sou · GUB398 · 2007-01-01 00:00:00 — Avslutningsvis vill jag nämna att det i fråga om uppgifter som nämnden erhåller av annan myndighet inte är aktuellt att ersätta det skaderekvisit som finns i sekretessbestämmelserna i 2-10 kap. sekretesslagen med något sådant kvalificerat skaderekvisit som gäller för uppgift i handling som eller Justitiekanslern har upprättat med anledning av ett tillsynsärende. Till en början är det uteslutet att eftersätta sekretess i t.ex. ett skriftligt uttalande som nämnden upprättar och lämnar till en myndighet såsom Säkerhetspolisen i anledning av en inspektion eller undersökning. Men inte heller i fråga om uttalanden till en enskild som begärt att det företas en kontroll av tvångsmedelshantering eller personuppgiftsbehandling avseende honom eller henne kan sekretess eftersättas (se avsnitt 4.3.7 där jag behandlar vad ett besked till en enskild kan innehålla till följd av sekretess). Jag vill i sammanhanget dock understryka att mitt förslag innebär att om nämnden påträffar förhållanden som bör föranleda åtgärd av åklagare eller någon annan myndighet så skall nämnden se till att åklagaren eller myndigheten blir upplyst om förhållandena. Med meddelarfrihet avses rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Meddelarfriheten är dock inte oinskränkt. Meddelarfriheten ger till en början inte någon rätt att uppsåtligen offentliggöra en allmän handling som omfattas av sekretess som man har fått tillgång till i allmän tjänst, under Mina överväganden och förslag utövande av tjänsteplikt eller i därmed jämförbart förhållande (se 7 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen). Det är inte heller tillåtet att åsidosätta tystnadsplikt i de fall som anges antingen i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen eller i 16 kap. 1 § sekretesslagen. Tystnadsplikten har således företräde framför meddelarfriheten på vissa områden. Detta gäller bland annat för uppgifter i förundersökning om de avser kvarhållande av försändelse på befordringsföretag, dvs. postkontroll, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare (se 16 kap. 1 § första stycket 3 sekretesslagen). För uppgifter som omfattas av försvarssekretess är meddelarfriheten starkt begränsad. De fall där denna tystnadsplikt har företräde framför meddelarfriheten anges direkt i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen (se 7 kap. 3 § första stycket 1 och 4 § 1–8 tryckfrihetsförordningen, 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 1 yttrandefrihetsgrundlagen samt prop. 1979/80:2 Del A s. 369 f.). Uppgifter som rör nämndens tillsynsärenden kommer att angå den mest känsliga brottsbekämpningen och underrättelseverksamheten. De kommer även att angå uppgifter som är även starkt integritetskänsliga för enskilda. Ett röjande av sådana uppgifter skulle kunna leda till allvarlig skada för den operativa verksamheten, fara för rikets säkerhet, störningar för landets mellanfolkliga förbindelser eller annan skada för landet eller skada för enskilda personer och deras anhöriga. Detta talar enligt min mening med styrka för att den tystnadsplikt som följer av den sekretess som gäller i nämndens ärenden bör ha företräde framför meddelarfriheten. Mitt förslag ovan till en sammanhållen sekretessreglering för nämndens tillsyns- verksamhet innebär dock inte att något helt nytt sekretesskydd skapas utan regleringen innebär att sekretessregler som redan är tillämpliga på uppgifter hos de operativa myndigheterna och andra myndigheter görs tillämpliga också på uppgifter hos nämnden. I likhet med den bedömning som gjordes i promemorian Hemliga tvångsmedel m.m. under en stärkt parlamentarisk kontroll (Ds 2005:53) anser jag att inrättandet av ett nytt tillsynsorgan inte är något som i sig motiverar ändringar i regleringen av meddelarfriheten. Även jag har såsom promemorian noterat att meddelarfrihetens omfattning har utretts