sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — 3.särskilda funktioner och flyttningsstråk Det förefaller mest troligt att dessa kartor sammanställts av läns- styrelsernas planeringsavdelningar på grundval av samebyarnas redovisningar och kommunernas översiktsplaner (där sådana fanns). Kartorna skulle enligt direktiven användas som en del av underlaget i det slutliga kartarbetet. Eftersom varje kartblad upp- rättats i fyra varianter utgjordes materialet av 28 kartor. Kartorna renritades först i pappersform. I sitt slutliga skick var kartorna utförda på plastmaterialet cronaflex och informationen blev på så sätt möjlig att kombinera om kartorna lades över varandra. Efter det att rapporten om renskötselns markanvändning publicerats fortsatte arbetet med att skapa en översiktlig landsom- fattande beskrivning av renskötselns intressen vid samhällsplane- ringen. En sådan beskrivning borde bygga på jämförbara förhållan- den. påpekade bl.a. i ett yttrande till regeringen att länens kartredovisning karta 1 om de areella näringarna särskilt vad avser sedvanemarkerna (vinterbetesmarkerna), gjorts på olika sätt och ibland inte redovisats alls. Länsstyrelserna i Norr- bottens och hade rent av hävdat att det var omöjligt att uttömmande redovisa markanvändningen för en så are- alkrävande näring som renskötseln.65 och Lantbruksver- ket ansåg trots detta att en ytterligare bearbetning borde äga rum med sikte på att skapa en karta omfattande hela renskötselområdet. Denna bearbetning ägde rum –1978 genom samarbete mellan och Lantbruksstyrelsen. Till grund för arbetet låg ytterst samebyarnas redovisning av renskötselmarkernas användning 1974 och material som framkommit senare, bl.a. karta 1 i länsstyrelsernas redovisning av planeringsskedet. Urvalet av upp- gifter gjordes vid rennäringsavdelningarna vid lantbruksnämnderna i de län som berördes. Uppgifterna bearbetades sedan av en refe- rensgrupp vid Lantbruksstyrelsen bestående av representanter för Lantbruksstyrelsen och lantbruksnämndernas rennäringsavdelningar. Resultatet av bearbetningen blev kartan över hela renskötselområ- det i skala 1:1 000 000. Kartan utgör en bilaga till Lantbruksstyrel- 65 Statens planverks meddelande om fysisk riksplanering s. 31 och samt Lantbruksstyrelsens yttrande i regeringsakt vol. 7 (RA). Det framgår av länsstyrelsernas redovisningar i akten, att olikheterna är stora särskilt när det gäller vad som avses med viktigaste intresseområden. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker sens och Statens planverks rapport nr 44 del 5, Rennäringen i kommunernas planering.66 Den redovisar markanvändningen inom hela renskötselområdet. De särskilda markeringarna på kartan mot- svaras av rennäringslagens indelning i åretrunt- och vinterbetes- marker samt koncessionsbyarnas områden. Åretruntmarkerna anges med brun färg, medan vinterbetesmarkerna är markerade med blått. Områdena som anses särskilt viktiga är markerade med mörkare ton. Dessutom finns en speciellt ljus blå färgton i den yttre delen av vinterbetesområdet. Denna ljusare färg klargörs inte i kartans teckenförklaring, vilket är ett problem. Vad som menas med vissa särskilt viktiga områden definieras inte i teckenförklaringen. I rapporten 197867 förtydligas dock att man avser sådana sammanhängande områden där renarna vistas för bete (s.k. trivselområden på vinterbetena), kalv- ning, samling etc. På kartan finns också andra mindre ytor angivna som särskilt viktiga. De var av allt att döma viktiga av den anledningen att de är strategiska och att förlusten av sådana små områden kan få allvarlig inverkan.68 Det hade kanske varit lämpligt att benämna sådana marker särskilt känsliga. På grund av att kartan 1978 täcker hela renskötselområdet kan den av naturliga skäl inte vara lika detaljerad som de 28 kartor som utgjort delar av underlaget. Vid en jämförelse mellan underlagen och den slutliga kartan är det tydligt att vinterbetesområdet är större på den . Skälet kan