sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Utifrån de redovisningar som lämnats av statliga myndigheter och institutioner inom scenkonstområdet, och av universitet och högskolor med konstnärliga utbildningar, skulle kommittén kart- lägga och bedöma de åtgärder som vidtagits för att uppnå regeringens mål såvitt avser jämställdhet. Kommittén skulle sam- råda med den särskilda utredare som på regeringens uppdrag skulle göra en översyn av jämställdhetspolitiken (dir 2004: 18). Kommittén skulle föreslå en befintlig myndighet eller institution som fortlöpande kan driva arbetet med att främja jämställdhets- och genusfrågorna inom scenkonstområdet och som kontinuerligt kan förmedla aktuell kunskap och forskning om hur jämställdhets- och genusperspektivet kan användas för att utveckla scenkonsten. Kommittén skulle ta del av de analyser och förslag som redovi- sats av en särskild arbetsgrupp i rapporten på museer (Ds 2003:61). Om kommittén lämnar förslag som medför kostnader skulle för- slag till finansiering redovisas. Kommittén skulle samverka med berörda myndigheter under samt med institutioner och grupper inom scenkonstområdet, liksom med statliga och kommunala huvudmän, fackliga och andra organisationer samt universitet och högskolor. Uppdraget skulle ha redovisats i en rapport , i ett tilläggsdirektiv förlängdes kommitténs arbetstid till . inom scenkonstområdet tillsattes . Inledningsvis handlade arbetet om research, då förhål- landevis lite finns dokumenterat kring jämställdhet och föränd- ringsarbete inom scenkonstområdet. Vi inhämtade kunskap genom möten och intervjuer. Kartlägg- ningar och analyser genomfördes. Mycket tid ägnades åt att granska mål- och återrapporteringssystem och åt att inhämta kun- skap om och erfarenheter av hur ett jämställdhetsarbete i konstnär- liga organisationer kan bedrivas. Vi har under hela den tid vi arbetat, lagt stor vikt vid uppdraget att arbeta utåtriktat och i förhållande till såväl offentliga som pri- vata aktörer inom scenkonstområdet. Vi har arrangerat seminarier för att ta del av kunskap, förändringsvilja och motstånd inom scen- konstområdet. och besökte vi de universitet och högskolor som bedriver scenkonstnärlig utbildning. /06 arrangerade vi rundabordssamtal med institutioner runt om i landet, tillsammans med arbetsgivar– organisationen och tre andra kommittéer: Mångkulturåret 06, Aktionsgruppen för barnkultur och Orkester- utredningen. Samtalen fick sin final då vi i samarbete med dessa aktörer arrangerade en konferens för chefer, verksamhetsledare, rektorer och utbildningsledare inom scenkonstområdet. Därtill har vi deltagit i en mängd formella och informella möten. Genom detta arbetssätt har vi mött enskilda och organiserade utövare, publik, kritiker, ansvariga chefer, politiker och forskare. En utgångspunkt för kommittén har varit att problem formuleras olika, beroende på var man befinner sig. Vi har strävat efter att synliggöra olika infallsvinklar och perspektiv inom scenkonstområ- dena teater, dans och musik – områden som sinsemellan har skilda förutsättningar. En del av det utåtriktade utredningsarbetet har bedrivits i essäns form. Från kommittén oberoende aktörer har fått i uppdrag att undersöka scenkonstens tre dominerande områden – teatern, konstmusiken och dansen – för att få fram beskrivningar av vårt kulturpolitiska fält som också kan fungera som underlag för att stärka kunskap om jämställdhets- och genusfrågor. Detta har dels skett i form av analyser där argumentationen ligger nära utredning- ens egen, dels i form av helt fristående essäer varav en del även innehåller en viss dokumentation av kommitténs debatter och seminarier. Skribenterna har varit fria att använda sina egna begrepp. Få skribenter gör exakt samma tolkningar av och distink- tioner mellan begrepp som kommittén, vilket tydliggör mångfalden av genus- och jämställdhetsperspektiv. Betänkandet Plats på scen I kapitel 1 redogörs för kommitténs utgångspunkter. Där återfinns de