sou · GUB368 · 2007-01-01 00:00:00 — Stiftelsens ändamålsparagraf (1 §) anger att dess syfte är att ekonomiskt stödja verksamheten vid de samlingar som ursprungligen donerades samt verka för att dessa ytterligare förkovras genom insamling av dansrekvisita såsom dräkter, musikinstrument och andra dylika föremål samt dekorationsskisser, filmer, fotografier, arkivaliska dokument och litteratur som är ägnade att belysa danskonsten. Stiftelsens skall också bestrida de löpande kostnaderna för och personal samt samlingarnas underhåll. SOU 2006:68 107 Minnesfondens motsvarande syfte (§ 1) angavs till att vidga kännedomen om dansens estetik och historia genom utgivandet av stipendier och bidrag till forskning, bidrag till översättning och tryckning av skrifter, bidrag till kurser för studerande samt resestipendier. därpå fick stiftelsen ett statsbidrag (ursprungligen ) som garanterade museets hyreskostnader och även innebar ett visst bidrag till verksamheten. Precis som erbjöds Dansmuseum sedan lokaler i det nya dit museet flyttade från Operan . Denna fas av etablering sammanfaller med ett antal andra kulturpolitiska åtgärder inom som genomfördes och som markant flyttade fram danskonsten positioner; grundandet av nuvarande samt permanenta statsbidrag till Cullberg- och Cramérbaletterna. Lika lite som för Teatermuseum kunde emellertid erbjuda lämpliga utrymmen för museets utställningar. Dansmuseum sökte och fick därför nya lokaler i den s.k. Wennergrenska villan på i Diplomatstad . Museet öppnades här 1981. Hit flyttade även , en stiftelse baserad på donation av danslitteratur. 1976 anslöt så Arkivet för folklig dans till museimiljön. Arkivet började byggas upp med en grupp engagerade dansare med i spetsen. lämnade staten ett statsbidrag till till kostnaden för den tjänst för som då inrättades vid museet. Under Hägers chefstidutvecklades såväl museet som dess samlingar. Särskilt kan nämnas förvärvet 1969 av ett stort antal kostymer från den ryska baletten i . har man vid museet byggt upp ett videotek med dokumentationer av dansföreställningar. Den Wennergrenska villan var emellertid inte särskilt lämplig som utställningslokal och man sökte därför vidare efter en bättre lokalisering. När etablerades 1989 i gamla lokaler vid var det därför naturligt att söka knyta även till denna miljö. Nästa version av öppnade 1991 i de lokaler som varit och Nya scen. Samlingarna inrymdes i gamla dekorverkstad. 2006:68 108 Men inte heller den lokaliseringen utföll särskild väl. Museilokalerna låg avsides i byggnaden och var svåra att hitta för publiken. Magasinsutrymmena bedömdes som uppenbart brandfarliga och olämpliga för sitt nya ändamål. Det var bl.a. svårt att hindra inträngningen av smuts från gatan till källarplanet där magasinen fanns. Museiledningen kunde inte heller registrera några synergieffekter av närvaron i , tvärt om tycks museet publikt ha kommit i skuggan av föreställningsverksamheten i huset. Museiledningen fortsatte sålunda sökandet efter bättre lokaler. 1999 kunde man flytta till de nuvarande lokalerna i kv. Vinstocken vid , ursprungligen fastighet. Här, i de tidigare banklokalerna, öppnade museet 1999. 4.2 Museets lokaler Fastigheten kvarteret ägs och förvaltas av . disponerar totalt i fastighetens botten- och källarplan som tidigare inrymt bankverksamhet. Resten av fastigheten disponeras av Försvarsdepartementet. Museet har ett hyreskontrakt som löper . ytor disponeras enligt följande: permanenta utställningar (gamla bankhallen) tillfälliga utställningar (källarplanet med det tidigare bankvalvet) café arkiv, bibliotek och videotek (de ) föremålsmagasin (dräkter, dekorer) administrativa utrymmen, tjänsterum 4.3 Museets samlingar 4.3.1 omfattar bildkonstverk med dansmotiv eller av danshistoriskt intresse, kostymer, masker, musikinstrument samt annan dansrekvisita. De Marés föremålsdonation utgör samlingens centrum. Den består av två huvuddelar, föremål från Svenska balettens verksam SOU 2006:68 109 het samt den dansetnografiska