sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — 6 Månadens krönika publiceras på Svensk Scenkonsts hemsida . En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts organisationer och organisationskulturer underifrån. In i arbetet inom denna kommitté, har vi således tagit med oss väldigt olika erfarenheter och kunskaper. Till skillnad från utbildnings- och kulturministern är vi, när vi nu lägger fram detta betänkande, inte längre förvånade över att det står så illa till med jämställdheten inom scenkonstområdet. Jämställd- hetsfrågor har inte varit kulturpolitiskt prioriterade. Den forskning som studerat diskussionen och praktiken på kulturområdet, visar att jämställdhet varit en ickefråga. Idéhistori- kern konstaterar i sin undersökning Kulturen som kulturpolitikens stora problem, diskussioner om svensk kultur- politik : Inte i vår undersökning av vare sig officiella dokument eller enskilda debattinlägg har saken kommit på tal. Hela den kultur- politiska diskursen, liksom kulturpolitikens målsättningar tycks vara helt könsneutrala. Eller åtminstone betraktas på det sättet. Men kan de vara det? Vad betyder en så enkel sak som att det varit en manligt dominerad politiker- och byråkratkår som fattat de beslut som berört en kulturpublik som till sin majoritet bestått av kvinnor? Och vem är det som producerar den kultur som räknas in under svensk kulturpolitiks domäner? Är det ekonomiska stödet till konstnärer, artister och författare jämnt fördelat mellan könen? Hur framställs kvinnligt och manligt i den kultur som omfattas av statens omsorger? Vem är det som har den yttersta makten i de kulturinstitutioner som stöds av staten? Om allt detta vet vi ytterst lite.7 Efterhand har vi kommit att inse att utformningen av den svenska jämställdhetspolitiken och kulturpolitiken är en mycket viktig nyckel till att förstå varför kulturområdet inte är en plats för nyskapande jämställdhetsarbete och föregångstänkande genusanalyser. Vår förståelse av hur dessa båda politikområden relaterar till varandra har dessutom fått konsekvenser för vår syn på styrning respektive konstnärlig frihet. Därför har en genomgång av möten och kollisioner mellan jämställdhetspolitik och kulturpolitik fått utrymme i vår inledning. 7 Frenander, (2005) Kulturen som kulturpolitikens stora problem, diskussioner om svensk kulturpolitik , : , s. 216. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts 1.1.5Huvuduppdraget: en obestridd och påverkande kraft är mäns erfarenheter inom stora delar av scen- konsten, medan kvinnors erfarenheter är undantaget. Manliga per- spektiv och mäns konstnärliga verk ses som allmänmänskliga, medan kvinnors perspektiv och verk ofta får representera endast kvinnor och ges sämre status just därför. Detta vill kommittén förändra. Men vi vill också betona vikten av medvetenhet om att mäns och kvinnors erfarenheter inte endast präglas av könstillhö- righet. Erfarenheter, kunskaper och livsvillkor handlar i hög grad om vilka andra positioner en människa har gentemot det som är norm i samhället, till exempel vad avser klass, etnicitet, sexualitet, ålder, funktionsduglighet och hälsa. Hur ska formuleringen genus- och jämställdhetsperspektiv ska bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet tolkas? En första utgångspunkt för kommittén har varit att förskjuta regeringens definition ovan från singularis till pluralis. Det innebär att vi genomgående i denna utredning kommer att tala om många olika jämställdhets- och genusperspektiv på scenkonstens område, vilket vi återkommer till nedan. Som vi nämnde inledningsvis är det vår uppfattning att struktu- rer kan förändras genom att 1) kulturpolitiken på scenkonstområ- det får en annan inriktning där jämställdhet prioriteras och genom att 2) jämställdhetsintegrering blir ett vedertaget arbetssätt på scenkonstområdet samt genom att 3) staten stödjer organisering med jämställdhet som mål. Principen om jämställdhetsintegrering syftar till att många