principer som inleder sammanfattningen, men också andra insikter och avvägningar i arbetet. Uppdrag, strategier och avgräns- ningar diskuteras. Där återfinns även en genomgång av jämställd- hetspolitik, kulturpolitik och hur de två politikområdena förhåller sig till varandra. Vår huvuduppgift att lämna förslag till hur ett jämställdhets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet presenteras i kapitel 2. I kapitel 3 redogör vi för några uttryck för könsmaktordningar som kommittén erfarit. Våra källor är möten med branschen i olika forum, den repertoarstatistik vi tagit fram samt intervjuer och ana- lyser gjorda av externa skribenter. Ett par generella slutsatser är att män har större resurser att utöva sitt konstnärskap än vad kvinnor har. Beslutsprocesser som till exempel leder fram till repertoar och nyrekryteringar, tycks präglas av ett stort mått informalitet, vilket generellt sett förstärker mäns – och därmed försvagar kvinnors – tillgång till de arenor och de nätverk där beslut fattas. Kommittén ansluter sig till det perspektiv på jämställdhetsarbete som fil.dr , expert i kommittén, introducerat för oss. Per- spektivet går ut på att en konkret verksamhet – så som teater, konstmusik eller dans – inte kan applicera generella teorier om könsmaktordningen statiskt på sin verksamhet. I alla fall inte om analysen ska leda till konkret förändring. Teorier bör även genere- ras ur den konkreta verksamheten i ett växelspel mellan teori och praktik. I kapitel 4 fördjupar vi de mål vi föreslagit och de tre principer som våra förslag bygger på: kulturpolitisk styrning, jämställdhets- organisering och stöd till organisering. Förslagen ska enligt direkti- ven innebära förändring av strukturer. Dessa mål och principer menar vi kan generera strategier för att förändra strukturer inom scenkonstområdet. Vi beskriver hur enskilda och organiserade kvinnor (och några män) varit en viktig påverkande kraft i jäm- ställdhetsarbete på scenkonstområdet. I kapitel 5 kartlägger och bedömer vi åtgärder som vidtagits för att uppnå regeringens mål såvitt avser jämställdhet utifrån de redo- visningar som lämnats av statliga myndigheter, nationella och regionala institutioner. Några slutsatser är att åter- rapportering och dialog med de regionala institutionerna och huvudmännen måste utvecklas. ger återrapporteringen inte mycket information om hur jämställdhetsarbetet ser ut vid de regionala scenkonstinstitutionerna. Regeringen har skärpt sina mål till de nationella institutionerna, vilket kommittén ser som positivt. De tidigare målen och återrapporteringarna fungerade inte till- fredsställande. Den stora utmaning som följer med de nya målen är uppföljningen. Även om jämställdhetsperspektiv nämns i de över- gripande verksamhetsmålen för scenkonstens institutioner, saknas explicita krav på återrapportering. Vi redogör för bakgrunden till att ge förtroendet att vara sektorsansvarig myndig- het för jämställdhetsintegrering på scenkonstområdet samt föror- dar samverkan myndigheter, institutioner, universitet och högsko- lor emellan. Bristande jämställdhet kännetecknar också vissa konstnärliga utbildningar, konstaterar regeringen i våra direktiv. I kapitel 6 redovisar vi vår analys av strukturer och behov inom de scenkonst- närliga utbildningarna och konstnärligt forsknings- och utveck- lingsarbete (konstnärlig FoU). Grundläggande scenkonstnärlig högskoleutbildning och konstnärligt FoU är av central betydelse för att genusperspektiv ska bli en obestridd och påverkande kraft i det konstnärliga arbetet. Detta gäller såväl för de studenter och forskare som utbildas till en verksamhet på scenkonstområdet, som för den konstnärliga kanon som både utvecklas och för- valtas. Som bilaga till detta betänkande finns två utbildningsprojekt som initierats under kommitténs arbete, skådespelarutbild- ningarnas Att gestalta kön samt musikutbildningarnas Vem äger lärandet? Dessa initiativ lyfter kommittén även fram i de förslag som rör de scenkonstnärliga