sou · GUB347 · 2007-01-01 00:00:00 — bistår regelmässigt dels i sjö- räddningen, dels polismyndigheterna vid efterforskning av försvunna personer och i andra fall. är den enda myndigheten med polisiära befogenheter i den ekonomiska zonen. Lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning, LKP, innehåller en uppräkning av rättsområden som faller in under polisiära ansvar. Av 1 § LKP framgår att skall bedriva polisiär övervakning för att förhindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som i stort sett motsvaras av det område inom vilket myndigheten bedriver kontroll och tillsyn. LKP är tillämplig när Kustbevak- ningen bedriver övervakning till havs, i kustvatten, i och samt i den ekonomiska zonen för att förhindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller bl.a. följande områden: jakt, fiske, trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken, åtgärder mot vattenförorening från fartyg, fartygs registrering och identifiering och utlänningars inresa till och utresa från eller vistelse i . LKP ger tillsammans med den tillhörande förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär över- vakning ett ansvar att på eget initiativ ingripa på dessa områden. Om det föreligger misstanke om att brott har begåtts mot någon av de föreskrifter som är särskilt angivna i lagen, har en kust- bevakningstjänsteman samma befogenheter som tillkommer en polisman att hålla förhör och vidta annan åtgärd med stöd av 23 kap. 3 § tredje stycket , s.k. primärutredningsåtgärder, ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § rättegångs- balken, gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket rättegångs- balken samt företa husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § , om åtgärden har till syfte att eftersöka den som skall gripas eller att verkställa beslag, se 2 § LKP. En tjänsteman vid har vidare samma rätt som en polisman att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i sjötrafiken stör ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna (3 § LKP). Tjänstemannen kan även stoppa, visitera och inbringa fartyg till svensk hamn, om det är uppenbart att en sådan åtgärd behövs för att bl.a. ovan angivna befogenheter skall kunna utövas (4 § LKP). Vid förundersökning om brott som anges i 1 § får åklagare och polis anlita biträde av samt uppdra åt kustbevakningstjänsteman att vidta de särskilda åtgärder som behövs för undersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna (7 § LKP). De angivna befogenheterna får utövas endast i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden och endast av tjänstemän vid som uppfyller de villkor regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriver i fråga om tjänsteställning, utbildning och erfarenhet eller i annat avseende (5 och 6 §§ LKP). Med hänsyn till de särskilda förhållanden som råder vid sjöövervakning kan dock denna begränsning i tiden inte tolkas alltför restriktivt. Vilka tjänstemän som får utöva befogenheterna framgår av 2 § förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär över- vakning. Samtliga åtgärder skall skyndsamt anmälas till polis- myndighet (9 §) för att ärendet därefter skall övertas av polisen. Som redogjorts för i avsnitt 4 om har en kustbevak- ningstjänsteman enligt smugglingslagen samma befogenheter att förhöra, gripa, utföra kroppsbesiktning samt i övrigt använda tvångsmedel som en tulltjänsteman har. 5.2.2Rätt att inleda förundersökning Enligt 11 kap. 4 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, vattenföroreningslagen, får bl.a. inleda förundersökning för brott avseende olagliga utsläpp av olja och andra skadliga ämnen. De befogenheter och skyldigheter som förundersökningsledare har enligt gäller i ett sådant fall för . Särskilda befattningshavare förordnas av för att fullgöra sådana arbets- uppgifter. Åklagaren skall ta över ledningen av förundersökningen så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagaren skall också i andra fall överta ledningen av