sou · GUB36d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Av bestämmelserna i studiestödslagen följer att studiestöd får lämnas till studerande som inte är svensk medborgare för studier i om denne är bosatt i och har bosatt sig i huvudsakligen i annat syfte än att genomgå utbildning. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har enligt 5 kap. 1 § NUtlL rätt till uppehållstillstånd. Som huvudregel beviljas dessa personer perma- nent uppehållstillstånd och skall folkbokföras i landet. Även flyk- tingar och skyddsbehövande i övrigt som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd som gäller skall folkbokföras. Att flyktingar och skyddsbehövande i övrigt bosatt sig i landet i annat syfte än att genomgå utbildning är självklart. Enligt CSN:s före- skrifter har flyktingar och skyddsbehövande i övrigt principiell rätt till studiestöd. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har med andra ord samma rätt till studiestöd som svenska medborgare för studier i . Rätten till studiestöd medför att flyktingars och skyddsbehövandes tillträde till det svenska utbildningssystemet på samma villkor som svenska medborgare ytterligare förstärks. För studier utomlands har inte utlänningar rätt till svenskt stu- diestöd (för EU medborgare gäller särskilda regler). Skyddsgrunds- direktivet syftar till att garantera att en miniminivå av förmåner är tillgänglig för flyktingar och alternativt skyddsbehövande i medlemsstaten.34 Enligt utredningens mening finns det utrymme för att tolka artikel 28.1 om nödvändigt socialt stöd restriktivt. Skyddsgrundsdirektivet kan således inte medföra att flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall ges samma möjligheter som 34 Ingressen punkten 6 och artikel 1. svenska medborgare när det gäller socialt stöd, studiestöd, till studier utomlands. Några författningsåtgärder för att genomföra skyddsgrundsdirektivet behövs därför inte. Även familjemedlemmar skall enligt skyddsgrundsdirektivet få tillgång till nödvändigt socialt stöd som tillhandahålls medborgare i medlemsstaten (se avsnitt 7).35 35 Jämför dock CSN:s föreskrifter. 11Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Artikel 26.5 innehåller en bestämmelse om tillgång till sociala trygghetssystem för anställda och egenföretagare (jfr avsnitt 9). Artiklarna 28 och 29 innehåller bestämmelser om sociala förmåner och hälso- och sjukvård. Bestämmelserna har följande lydelse. Gällande lagstiftning i medlemsstaterna om ersättning, tillgång till sociala trygghetssystem vid verksamhet som anställd eller egenföre- tagare samt övriga anställningsvillkor skall tillämpas. 1Medlemsstaterna skall se till att personer som innehar flykting- status eller status som alternativt skyddsbehövande i den med- lemsstat som har beviljat sådan status får nödvändigt socialt stöd som tillhandahålls medborgare i den medlemsstaten. 2Genom undantag från den allmänna regel som fastställts i punkt 1får medlemsstaterna begränsa det sociala stöd som beviljas personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner vilka skall tillhandahållas på samma nivåer och på samma villkor som för medborgare. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård 1 Medlemsstaterna skall se till att personer som innehar flykting- status eller status som alternativt skyddsbehövande har tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medborgare i den medlemsstat som har beviljat sådan status. 2Genom undantag från den allmänna regel som fastställs i punkt 1 får medlemsstaterna begränsa den hälso- och sjukvård som beviljas personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner som skall tillhandahållas på samma nivåer och på samma villkor som för medborgare. 3Medlemsstaterna skall, på samma villkor som för medborgare i den medlemsstat som har beviljat denna status, ge lämplig hälso- och sjukvård till personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande och som har särskilda behov, till exempel gravida kvinnor, personer med funktionshinder, personer som har utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld eller underåriga som varit utsatta för någon form av övergrepp, försummelse, utnyttjande, tortyr eller grym, omänsklig och förnedrande behandling eller som har drabbats av väpnade konflikter. Skyddsgrundsdirektivet ställer således upp krav på medlemsstater- na avseende de förmåner som skall tillhandahållas flyktingar och alternativt skyddsbehövande på det sociala området avseende sociala trygghetssystem, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård. Dessa begrepp definieras emellertid inte i skyddsgrundsdirektivet. För att avgöra räckvidden av skyddsgrundsdirektivets bestämmel- ser måste inledningsvis de EG-rättsliga begreppen social trygghet, sociala förmåner och hälso- och sjukvård definieras. Med social trygghet avses i EG-rättsligt sammanhang de förmåner som omfattas av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämp- ningen av system för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen1. Sociala förmåner regleras i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. 