utbildningarna. Ett utvecklat konstnärskap förutsätter ofta en daglig träning oavsett utövarens livsfas eller livssituation i övrigt. Traditionellt har detta varit ett hinder för kvinnliga konstnärliga utövare som där- med inte heller haft förutsättningar att verka på samma villkor som manliga utövare, skriver regeringen i direktiven. I kapitel 7 beskri- ver vi villkor på scenkonstens arbetsmarknad, de åtgärder som vid- tagits av arbetsmarknadens parter för att uppnå jämställdhet samt identifierar ett antal behov. Vi fokuserar också på sexuella trakasse- rier och trakasserier på grund av kön som vi bedömer är ett bety- dande problem och ett strukturellt hinder för att uppnå jämställd- het inom scenkonstområdet. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter, kunskaper och värderingar skall speglas och tas tillvara för att berika och påverka utvecklingen inom scenkonsterna teater, dans och musik, skriver regeringen i direktiven. Essäerna i kapitel 8 kan ses som en problematisering av denna utgångspunkt. Scenkonsten har en historia och en samtid där kvinnor och andra som inte till- hör har exkluderats. är mäns erfarenheter inom stora delar av scenkons- ten, medan kvinnors erfarenheter är undantaget. Manliga perspek- tiv och mäns konstnärliga verk ses som allmänmänskliga, medan kvinnors perspektiv och verk ofta får representera endast kvinnor och ges sämre status just därför. Detta vill kommittén förändra. Men vi vill också betona vikten av medvetenhet om att mäns och kvinnors erfarenheter inte endast präglas av könstillhörighet. Erfa- renheter, kunskaper och livsvillkor handlar i hög grad om vilka andra positioner en människa har gentemot det som är norm i samhället, till exempel vad avser klass, etnicitet, sexualitet, ålder, funktionsduglighet och hälsa. I Plats på scen argumenterar vi för att den konstnärliga friheten inte inskränks av ökad jämställdhet. Jämställdhetsmålen på kulturområdet bör handla om att styra resurser, inte styra de konstnärliga processerna. Jämställdhetspolitisk styrning går att förena med stor konstnärlig frihet, ja, man kan till och med hävda att ingen konstnärlig frihet är möjlig utan jämställdhet. Utifrån dagens situation med faktisk ojämställdhet, kan konsten inte sägas vara fri, eftersom förutsättningarna för att skapa konst inte är lika goda för kvinnor som för män. Kommittén anser att konsten blir fri först då förutsättningarna är lika. Så länge friheten inte är lika för män och kvinnor, måste den ständigt återkommande frågan bli: Konstnärlig frihet, för vem? Förutsättningarna för det kulturpolitiska arbetet måste helt enkelt ändras så att den konstnärliga friheten gäller lika för båda könen. Det är först då som jämställdhet kan verka som obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet. 1En kommitté för jämställdhet inom scenkonstområdet tillsätts En av de första formuleringarna i våra direktiv, en formulering som kommer att återkomma med viss regelbundenhet genom analyserna i Plats på scen lyder: Huvuduppgiften är att lämna förslag till hur ett jämställdhets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scen- konstområdet.1 Kommittén har tolkat detta uppdrag utifrån tre principer för jäm- ställdhetspolitiskt förändringsarbete. Tre principer som sedan blivit vägledande i vårt arbete. Den första principen rör kulturpolitikens roll visavi institutioner på scenkonstområdet. Vi som står bakom Plats på scen menar att konstnärlig frihet och oberoende, kan kombineras med ett ökat krav på förändring och ansvarstagande i jämställdhetspolitisk inriktning från regeringens sida. Om aktörer i ledande position på kulturområdet ska kunna ta ett ansvar för att jämställdhets- perspektiv genomsyrar den organisation eller institution som de ansvarar för, måste kraven på ansvarstagande ställas tydligt från uppdragsgivaren, vilket i fallet med nationella institutioner är regeringen. De generella jämställdhetspolitiska målen på kulturom- rådet måste analyseras och brytas ner till verktyg som kan fungera i ett konkret arbete, så att såväl kvinnor som män verkligen kan ta plats på scen. I detta betänkande föreslår vi nya mål för jämställd- hetspolitiken på scenkonstområdet – tydliga mål menar vi är en förutsättning för en jämställd kulturpolitisk inriktning för scen- konstområdet. Den andra principen rör gender mainstreaming eller jämställdhetsintegrering.2 Det vill säga att jämställdhetsarbetet ska 1 Dir. 2004:39. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts genomsyra alla delar av en organisation och att ledningen har det övergripande ansvaret för att så sker. Med denna princip sprids alltså ansvaret för hur makten fördelas till alla parter inom en institution eller organisation, men styrningen av verksamheten måste ske på ett sätt så att de som ska genomdriva förändringar får mandat att göra detta. Vi ser jämställdhetsintegrering som en möjlig och prioriterad arbetsmetod för reell förändring. Arbetar man utifrån jämställdhetsintegrering blir också jämställdhets- och genusperspektiv obestridda och påverkande krafter. Kommitténs huvudförslag är att scenkonstområdet ska intensifiera arbetet med jämställdhetsintegrering. Den tredje principen handlar om organisering. Ett jämställdhets- arbete inom scenkonstområdet ska också stödja enskilda aktörer och mindre grupper (av utövare, arrangörer och/eller publik) inom och utanför institutionerna som arbetar ur olika sorters genus- och jämställdhetsperspektiv. Ett tryck på konstmusik-, teater- och dansscenerna som kommer från sidan och/eller underifrån har en påverkande kraft på scenkonstområdet och bör därför stödjas med jämställdhetspolitiska medel. Vår tolkning är att utan ett förändringstryck underifrån på ökad jämställdhet inom scenkonstområdet så hade till exempel denna kommitté aldrig blivit tillsatt. Med utgångspunkt i ovanstående analys föreslår kommittén, så som regeringen skriver i direktivet, en befintlig myndighet som fortlöpande kan driva arbetet med att främja jämställdhetsarbetet inom scenkonstområdet. Enligt vårt förslag ska () ansvara för jämställdhetsintegrering inom scen- konstområdet och även ansvara för en stödjande funktion som kontinuerligt förmedlar aktuell kunskap om hur olika jämställd- hetsperspektiv kan utveckla scenkonsten. Kommittén menar att eftersom jämställdhetsintegrering är en strategi där ansvar för jäm- ställdhetsarbetet ska tas av dem som normalt har ansvar för organi- sationsutveckling, så förutsätter strategin satsningar på kompe- tensutveckling av de aktörerna. På den politiska nivån krävs insatser för att samordna jämställd- hetspolitik, kulturpolitik (inklusive konstnärspolitik), arbetsmark- nadspolitik, socialpolitik och utbildningspolitik, inte minst vad gäller styrning och uppföljning av fattade beslut. 2 För en redogörelse för framväxten och innebörden av gender mainstreaming/– jämställdhetsintegrering som strategi både nationellt och internationellt, se Ändrad ordning strategisk utveckling för jämställdhet, DS 2001:64. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts kulturpolitiken prioriteras i jämställdhetspolitiken. På en konkret nivå gäller detta i uppbyggnaden av den nya jämställdhetsmyndig- het som föreslås av regeringen i den jämställdhetspolitiska propo- sition3 som läggs fram i slutskedet av denna kommittés arbete. Om denna myndighet inrättas bör den enligt kommittén till exempel prioritera att stödja organisering inom scenkonstområdet (i annat fall ska detta göras av motsvarande instans, som har till uppgift att fördela medel till kvinnors organisering). I den jämställdhetspolitiska propositionen4 skriver regeringen att ett utvecklingsarbete mellan jämställdhetspolitiken och politikom- råden av särskild relevans för de jämställdhetspolitiska målen ska initieras. Denna kommitté menar att kulturpolitiken är ett sådant område av särskild relevans, kanske i synnerhet när det gäller att uppnå det övergripande jämställdhetspolitiska mål som föreslås: Kvinnor och