förundersökningen när det är påkallat av särskilda skäl. Kustbevakningstjänsteman har också samma befogenhet som en polisman har att gripa den som misstänks för sådant brott, ta föremål i beslag samt företa husrannsakan med anledning av sådant brott, se 11 kap. 5–7 §§ vattenföroreningslagen. Av 11 kap. 17 § vattenföroreningslagen framgår att vad som sägs i 6 och 8 §§ LKP även gäller vid tillämpningen av 11 kap. vatten- föroreningslagen. Det innebär bl.a. att endast en tjänsteman vid som uppfyller de krav regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriver i fråga om tjänsteställning, utbildning och erfarenhet får utöva befogenheterna i 11 kap. och att en kustbevakningstjänsteman för att verkställa en åtgärd inte får använda strängare medel än förhållandena kräver och att våldsanvändning i möjligaste mån skall undvikas. 5.2.3Befogenhet att förelägga ordningsbot har fått behörighet att utfärda föreläggande av ordningsbot genom ett tillägg i 48 kap. 20 § rättegångsbalken.1 I förarbetena uttalas bl.a. att brottsbekämpningen i första hand är en uppgift för polis och åklagare men att det vid andra myndigheter än dessa finns vissa personalkategorier som inom sina 1 SFS 2006:83, prop. 2005/06:33 En möjlighet för att förelägga ordningsbot. områden har ansetts besitta en sådan kompetens att de har getts befogenheter inom den brottsbekämpande verksamheten. Det gäller t.ex. tulltjänstemän som får vidta både brottsutredande åtgärder och utfärda ordningsbot. Av de överträdelser som rapporterar till polisen utgör sådana som kan beivras genom föreläggande av ordningsbot. Som exempel kan nämnas överträdelser av fartbegränsning, bristande lanternföring och andra brott mot sjötrafikförordningen (1986:300). Vidare anges i förarbetena att en utvidgning av behörigheten för annan än polis måste ske med viss försiktighet och att befogen- heten endast bör omfatta brott som är vanligt förekommande inom myndighetens verksamhetsområde inom vilket det redan finns kompetens hos myndigheten. Samma krav bör gälla för att utfärda ordningsbot som gäller för andra tvångsåtgärder, nämligen att endast anställda vid som uppfyller vissa föreskrivna krav i fråga om tjänsteställning eller utbildning skall få utfärda ordningsbot.2 5.2.4Tillsyn över transport av farligt gods kommer att ha tillsynsmandat avseende transport av farligt gods i hamnar. Tillsynsansvaret regleras bl.a. i en ny lag och en ny förordning om transport av farligt gods.3 De nya reglerna innebär att tar över viss del av det tillsynsansvar som har och får ansvar för tillsyn över såväl utgående som inkommande transporter av farligt gods i hamnar, oavsett med vilket transportmedel godset färdas. Tillsyns- ansvaret för transport av farligt gods i övrigt är delat på olika myndigheter. De straffrättsliga tvångsmedel som tillkommer Kustbevakning enligt LKP blir gällande även vid de utökade befogenheterna enligt den nya lagen om transport av farligt gods. Därutöver innehåller den nya lagen vissa ytterligare bestämmelser om befogenheter för . skall i denna verksamhet bl.a. få befogenhet att stoppa fordon för kontroll samt hindra fortsatt transport från 2005/06:33 s. 9–11. 2005/06:51 Transport av farligt gods, rskr. 2005/2006:170. hamnar (13 § första stycket i den nya lagen om transport av farligt gods). I förarbetena anges att möjligheten att stoppa ett fordon är kopplat till behovet av att utöva tillsyn och att den enbart kan utövas inom myndighetens tillsynsområde.4 får också tillträde till transportmedel, förpackningar och andra transportanordningar (13 § första stycket i den nya lagen om transport av farligt gods). Beträffande definitionen av hamn, där befogenheter skall gälla, sägs bl.a. följande i förarbetena. En hamns område omfattar allmänt sett såväl land- som vatten- områden. Några klart fastställda gränser för varje enskild hamn finns emellertid inte, eftersom det inte finns några bestämmelser som reglerar vad en hamn är. En hamns landområde är beroende av bl.a. dess verksamhet och yttre förutsättningar. Hamnens yttersta land- gräns får avgöras från fall till fall. Därvid kan viss vägledning sökas i andra sammanhang där gränser angetts, t.ex. i planläggningsbeslut, i s.k. hamnförordningar eller genom fysiska markeringar.5 2005/06:51 s. 79. 