erfa- renheter, kunskaper och värderingar ska finnas representerade på alla nivåer inom scenkonstens organisationer. Men det är allas ansvar att andra perspektiv än den vite, västerländske hetero- sexuelle medelklassmannens erfarenheter, kunskaper och värde- ringar tas tillvara i scenkonstens organisationer. Att genomdriva förändring får aldrig endast bli en uppgift för de grupper av männi- skor som är exkluderade från eller underrepresenterade i den scenkonst som visas och/eller i scenkonstens organisationer. Om vi inte har visionen om allas ansvar för förändring av rådande normer, riskerar vi att arbetet för jämställdhet och jämlikhet tappar bort maktperspektivet. Resultatet kan bli att de som tar sig in (eller släpps in) i befintliga organisationer och strukturer, måste anpassa sig efter den (manliga, vita, heterosexuella medelklass-) norm som En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts råder där, alternativt syssla med en nischad scenkonst som antas beröra endast de andra, de annorlunda. Fil.dr och jämställdhetskonsult , tillika expert i kom- mittén, talar i sin essä8 Jämställdhetsarbete med konservativa rebeller i detta betänkande, om systembevarande respektive systemföränd- rande arbete. Enligt vad kommittén erfarit så sker jämställdhetsar- bete på scenkonstområdet ofta systembevarande. Ofta saknas analys och tolkning av maktrelationer mellan kvinnor och män, eller mellan det som i vår kultur anses kvinnligt respektive manligt, och vilja att förändra dessa maktrelationer. I stället begränsar sig arbetet ofta till sådant som att öka det underrepresenterade könets representation (vid exempelvis nyrekrytering). Den befintliga organisationen som sådan ägnas däremot inte någon kritisk analys. Systembevarande arbete kan handla om att rikta insatser till kvinnor för att de måste bli bättre på att ta för sig, eller att deras kompetens måste höjas innan någon förändring kan ske. Eller att ge vissa människor ett speciellt och tillfälligt utrymme vid sidan av den ordinarie verksamheten, som till exempel särskilda satsningar på kvinnliga tonsättare, dramatiker eller koreografer. Den typen av jämställdhetsarbete kan ha stor betydelse för enskilda individer som kan ges möjligheter som de kanske annars inte skulle ha haft. Men vi menar att om genus- och jämställdhetsperspektiven ska bli den obestridda och påverkande kraft inom scenkonstområdet som regeringen efterlyser, så måste analys och förslag till åtgärder lyftas från individplanet och riktas mot de strukturella makthierarkier som råder inom scenkonstens organisationer. Det är dessa struktu- rer som ska förändras, inte individuella personers insatser eller till- kortakommanden. Ett systemförändrande arbete, enligt , betyder att man fun- damentalt förändrar en organisation på ett så djupgående sätt att man förändrar dess förutsättningar. Vi menar att institutioner och myndigheter på scenkonstområdet behöver studera hur strukturer i organisationerna exkluderar människor, på grund av kön. I jäm- ställdhetsarbetet behöver de fokusera på de normer som råder, istället för på individuella kvinnors brister. Principen om organisering syftar däremot till att öka förutsätt- ningarna för människor att agera utifrån egna definitioner av sig själva och de problem man vill undersöka och/eller angripa. Kom- mitténs vision är att enskilda individer ska slippa förväntningar på 8 För en definition av begreppet essä se avsnitt 5.3 i detta kapitel av betänkandet. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts att de borde skapa och/eller intressera sig för ett visst slags scen- konst, beroende av kön, sexualitet, klass, etnicitet. De erfarenheter som genererar olikheter i värderingar, kunskaper och perspektiv är nämligen föränderliga och därmed obeständiga. Ingen ska genom förväntningar tvingas att representera ett perspektiv som man själv inte identifierar sig med. Men går inte tanken om representation att överge. Statsvetaren beskriver i sin essä Dom ger tanken kropp i detta betänkande att det inte går att bortse från att sam- manhang faktiskt förändras genom närvaron av människor med andra erfarenheter. Exakt hur förändringen blir, går dock inte att förutsäga. Ingen vet vilken typ av konstnärliga uttryck som kom- mer att följa av att scenkonstområdet jämställdhetsintegreras, lika lite som tidigare generationer kunde förutsäga vilken konst som de konstnärer som tillhörde arbetarrörelsen skulle skapa när de erövrade tillgång till offentligheten. Ingen vet heller vil- ken scenkonst som kommer att skapas av de konstnärer som genom tydligare mångfaldsmål ges de resurser och förutsättningar som krävs för att ha en konstnärlig frihet att uttrycka sig. När vi vid möten, seminarier och konferenser presenterat vårt upp- drag, har vi kunnat notera att det finns en rätt väl spridd uppfatt- ning om att konstens frihet inte går att kombinera med jämställd- hetsintegrering i scenkonstens organisationer. En intensiv debatt har pågått i medier, under seminarier, i korri- dorer och säkert också på många andra inofficiella arenor. Debatten har, som denna kommitté ser det, växlat mellan två olika perspek- tiv. Å ena sidan en upprördhet över att de som har makten inom scenkonsten är relativt homogena när det gäller kön, ursprung och ålder. Kommitténs arbete har genererat förhoppningar om att människor med andra perspektiv och erfarenheter än ska få makt över scenkonstens organisationer , en utveck- ling som skulle kunna släppa fram nya typer av berättelser och konstnärliga uttryck. Å andra sidan en upprördhet över det som uppfattats som direk- tiv från staten och en rädsla för en kulturpolitisk utveckling där den konstnärliga friheten kan komma att inskränkas i jämställdhetens och jämlikhetens namn. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts I Plats på scen argumenterar vi för att den konstnärliga friheten inte inskränks av ökade insatser för jämställdhet. Jäm- ställdhetsmålen på scenkonstområdet bör handla om att styra resurser, inte styra de konstnärliga processerna. Jämställdhetspoli- tisk styrning går att förena med stor konstnärlig frihet, ja, man kan till och med hävda att ingen konstnärlig frihet är möjlig utan jäm- ställdhet. Begränsningar av människors konstnärliga utrymme utifrån normativa föreställningar om kön och genus, menar vi kvä- ver all sorts kreativitet. Utifrån dagens situation med faktisk ojämställdhet, kan konsten inte sägas vara fri, eftersom förutsättningarna för att skapa konst inte är lika goda för kvinnor som för män. Kommittén anser att konsten blir fri först då förutsättningarna är lika. Så länge friheten inte är lika för män och kvinnor, måste den ständigt återkommande frågan bli: Konstnärlig frihet, för vem? Förutsättningarna för det kulturpolitiska arbetet på scenkonst- området måste helt enkelt ändras så att den konstnärliga friheten gäller lika för båda könen. Det är först då som jämställdhet kan verka som obestridd och påverkande kraft. 1.1.7Konstnärlig frihet som argument mot förändring Kulturministerns bild av kultursektorn som en plats för nyska- pande och föregångstänkande, i citatet ovan delas av många verk- samma inom scenkonsten. Vi vill ställa frågan om inte just denna föreställning i sig kan utgöra ett hinder för förändringsarbete. I denna kommittés utåtriktade arbete har vi gång på gång, fram- för allt hos personer med makt inom området, stött på uppfatt- ningen att konsten är ett mycket speciellt område. Så speciellt att samma genus- och jämställdhetsbegrepp som används på andra samhällsområden, i själva verket inte är tillämpbara här. Konsten är fri, har man sagt oss, och styrs inte av de normer och begränsningar som påverkar aktörerna på andra samhällsområden. I Plats på scen argumenterar vi för att det är dags att överge den föreställningen. Den maktanalys som ligger till grund för till exem- pel de jämställdhetspolitiska mål som har tagit, är själv- fallet tillämpbar även på scenkonstområdet. Scenkonsten är en del av samhället, den finansieras av medborgarna, och ska därmed omfattas av samma jämställdhetspolitiska mål som övriga sam- hället. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts Kommitténs primära fokus är möjligheten till representation, till plats på och bakom scen: Vem eller vilka har tillgång till de formella och informella arenor där beslut fattas, resurser fördelas, och vill- koren för kvinnor respektive män inom en viss organisation for- mas? Det är svaret på sådana frågor som sätter ramarna för den konstnärliga friheten. En särskild aspekt, som i hög grad påverkar debatten om konst- närlig frihet och kulturens relation till statsmakterna, rör principen om armlängds avstånd, varför vi funnit det motiverat att redogöra för vår principiella inställning. Publicisten beskriver i skriften fem- klövern – kulturpolitisk odling i efterkrigstidens välfärdssamhälle9 hur begreppet arms length principle, kommit att få stor betydelse i nordisk kulturpolitik. Begreppet myntades i när bildades och kännetecknar ett system där politi- ker kan ange ramarna för offentliga bidrag men saknar direkt inflytande över fördelningen av medlen. De nordiska länderna har lånat in modellen under beteckningen på armlängds avstånd. Tillämpning av systemet i de nordiska länderna skiljer sig dock från den brittiska modellen. fattar egna beslut, men dess ledamöter tillsätts av regeringen med expertkunnande som krite- rium. I har självständigt nominerade representanter för konstnärliga yrken ett avgörande inflytande över anslagens fördel- ning. Graden av konstnärsmakt varierar i viss mån mellan länderna, men principen om självständighet är gemensam. Idén om avstånd mellan statsmakt och stödbeslut har sitt ursprung i den statsrättsliga författningslärans princip om uppdelade maktsfärer. När kulturstödet etablerades blev det en viktig legitimationsgrund att säkra konstens självständighet från statsmakten. Det ideologiska klimatet präglades av erfarenheter av den statsmani- pulerade konsten i Nazityskland och Sovjetunionen.10 ifrågsättanden av principen om armlängds avstånd har enligt ofta kommit från högerpopulistiskt håll. De har då gått ut på att det är elitistiskt att experter väljer vad som är kvalitet, sådana avgöranden bör i stället återföras till de folkvalda. I slutän- dan bör majoriteten fälla utslaget om vilken konst som ska få del av resurserna. Här uppkommer således en strid mellan folklig kultur och finkultur, eller om man så vill mellan bred kommersiell 9 , (2003) Den nordiska femklövern – kulturpolitisk odling i efterkrigstidens välfärdssamhälle, : (reviderad utgåva ). 10 Ibid. s. 18. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts folksmak och experimenterande nyskapande konst. I den debatten blir estetiska frågor till politiska avgöranden. Denna kommitté inser vikten av en princip byggd på hur totali- tära stater historiskt har använt sig av konsten. I en demokrati ska konstnärer kunna kritisera statsmakterna och ett land som är inte vaccinerat mot totalitära krafter. Men anser vi inte att denna princip ska få stå som hinder för en demokratisering av konsten. Dagens kulturpolitik präglas givetvis av ett auktoritärt europeiskt arv, men också av nya relationer mellan medborgare och samhälle än de som etablerades i 1930-, och 40-talens . Prin- cipen om armlängds avstånd mellan statsmakterna och kulturen bör därför omförhandlas – ramarna bör förtydligas. När denna kommitté ifrågasätter principen om armlängds avstånd och vill ha en demokratisering av scenkonsten med tydliga mål och uppdrag från staten samt jämställdhetsintegrering som principer, bygger vi våra resonemang på en delvis annan syn på problemen än de som redovisas av . Vi menar att fördel- ning av materiella och symboliska resurser måste demokratiseras, men inte utifrån en princip om vilken scenkonst som majoriteten (eller marknaden) vill ha eller utöva. I stället vill vi se en heteroge- nisering, i så motto att många olika slags människor