1 och rådets förordning EG 883 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. Denna förordning ersätter förordning 1408/71. Den gamla förordningen kommer emellertid att tillämpas fram till dess att en ny tillämpningsförordning ersätter rådets förordning (EEG) 574/72 av om tillämpningen av förordning (EEG) 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Skillnaden mellan begreppen social trygghet och sociala förmåner är att social trygghet avser vissa inom EG-rätten bestämda social- försäkringsförmåner, medan sociala förmåner är ett vidare begrepp som inkluderar i princip alla förmåner som har någon social bety- delse.2 Social trygghet används såväl i förordningen 1408/71 som i rådets direktiv /7/EEG av om successivt genom- förande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet. Båda rättsakterna definierar social trygghet som lagreglerade system som ger skydd vid ett uppräknat antal risker såsom sjukdom, invaliditet och arbetslöshet. I artikel 4.1 i förord- ningen 1408/71 anges de sakområden som förordningen omfattar. Förordningen gäller för följande grenar av social trygghet. a)förmåner vid sjukdom och moderskap b)förmåner vid invaliditet, även sådana som är avsedda att bevara eller förbättra förvärvsförmågan c)förmåner vid ålderdom d)förmåner till efterlevande e)förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar g)förmåner vid arbetslöshet Begreppet sociala förmåner förekommer i förordningen 1612/68. Där anges att migrerade arbetstagare har rätt till sociala och skatte- mässiga förmåner på samma villkor som ett medlemslands medbor- gare. Vad som avses med sociala förmåner i den förordningen har uttalat sig om i en lång rad mål. Sociala förmåner är ett mycket vidsträckt begrepp som kan sägas innefatta alla typer av förmåner, bidrag eller ersättningar som utgår från arbetsgivare och offentligrättsliga organ och som är av någon social betydelse för mottagaren. Bland de sociala förmånerna ingår inte bara social- 2 Jämför SOU 2002:43 Ett utvidgat skydd mot diskriminering angående EG-rättsliga grundbegrepp på det sociala området s. 292 ff. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård försäkringsförmåner (som också omfattas av förordningen 1408/71 om förmånen kan hänföras till något av de sakområden som anges i den förordningen) utan även äldre- och handikappomsorg, barn- omsorg och försörjningsstöd enligt SoL. Även studiestöd har hänförts till social förmån (se avsnitt 10.3.3). Artikel 4.1 a förordningen 1408/71 avseende förmåner vid sjukdom omfattar såväl sjukvård som kontant ersättning vid sjukdom (t.ex. sjukpenning) I regeringens utredningsdirektiv anges att det avgörande för om en person skall ges tillgång till såväl hälso- och sjukvård som sociala förmåner är om personen i fråga är bosatt i landet eller inte. En person som bedöms ha behov av skydd i får som regel per- manent uppehållstillstånd som medför bosättning. Följden av att en utlänning beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd är inte klar och måste utredas. Vidare måste utredas om sociallagstiftningens definition av bosättning och intentionsvillkoret för denna bosätt- ning överensstämmer med NUtlL:s och FOL:s motsvarande bestämmelser och den praxis som utvecklats på området. Utreda- rens uppdrag är att redovisa gällande rätt på området och bedöma skyddsgrundsdirektivets konsekvenser för gällande rätt. Behovet av eventuella författningsändringar eller andra åtgärder som skydds- grundsdirektivet ger anledning till skall redovisas. En flykting skall enligt artikel 23 i till- erkännas samma behandling som statens egna medborgare i fråga om understöd och bistånd från det allmänna. Artikel 24 innehåller bestämmelser om vilka rättigheter som tillkommer en flykting i tillflyktslandet med avseende på arbetslagstiftning och socialförsäkring. Enligt bestämmelsen skall bl.a. fördragsslutande stat tillerkänna flykting, som lovligen vistas Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård inom statsområdet, samma behandling som statens egna medborg- are beträffande socialförsäkring. Huruvida en utlänning som befinner sig i skall anses bosatt här eller inte är i de flesta fall avgörande för