2005/06:51 s. 83. Bestämmelser om bilinspektörer finns i fordonslagen (2002:574). Av 3 § fordonslagen (2002:574) framgår att med bilinspektör avses den som har anställning som bilinspektör hos en polismyndighet eller hos . En bilinspektör har olika arbets- uppgifter som syftar till att bl.a. kontrollera fordons funktion, utrustning, last m.m. Det finns ett sextiotal bilinspektörer i . I genomsnitt finns det ca tre bilinspektörer på varje polismyndighet (21 stycken polismyndigheter). En bilinspektör är utbildad fordonsingenjör och har därefter gått en 4–5 veckors utbildning på som innebär att bilinspektören i vissa delar får samma utbildning som en polisman, t.ex. när det gäller att stoppa ett fordon. 6.2Befogenheter för en bilinspektör En bilinspektör har vissa befogenheter vid en s.k. flygande inspektion. Av 2 kap. 10 § fordonslagen (2002:574) framgår att en flygande inspektion sker för att kontrollera att ett fordon som anträffas i trafik inte i otillåten grad avviker från föreskrivna krav på beskaffenhet och utrustning och att det inte i övrigt avviker från det godkända utförandet och att det uppfyller föreskrivna krav till skydd för liv och hälsa. En flygande inspektion får även ske av ett fordon som påträffas under sådana omständigheter att det finns anledning att anta att det i nära anslutning till anträffandet har använts i trafik. En flygande inspektion av fordon som används i yrkesmässig trafik får också ske i företagets lokaler eller liknande eller på ett område i anslutning till dessa. En flygande inspektion skall utföras av en polisman eller en bilinspektör som har Den som utför inspektionen får biträdas av en tekniker som har förordnats av . En bilinspektör har befogenhet att påpeka brister för fordons- förare och meddela körförbud om bristerna är så stora att fordonet inte kan användas utan uppenbar fara för trafiksäkerheten. En bilinspektör kan också meddela förelägganden om att avhjälpa vissa vid inspektionen konstaterade brister på fordonet.1 Enligt fordonskungörelsen (1972:595) som föregick fordons- lagen (2002:574) hade en bilinspektör inte rätt att stoppa ett fordon själv. Det innebar att en bilinspektör inte kunde utföra en flygande inspektion på egen hand utan alltid arbetade tillsammans med en polisman. Genom fordonslagen (2002:574) fick bil- inspektörerna befogenhet att själva stoppa ett fordon och genom- föra flygande inspektioner. Detta möjliggjorde effektiviseringar i användningen av de polisiära resurserna vid fordonskontroller på väg.2 Genom den nya bestämmelsen är det inte längre nödvändigt att en polisman finns på plats tillsammans med en bilinspektör utan en bilinspektör får agera självständigt och genomföra flygande inspektioner. En bilinspektör har ingen rätt att bruka våld för att stoppa ett fordon. Denna rätt tillkommer enbart polisman enligt polislagen (1984:387). 6.3Hur går det till i praktiken? Av uppgifter som utredningen har inhämtat arbetar en bilinspektör sällan ensam vid flygande inspektioner. Arbetet med att kontrollera fordon går ofta till på ungefär följande sätt. En grupp bestående av t.ex. ett antal poliser och några bilinspektörer, en s.k. vägkontroll- grupp, arrangerar och genomför en kontroll tillsammans. Den görs ofta på en kontrollplats där det finns bl.a. en våg och annan utrustning som behövs samt ofta en byggnad där rapporter kan skrivas. Ett flertal olika kontroller kan ske vid samma tillfälle, t.ex. av den tunga trafikens kör- och vilotider, fordonstekniska kontroller och alkoholutandningsprov. Det förekommer kontroller även i hamnar i anslutning till att färjor anlöper hamn. Vid en sådan kan också medverka och genomföra kontroller av farligt gods. Det är inte ovanligt att polismännen, vilka är de enda som får utföra alkoholutandningsprov, blir upptagna med att 1Se 10 kap. fordonsförordningen (2002:925). 