ska få del av resurserna, utifrån många olika perspektiv. Vi menar att principen om armlängds avstånd, i kombination med hur begreppen konstnärlig kvalitet och kulturarv har använts (vilket vi återkommer till nedan), inte har kunnat ge alla aktörer på scenkonstområdet likvärdig tillgång till den konstnärliga friheten. Bristen på konstnärlig frihet är alltså ett tungt vägande skäl till att det behövs tydligare riktlinjer för hur resurserna ska fördelas. Riktlinjerna ska dock inte vara estetiska utan demokra- tiska. Det handlar inte om att styra människor till att skapa god- känd konst, för att få del av medlen. Däremot är det inte rimligt att någon ges företräde till resurser och plattformar som möjliggör konstnärligt skapande, endast utifrån det faktum att han råkar vara man. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts Våra direktiv slår fast att för publiken är det // angeläget att få möta en gestaltning, som byg- ger på såväl kvinnors som mäns erfarenheter, kunskaper och värde- ringar. Vi menar att samhällets strukturer, organisationernas strukturer och det konstnärliga innehållet vi möter på scenerna hänger sam- man, men som vi beskrivit ovan under rubriken 1.1.5 handlar det inte om någon enkel ekvation. Fler kvinnor och fler människor med andra erfarenheter än nor- mens ska komma in på alla nivåer i scenkonstens organisationer. Men en sådan ökad representation leder inte med någon automatik till en förändring av organisationskulturen och/eller av det konst- närliga innehållet. Förmågan att analysera en organisation eller en konstnärlig process ur jämställdhetsperspektiv och att kunna arbeta för att villkoren i organisationen och skapandeprocessen är jäm- ställda, förutsätter kunskap (vilket i sig inte är en tillräcklig förut- sättning, först och främst krävs tydliga mål och uppdrag att förändra). Förhållandevis lite finns dokumenterat när det gäller jämställd- het inom scenkonstområdet eller kulturområdet i stort. Enligt direktivet ska vi föreslå en befintlig myndighet eller institution som kan förmedla aktuell kunskap och forskning om hur jämställdhets- och genusperspektivet kan användas för att utveckla scenkonsten. Den stödjande funktion som vi föreslår att ska ansvara för, bör kunna förmedla kunskap om hur olika jämställdhets- perspektiv kan användas i arbetet med jämställdhetsintegrering och därmed utveckla scenkonsten. Kunskap är centralt för att jämställdhetsintegrera. Kommitténs erfarenhet är att beslutsprocesser och konstnärlig gestaltning är intimt sammankopplade. För att förstå och påverka en konstnärlig praxis, behöver till exempel formella och informella strukturer i olika nätverk undersökas. Vem eller vilka har tolkningsföreträde, tillgång till informationskanaler, rätten att definiera ett visst sam- manhang? Och vem eller vilka har i sin tur inte företräde och rätt att agera i ett visst sammanhang? Detta kan gälla i sammanträdes- rummet, när repertoaren ska läggas eller i skapandeprocesser på scenen. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts Inom scenkonstområdet behövs både forskning bedrivas och praktisk erfarenhet av förändringsarbete dokumenteras. Allt som kan belysa de principer och strukturer som vägleder konstnärligt arbete är användbart i ett arbete med jämställdhetsintegrering. Det finns en omfattande forskning om kön och organisationer, lik- som erfarenhet av praktiskt jämställdhetsarbete, från andra sam- hällssektorer. I essän i scenkonstens organisationer i detta betänkande beskriver organisationsforskarna från i ett flertal möjliga sätt att förstå betydelser och konsekvenser av kön och makt i scen- konstens organisationer. De pekar på behovet av mer forskning om kön och makt inom scenkonstområdet. Vi föreslår att en arena för forskningskommunikation byggs upp i samverkan mellan samt andra relevanta aktörer. Jämställdhetspraktiker, akademiker från olika discipliner och konstnärer behöver mötas för att generera använd- bara analyser och redskap för förändring. Framtida forskning om kön, organisationer, arbetsmarknad, konst och kulturpolitik måste i ännu högre grad kopplas till jämställdhetsarbete inom scenkonst- området. 