Skogs- länens inland att tappa av sin befolkning medan Övriga ökar och Storstäderna . Övriga delar av Skogslänen beräknas få bara en marginell minsk- ning av sin folkmängd. Det innebär av storstädernas andel av total- befolkningen ökar från till . Störst minskning drabbar glesbygden i skogslänen. Här blir be- folkningsminskningen mellan . Den tätortsnära glesbygden minskar endast i skogslänen. visar också på att även tätortsbefolkningen i skogslänen minskar något. För att Skogslänens inland skall behålla oförändrad folkmängd krävs att flyttningsmönstret ändras radikalt. Nettoinflyttningen behöver uppgå till nära 1 200 att jämföra med minus 2004. Med nuvarande trender kommer försörjningsbördan att öka i riket. gick det 0,89 personer och på varje person i åldrarna 25–. har denna kvot ökat till 0,95. De regionala skillnaderna består. Försörjningsbördan ökar i samt- liga delområden. Relativt hög försörjningsbörda 2004 består således även 2020. Av nedanstående diagram framgår att det endast är i storstäderna som försörjningsbördan är mindre än ett 2020. Andelen i icke förvärvsarbetande åldrar (under och ) i relation till folkmängden 25-64 år Trenderna visar också på att de tidigare höga andelarna äldre (75-w år) i Skogslänens inland och landets glesbygder fortsätter att öka. I Skogslänens glesbygder beräknas vara 2004 att jämföra med rikets totalt och storstäderna . Även när det gäller barn och ungdomar förstärks den negativa demografiska bilden för landets glesare delar. Antalet grundskole- barn minskar kraftigt i skogslänen, framför allt i glesbygden (-) och den tätortsnära glesbygden (-). Som jämfö- relse kan nämnas utvecklingen i riket () och i storstads- områden (). 5 Relationen stad – land Mitt budskap i denna PM om landsbygden är att vi fokuserar på fel problem. Problemet är inte uppdelningen mellan stad och land utan mellan de nya nätverksbaserade verksamheterna och den gamla indu- stristrukturen som skapat olika miljöer med dynamiska platser å ena sidan och å andra sidan orter i händelsernas periferi där människorna tappat framtidstron. I landsbygderna kan det fortfarande finnas hopp, men i kommunens tätorter är uppgivenheten på vissa ställen stor. Känslan av övergivenhet är lika stor i orter i landsorten som i stor- stadsområdenas miljonprogramsmiljöer med hög arbetslöshet. Stad och land är inte ett begreppspar i symbios. Begreppsparet ut- gör snarare en klassisk dikotomi mellan borgare och bönder, mellan urbant och ruralt. Denna geografiska tudelning är i praktiken en symbol för vår tendens att förstå världen genom uppdelning och särskiljande. Fundera ett tag över hur grundläggande för vårt tän- kande denna dikotomisering egentligen är. På samma sätt som vi skiljer dåtid från framtid, kropp från själ, förnuft från känsla etc., gör vi uppdelningen mellan stad och land till en meningsfull be- skrivning av ett rumsligt förhållande. Men vad är det egentligen som vi menar med uppdelningen? Vilket är syftet? Skiljer vi mellan stad och land för att synliggöra skillnaden mellan näringar och rurala näringar? Eller för att beskriva stadslivet och stadsmän- niskorna som någonting väsentligt annorlunda än lantlivet och lantisarna? Eller handlar det om att skilja det moderna, projektet från den stationära och bakåtsträvande ruraliteten? Finns här en modernitetsförklaring? I denna PM ska jag diskutera och problematisera några konse- kvenser av uppdelningen och se hur den framträder inom forskning och allmändebatt. Jag vill också, genom att förskjuta perspektivet, Relationen stad – land lyfta fram andra, kanske mer relevanta, beroendeförhållanden och konflikter. Stadslandskapet har förändrats under historiens gång, men faktum är att landsbygden genomgått väl så omfattande strukturföränd- ring. Vi känner alla till konsekvenserna för landskapsbilden