samlingen från de Marés resor. Enligt de Marés egen beskrivning utgjordes den förra delen i korthet vid överlåtandet (1950) av 24 miniatyrteatrar (scenmodeller) av Svenska balettens produktioner och en mängd originalskisser av dekorer och kostymer. Bland dessa finns konstnärer som , Picaba, de Chirico, , , och representerade. Den samlingen byggdes upp under de Marés resor i Holländska (), , Brittiska och innehåller bl.a. en rikhaltig samling masker, en komplett gamelangoorkester från Java, liksom föremål från , Celebes, Sumatra och Nias. Från finns en stor modell av den nedbrända kaboukiteatern och två åldriga illustrerade manuskript om den siamesiska dansen m.m. de framhåller samlingen unika drag liksom omöjligheten att då, 1950, bygga upp något motsvarande. Efter museets etablering har man byggt vidare på de Marésamlingens internationella profil. Bl.a. inköptes 100-talet kostymer från Ryska baletten på en auktion i . Ytterligare ett stort antal kostymer från Ryska baletten förvärvades 2002. Föremålstillväxten är begränsad och utgörs huvudsakligen av gåvor och donationer men vissa förvärv kan också göras med stöd av bidrag t.ex. från vänföreningen. har samlingen utökats med 130 diarienummer, dvs. med drygt 10 . Den fortlöpande uppbyggnaden av samlingen är således blygsam. En samlad inventarieförteckning upprättades åren 199698, inom ramen för det s.k. . Någon redovisning av samlingarna på webben finns inte. 4.3.2 Arkivet arkiv omfattar samlingar av svenska och utländska program till dansföreställningar, pressklipp och fotografier samt enskilda arkiv, i första hand efter och A.I.D. de Marés verksamheter. uppgår till ca 10 000 bilder. Dessutom ingår ett antal personarkiv med korrespondens, foton, anteckningar etc. som donerats till museet av personligheter inom danskonstens område. Ett 10-tal av personarkiven har större 2006:68 110 omfattning. Ett större personarkiv, efter koreografen , tillfördes arkivet . som hör till Arkivet för Folklig uppgår till enligt mina uppskattningar. Museet har i övrigt inga kvantitativa uppgifter om arkivet. Beskrivning av arkivet saknas. Arkivförteckningen är summarisk. Lokalerna saknar expensionsutrymmen för arkiv och bibliotek. Enligt museiledningen sker viss gallring kontinuerligt. 4.3.3 börjande byggas upp 1991 och omfattar nu ca 4 000 volymer. de Marés bibliotek om ca 5 000 volymer donerades som nämnts till franska staten. Accessionen sker främst genom donationer medan de egna förvärven är begränsade. är inte katalogiserat enligt LIBRIS. 4.3.4 Videoteket Videoteket innehåller ca 3 500 videoband som är sökbara i en databas. Videosamlingen har byggts upp och kompletteras löpande. Museet utför självt videodokumentationer av dansföreställningar i . Man tar också emot videoupptagningar som danskompanierna lämnas in. Videofilmerna är lagrade på VHS-kasetter och kommer därför successivt att förstöras om de inte migreras till digitalt media. En liten del av kassetterna har också migrerats. har också en samling äldre filmer på filmbas. Den förvaras hos i dess filmarkiv i (jfr. Totalt har studiecentret haft ca 6 000–7 000 besökare . De utrymmen som används i källaren för dels föremålssamlingen, dels för arkivutrymmen synes ha rimligt goda klimatförhållanden. Luftfuktigheten synes ligga kring , vilket är lämpligt för kostymsamlingen. Det är dock för högt för ett handlingsarkiv där RH bör vara . Affischsamlingen som också bör ha torrare klimat förvaras tillsammans med före SOU 2006:68 111 målssamlingen. Någon kontinuerlig klimatövervakning sker inte. Ett avfuktningsaggregat finns men används inte. Utrymmena för studiecentret i bottenplanet torde inte vara lämpliga för arkiv och boksamlingar. Genom stora fönster är de exponerade för växlingar i utomhusklimatet. Enligt de uppgifter utredningen fått har museet dock inte närmare mätt variationer i värme och luftfuktighet. 