av Offentlighets- och sekretesskommittén som redovisat sina överväganden i sitt huvudbetänkande Ny sekretesslag (SOU 2003:99). Mina överväganden och förslag 4.4Systemet med offentliga ombud Min bedömning: Inga förändringar behövs i fråga om systemet med offentliga ombud. Allmänt om systemet med offentliga ombud genomfördes en enkätundersökning som riktade sig till både verksamma och tidigare verksamma offentliga ombud (se tidskriften , nr 8, 2005). Undersökningens resultat visade att majoriteten av dem som svarat på enkäten ansåg att deras roll som offentligt ombud var meningsfull. Men det framfördes också en del kritiska synpunkter. Vissa menade att polisens och åklagarnas utredningsunderlag i vissa fall var bristfälliga och att ombuden bör ges längre förberedelsetid innan rätten håller sammanträde i ärendet. Vid det samrådsmöte jag hållit har det emellertid genomgående framförts att systemet med offentliga ombud i sin helhet fungerar väl. På min särskilda fråga uppgavs även från advokatsamfunds företrädare att ombuden normalt får tillräcklig förberedelsetid inför sammanträdena och får tillgång till det utredningsmaterial som sammanträdet skall avse. Jag kan således konstatera att systemet , , har funnit sin plats i det svenska rättsystemet. Det är enligt min mening mycket tillfredsställande att det också i vårt land nu finns ett etablerat system för bevakning av enskilds rätt av ett slag som bl.a. , och haft . Det har vid samrådsmötet anförts att det ibland kan vara svårt för domstolarna att med kort varsel få tag i ett offentligt ombud och sätta ut ett sammanträde för tillståndsprövningen. Men det har även från bland annat framförts exempel på konstruktiva lösningar på praktiska problem av detta slag. Min övergripande bedömning är att dessa frågor väsentligen är av samma slag som uppstår i samband med annan domstolsprövning med korta tidsfrister, exempelvis häktningsförhandlingar. Sådana frågor är främst en fråga för praktiskt förbättrings- och utvecklingsarbete och några författningsändringar finner jag inte vara påkallade. I takt med att erfarenheterna av vad det innebär att vara offentligt ombud ökar kommer som jag ser det de som förordas som sådant ombud att i allt högre utsträckning redan från Mina överväganden och förslag början vara förberedda på vad uppdraget innebär vilket är ägnat att öka ombudens tillgänglighet. Att systemet fungera väl menar jag också framgår av att det vid mitt samrådsmöte framkom att det mycket sällan inträffar att sammanträden, på grund av att ärendet är så brådskande att ett dröjsmål allvarligt skulle riskera syftet med tvångsmedlet, behöver med tillämpning av 27 kap. 28 § hållas och beslut fattas utan att ett offentligt ombud har varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig. har uppgett att det i de fall som förekommit har handlat om väldigt korta varsel föranledda av behov av att på grund av den misstänktes åtgärder ändra den teleadress tillståndet avser. Om de förslag som Beredningen för rättsväsendets utveckling har lagt fram om att tillstånd inte längre skall knytas till teleadressen utan till den misstänktes person genomförs (se SOU 2005:38), kommer för övrigt detta problem att upphöra. En annan fråga som berördes i enkätsvaren var frågan om jäv för ombuden. Den frågan har också behandlats av styrelsen för . Styrelsen konstaterade i ett brev av till de av regeringen förordnade offentliga ombud som är advokater att den omständigheten att ett offentligt ombud är förhindrat att åta sig ett uppdrag som försvarare på grund av jäv medför att även övriga advokater på samma byrå eller i den gemensamma kontorsorganisationen måste anses förhindrade att åta sig uppdraget. har flera advokater på egen begäran – med angivande av jävsskäl – entledigats från sina uppdrag som offentliga ombud. Frågan är då om det finns skäl att lätta på jävsreglerna så att andra advokater vid