vara att underlagskartorna kan vara utar- betade av länsstyrelserna och dessa har kanske inte tagit så stor hänsyn till sedvaneområdet utan mer till frågor som hade påtaglig inverkan på planeringsfrågorna. Enligt en av uppgiftslämnarna lades i den slutliga kartan även in områden som behövde utnyttjas vid extrema väderleksförhållanden.69 Ett särskilt problem utgör den helt ljusblå färgen längs framför allt men något lite också för norra ternorrlands län. Den renritade kartan på plastmaterial med same- 66Statens planverk hade jämte länsstyrelserna huvudansvaret för den fysiska riksplaneringen. Lantbruksnämnderna lämnade underlag till länsstyrelserna, som efter bearbetning sedan översände dem till som sedan förhandlade med Lantbruksstyrelsen. har numera upphört och dess uppgifter (och arkiv) har övertagits av . 67Rapporten 1978 sid. 36. 68Ett exempel på ett sådant viktigt område finns på kartan 1978 inom Rans samebys vinter- betesområde vid ; området har på kartan en yta på . Samebyn har kommenterat kartan nr 3 (särskilda funktioner och flyttningsleder) 1974 i skala 1:250 000 med att det där finns en svår passage vid flyttning eller renars vandring p.g.a. järnväg, landsväg, djup bäck. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker byarnas redovisning av renskötselns markanvändning (karta 1) saknas för detta län i arkiv. Vad som finns är en karta på papper. På den har en streckad linje dragits ungefär från Klut- mark över Krokssjö, och ned till Olofsfors i . I grova drag motsvarar linjen gränsen mellan den ljusblå färgen och den mycket ljusblå färgen längs kusten karta. Att denna åtskillnad gjorts är egendomligt. Att vinterbetesområdet sträcker sig ut till Bottenhavskusten är fastslaget i gällande byordningar och det förhåller sig så är en uppfattning som hävdas av även . Den streckade linjen på papperskartan markerar troligen att områdena öster om denna linje var områden som inte regelbun- det besöktes, flenområdena som kallade dem på sina kartor 1914 och 1919.70 Tolkningen av karta är alltså inte helt oproblematisk. framhåller också i sin rapportering av FRP 1978 att det allmänt finns en viss osäkerhet om sedvanemarkernas omfat- tning. Kartan har inte löst det problemet, men den kan å andra sidan inte avfärdas som helt otillförlitlig. Den bygger trots allt på ett omfattande utredningsarbete som inkluderat den främsta sak- kunskap på området som då fanns. Kartan är inte rensad från sub- jektiva ställningstaganden och underlaget från olika områden kan vara ojämnt. Den bild man fått fram är naturligtvis också tids- bunden. Några djuplodande historiska undersökningar av sedvane- rättens omfattning har man inte gjort. Man har redovisat den kun- skap och de uppfattningar man bland samer och inom rennärings- administrationen hade . På så vis blir kartan ett tidsdokument och en källa vid sidan av andra från . Det innebär att kartan kan och bör användas, men inte utan kritisk distans. Se i övrigt kartredovisningen i avsnitt 7.7.11. I samband med förhandlingarna rörande de svensk-norska renbe- teskonventionerna har utredningar gjorts som även berör de svenska vinterbetesmarkerna. års renbeteskonvention gjordes omfattande sådana för att utröna samernas situation inför en even- tuell gränsstängning (avsnitt 7.6.3–4). Undersökningarna var pri- märt tillkomna som förarbeten till en ny renbeteslag men fick 70 Rapporten 1978 nr 44 del 5 s. 34. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker senare också till uppgift att ta fram ett underlag för bedömning av vad som kunde ske om gränsen mot stängdes. Undersök- ningsuppdraget blev på så sätt mycket brett. Renbeteskonventionen mellan och togs upp till ny behandling då det tillsattes en ny renbeteskommission. Kom- missionen avgav 1967 sitt betänkande.71 Även detta innehåller en bred presentation av samiska förhållanden i och . Kommissionen undersökte bl.a. vilka säsongsområden som de olika samebyarna använde under olika årstider. Resultaten överför- des till en karta där vinterbeteslandens yttergränser kallas sedva- negränser. Detta är dock en föga välgrundad beteckning. Bortsett från några referenser som gjordes till äldre vetenskapliga framställningar av , och Ruong beträffande enstaka samebyar, innehåller betänkandet inga undersökningar rörande vinter- betena som tar hänsyn till historiska förhållanden. Det verkar dessutom som om utredarna ägnade större kraft åt betena under övriga årstider än vintern. När exempelvis samebyar presenteras redovisas vad , m.fl. skrev i sin undersökning 1913 om vår-, sommar- och höstbetena, men inte vad de i samma utredning skrev om vinterbetena. Vid närmare gransk- ning blir det också uppenbart att såväl kartan som beskrivningarna grundar sig på uppgifter om aktuella förhållanden, ingenting annat. De avsåg dessutom enbart områden som uppfattades som normala betesområden. Detta framgår av olika formuleringar i betänkandet bl.a. om norra sameby om vilken det skrivs att dess vinterkapacitet var otillräcklig, men att denna brist kunde kom- penseras av vissa reserver inom barmarksdelen och normalt ej utnyttjade sedvaneland, som inte är inräknade i lappbyns areal (s. 395). Detta är samma metod som den samtida renbetesmarksut- redningen 1960 (avsnitt 7.6.8) använde. Det kan därför inte över- raska att den svensk-norska renbeteskommissionens karta 1967 mycket nära överensstämmer med den som renbetesmarksutred- ningen redovisade i sitt betänkande 1966. Betänkandet 1967 gav upphov till att en renbetesdelegation tillsattes . Dess arkiv har, i den mån handlingarna inte varit sekretessbelagda, studerats och i några fall har hänvisningar 71 Betänkande avgivet av svensk-norska renbeteskommissionen av 1964. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker till det gjorts i det topografiska kapitlet (kapitel 9).72 I arkivet ingår en partiell redovisning av pågående inventering av tillgängliga vinterbetesmarker i och kommuner. Det är värt att notera att utredningsmannen (förste konsulenten vid lappväsendet i ) inte använde sig av renbetesmarksutredningens eller renbeteskommissionens gräns- dragningar. Hans utgångspunkt var i stället den fördelning av vinterbeteslanden som gjordes av lappkommitté (SOU 1936:23) samt de norrbottniska byordningarnas formulering att samebyarnas betesområdena i öster sträcker sig så långt som lap- parna enligt sedvanerätt plägat utsträcka sina flyttningar. Enligt den utförliga inventeringsrapporten låg ifrågavarande lappby- ars vinterbetesområden huvudsakligen nedanför lappmarksgränsen och sträckte sig som ganska smala stråk eller landtungor ned mot kusten i området mellan och älvar och närmast norr om älv och söder om älv.. Den kartredovisning han gjorde gick i huvudsak ut på att visa var olika norska samer hållit till –1967 samt att utpeka områden som norska samer kunde använda framledes. En motsvarande undersökning för gjordes av en svensk-norsk arbetsgrupp. Från svensk sida deltog förste konsulenten vid rennäringsavdelningen i och statsagronomen . Arbetsgruppen redovisade inga sedvanerättsliga utgångspunkter för sitt arbete. Dess enda uppgift var att finna lämpliga betesområden för några norska flyttgrupper. Det skulle ske inom de betesområden som utpekats i byordningarna för lappbyar 1946 och som omfattade hela länet och delar av . skulle renbeteskonvention omförhandlas. Det tillsattes åter en renbeteskommission som avgav sitt betänkande 2001.73 Även detta betänkande innehåller utförliga beskrivningar och kartor. Inte heller de bygger på några egna historiska under- sökningar. I huvudsak har man byggt på de berörda länsstyrelser- nas nuvarande markanvändningsplaner. Det är dock endast betes- områden för de samebyar som berörs av svensk-norska gränsflytt- ningar som redovisas. Det är lätt att förbise detta och misstolka kartorna. Vissa intressanta observationer kan dock göras. 72Svenska delegationen för förhandlingar ang. renbetskonventionen 1967 (YK 2569 vol 3, RA). 