2001/02:130 Fordonslag m.m. s. 88 och 122. skriva rapporter eller i övrigt med utredningsåtgärder och samtal med förare. De hinner då inte ta alkoholutandningsprov på alla fordonsförare som passerar. Det skulle därför vara ändamålsenligt om bilinspektörerna fick ta sållningsprov. För det fall ett sållnings- prov visar att alkohol finns i utandningsluften, finns polismän på plats och kan ta över och genomföra bevisprovet. 7.1Befogenhet att genomföra alkoholutandningsprov Utredningens förslag: Tjänstemän vid och skall ges befogenhet att ta alkoholutandningsprov i samband med att de utövar annan kontrollverksamhet. och skall ges befogenhet att inleda förundersökning beträffande rattfylleribrott. En av polismyndigheten eller förordnad bilinspektör skall ges befogenhet att ta alkoholutandningsprov i form av sållningsprov. Erfarenheterna från senare år visar att förare av fordon som ankommer med bilfärjor till våra hamnar inte sällan är påverkade av alkohol i sådan grad att de uppenbarligen utgör en fara för trafiksäkerheten. Detta kan delvis bero på att det är lätt att få tillgång till alkohol ombord och att förare av särskilt utländska fordon inte alltid är kunniga om de regler i fråga om trafik- nykterhet som gäller här. Det är således angeläget att kontrollen av trafiknykterheten skärps i anslutning till ankommande trafik i våra hamnar. Polisen genomför regelbundet kontroller av bl.a. nykter- heten bland förare av ankommande fordon i samband med att bilfärjor anlöper svensk hamn. Det är emellertid inte alltid möjligt för polisen att avsätta resurser för denna verksamhet i önskvärd omfattning. Personal från finns normalt på plats i hamnarna för kontroll av ankommande trafik. Även personal från Kustbevak- ningen finns ofta på plats i hamnarna för att fullgöra sina arbets- uppgifter. har således tulltjänstemän och kustbevaknings- tjänstemän en rad kontrollfunktioner och brottsutredande befogenheter enligt bl.a. smugglingslagen och LKP. I flera avseenden har de då samma befogenheter som en polisman när det gäller användning av tvångsmedel. De får dessutom inleda en förundersökning avseende brott enligt olika författningar och fullfölja en förundersökning till åtal i vissa situationer. Att tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän samt polismän i stort sett har samma befogenheter på ett flertal områden har motiverats med att det gäller situationer där det typiskt sett är en tillfällighet om ett ingripande görs av den ene eller den andre tjänstemannen. Effektivitetsskäl i kontroll- och brottsutredningsverksamheten har varit motivet till reglernas utformning.1 Utredningen finner mot denna bakgrund att det ter sig naturligt att utnyttja befintliga resurser för att även kontrollera trafik- nykterheten. Tjänstemän vid och bör därför ges samma befogenheter som en polisman i fråga om rätten att ta alkoholutandningsprov. Avsikten är givetvis inte att dessa tjänstemän skall ägna sig åt trafiknykterhetskontroller på bekostnad av sin ordinarie verksamhet eller att polisen inte skall kunna fortsätta sin verksamhet med trafiknykterhetskontroller i hamnarna. I stället är det fråga om att på ett flexibelt och rationellt sätt utnyttja befintliga resurser för att verka för en större trafiksäkerhet. Utredningen föreslår därför att tjänstemän vid och skall ges befogenhet att ta alkoholutandningsprov, både när det gäller en person som har tagits ut för gränskontroll och i andra situationer. För del utövas övrig verksamhet både vid gränser och, när det är fråga om brott enligt smugglingslagen, inne i landet. Den verksamhet som Kustbevak- ningen utövar på land sker i hamnarna och på stränder och öar. Geografiskt skall de befogenheter som utredningen föreslår vara kopplade till respektive myndighets normala verksamhetsområde. Det är emellertid enligt utredningens uppfattning inte lämpligt att geografiskt avgränsa dessa befogenheter. Tjänstemannen skall förekommande