av den strukturrationalisering som lantbruket genomgick under hela första halvan av . Mekanisering och rationalisering av livsme- delsproduktionen med därav följande frikoppling från lantarbete ledde till en omfattande inflyttning till staden som tog emot med sysselsättningstillfällen inom industrin. Denna kraftiga omvand- ling, som vände upp och ner på befolkningsförhållandet mellan stad och land, kulminerade . Urbaniserings- och industria- liseringsprocesserna var genomförda. Hela landet var urbaniserat och industrialiserat såväl i stad som på land. Men vad som hänt där- efter är mindre känt. Förutom av grön våg uppfattas förändringen på landsbygden vanligtvis som en fortsättning på 1900-talstrenden. Vi erfar en ökad befolkningskoncentration till storstadsregionerna och en fortsatt uttunning i landet i övrigt. Vad är det då som gör att alla fortsätter att bo i städer och fort- sätter att flytta in till de stora städerna? Sanningen är den att alla inte gör det. Parallellt med en inflyttning till storstadsområdena och en utglesning i stora delar av landet pågår en motsatt ström av människor som lämnar storstaden för ett liv i en mer småskalig miljö. För utvecklingen – eller ska vi säga – avvecklingen är nämli- gen inte en linjär process. Det pågår flera olika processer och förändringen kan te sig motsägelsefull. Det är mer sanningsenligt att tala om några trendbrott i landsbygdens ut- veckling. Förutom den förändring som vi kan se i landskapsbilden till följd av detta, har det också skett förändringar i bebyggelse- mönster och befolkningssammansättning. Landsbygden krackelerar och faller sönder i en mängd olika sorters bygder med olika ut- vecklingsförutsättningar. Forskningen om landsbygden har likaledes genomgått några trendbrott, eller kanske man ska säga paradigmskiften, sedan 1950- talet. fick en grupp forskare i uppgift att ut- reda vad som var en tätort. Utredningen leddes av professorn i Relationen stad – land kulturgeografi vid , , och den re- sulterade i en definition av tätorten baserad på storlek och täthet. Landsbygden blev därmed negativt definierad: allt som inte var tät- ort, allt som avvek från det projektet blev glesbygd. Om vi med landsbygd menar det statistiska glesbygdsbegreppet går lands- bygden att definiera och statistiskt beräkna. Men inte bara det, ge- nom att ställa mycket krav på befolkningsstorleken på en tätort (200 invånare), kom tätortsgraden i att framstå som mycket större – och landsbygdsgraden i motsvarande grad betyd- ligt mindre – än vad som hade varit fallet om man valt en mer kva- lificerad tätortsdefinition. På så vis fick vi världens minsta städer och kanske också världens glesaste glesbygd. Efter denna defini- tionsexcercis kom landsbygden huvudsakligen att betraktas som jord- och skogsbruksbygd och forskningen om densamma kom nästan uteslutande att bedrivas inom lantbruksforskningen. Men med den nya, inte så uppmärksammade, processen av om- flyttning och viss inflyttning till (delar av) landsbygden, har nya forskningsfrågor uppstått. Man började upptäcka att det inte utan vidare finns några självklara begrepp som kunde be- skriva de processer som man började iaktta. Det blev problematiskt att hitta relevanta begrepp. Landsbygden visade sig vara en alltför grov kategorisering. Forskningen fann ett behov av att synliggöra de parallella processerna och tala om landsbygder i plural. Därmed kunde man ställa frågor om olika processer i olika landsbygder: På- går det en kontraurbanisering på vissa platser? Eller en ruralisering? Eller pågår det flera processer ? Och vidare: vad är det som sker, och varför sker det? Flyttar människor till landet för en önskan om att komma tillbaka till någonting traditionellt och idea- liserat? Eller är det ett uttryck för en postindustrialiseringsprocess? Är