4.4 Museets utställningar Sedan öppnandet i lokalerna vid har visat en permanent utställning i den tidigare bankhallen i byggnadens entréplan medan källarutrymmena använts för tillfälliga utställningar. Dessutom har museet en vandringsutställning med podier och sex vinkelskärmar – Kvinnan, mannen och dansen – för utlån. I basutställningen ägnas halva utrymmet åt den västerländska konstdansen och dess historia. En särskild accent ligger på 1920talets svenska och ryska baletter i . Den andra halvan av bankhallen innehåller en utställning om dansen i andra civilisationer, främst bortre , utifrån de Marés dansetnografiska samling. Utställningen domineras av kostymer som presenteras som konstföremål. Museet har efter nyöppnandet relativt sin storlek och sina resurser drivit en omfattande verksamhet med tillfälliga utställningar. har mellan tre och fem stycken haft vernissage. Museet marknadsför sig numera som ett museum för dans, teater och fotografi. De tillfälliga utställningarna speglar denna profilering. 2006:68 112 4.5 ekonomi Museets intäkter enligt resultaträkningarna för åren 2001–2004 kan sammanfattas enligt följande tabell. Tabell 6 intäkter enlig boksluten åren 2001–2005. Beloppen i tkr 2001 2002 2003 2004 2005 Genomsn. % av tot. Statsbidrag 8 237 8 354 8 624 8 902 9 451 8 714 Övr. bidrag 1 775 1 % Entréer 207 285 420 368 494 355 Shop o café 1 115 1 345 1 621 1 893 534 1 302 Div. intäkt 577 753 714 588 777 682 Finansnetto 198 141 383 42 217 196 Totalt 12 107 11 917 12 620 12 110 12 318 12 224 Motsvarande sammanställning av kostnaderna ger följande bild. Tabell 7 kostnader enligt boksluten för åren 2001–2005. Beloppen i tkr. 2001 2002 2003 2004 2005 Genomsn. % av tot. Personal 3 874 3 885 4 099 4 339 4 019 4 043 Lokaler 4 213 4 021 4 188 4 135 4 131 4 138 Utställningar 1 950 2 376 2 592 2 427 2 815 2 432 Varor 747 709 986 1 103 264 762 Övr. 1 % Avskr. 564 564 - - - 226 Totalt 12 255 12 415 12 983 13 011 12 245 12 622 Årets resultat -148 -498 -363 - 901 På intäktssidan dominerar statsbidraget som uppgår till och som motsvarar av intäkterna. Anslagshöjningarna följer tämligen väl utvecklingen av löne- och hyreskostnader även om dessa inte kompenseras fullt ut. Historiskt sett har den knytning som statsbidraget ursprungligen gavs till museets lokalkostnader varit betydelsefull. Det innebar bl.a. att flyttningen till först Wennergrenska villan 1977 och sedan till 1989 åtföljdes av höjt statsbidrag som SOU 2006:68 113 gav museet möjligheten att täcka ökade hyreskostnader i dessa lokaler. Sammantaget innebar den senare flytten att statsbidraget höjdes med ca . Den direkta kopplingen mellan anslag och hyra har numera upphört. kostnader för lokalerna i var emellertid sådana att de nära motsvarar hyran i kv. Sammantaget är tendensen att statsbidragets andel av museets intäkter successivt ökar – från år . museet blir successivt allt mer beroende av statsbidraget , trots att också ändra intäkter ökar i absoluta tal – dock inte i samma utsträckning. Intäkterna från shop och café närmade sig sålunda . , men under detta år har denna intäkt dykt drastiskt, ned till 535 tkr Uthyrningen av museets lokaler till företagsevenemang m.m. ger emellertid viktiga inkomster. Hyreskostnaden uppgår nu till . Lokalkostnaden inklusive inkl. kostnader för bevakning och städning uppgår till . Själva flyttkostnaden och kostnaderna för investeringar i de nya lokalerna bekostades genom ett bidrag från en av Wallenbergsstiftelserna samt med medel ur de Marés minnesfond. På utgiftssidan utgör personalkostnaderna den jämte lokalkostnaden dominerande posten. Museet har fem fast anställda medarbetare (varav 2 halvtidstjänster) samt en medarbetare som är projektanställd på halvtid. drog museet in tre tjänster (varav en dock redan innan hållits vakant) för att få balans i ekonomin. Detta innebar att personalkostnaden kunde hållas oförändrad men därefter har den successivt ökat svagt, även som andel av de totala kostnaderna – jämfört . Med denna smala bemanning har museet en jämförbart med andra museer mycket låg personalkostnadsandel. Det kan noteras att personalens pensionskostnader inte alls har samma dignitet för som för Teatermuseum. Dessa uppgick till . Sannolikt har statsbidraget inte heller för höjts i den omfattningen att det täcker kostnaderna för PA 03, men eftersom det för museet del rör sig som mindre summor i absoluta tal så får frågan alls inte samma dignitet. Lokalkostnaden har sjunkit något – år . har den dock åter ökat något (33,). 