män skall ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Det handlar inte om att scenkonstens institutioner ska åläggas att driva samhällsförändring i en viss riktning, vilket till exempel ingick i de uppdrag som de nationella scenkonstinstitutionerna tidigare hade: Målet är att främja en samhällsutveckling som kännetecknas av social jämlikhet, jämställdhet mellan kvinnor och män, respekt och tolerans och där etnisk, kulturell, språklig och religiös mångfald tillvaratas som en positiv kraft samt att bidra till minskad diskriminering, främlings- fientlighet och rasism.5 Nej, det handlar om att scenkonsten och kulturen är en av de offentliga arenor som kvinnor och män använder för att forma samhället, därför är det av stor betydelse att kvinnor och män får likvärdig tillgång till denna arena. Sett utifrån ett större perspektiv, menar vi att jämställdhetspolitiken måste rymma en vision om kulturen som en arena där samhälleliga frågor kan gestaltas och ibland även avgöras. 3 2005/06:155. 5 Uppdrag till de nationella scenkonstinstitutionerna . är målen omformulerade, se kapitel 5 i detta betänkande. En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts Vår huvuduppgift är alltså att lämna förslag till hur ett jämställd- hets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet. Våra förslag presenteras i kapitel 2. I vårt uppdrag har därtill ingått att analysera den rådande köns- maktordningen inom scenkonstområdet. I kapitel 3 redogör vi för några uttryck för könsmaktordningar som kommittén iakttagit. Våra källor är möten med branschen i olika forum, den repertoar- statistik vi tagit fram samt intervjuer och analyser gjorda av externa skribenter. Förslagen ska enligt direktiven innebära förändring av strukturer. I kapitel 4 fördjupar vi de tre ovan nämnda principer som våra för- slag bygger på, principer som vi menar kan generera strategier för att förändra strukturer inom scenkonstområdet. I uppdraget ingår dessutom att kartlägga och bedöma de åtgärder som vidtagits för att uppnå regeringens mål såvitt avser jämställdhet. Vi ska vidare ta ställning till behovet av framtida utbildningsmöjlig- heter för att stärka kunskapen om jämställdhets- och genusfrågor hos berörda institutioner och grupper. Samt föreslå en befintlig myndighet som kan driva arbetet med att främja jämställdhets- och genusfrågorna och som kontinuerligt kan förmedla aktuell kunskap och forskning om hur jämställdhets- och genusperspektivet kan användas för att utveckla scenkonsten. I kapitel 5 kartlägger och bedömer vi således åtgärder som vidtagits samt konkretiserar de principer och förslag vi pre- senterat i tidigare kapitel. Bristande jämställdhet kännetecknar också vissa konstnärliga utbildningar, konstateras i direktivet. I kapitel 6 redovisar vi vår analys av strukturer och behov inom de scenkonstnärliga utbild- ningarna och Konstnärlig Forskning och utveckling (Konstnärlig FoU). Grundläggande scenkonstnärlig högskoleutbildning och konstnärlig FoU är av central betydelse för att genusperspektiv ska bli en obestridd och påverkande kraft i det konstnärliga arbetet. Detta gäller såväl för de studenter och forskare som utbildas till en verksamhet på scenkonstområdet, som för den konstnärliga kanon som både utvecklas och förvaltas. Ett utvecklat konstnärskap förutsätter ofta en daglig träning oavsett utövarens livsfas eller livssituation i övrigt. Traditionellt har detta varit ett hinder för kvinnliga konstnärliga utövare som därmed inte heller haft förutsättningar att verka på samma villkor som manliga utövare, skriver regeringen i direktivet. I kapitel 7 beskriver vi vill- En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts koren på scenkonstens arbetsmarknad, de åtgärder som vidtagits av arbetsmarknadens parter för att uppnå jämställdhet samt identifie- rar ett antal behov. Direktivet anger en utgångspunkt som kommittén bör ha i utformandet av förslagen: att både kvinnors och mäns erfarenheter, kunskaper och värderingar skall speglas och tas tillvara för att berika och påverka utvecklingen inom scenkonstområdet. Denna utgångs- punkt fördjupas och problematiseras ur olika perspektiv av en rad skribenter i kapitel 8. 