det så att vi efter massproduktion, -konsumtion och -boende, i tjänstesamhället fått större möjlighet att koppla loss bostaden från arbetsplatsen – och att det är effekterna av detta vi börjar skönja? Blir vi också som människor alltmer footloose? Med ett sådant perspektiv kan vi få syn på det faktum att om- vandlingsprocessen fortfarande pågår. Men handlar det inte i första hand om geografiska avgränsningar av stad och land utan om föreställningar och idéer. Det postindustriella samhället har ett an- nat rumsligt bebyggelsemönster än jordbruks- och industrisamhäl- let. Vi bygger nätverk istället för hierarkier, arenor för livet istället för platser, flöden istället för punkter, individuella lösningar istället för kollektiva. Relationen stad – land Stadlanddikotomin är inte en svensk företeelse. Uppdelningen är internationell, inom forskning såväl som inom vardagsdebatt. Landskapet får representera den nationella identiteten. I är landsbygden en svensk symbol. I är landsbygden typisk brittisk. I värnar man speciellt om de norska distiktene. Inom såväl forskning som massmedia och kultur får landsbygden symbolisera hemmet, det förlorade paradiset, en Edens Lustgård, som många älskar att längta tillbaka till, men som man är glad över att slippa vara i. Det intressanta är att landsbygdens själ blev ett intressant forskningsfält i samma takt som vi lämnade lan- det för ett liv i staden. Bilden av landsbygden tonar fram i samma takt som urbaniseringen. Det är genom att synliggöra landsbygden som en avvikelse som den miljön får sin karaktär. Begrep- pen är relativa. Det är endast i relation till staden som landet kan förstås – och vice versa. Det finns en begreppsförvirring här som kan ge oss en liten fing- ervisning om problemets kärna. Istället för landsbygd använder vi begreppet glesbygd som också fått en speciell myndighet att värna om sig. Men var börjar glesbygden? Egentligen menar vi då inte allt utanför tätorterna. Vi menar någonting annat, mer svårfångat. Me- nar vi all landsbygd som det är synd om? Eller innefattar begreppet också tätorter i glesbebyggd omgivning? Kan vi, och ska vi, försöka definiera begreppet geografiskt, eller ska vi beskriva det ideolo- giskt? Forskningen har numera allt oftare lämnat den geografiska rumsligheten. Vi talar hellre om den mentala ruraliteten. Vi känner ju på oss när vi befinner oss i en rural miljö. Men vad är det som utmärker en ruralitet och som skiljer den från en urbanitet? Vad är det som vi känner på oss? Modern urbanforskning brukar beskriva staden som ett flöde. Det är alltså den ständiga rörelsen som ger staden sin speciella karaktär, i motsats till landets mer sta- tionära liv med punktvisa förflyttningar. Ett problem med en stor del av den moderna urbanforskningen är dock att den inte ser sta- den i relation till landet. Landet och staden studeras frikopplade från varandra. Relationen stad – land En traditionell bild är att städerna är snabbare när det gäller att ta till sig nyheter och innovationer, vilka sedan sprider sig ut till mer rurala miljöer. Ju större urban miljö, desto snabbare introduceras nyheterna. Huvudstaden ses som en importnod som tar in nymo- digheter utifrån och sedan exporterar dem ut i landet. Som exempel på sådana nyheter brukar man nämna filmer, mode och teater. En film som har premiär i huvudstaden kommer först till den lilla biografen i småstaden. Men så är det ju inte längre. Filmer släpps över hela landet, modevaruhuskedjor exponerar i stort sett samma sortiment i alla sina rikstäckande butiker. Musi- ken är inte bara rikstäckande, den är också global, liksom andra konstyttringar. Huvudsakligen tänker man dock på tekniska innovationer och produktionsystem. Inte heller här håller teorin. Nyheter kommer inte med nödvändighet först till huvudstaden för att spridas