2006:68 114 Museets tredje stora utgiftspost är kostnaderna för utställningsproduktionerna som legat kring . I den siffran ingår inga egna personalkostnader. Profileringen av utställningarna är resultatet av en medveten prioritering som styrelsen beslutade om 2001 i samband med de nämnda tjänsteindragningarna. 4.6 Slutsatser om verksamhet och ekonomi publika verksamhet har varit framgångsrik. Man har successivt kunnat öka besökssiffrorna från ca 55 2003 till 85 2005. Museets medvetna prioritering av utställningarna har således givit utslag. Det finns alla anledning att söka slå vakt om och vidareutveckla dessa framgångar. Lokalerna betyder givetvis mycket i detta sammanhang. Dels är läget vid förstklassigt ur publiksynpunkt, dels erbjuder de goda möjligheter att exponera utställningarna. Den stora bankhallen – basutställningen – med sin stora rumsvolym kan emellertid te sig något svår att utnyttja ytmässigt effektiv men källarens utrymmen för de tillfälliga utställningarna är mer flexibla och lämpliga för sitt ändamål. Det är logiskt att museet satsat så på den publika delen av verksamheten sedan det efter mångåriga strävanden fått publikt attraktiva lokaler. Den publika satsningen har emellertid inneburit att inte på samma sätt kunnat arbeta med samlingarna, deras uppbyggnad och vård. Personalnedskärningarna 2002 har inneburit att mot detta område försvagats. Museets redovisning av kostnaderna för verksamhetsgrenarna bevarande (hyran för magasinsdelarna, viss personal samt material till vården), förmedling (hyran för de publika delarna av lokalerna, personal samt budget för utställningarna) och kunskapsuppbyggnad ser således ut på följande sätt. Tabell 8 fördelning av resurserna på verksamhetsgrenar 2005 2004 2003 2002 Intäkt kostnad Intäkt kostnad intäkt kostnad intäkt kostnad Bevarande 0 768 0 733 0 786 0 756 Förmedling 2 650 11 477 3 166 12 613 3 613 12 188 3 421 11 090 Kunskapsuppb. 0 0 0 0 0 0 0 0 SOU 2006:68 115 Museet lägger således enligt sin egen värdering, av sin budget på förmedlingsverksamheten, dvs. i första hand utställningarna. Också kostnader för öppethållande av de study center ingår dock. Samlingarna, dess vård och uppbyggnad sköts av endast en tjänsteman som dock har till sin hjälp viss extraanställd personal och även vissa frivilliga (t.ex. för pressklipp). Den befintliga föremålssamlingen är så långt kunnat bedömas i god ordning. Detta är i hög grad ett resultat av 1996-98 då museets samlingar katalogiserades ordentligt. de Marés donation är fortfarande helt profil skapande, Eftersom knappast driver någon insamlingsverksamheten så kan man nästan tala om en avslutad samling. Innehållsligt finns därför – under förutsättning av resurser ett betydande utrymme för en mer aktiv insamlingsverksamhet med syfte att dokumentera dansens aktuella utveckling inom landet och internationellt. I utställningsverksamheten strävar man dock medvetet och framgångsrikt efter att knyta an till denna utveckling. Museet tar emot arkiv och litteratur som i viss omfattning doneras men driver inte heller på detta område någon egentlig aktiv insamling. Man utför dock vissa föreställningsdokumentationer (videoupptagningar) efter framställningar från arrangörer av dansföreställningar i . Denna verksamhet har drivits och resulterat i ett videotek som innehåller många ur dokumentationssynpunkt värdefulla inspelningar. Detta behöver nu överföras till digitalt medium för att inte förstöras. Inspelningarna svarar dock inte mot någon systematiskt dokumentation av danskonsten i landet. Detta ser museet inte som sin uppgift. De inspelningar som finns synes inte heller