samma byrå eller i kontorsgemenskap inte skulle anses jäviga bara därför att deras advokatkollega fullgjort uppdrag som offentligt ombud. Jävsregler är av stor betydelse. De skall förhindra att någon fullgör en uppgift där han eller hon skall frestas att ta hänsyn till andra intressen än sådana som uppgiften avser. Att jävsreglerna följs har också betydelse för allmänhetens och uppdragsgivarens förtroende för rättssystemet. I den vägledning för offentligt anställda om mutor och jäv som samt Kommuner och Landsting gett ut betonas beträffande jäv att det Mina överväganden och förslag kan finnas omständigheter som helt enkelt inte känns bra och som därför kan ifrågasättas (se s. 12). I vägledningen rekommenderas en försiktighetsprincip som innebär att det i sådana fall kan vara bäst att avstå från att fullgöra uppgiften. En sådan försiktighetsprincip bör enligt min mening tillämpas generellt. Det bör därför som jag ser det inte ifrågakomma att man lättar på jävsreglerna och tillåter advokater vid samma byrå eller i kontorsgemenskap att vara försvarare om deras kollega varit offentligt ombud i saken. Som framgår av avsnitt 3.4 innebär regeringens förslag att möjliggöra åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott att offentligt ombud skall delta i tillståndsärenden enligt den föreslagna lagen också i fråga om postkontroll och hemlig teleövervakning. Den lagstiftningen avser dock fall då tvångsmedel sätts in utan samband med utredning av ett redan begånget brott och under mer restriktiva förutsättningar än annars. Regeringen uttalade, som redan framhållits i avsnitt 3.5, vid tillkomsten av systemet med offentliga ombud att ett ställningstagande borde anstå i frågan om medverkan av offentligt ombud i ärenden om hemlig teleövervakning till dess frågan om möjligheten att inhämta teleövervakningsuppgifter direkt från teleoperatör har getts en lösning. Beredningen för rättsväsendets utveckling har i ett betänkande (SOU 2005:38) lagt fram förslag som rör denna fråga. Betänkandet har remissbehandlats och lagstiftningsfrågan bereds nu inom . Med hänsyn härtill tar jag inte nu upp frågan om offentligt ombuds medverkan i ärenden om hemlig teleövervakning. I det läget finns inte heller anledning att nu överväga om offentligt ombud bör medverka i större utsträckning i ärenden om postkontroll. Mina överväganden och förslag 4.4.2Tillgången på personer som kan förordnas som offentliga ombud Min bedömning: Den finns inte anledning att nu vidta några åtgärder för att öka tillgången på personer som kan förordnas som offentliga ombud. Tillräckligt många nya personer kommer att kunna nomineras och utses som offentliga ombud för att ersätta sådana som entledigas. Är antalet offentliga ombud tillräckligt? Vid samrådsmötet har inte framkommit att antalet offentliga ombud är för litet för en adekvat tillgänglighet. Det är därtill min bedömning att tiden verkar för att de personer som förordnas som offentliga ombud är alltmer tillgängliga. Jag vill också understryka att även om de offentliga ombuden vid förordandet hänförs till en viss domstol så kan de delta i tillståndsärenden i alla landets allmänna domstolar. Detta ger givetvis en viss flexibilitet. Exempelvis kan om ett stort mål aktualiseras vid en mindre domstol offentliga ombud från annat håll förordnas. Regeringens förslag i prop. 2005/06:177 att möjliggöra åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott innebär inte någon betydande ökning av antalet tillståndsärenden. Inte heller förslaget om hemlig rumsavlyssning i prop. 2005/06:178 kommer att nämnvärt öka antalet fall där offentligt ombud skall medverka. Som har framhållits i det lagstiftningsärendet kommer nämligen hemlig rumsavlyssning inte att kunna tillgripas i särskilt många fall med tanke på de restriktiva förutsättningarna och eftersom sådana operationer är mycket resurskrävande. Något behov av en ökning av antalet offentliga ombud föreligger därför inte . Finns ett tillräckligt rekryteringsunderlag? Frågan är härefter om det inom den tid som kan överblickas kan antas finnas ett tillräckligt underlag av personer som kan nomineras och förordnas som offentliga ombud. hade 113 personer utsetts till offentliga ombud. 