ut till landet. Mest påtagligt har detta varit i samband med introduktio- nen av den digitala tekniken, som i stor utsträckning upphävt den geografiska avståndsfriktionen. Eftersom de geografiska avstånden varit mest avgörande för villkoren på landsbygden, har de glesa miljöerna varit snabbare på att anamma tekniken än man varit i de mer tättbefolkade delarna av landet. En annan klassisk uppdelning är den mellan det gemensamma soci- alt formade livet på landet baserat på gemeinschaft, vilket innebär att man känner varandra och håller samman genom sociala och fa- miljemässiga nätverk, och den , funktionellt organiserade strukturen, en gesellschaft, som baseras på affärsrelationer och in- tresseorienterade nätverk där man ständigt möter främlingar och känner sig trygg i det. Men landsbygden består inte enbart av gemeinschaft och staden inte enbart av gesellschaft. Båda delarna finns och har nog alltid funnits företrädda både i staden och på landet. Yrkeslivet består som vi alla vet i allt större utsträckning av kvalificerade och kreativa uppgifter. Tjänstesektorn dominerar hela yrkeslivet. Även inom traditionell varuproduktion ingår en stor del tjänstemoment. Inte minst är detta tydligt på landet. Dagens lantbrukare blir i allt större grad tjänsteproducenter. Detta sker på två sätt: För det för- sta så består många familjejordbruk av en brukande make och en Relationen stad – land maka som delar sin arbetsinsats mellan arbete på gården och arbete inom vård- och omsorg. För det andra utför lantbrukaren en mängd tjänster. Maskinparken används för olika uppdrag och i form av landskapsvårdande insatser. Även en god djurhållning kan definieras som en utförd tjänst, såväl till djuren som till konsu- menterna. Tertiära tjänsteyrken är inte längre någonting som hör staden till. Dessutom bor många människor med yrken såväl på landsbygden som i staden. En statisk struktur förutsätter flöden En statisk befolkningsstruktur förutsätter stor bruttorörlighet. När vi tittar på nettosiffror kan det te sig som om landsbygden är mycket stationär och oföränderlig. Men på grund av de demogra- fiska villkoren, att vi som människor föds, åldras och dör, kommer en befolkning som inte rör sig att förändras snabbare än en befolk- ning som har stor rörlighet inom sig. För att landsbygden ska kunna bevara sin befolkningsandel och sin åldersstruktur, dvs. ha en förändringssiffra som är 0, krävs en ganska omfattande omflytt- ning. Eftersom vi dessutom har kunnat konstatera att det sker en föryngring av landsbygdsbefolkningen i motsats till befolknings- strukturen i många tätorter, inser vi att här måste ha pågått en stor in- och utflyttning. Politiken baseras ofta på nettostrukturer, men människor lever utifrån brutto-förändringar. Både i stad och på land. Eftersom utbudet av service och tjänster är mindre på landet, är landsbygdsbefolkningens rörelsemönster i många fall större än stadsbefolkningens. Hur man tolkar förhållandet beror mest på hur man mäter. För människors vardagsliv är det inte det linjära flödet som utmärker livet, det är snarare det repetitiva, återskapande flö- det av verksamheter för att få vardagen att fungera. I den meningen finns inte någon självklar skillnad mellan att leva i staden eller på landet. De reproduktiva verksamheterna är i stor utsträckning de- samma. Det linjära flödesperspektivet gäller förvisso en grupp av högre tjänstemän som frikopplats från vardagliga ansvarsuppgifter och som är på ständig resa mellan uppdrag. Dock är detta en liten grupp som har ett stödsystem av människor i sin omgivning för de mer vardagliga funktionerna. Relationen stad – land Inom samhällsplaneringens område är definitionsfrågan ganska en- kel. Det som är detaljplanelagt område är urbant, övrigt är lands- bygd. Men det fysiska rummets utformning är