vara tillfredsställande ordnade och katalogiserade. Vissa upptagningar som överlämnats till museet tycks vara behov av redigering för att innehållet skall bli tillgängligt. har ingen skriftligt redovisad planering, analys eller policy för hur man avser att arbeta med dansens dokumentation. Man har inte heller gjort något utvärdering av t.ex. hur samlingarna speglar utvecklingen inom dansområdet . Att samlingarna däremot mycket väl reflekterar 20-talets spännande epok behöver man dock inte tveka om. Museets använder fortfarande de egna samlingarna även i de tillfälliga utställningarna. Rimligtvis måste det dock ligga i utveck 2006:68 116 lingens riktning att samlingarna efter hand kommer att bli allt mindre relevanta för att skildra dansens aktuella utveckling. Faktum är också att i sin utställningsprofil är på väg att lämna de egna samlingarna ganska långt bakom sig. Dansen som företeelse kanske helt enkelt inte är en tillräcklig bred företeelse för att kunna locka de besöksskaror som museet strävar efter. Det gäller även om man uppfattar begreppet dans i en mycket vid bemärkelse, närmast identisk med kroppslig rörelse. I stället har museet redan valt att lansera sig som ett museum för inte bara dans, utan också för teater och foto. På detta sätt tydliggörs spänningen än mer mellan en expansiv utställningsverksamhet och den mera slutna samlingen. Det tycks således som om Dansmuseum har en tendens att utvecklas bort från museifamiljen – om man med ett museum menar en institution som historiskt och i nutid dokumenterar ett specifikt samhällsområde och som förmedlar kunskap och information om detta i sin publika verksamhet. I stället skulle man kunna tala om Dansmuseum som en utställningsarena för gestaltande konst eller varför inte för scenkonst – med rötter i de Marés samlingar. Museets prioritering av utställningarna och det korresponderande förhållningssättet till samlingarna kan nu givetvis diskuteras. Från kulturpolitiska utgångspunkter är det dock svårt att se hur utställningsverksamheten – hur intressant den än är – ensamt kan ge en tillräcklig motivering för statens bidrag. Det kan noteras att ändamålsparagrafen för stiftelsen dansmuseifonden anger förkovran av museets samlingar som stiftelsens främsta ändamål. Här finns således en viss diskrepans mot verksamhetsprioriteringarna. Problemet kan formuleras som att museet är en alltför liten organisation för att på ett offensivt sätt kunna arbeta mot både de dokumenterande och publika målen. I den situationen har man valt att bli bra på det ena av museets ben i stället för halta på bägge, vilket som redan konstaterats är ett på många sätt logiskt val. Likväl kvarstår då behovet av aktivare insatser för danskonstens dokumentation och samtida samlingar. Kontrasten gentemot vad man skulle önska sig i form av offensiv samtidsdokumentation kring dansen blir särskilt påtaglig med den kulturpolitiska prioritering som ägnas dansen. Senast i budgetpropositionen har produktionsbidragen till de fria dansgrupperna och koreograferna höjts. Verksamheten vid Dansnät har permanentats. Resurser har avsatts för in SOU 2006:68 117 rättande av en Dansallians. har fått i uppdrag att stimulera den internationella utbytesverksamheten efter förebilder från bildkonstområdet. har fått möjlighet att erbjuda 20 nya platser för grundutbildning. har haft regeringens uppdrag att arbeta fram ett handlingsprogram för den professionella dansen i . Programmet redovisade 2005. Det har följts upp med en Dansvision i sammandrag som rådet publicerat 2006. Frågor om dokumentation och samlingsverksamhet finns med i programmet men från utredningens perspektiv borde insatser för dokumentation och samlingar kunna ge betydligt väsentligare bidrag till den professionella dansens utveckling om de kunde utgå från en ifråga om samlingarna mer aktiv institution än dagens Dansmuseum. 