fall ha rätt att stoppa ett fordon för att göra en nykterhetskontroll. En självständig rätt att stoppa ett fordon för att kontrollera nykterheten föreslås därför för tjänstemännen i fråga. Både sållningsprov och bevisprov skall få utföras av de 1 Se prop. 1999/2000:124 s. 87. tjänstemän som avses och det skall inte krävas någon misstanke om brott för att ta initiativ till att utföra proven. När ett taget sållningsprov visar att alkohol i viss mängd finns i utandningsluften uppkommer en skälig misstanke om rattfylleri- brott, vilket innebär att en förundersökning då skall inledas. Ett beslut om att inleda förundersökning skall därför fattas innan ytterligare utredningsåtgärder vidtas. Detta innebär således att ett beslut om förundersökning skall fattas redan innan ett bevisprov tas. För att möjliggöra för tjänstemän vid och att slutföra en påbörjad utredning om trafiknykterhets- brott på ett effektivt och snabbt sätt bör dessa myndigheter också ges rätt att inleda förundersökning avseende misstanke om rattfylleribrott. Det finns inom respektive myndighet bestämmelser som ger tjänstemän befogenhet att inleda förunder- sökning på andra områden varför erforderlig kompens finns att tillgå. En polisman ute på fältet som efter ett positivt sållningsprov avser att ta ett bevisprov på en person måste först kontakta förundersökningsledare för att denne skall besluta om att inleda förundersökning samt att bevisprov får tas. Delegation att fatta beslut om att inleda förundersökning och att ta bevisprov kan också ges till polismän. Utredningens förslag innebär att situationen blir likadan för en tjänsteman vid eller som har befogenhet att ta alkoholutandningsprov. Denne skall då ta kontakt med behörig beslutsfattare på myndig- heten som fattar beslut om att inleda förundersökning och om att ett bevisprov skall tas. Frågan bör på samma sätt som inom polisen kunna lösas genom delegation. Utredningen anser även att en tjänsteman som skall få genom- föra alkoholutandningsprov skall ha samma befogenheter som en polisman har i motsvarande situation vad gäller att rätten stoppa ett fordon, ta med en person till förhör, hålla kvar en person för förhör, gripa en person och företa husrannsakan i syfte att eftersöka den som skall gripas eller kroppsbesiktigas och att företa kroppsbesiktning. Samma möjligheter till våldsanvändning vid dessa situationer skall också gälla för aktuella tjänstemän. 7.1.3Ytterligare överväganden beträffande sjöfylleri Utredningens förslag: skall få befogenhet att inleda förundersökning beträffande sjöfylleri. På samma sätt som föreslås ovan beträffande rattfylleri skall Kust- bevakningen få rätt att inleda förundersökning avseende sjöfylleri enligt 20 kap. 4 och 5 §§ sjölagen (1994:1009). Utredningen föreslår därför att en ny bestämmelse härom förs in i 20 kap. sjölagen (1994:1009). Den utbildning som krävs för att ta ett sållningsprov är enkel och kan genomföras på . Utbildningskostnaderna bedöms inte vara sådana att detta bör medföra något problem för genom- förandet av utredningens förslag. Inköp av sållningsinstrument, vilka kostar per styck är en utgift som tillkommer. En delfinansiering via kan förväntas på samma sätt som sker beträffande polisens sållningsinstrument. Utredningen bedömer att kostnaden, sett i relation till de trafiksäkerhetsvinster som kan förutses, är rimlig. Bevisinstrumenten är dyrare i in köp. Inom polisen används än så länge i huvudsak de stationära bevisinstrumenten. Mobila instrument blir dock allt vanligare och de kan då medföras i ett därför avpassat polisfordon för provtagning ute på fältet. Använd- ningen kräver begränsad tillgång till ett visst datasystem som instrumentet är kopplat till. Utredningen anser att de tekniska detaljerna kring användningen av bevisinstrumenten är en fråga som bör kunna lösas genom samråd mellan myndigheterna. Stationära bevisinstrument bör lämpligen kunna placeras i större hamnar för att där användas av de olika myndigheter som genomför trafiknykterhetskontroller. Polismyndigheterna