1.1.2Vad kännetecknar en branschtillsatt kommitté? på scenkonstområdet är branschtill- satt. Det innebär att vi, som kultur- och jämställdhetspolitiska aktörer, är en del av den sfär som vi har fått i uppdrag att utreda. Detta faktum har skapat särskilda spänningar, och en sär- skild dynamik, både gentemot regeringen, gentemot medborgarna och i branschen. Vilka är vi när denna kommitté talar? Är det regeringen som har gett oss uppdraget, eller är det teaterns, dan- sens och konstmusikens scener? Är det medborgarna? Överväganden av denna karaktär har präglat vårt arbete. Men också viljan att komma fram till gemensamma ståndpunkter. kunde vi enas kring att arbeta visionärt ur ett utövar- perspektiv, men även ur ett medborgarperspektiv. Ur utövarnas perspektiv är jämställdhet en rättvisefråga. Det är orimligt att vill- koren för att verka inom vårt område är så ojämställda mellan män och kvinnor. Särskilt om man som scenkonstaktör vill behålla bil- den av att vi som konstnärer värnar yttrandefriheten och gärna dessutom vill vara en del av ett sammanhang där makten utmanas. Ur medborgarperspektiv är jämställdhet en del av en demokratise- ringsprocess, som ytterst handlar om att scenkonsten ska vara angelägen för medborgarna . 1.1.3Ett självreflexivt och självkritiskt förhållningssätt När vi fick uppdraget att utreda hur regeringen ska kunna åstad- komma förändring inom vårt område, kom vi att få ett delvis nytt perspektiv på frågan. Vi har alla en bakgrund som utövande konst- närer. Både innan och under utredningsarbetets gång har vi själva En kommitté för jämställdhet inom scenkomstområdet tillsätts haft en påverkan på det område vi kartlagt. Under möten, semina- rier och en konferens har vi till exempel fört en intensiv dialog med människor i branschen, vilket varit en del av vårt uppdrag. Men vi står själva inte fria från de maktstrukturer som vi kartlägger och kritiserar. Vi är alla del av nätverk med tillgång till formell och informell makt. Denna utredning handlar om maktstrukturer och hur dessa kan förändras. Men därför har det också blivit en trovärdighetsfråga för oss att sträva efter att förhålla oss självkritiska, samt att redovisa de beslutsprocesser som lett fram till den kartläggning, den analys och de förslag som vi nu presenterar. Det går aldrig att vara helt objektiv när man kartlägger ett område. Dessutom blir man alltid tvungen att göra avgränsningar. Vi har självfallet gjort våra, och de redovisar vi nedan. Det här betänkandet bygger alltså på aktiva val av det som vi ansett vara mest centralt att kartlägga. Analyser och förslag bygger på resultat av våra kartläggningar samt på värderingar som vi konti- nuerligt redovisar. 1.1.4Några utgångspunkter för vårt arbete Som nybliven kulturminister blev jag förvånad över att scenkonstom- rådet låg så långt efter när det gäller jämställdhet och har en sådan övervikt av manliga chefer. Kulturen har för mig alltid varit en plats för nyskapande och föregångstänkande. Så skriver utbildnings- och kulturminister i Svensk Scenkonsts krönika . Ministern är inte ensam om att anse att scenkonsten ligger efter. På många andra områden i samhället har man kommit mycket längre, både när det gäller att analysera organisationer ur genus- och jämställdhetsperspektiv och att genomdriva ett praktiskt jämställdhetsarbete. För några av oss som står bakom detta betänkande – Plats på scen – har erfarenheten att scenkonstområdet ligger så pass mycket efter andra samhällsområden, lett till ett engagemang i förändringsarbete inom våra egna verksamheter – på dansscener, inom konstmusiken och på teatern. Några av oss har främst varit engagerade i egenskap av chefer och konstnärliga ledare, ett par har även fristående enga- gemang bakom sig där vi som utövande konstnärer försökt påverka