vilken social trygghet, vilka sociala förmåner han eller hon är berättigad till eller vilken hälso- och sjukvård som skall erbjudas. Vilka kriterier som skall vara uppfyllda för att en person skall anses vara bosatt i kan variera mellan olika lagar. Gemensamt är emellertid att ledning för tolkningen av bosättningsbegreppet hämtas från reglerna i FOL.3 Folkbokföring innebär bl.a. fastställande av en persons bosätt- ning.4 Registreringsförfarandet handhas av . Den som flyttar till och avser att tillbringa här skall enligt huvudregeln i 3 § FOL folkbokföras här. Regeln tillämpas även för utlänningar som är skyldiga att ha uppehållstillstånd. Undantag från denna regel finns i 4 och 5 § FOL. En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall enligt 4 § första stycket inte folkbok- föras om han saknar sådant tillstånd om det inte finns synnerliga skäl för att han ändå folkbokförs. När bestämmelsen om krav på uppehållstillstånd infördes i samband med att FOL ersatte den tidi- gare folkbokföringsförordningen innebar detta krav en kodifiering av gällande praxis. Som skäl för att folkbokföring inte skulle ske om uppehållstillstånd saknades anfördes i förarbetena att många skäl talar mot att en utlänning vars rätt att stanna i landet ännu inte avgjorts skall registreras som bosatt här. Som exempel nämndes det faktum att en person folkbokförs kan komma att uppfattas, både av honom själv och av andra, som ett bevis på att han godkänts som invandrare.5 I 4 § andra stycket FOL finns ett generellt undantag från folkbokföring för vissa utlänningar med uppehållstillstånd. Detta undantag gäller utlänningar som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § NUtlL. En utlänning med sådant uppehållstillstånd skall inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet 3Beträffande socialförsäkringen se prop. 1998/99:119 s. 85 ff. 41 § FOL. 1990/91:153 s. 91. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Detta gäller dock inte, om utlänningen fått en flyktingförklaring enligt 4 kap. 3 § NUtlL, eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § NUtlL eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring. Barn som föds i skall folkbokföras här om modern är folkbokförd eller om fadern är folkbokförd och vårdnadshavare. Ett barn som föds utomlands av en folkbokförd kvinna skall också folkbokföras i Sverige.6 Uppehållstillstånd för flyktingar och skyddsbehövande i övrigt Enligt 5 kap. 1 § NUtlL har flyktingar och skyddsbehövande i övrigt i princip rätt till uppehållstillstånd. Med asyl avses uppe- hållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting.7 En ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 § NUtlL skall hand- läggas som en ansökan om asyl.8 Huvudregeln är att flyktingar och skyddsbehövande i övrigt erhåller ett permanent uppehållstillstånd. Beslutande myndigheter kan dock i vissa fall utfärda ett tidsbegrän- sat uppehållstillstånd.9 Det förekommer att flyktingar och skydds- behövande i övrigt beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd t.ex. när det finns tveksamheter hänförliga till sökandens vandel. Ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas dock i praxis inte för tid understigande . har i sitt betänkande Tidsbe- gränsat uppehållstillstånd vid oklar identitet och resväg, SOU 2004:132, bl.a. föreslagit att utlänningar som beviljas asyl eller uppehållstillstånd som skyddsbehövande i övrigt även i fortsätt- ningen normalt bör beviljas permanent uppehållstillstånd oavsett om de medverkar till utredningen eller inte. Asylsökande m.fl. i övrigt som inte medverkar till att klarlägga sin identitet och resväg – om de bedöms ha andra, tillräckliga skäl för uppehållstillstånd – skall beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd. 62 § FOL. 71 kap. 3 § NUtlL. 81 kap. 12 § NUtlL. 92 kap. 4 § och 5 kap. 7 § NUtlL. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård När folkbokföring av utlänningar skall ske Bestämmelserna i innebär således att en utlänning som flyttar till och avser att tillbringa här skall folkbok- föras förutsatt att han eller hon har uppehållstillstånd när sådant krävs. Har en utlänning beviljats ett permanent uppehållstillstånd skall folkbokföring ske. Även ett tidsbegränsat uppehållstillstånd skall ligga till grund för folkbokföring när det finns en bosätt- ningsintention . Detta innebär att flyktingar och skyddsbehövande i övrigt folkbokförs, eftersom de i praxis alltid beviljas permanent uppehållstillstånd eller tidsbegränsat uppehålls- tillstånd . Den som invandrar till är skyldig att göra anmälan om detta. Anmälan skall göras inom från inflyttningen.10 För