har i vissa hamnar stationära bevisinstrument. Mobila bevisinstrument skulle också kunna användas. I sitt tidigare betänkande föreslår utredningen att en kust- bevakningstjänsteman skall få ta alkoholutandningsprov till sjöss för att kontrollera sjöfylleri, vilket medför att ändå måste utbilda personal och köpa in instrument för att kunna ta alkoholutandningsprov. De förslag som utredningen nu lägger fram och som riktar sig mot trafiknykterheten på väg bör därför inte medföra annat än marginella kostnadsökningar för Kust- bevakningen. Allmänheten har under de som lagen om alkoholutandnings- prov har funnits successivt accepterat metoden med nykterhets- kontroller utan någon misstanke om brott. Det får anses föreligga en allmän acceptans för sådan provtagning. Dessutom har den tekniska utvecklingen medfört att proven genomförs på ett sätt som är snabbt och utvisar ett tillförlitligt resultat utan att vara integritetskränkande. En reglering som innebär att tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän, vilka har kontroll- funktioner i samhället med långtgående befogenheter, får rätt att genomföra alkoholutandningsprov bör inte möta några hinder från rättssäkerhetssynpunkt eller medföra någon ökad risk för kränkning av den enskildes integritet. En allmän acceptans för en sådan ordning kan förväntas infinna sig. De tjänstemän inom och som skall få utföra proven bör ha motsvarande utbildning och kunskap som poliser har för detta ändamål och härigenom är de personer som får lämna proven garanterade ett lika professionellt genomförande som när proven tas av en polisman. 7.1.6Behörighet för bilinspektörer att ta sållningsprov Bilinspektörer, vilka är av förordnade tjänste- män, har numera rätt att agera självständigt vid flygande inspek- tioner enligt fordonslagen (2002:574) och behöver således inte alltid arbeta tillsammans med en polisman. Bilinspektörerna har t.ex. befogenheter att stoppa ett fordon och behörighet att besluta om körförbud och föreläggande. I praktiken arbetar emellertid bilinspektörerna tillsammans med polisen vid genomförandet av trafikkontroller. I den situationen skulle det enligt utredningens bedömning vara ändamålsenligt att en bilinspektör ges befogenhet att ta ett sållningsprov i samband med att de utför andra kontrolluppgifter för att avlasta resurser från de polismän som också finns på platsen. Om ett sådant prov visar positivt resultat kan polisen på plats ta över och genomföra ett bevisprov. Detta skulle effektivisera förfarandet och sannolikt leda till att fler rattfylleribrott upptäcktes. finns det inte skäl att ge annan civilanställd personal inom polisen eller tillfälligt anlitad personal möjlighet att ta sållningsprov. Utredningens bedömning är därför att endast yrkeskategorin bilinspektörer bland de civilanställda inom polisen bör ges befogenhet att ta alkoholutandningsprov i form av sållningsprov. Det får sedan bli en fråga för de olika polis- myndigheterna att utnyttja denna möjlighet utifrån hur de lägger upp arbetet. Polismyndigheterna har redan kostnader för sållningsinstrument och utbildning. Eftersom det inte finns fler än i genomsnitt tre bilinspektörer per polismyndighet föranleder inte förslaget några stora kostnader. Det finns inte skäl att tro att allmänheten skulle ha några starka invändningar mot en ordning som innebär att även bilinspektörer får ta ett sållningsprov i samband med att de ändå utför kontroll- uppgifter tillsamman med polisen. Det rör, såsom tidigare nämnts, en väl beprövad och säker metod att snabbt få svar på om alkohol i straffbar mängd finns i utandningsluften. Något bärande skäl från rättssäkerhetssynpunkt eller i övrigt mot att ge bilinspektörer befogenhet att ta ett sådant prov ute på fältet har inte framkommit. Utredningens förslag: Tjänstemän vid och och skall ges befogenhet att genomföra ögonunder- sökning enligt lagen (1999:216) om ögonundersökning vid vissa brott i trafiken i samband med att de utövar annan kontroll- verksamhet.