ett klent verktyg för att förstå vad det innebär att leva på landet eller i staden. Viktigast är att människors vardagsliv inte så väl passar in på dikotomin. Det är också därför som ett vardagslivsperspektiv synliggör nya bilder: Vi känner på oss när vi kommit till staden, här finns en planerad bebyggelse, ett gatunät, en kvartersindelning osv. Den fysiska morfologin markerar inträdet i staden från landet. I medeltida stä- der markerades detta med murar och tullar, nu har städerna spritt sig långt bortom dessa. Landsbygden finns inte a priori – den görs En översikt över utvecklingen av såväl forskning som politik visar att det finns en påtaglig parallellitet mellan utvecklingen inom landsbygdsfrågan och genusfrågan. Se nedanstående figur: To make the rural visible To make gender visible Rural as poor and ageing Women as deviant actors Rural/urban dichotomy Women/men dichotomy Spatial division of labour Gender division of labour Rural as depressed areas Man as the norm Questioning the urban norm Questioning the male norm (R)urban identities Källa: , G. (2001) Rural and Gender studies: A conceptual comparison. 55, s 152–160. Relationen stad – land Men det finns en avgörande skillnad: Det genusvetenskapliga forskningen har varit bättre på teoriutveckling och har på ett frukt- bart sätt analyserat det relationella förhållandet mellan män och kvinnor. På motsvarande sätt skulle det rurala perspektivet kunna utvecklas och förnyas genom att hämta inspiration just ur genus- forskningen. Det ojämlika maktförhållandet mellan stad och land skulle på så vis kunna analyseras och utmanas och dess konstrue- rade dikotomi ifrågasättas. Här har jag nu ifrågasatt ett antal sätt att särskilja mellan staden och landet och ingen av alternativen har visar sig särskilt menings- full. Vad är det då kvar som skulle kunna skilja land och stad åt? Den frågan är antagligen fel ställd. Det handlar inte om att söka efter landsbygdens essens. Lika lite som att söka efter den kvinn- liga essensen. Kanske är det mer fruktbart att, precis som när det gäller genusgeografisk teoribildning, fokusera på hur vi gör lands- bygden, dvs. hur vi konstruerar en bild av vad som ska förstås med landsbygd och som gör ruraliteten till något avvikande från urba- niteten. Först när vi identifierat den konstruktivistiska aspekten av landsbygden kan vi börja söka efter vad som är den verklighet som finns bortom konstruktionen. Detta är i analogi till genusforsk- ningens orientering mot att analysera förhållandet mellan den soci- alt konstruerade könsidentiteten och den kroppsliga erfarenheten. Vi känner på oss om vi är en man eller kvinna och vi känner på oss om vi befinner oss i staden och på landet. Men vad är det som gör detta och i vilken grad spelar socialt utformade glasögon för roll i hur vi erfar världen och vår position däri? Om man ändå ska försöka ge sig på att förklara vad det är som gör att man känner när man är på landet, handlar det kanske om in- tensiteten i mänskliga möten. Kanske handlar det om antalet möten med människor man inte känner? I staden känner man sig trygg när man rör sig bland många okända människor, på landet känns mot- svarande situation otrygg. Men kan man bygga politiska visioner utifrån detta? Att foga samman ter sig viktigare än att ytterligare för- stärka klyvningen. I det perspektivet ter det sig lite märkligt med ett förslag om att inrätta en landsbygdsminister. Finns problemet i bristen på politiska åtgärder, eller handlar det om att våra föreställ- Relationen stad – land ningar och myter om landsbygden försätter dem som är verksamma utanför städerna i en brydsam situation? Är det på grund av att vi betraktar landsbygden som avvikelse som landsbygdsföretag inte blir tagna på samma allvar som storstadsföretag, att de inte blir sedda om de inte