utlänningar som vistats här under tillståndsprövningen skall anmä- lan ske inom från det att uppehållstillstånd beviljats och om så sker gäller folkbokföringen från beslutsdagen för uppehålls- tillstånd.11 Kommer en flyttningsanmälan inte in gäller den nya folkbokföringen från och med den dag då anmälan kom in till behörig myndighet.12 Socialförsäkringslagen (1999:799), SofL, innehåller bestämmelser om vem som omfattas av socialförsäkringen och av vissa bidrags- system. Lagen skiljer dels på bosättningsbaserade förmåner, dels på arbetsbaserade förmåner. Den bosättningsbaserade försäkringen avser garantibelopp och bidrag, bl.a. ersättning för sjukvård, barn- bidrag, bostadsbidrag, assistansersättning och underhållsstöd. Vilka förmåner som avses framgår närmare av 3 kap. 1 och 2 §§ SofL. Den arbetsbaserade försäkringen gäller kontantförmåner vid inkomstförlust bl.a. sjukpenning, föräldrapenning, ålderspension i form av inkomstpension och arbetsskadelivränta. Vilka förmåner som omfattas framgår av 3 kap. 4 och 5 §§ SofL. 1025 och 26 §§ FOL. 11Jämför 25 och 35 § FOL. 12Se 35 § FOL. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Endast ett försäkringsvillkor gäller för vardera försäkrings- grenen, bosättning i respektive arbete i . Det finns inte något krav på särskilt medborgarskap för att omfattas av för- säkringen. Enligt lagens definition skall en person som kommer till anses vara bosatt här, om det kan antas att vistelsen kom- mer att överstiga ett år.13 Försäkringen gäller då . I princip används samma bosättningsbegrepp inom socialförsäk- ringen som inom folkbokföringen. Huvudvillkoret för att en per- son skall anses vara bosatt i är att han eller hon har sitt egentliga hemvist här. Prövningen av bosättningsfrågan för perso- ner som kommer till är beroende av att uppehållstillstånd har beviljats. De arbetsbaserade förmånerna kan utges till den som arbetar i oberoende av om han eller hon är bosatt här eller inte. Den arbetsbaserade försäkringen börjar gälla för arbetstagare från och med den första anställningsdagen. För övriga, icke anställda, gäller att arbete skall ha påbörjats för att försäkringen skall börja gälla.14 För att främja den fria rörligheten finns som nämnts ovan, gemenskapsbestämmelser som samordnar medlemsstaternas soci- alförsäkringssystem, främst i artikel 42 i EG-fördraget och i för- ordning 1408/71. Bestämmelserna syftar inte till att harmonisera medlemsstaternas socialförsäkringssystem, däremot till att sam- ordna dessa. Reglerna gäller i stort sett alla försäkrade, även per- soner som inte är unionsmedborgare. De flesta svenska social- försäkringsförmåner omfattas av förordningen. En huvudprincip i förordningen är likabehandlingsprincipen även kallad icke-diskri- mineringsprincipen, av personer som omfattas av förordningen. En annan huvudprincip är att en person endast skall omfattas av ett lands lagstiftning, som regel arbetslandets lagstiftning. Bestämmel- serna skall underlätta den fria rörligheten på arbetsmarknaden och hindra att en person faller utanför socialförsäkringssystemen eller att förmåner utgår från flera medlemsstater när personen byter arbete inom EU. En person från en annan medlemsstat som arbetar i blir därigenom likställd med en person bosatt i . Arbete i ett land medför att personen omfattas av arbetslandets lagstiftning även om han eller hon bor i en annan medlemsstat. Det är därför arbetet och inte bosättningen som blir avgörande för frågan om en person skall omfattas av den svenska socialförsäk- ringen i sin helhet. Arbete i ger enligt gemenskapsrätten 132 kap. 1 § SofL. 143 kap. 6 § SofL. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård rätt till både bosättnings- och arbetsbaserade socialförsäkrings- förmåner. Rätten till svenska bosättningsbaserade socialförsäk- ringsförmåner är således i EU-sammanhang varken direkt knuten till folkbokföring eller till bosättning i . I socialavgiftslagen (2000:980) finns bestämmelser om avgifter för finansiering av system för social trygghet (socialavgifter). I denna lag hänvisas till skattebetalningslagen (1997:483). Samtliga ovan nämnda förmåner och avgifter omfattas av antingen artikel 26.5 eller artikel 28 i skyddsgrundsdirektivet. Vilka förmåner och insatser enligt svensk rätt som omfattas av skyddsgrundsdirektivets artikel 28 om flyktingars och alternativt skyddsbehövandes rätt till sociala förmåner kan inte enbart bestäm- mas med ledning av det EG-rättsliga begreppet social förmån. EG- domstolen har givit begreppet en vid innebörd som kan sägas inne- fatta alla typer av förmåner, bidrag eller ersättningar som utgår från arbetsgivare och offentligrättsliga organ och som är av någon social betydelse för mottagaren. Som utgångspunkt för vilka förmåner och insatser som enligt svensk rätt omfattas av artikel 28 har utred- ningen utgått från begreppet socialtjänst i den svenska lagstift- ningen. Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), SekrL, samt 2 § lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter förstås med social- tjänst. 1.verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den sär- skilda lagstiftningen om vård utan samtycke av unga eller av missbrukare, 2.verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd, 3.verksamhet som i övrigt bedrivs av , 4.verksamhet hos invandrarbyrå, 5.verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade, 6.handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av social- nämnd enligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl., Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård 7.handläggning av ärenden om introduktionsersättning för flyk- tingar och vissa andra utlänningar, 8.handläggning av ärenden om tillstånd till parkering för rörelse- hindrade. Med socialtjänst avses även tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvali- tetssäkring och administration av verksamhet som avses ovan. Kommunerna har vidare ansvar för färdtjänst genom lagen (1997:735) om riksfärdtjänst och lagen (1997:736) om färdtjänst. Skyldigheten för kommunerna att tillhandahålla färdtjänst åter- fanns tidigare i SoL. Enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpass- ningsbidrag m.m. har personer med funktionshinder rätt till bidrag för anpassning av bostäder. Kommunerna svarar för bidrag enligt lagen. Samtliga dessa verksamhetsområden torde kunna hänföras till sociala förmåner i skyddsgrundsdirektivets mening. Lag om mottagande av asylsökande Asylsökandes rätt till bistånd regleras i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., LMA. Rätten till bistånd för asyl- sökande upphör när uppehållstillstånd ges, 11 § LMA. Bestäm- melser om själva övergångsfasen från tiden som asylsökande till tiden efter beslutet om uppehållstillstånd och bosättning i en kommun lämnas i 8 § LMA.15 De som vistas på förläggning har rätt till bistånd enligt LMA även efter det att de har beviljats uppehålls- tillstånd, om de inte anvisats eller kunnat utnyttja en anvisad plats i en kommun. De som inte vistas på förläggning har rätt till bistånd enligt lagen under en månad från den dag de har beviljats uppe- hållstillstånd. Bistånd enligt LMA lämnas i form av logi, bostads- ersättning, dagersättning och särskilt bidrag.16 15Enligt 1 § LMA har den som omfattas av lagen inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär. Rätt till bistånd föreligger inte heller för bostadskostnader. 1613 § LMA. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård I SoL stadgas om kommunernas ansvar för . Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det är således den kommun där den enskilde befinner sig när hjälp- behovet uppstår som bär ansvaret för att den biståndssökande får den hjälp som behövs.17 Det innebär att en kommun har det yttersta ansvaret för alla som vistas inom kommunens gränser oav- sett skälet till vistelsen. Den enskildes rätt till insatser enligt lagen ställer inte några krav på uppehållstillstånd eller bosättning. Där- emot kan vistelsens art ha betydelse för det bistånd som ges.18 Har utlänningen permanent uppehållstillstånd skall frågan om perso- nens rätt till bistånd enligt SoL behandlas på samma sätt som för svenska medborgare som vistas i Sverige.19 Kommunens ansvar enligt SoL är subsidiärt i förhållande till LMA och förändrar inte heller det ansvar som författningsenligt åvilar huvudmän för andra områden, t.ex. hälso- och sjukvården. Med det yttersta ansvaret följer emellertid uppgiften för kommunen att vidta åtgärder i avvaktan på att ansvarig huvudman kan ge den enskilde behövligt stöd eller behövlig vård. Av 4 kap. 1 § SoL framgår att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Enligt 2 § samma kapitel får socialnämnden även ge bistånd härutöver om det finns skäl för det. SoL rymmer en rad olika hjälp- och stödinsatser som personer som vistas i riket kan ha rätt till. Bistånd kan förutom försörjnings- stöd t.ex. bestå av äldreomsorg i form av hemtjänst, bostad i sär- skilt boende med service och omvårdnad, insatser till barn och unga och insatser till personer som har missbruksproblem. I 5 kap. SoL finns särskilda bestämmelser om socialnämndens ansvar och insat- ser för olika grupper i samhället, barn- och unga, äldre människor, människor med funktionshinder, missbrukare, anhörigvårdare och brottsoffer.