119 5 Organisationsförslag för scensamlingarna Slutsatser, bedömningar och förslag: och är var och en alltför små organisationer för att kunna fungera på en nationell ansvarsnivå för scenkonsternas samlingar. De kan inte hysa den kompetensbredd som krävs för att kunna täcka in ABM-områdets alla olika avsnitt. En samordning eller en samverkan mellan museerna torde inte kunna påverka detta förhållande i nämnvärd grad. Museernas verksamhet bör i stället föras samman med en annan besläktad organisation så att den kan få både större bredd och styrka. Museets samlingar bör bli bättre tillgängliga. Utredningen pekar på betydelsen av att scenkonsternas samlingsverksamhet sker i nära samverkan med Svenska Filminstitutets filmkulturella verksamhet. Utredningen förordar att Teater- och Dansmuseerna inordnas i Statens musiksamlingar. Den myndigheten bör därmed få ett vidgat uppdrag. Dess namn bör ändras till Statens scen- och musiksamlingar. Enligt utredningsdirektivet skall utredaren undersöka lämpligheten av ett organisatoriskt närmande mellan Teatermuseum och Dansmuseum. Frågan om framtida organisation för museerna behandlas i följande avsnitt. 5.1 Organisationernas ställningstaganden Museerna och deras huvudmän har intagit delvis olika hållningar i frågan om den inbördes samverkan. Stiftelserna diskuterade således ett samgående för museerna kring då bägge museerna sökte Organisationsförslag för scensamlingarna SOU 2006:68 120 nya lokaler. valde emellertid att ensamt flytta till kvarteret när denna lokaliseringsmöjlighet öppnade sig. Från DTM:s sida har man emellertid alltsedan dess varit positiv till en sammanslagning mellan museerna. Stiftelsen har tagit upp sitt eget fortsatta ansarstagande för Teatermuseum under nuvarande villkor och såsom uppdraget nu är formulerat. Den harr aktualiserat denna fråga med utgångspunkt från att stiftelsen bör fortsätta som huvudman enbart för föreställningsverksamheten. Som ett möjligt alternativ för museets verksamhet har stiftelsen också tagit upp möjligheten att Teatermuseums bibliotek övertas av Universitetsbiblioteket i . En arbetsgrupp i styrelsen1, har utarbetat ett dokument med förslag till mål och inriktning för museets framtida insatser som överlämnats till utredningen. Jag har utnyttjat det förslaget för mina slutsatser om museiverksamhetens fortsatta inriktning (avsnitt 9). Stiftelsen som är huvudman har ställt sig bakom direktivets försiktiga formuleringar om ett möjligt samgående. Museiledningen har därefter visat sig kritisk till den typ av synpunkter på innehållet i verksamheten som diskuteras i detta betänkande, liksom till organisatoriska förändringar. Styrelsen har inte givit sitt förord i någon specifik riktning. 5.2 Utredarens utgångspunkter I enlighet med direktivet har jag noga övervägt konsekvenserna av ett samgående mellan museerna eller någon annan form av närmande. Jag har emellertid funnit att jag inte bör förorda detta som lösning på utredningsuppdraget. Skälen är följande: Utredningens iakttagelser pekar mot museernas nuvarande problem hänger samman med att de drivs genom små organisationer för vilka det är svårt att hantera och inbördes avväga verksamheten kring samlingarna respektive utåtriktad, publik verksamhet. Dessa och några ytterligare generella synpunkter på kulturområdets organisationsutveckling tar utredningen upp i ett avslutande avsnitt (12). Om museerna slogs samman skulle organisationen visserligen bli större men det handlar fort1 Ledamöterna , samt museichefen , PM . SOU 2006:68 Organisationsförslag för scensamlingarna 121 farande om en förhållandevis liten organisation. Deras sammanslagna budget skulle uppgå till ca . Det är mycket som talar för att en även en sådan organisation skulle kunna få den typ av problem som de nuvarande muserna har haft. Den får anses som tveksamt att den skulle kunna fylla uppdraget för scenkonsternas dokumentation som detta formulerats i utredningen (avsnitt 2, se även 9, nedan). Alternativet att behålla museerna som separata organisationer bedömer jag inte vara realistiskt. Det framstår inte heller som en kulturpolitiskt långsiktigt hållbar lösning.