77 av dessa var eller hade varit advokat och 36 personer hade varit domare. Mina överväganden och förslag Av de 113 personer som hade förordnats som offentliga ombud hade 21 personer, samtliga advokater, entledigats på egen begäran. Samtliga utom ett av de entledigade ombuden förordnades vid systemets införande . De entlediganden som förekommit har väsentligen hört samman med att tillskrev de offentliga ombud som är advokater och upplyste att fråga hade uppkommit om det är förenligt med god advokatsed att advokater verksamma vid samma byrå eller i gemensam kontorsorganisation uppträder som försvarare i mål där annan advokat på byrån har varit förordnad som offentligt ombud i ett ärende om hemlig teleavlyssning eller hemlig kameraövervakning. Frågan hade behandlats vid samfundets styrelsemöte och styrelsen hade konstaterat att den omständigheten att ett offentligt ombud är förhindrat att åta sig ett uppdrag som försvarare på grund av jäv medför att även övriga advokater på samma byrå eller i gemensam kontorsorganisation måste anses förhindrade att åta sig uppdraget. Jag kan konstatera att det inte har funnits några egentliga svårigheter att finna personer som vill förordnas som offentliga ombud. Dessutom kommer rekryteringsunderlaget att öka . Vid det samrådsmöte som jag hållit har nämligen upplyst att närmare 550 ordinarie domare kommer att pensioneras . Vid samrådsmötet förklarade vidare advokatsamfunds företrädare på min direkta fråga att det inte finns några egentliga svårigheter med att finna andra lämpliga advokater som är villiga att åta sig uppdrag som offentligt ombud istället för de advokater som begär sitt entledigande. Min slutsats av det anförda är att rekryterings- underlaget kommer att vara gott även i fortsättningen och att några särskilda åtgärder för att trygga rekryteringen därför inte behövs. 4.4.3Bör ytterligare kategorier kunna förordnas som offentliga ombud? Min bedömning: Det bör inte nu göras några förändringar beträffande vilka personer som kan föreslås och förordnas som offentliga ombud. Vid tillkomsten av systemet med offentliga ombud uttalade regeringen att det förutsätts att ombuden är personer som kan Mina överväganden och förslag åtnjuta stort förtroende hos allmänheten. Eftersom de offentliga ombuden får insyn i känsliga verksamheter framhölls att personer som skall förordnas som offentliga ombud även måste ha en hög integritet, redbarhet och starkt oberoende. Slutligen borde enligt regeringen som offentliga ombud endast komma i fråga personer som genom sin utbildning och erfarenhet har tillräckliga kvalifikationer för att snabbt ta ställning till frågor som kan aktualiseras i ärenden om hemliga tvångsmedel. Mot bakgrund av dessa krav föreslog regeringen att till offentligt ombud skall kunna förordnas den som är eller har varit advokat eller som har varit ordinarie domare. Vid det samrådsmöte jag hållit framförde bland annat och att även andra personer än de som är eller har varit advokat eller har varit domare bör kunna övervägas som offentligt ombud. Även jag menar att en sådan breddning av rekryteringsunderlaget i och för sig skulle vara möjlig att överväga. Hög integritet, redbarhet och starkt oberoende är nämligen egenskaper som jag menar återfinns hos åtskilliga personer som är eller har varit verksamma också inom andra yrken än advokat- eller domaryrket, t.ex. andra ledande eller kvalificerade befattningar inom rättsväsendet, utskott, eller olika slag av internationella organisationer. Under förutsättning att en sådan person är lagfaren och har en med advokater och