73Betänkande avgivet av svensk-norska renbeteskommissionen av . Utrikes- departementet 2001. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker arna Grans, Rans och Umbyns vinterbetesområden sträcker sig enligt byordningarna från i norr till i söder. Enligt renbeteskommissionens karta är flyttningarna mer koncentrerade till ett smalare flyttningsområde som sträcker sig ned till kuststräckan ungefär mellan och i söder. Det övriga används enligt uppgift numera av skogssameby och vissa samebyar i län.74 I sträcker sig Vilhelminabyarnas vinterland enligt samma karta ända ned till Härnösandstrakten. Uppgiften grundar sig förmodligen byordning som egendomligt nog fortfarande gäller. Några flyttningar till så sydliga områden har dock, som visats ovan i tidigare avsnitt, inte observerats . Däremot sträcker sig Jämtlandssamernas betesområde inte ned till havskusten utan stannar någorlunda i nivå med vad vi i kapitel 11 kommit fram till, dock på så sätt att linjerna är dragna något längre söderut och österut än vi gjort. Det understryks på kartan att jämtlandssamernas vinterland inte är gränsbestämda. I det genomgångna materialet har påträffats ett antal historiska kartor som belyser samiska flyttleder och renbetesområden. I ett fall (karta 13) har utredare också skapat en karta. Kartorna har bearbetats med modern teknik och på så sätt gjorts tillgängliga och möjliga att jämföra med varandra. De är tillgängliga på Internet och har i vår framställning på några stäl- len kallats det digitala kartskåpet.75 Förfarandet vid framställningen har varit att kartorna först kopi- erats digitalt genom scanning. Alla kartor utom karta 10 och 13 har därefter bearbetats genom s.k. georeferering, rektifiering och vek- torisering.76 Därigenom har kartorna gjorts i samma skala och pro- 74Uppgift av experter som också deltagit i de svensk-norska konventionsundersökningarna. 75Länken kan nås på i hemsida . I sidan för rennäringen finns en ytterligare länk som kallas rennäringens historiska kartor. 76Enkelt uttryckt innebär georeferering och rektifiering att utvalda punkter i den scannade kartbilden jämförs med motsvarande punkter i det geografiska koordinatsystemet och med led- ning av denna åtgärd placeras kartan i rätt geografiskt läge genom att vridas, flyttas och skaländras så att kartorna, oberoende av originalens form, blir jämförbara med varandra. Efter denna opera- tion följer vektoriseringen som innebär att man manuellt, i ett kartprogram på datorn, ritar av (digitaliserar) utvald information från kartbilden t. ex. visten, flyttleder, vinterbetesområden. Till dessa s.k. vektordata kan man tillföra beskrivande information (attribut) till de enskilda objekten så att man på den digitaliserade kartan direkt kan avläsa vad de visar. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker jektion och på så sätt blivit jämförbara med varandra. För att underlätta jämförbarheten har endast sådan information som är av betydelse för vår undersökning markerats (exempelvis flyttleder, vinterbetesområden, lappmarksgränsen). I övrigt ingår endast sådan geografisk information som är nödvändig för att kunna orientera sig på kartan. Den som har behov av mer detaljerade geo- grafiska hållpunkter kan dock få det genom att studera kartorna i kartskåpet i skala 1:500 000. Sverigekartan har nämligen lagts in som en bakgrund som kommer fram vid användning av denna skala. Att karta 10 och 13 endast georefererats och inte rektifierats och vektoriserats sammanhänger med att de genom sitt innehåll inte ägnat sig för detta. Eftersom dessa kartor inte vidare bearbetats visar de kartbilden i dess grundläggande form. Varje karta har var för sig beskrivits och källkritiskt granskats i nedanstående avsnitt. Dessa finns också tillgängliga på Internet i anslutning till kartorna. Generellt sett bör man vid studiet ha några förhållanden i åtanke, nämligen att originalkartorna i flera fall har skapats genom att markeringar gjorts på en grund- karta vars