presenteras som någonting udda och avvikande. Vare sig de beskrivs som pittoreska inslag eller avancerade projekt, tenderar de att betraktas som något oväntat. Kan en förändring av detta styras av politiska insatser? Eller tenderar alltför kraftfulla politiska satsningar att cementera bilden av landsbygden som oförmögen att klara sig på egen hand? Denna svåra balanskonst: att synliggöra obalanser utan att befästa är en av genusvetenskapens stora konsttrycke. Den problematiken är i högsta grad relevant även inom landsbygdsområdet. Det finns problem på landsbygden, men skiljelinjen går som vi vet inte vid stadsmuren. Även om vi kan konstatera att det finns en gräns vid rimligt pendlingsavstånd från en arbetsmarknad, är det kanske inte där skon klämmer. Många av problemen får vi definiera utifrån andra kriterier. Jag tror ett av dessa stavas framtidstro. Relationen stad – land på temat (Inom ramen för Mälardals- projektet, vid , kulturgeografiska institutionen): , J, 1999, Medelklassen – en marginalgrupp på svensk lands- bygd Uppsats presenterad på Forskarforum kring lokal och re- gional utveckling. S., 1998, Den nya landsbygden – 2000– talets boendemiljö? I: Att bygga om , en antologi om boendemiljö. (1997) Folk och bostäder på landsbygden En studie i 13 församlingar i Uppsats presenterad på Forskarforum kring lokal och regional utveckling. 1997, Kontraurbanisering i ? I: , H. (red) Lokal utveckling för regional omvandling. Rapport 100, , . , J., 1999, What is Rural/What is ? : Physical Objects and Social Representations, Paper prepared for . , J., Stenbacka, S., 1995. Inflyttning och ny- byggnation i landsbygd. Arbetsrapporter nr 155. , G., 1999, Strategisk planering i dynamiska landsbygder, Uppsats presenterad på Forskarforum kring lokal och regional utveckling. & Gunnerud , N., 2003, Rural geography and feminist geography – discourses on rurality and gender in Bri- tain and In: , K. & , J. (red) Voi- ces from the North. Aldershot: . pp , G. red. (1994) Befolkningsomflyttningar på landsbygden Kunskapsöversikt och statistisk analys. Arbetsrapporter nr 55 . , G., 1996, Att vädra lantluft, Byggforskning nr 5, s. 14–16. , G., 1997, Att förstå den nya landsbygdens mosaik. (red) Lokal utveckling för regional omvandling. Rapport 100, , . , G., 1997, Är landsbygden en kvinnofälla? Working Papers No. 5a, , . , G., 1998, Landsbygden vi älskar att tycka synd om! , G., 1998, The differentiation of the countrysides. In: , L. (eds) Sustainability and Develop- Relationen stad – land On the future of in a Dynamic Economy. , G., 19996, Landsbygdens nykolonisation I: (red) Periferin i Centrum, , s. 31–46. , G., 2005, Landsbygder i omvandling I: , G., (red) 2005, Planeringens utmaningar och tillämpningar. Upp- sala , , s. 203–214. , G., 2005, Structural funds and Gender Mainstreaming: Counting heads or Changing Structures? In: Schmied; : Winning and Loosing. The Geography of Europes Rural Areas. Perspectives on Rural Policy and Planning, Aldershot: , pp 203–215. , G., Carlbrand, E. (1993) Mälarbygden – en kreativ re- gion? En studie av landsbygd i förändring. Forsk- ningsrapporter från . , G., 1996, Landsbygdsförändring och landsbygdsinflyttning – Bostadens och närmiljöns betydelse i ett handlingsperspektiv. Forskarsymposiet och män i dialog om regionernas framtid. Arrangerat av , och , , . , G., 1996, landsbygd i förändring. Samman- fattning av ett pågående forskningsprojekt vid Kulturgeogra- fiska institutionen, . Landsbygdsforum i (, , Lantbruksuni- versitet). Stenbacka, S,. Actions of Newcomers in Rural Space – a star- tingpoint for examining countryside changes. Paper presented at of Society for Rural Soci- ology. , , 24–28 1999. Stenbacka, S. & , J. Framtidens boendemiljöer på landsbygden , . Stenbacka, S., 1996, Landsbygdsboende och –bebyggelse i .