domare motsvarande erfarenhet av juridiskt arbete borde han eller hon enligt min mening i och för sig kunna förordnas som offentligt ombud. Vid det samrådsmöte jag hållit har inget annat framkommit än att den gällande ordningen att regeringen förordnar offentliga ombud på förslag av och fungerar väl. I fråga om advokater och domare är således ingen förändring påkallad vad gäller hur förslag på lämpliga kandidater inhämtas. Jag har övervägt på vilket sätt det skulle kunna inhämtas förslag på lämpliga kandidater som inte är eller har varit advokat eller har varit domare. Något ytterligare organ som skulle kunna handha den uppgiften på motsvarande sätt som lämnar förslag på advokater och väsendet lämnar förslag på domare har jag inte kunnat finna. Med hänsyn till att regeringen uttalat att den inte, med hänsyn till de offentliga ombudens oavhängighet, bör själv föreslå kandidater (se prop. 2002/03:74 s. 26) finner jag att det saknas förutsättningar för mig att nu föreslå att även personer som är lagfarna och har en med Mina överväganden och förslag advokater och domare motsvarande erfarenhet av juridiskt arbete skall kunna förordnas som offentligt ombud. Mitt förslag: Den nya lagen om särskild tillsyn av användandet av hemliga tvångsmedel, m.m. och övriga nya bestämmelser skall träda i kraft . Särskilda övergångsbestämmelser skall möjliggöra att tillsynen vid behov kan omfatta också verksamhet som förekommit före ikraftträdandet. Mina lagförslag bör träda i kraft . Det innebär bl.a. att skyldigheten att underrätta enskilda om att de har varit utsatta för användning av hemliga tvångsmedel skall omfatta alla fall där tvångsmedelsanvändningen pågår vid ikraftträdandet men inte fall där den har upphört före ikraftträdandet. Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens särskilda tillsyn bör dock i behövlig mån kunna omfatta även verksamhet som bedrivits före ikraftträdandet. Om tillsynen sker på nämndens egna initiativ bör den visserligen i grunden endast angå verksamhet som förekommit från och med ikraftträdandet. Men om sådan verksamhet har en uppkomst i eller andra kopplingar till tiden före ikraftträdandet bör tillsynen i behövlig mån kunna avse även verksamheten före ikraftträdandet. För det fall nämnden företar en kontroll på begäran av enskild måste den enligt min mening kunna granska verksamhet som ägt rum även före ikraftträdandet som omfattas av anmälan. Jag menar att detta bör gälla även beträffande en begäran som endast avser verksamhet som bedrivits före ikraftträdandet. En sådan ordning skulle nämligen omhänderta enskildas ifrågasättanden som annars skulle behöva övervägas omhändertas i någon annan nationell ordning eller som den enskilde överväger att underställa prövning. Som nämnts i avsnitt 4.3.8 behöver det före ikraftträdandet uppdras åt någon att utreda den närmare organisationen av Mina överväganden och förslag nämnden m.m. Uppdraget bör bl.a. omfatta utarbetandet av behövliga förordningsbestämmelser. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda skall enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall en finansiering föreslås. Mitt utredningsuppdrag rör den brottsbekämpande verksamheten som utgör ett statligt åtagande. Centralt är därför vilka utgiftsökningar för rättsväsendet som följer av mina förslag. Innan jag i det följande bedömer den frågan vill jag framhålla att syftet med mina förslag är att stärka rättssäkerheten för enskilda och det allmänna förtroendet för de brottsbekämpande myndigheterna och deras verksamhet som detta även har avgörande betydelse för att det också i vårt land kan införas nya hemliga tvångsmedel och arbetsmetoder av betydelse för rikets och medborgarnas säkerhet. Mina förslag avseende dels införandet av en underrättelseskyldighet till enskilda om att de berörts av användningen av hemliga tvångsmedel, dels inrättandet av Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden innebär att rättssäkerheten för enskilda förstärks väsentligt. Förstärkt rättssäkerhet kostar emellertid pengar! Båda förslagen medför ökade kostnader för det allmänna. Förslaget om underrättelseskyldighet innebär att en ny arbetsuppgift läggs på och Ekobrotts- Uppgiften innebär att ett antal nya arbetsmoment tillkommer för dessa myndigheter. De skall dels undersöka vilka som är berättigade att erhålla underrättelser, dels se till att underrättelser skickas ut. I uppgiften att undersöka vilka som är berättigade till underrättelser ingår också att pröva om det finns skäl att skjuta upp underrättelsen och senare eventuellt underlåta den. Vidare skall utredas vilka personer som i det enskilda fallet är berörda av tvångsmedelsanvändningen på sådant sätt att de har rätt till en underrättelse. I sådana fall då underrättelse skjutits upp skall med jämna mellanrum prövas om de skäl som lett till uppskjutandet fallit bort. De nya uppgifterna innebär att det vid och måste avsättas resurser för det nu beskrivna arbetet. Mot bakgrund av det antal fall av hemlig tvångsmedelsanvändning som förekommer är det min bedömning att resurser motsvarande tio nya tjänster inom och kan beräknas åtgå för detta arbete. Jag har beräknat den årliga kostnadsökningen för löner, lokaler, expenser m.m. till . Det biträde som Säkerhetspolisen, den öppna polisen och måste ge i detta arbete bedömer jag kan inom ramen för de resurser som de myndigheterna kommer att ha tillgång till. Något behov av ytterligare särskilda resurser till de brottsbekämpande myndigheterna med anledning av denna uppgift föreligger därför inte. Jag bedömer att även det arbete som krävs av de brottsbekämpande myndigheterna för att möjliggöra Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn ryms inom resurser som myndigheterna redan disponerar. De totala kostnadsökningarna i denna del kan enligt min mening inte finansieras inom ramen för dagens anslag till rättsväsendet. Därför anser jag att särskilda medel måste anvisas till och . Inrättandet av medför kostnader för ersättningar till ledamöterna, löner till personal vid kansliet, lokalkostnader, städning, reseersättningar, expenser, ersättning till annan myndighet som skall utföra ekonomiadministration och löneadministration åt nämnden samt avgifter till , m.m. Det blir också kostnader för tekniskt handläggningsstöd och för säkerhetsskydd. Vid bedömningen av vilken kostnad som kan uppstå för personal och lokaler har jag utgått från att nämndens kansli bör för en både effektiv och kvalitativ verksamhet vara bemannat med minst en kanslichef (jurist), två kvalificerade handläggare (jurister) samt en annan handläggare (diarieföring, ärendehandläggning, arkiv, m.m.). Med ledning av dessa uppgifter har jag kommit fram till en total årlig kostnad för nämndens verksamhet om åtta och . Vid uppstarten av den nya nämnden uppkommer det därutöver vissa extra kostnader, t.ex. ersättning till Kammarkollegiet som brukar få i uppdrag att starta upp nya myndigheter. Dessa extra engångskostnader beräknar jag till . nuvarande verksamhet medför kostnader om cirka en och . I beloppet är inte inräknat kostnaden för den personal vid (lokaler för dessa m.m.) som förbereder och föredrar ärenden om registerkontroll. Det arbetet är så integrerat med Säkerhetspolisens egna arbete på säkerhetsskyddsområdet att det inte med någon större säkerhet skulle gå att särskilja vilka kostnader som skulle böra hänföras till verksamhet. Det förefaller inte heller nödvändigt att göra det i detta sammanhang, eftersom mitt förslag i den delen innebär att det inte skall göras några förändringar vad gäller att Säkerhetspolisens personal skall förbereda och vara föredragande i dessa ärenden. Den nämnda en och som Register- nämndens verksamhet kostar tas från polisens anslag. Säkerhetspolisen svarar för utbetalningar och redovisar kostnaden.