1.1.9Konstnärlig forskning och utveckling När det gäller forskning om hur olika genusperspektiv kan användas för att utveckla scenkonsten och dess gestaltning, så menar kom- mittén att den uppgiften hör hemma inom de universitet och hög- skolor som bedriver scenkonstnärlig utbildning – dock gärna i samverkan med aktörer i branschen – samt i ett tidsbegränsat nationellt uppdrag som bör förvaltas i treårsperioder av institutio- ner som härbärgerar viljan och förmågan att undersöka och utveckla scenkonsten ur genusperspektiv. Inom akademin i har genusforskningen systematiskt givits stöd . förvaltas medel för genusforsk- ning av . Kommittén menar att dessa medel bör göras tillgängliga även för konstnärlig FoU ur genusperspektiv. Detta om genusperspektiv ska bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet och det ska finnas aktuell kunskap och forskning att förmedla till branschen och till framtidens stu- denter vid de scenkonstnärliga utbildningarna, även när det gäller En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts konstnärlig gestaltning och konstnärliga arbets- och lärandeproces- ser. Att framtidens scenkonstnärer genom utbildning, fortbildning och Konstnärlig FoU ges möjlighet att utveckla analyser av hur genus konstrueras och hur relationer mellan könen (re)producerar makt, styr inte hur denna kompetens sen omsätts i konstnärlig praxis. När genusperspektiv blir en obestridd kraft, kommer scenkonsten bli mer differentierad, och kunna erbjuda en större variation av bilder av kvinnor, män och maktrelationer än vad som är fallet . är ett mångfacetterat begrepp och rymmer många, i vissa fall motstridiga, ideologier. Vilka konstnär- liga praktiker som utmynnar ur ett utvecklingsarbete på detta område kan eller vill denna kommitté vare sig styra eller förutsäga. 1.2.1Kulturpolitikens frånvaro i svensk jämställdhetspolitik I och med propositionen Delad makt delat ansvar11 fick svensk jäm- ställdhetspolitik en delvis ny inriktning. Den dåvarande borgerliga regeringen under statsminister och jämställdhetsminister , framhåller i propositionen att trots att de flesta formella hinder för jämställdhet är undanröjda i , så präglas samhället fortfarande i stor utsträckning av brist på jämställdhet i praktiken. Vidare konstateras att det jämställdhetsarbete som dit- tills bedrivits har fokuserat på insatser för attitydförändring och för att kvinnors resurser och kunskaper ska öka. Det har dock inte gett tillfredsställande resultat. Svensk jämställdhetspolitik förses i och med denna proposition med en tydligare maktanalys än tidigare, en analys baserad på land- vinningar inom genusvetenskapen (se avsnitt 1.4 nedan). För att komma till rätta med ojämställdhet, menade man, handlar det inte främst om att öka människors kunskap och förändra deras attity- der, utan om att förändra de informella strukturer i samhället som bidrar till eller förstärker ett ojämlikt maktförhållande mellan könen. Slutsatsen blev att framgångsrikt jämställdhetsarbete inte kan bedrivas isolerat, utan måste få genomslag inom alla politik- områden. 1993/94:147. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts I varje regeringsförklaring har regeringen uttalat att jämställdhetsperspektiv ska genomsyra alla delar av regeringens politik. Denna inriktning kom att kallas gender mainstreaming eller jämställdhetsintegrering och är alltjämt den strategi som regeringen har för att bedriva jämställdhetspolitik. Regeringens särskilda utre- dare har i Makt att forma samhället och sitt eget liv12 utvärderat regeringens jämställdhetspolitik med tyngdpunkt på vad som skett sedan Delad makt delat ansvar13. Hennes utredning före- slår att jämställdhetsintegrering som strategi ska ligga fast. Den definition av jämställdhetsintegrering som används är framtagen av :