tillkomsthistoria är ofullständigt känd har gjorts i syfte att åstadkomma översiktliga beskrivningar därför har liten skala och täcker mycket stora områden av den anledningen inte i detaljen har så stor precision utan att man får räkna med avvikelser åt vardera hållet inte har blivit mer exakta även om det skenbart kan framstå så på grund av att det moderna datoriserade kartprogrammet gör det möjligt att ändra skalan Karta över de jämtländska lapparnas huvudsakliga betesområden i . Kartbilaga I till utredning angående lappförhållanden i av och C. Österberg.77 Kartans skala och placering: Skala: 1:200 000. Placering: Riksarki- vets kartsamling (kommittéarkiv 1766, Renbetesdelegationen 1913, bl. Betesområdena är inritade på en länskarta utarbetad av förste lantmätare J. Den här upplagan är tryckt av Generalstabens litografiska anstalt 1885. 77 I kartskåpet benämnt som Renskötselområde 1914. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Tillkomstår: Kartan är odaterad men har samband med det utred- ningsarbete den tillkom i (se nedan). Den har approximativt tid- fästs till omkring 1914. Tillkomst och syfte: Kartan utgör kartbilaga I till den intervjuun- dersökning med 55 samer i och som jägmästare och botanisten (senare lappfogde i ) utförde på regeringens uppdrag. Syftet med undersökningarna var att regeringen skulle få in ett gott underlag för beslut om en ny renbeteslag och inför förhandlingarna med om en ny renbeteskonvention (jfr avsnitt 7.6.4 och 9.3). Underlag och innehåll: Vid intervjuerna skulle samerna redogöra för vart de fört sina renar på vinterbete dels –1913, som var lite speciell, och dels under vanliga år. Leder och vinterbe- tesplatser redovisas på karta 2. Lägger man karta 1 och 2 över var- andra visar det sig att de huvudsakliga betesområdena ungefär motsvarar slutpunkterna på flyttlederna enligt sistnämnda karta. Originalkartan tar även upp sommar-, höst- och vårområden, men i denna digitala version redovisas endast vinterbetesområdena. Dessa har liksom i originalet markerats med röd eller randigt röd färg. Den sistnämnda avser enligt kartförfattarna genomflyttningsom- råde eller förutvarande vinterbetesområde. Källkritisk bedömning: Det är viktigt att komma ihåg att kartan endast omfattar så som det såg ut . Fjäll- sjö, Tåsjö och Bodums socknar med och som centralorter tillhörde då . Kring dessa fanns vinterbetesområden som var mycket viktiga för frostvikensamerna. Eftersom socknarna i fråga låg utanför visas de dock inte på kartan. En annan egendomlighet är att skogarna norr om hamnar inom det randiga området. Det sammanhänger efter allt att döma med att området enligt kartan över flyttlederna (karta 2) endast passerades av renhjordar. Andra källor såsom exempelvis protokollen från de årliga sammanträdena med lappfogden och utredning (jfr. avsnitt 7.6.7, 9.3 och karta 7.7.13) visar dock att Järpenskogarna var viktiga och frekventerade vinterbetes- områden. Kartan ger möjligen en rättvisande bild av förhållandena som de uppfattades för dess tillkomst men är miss- visande sedd över . Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Karta över de jämtländska fjällapparnas flyttningsleder. Kartbilaga II till utredning angående lappförhållanden i av och C. Österberg.78 Kartans skala och placering: Skala: 1:500 000 ? (ej angiven på origi- nalkartan). Placering: kartsamling (kommittéarkiv 1766, Renbetesdelegationen 1913, bl. 10), Uppgifterna är inritade på en av Generalstabens litografiska anstalt tryckt karta, men årtal och grunduppgifter har täckts över av teckenförklaringen till de inritade uppgifterna. Tillkomstår: Kartan är odaterad men har samband med det utred- ningsarbete den tillkom i (se nedan). Den har approximativt tid- fästs till omkring 1914. Tillkomst och syfte: Kartan utgör kartbilaga II till den intervjuun- dersökning med 55 samer i och som jägmästare och botanisten (senare lappfogde i ) utförde på regeringens uppdrag. Syftet med undersökningarna var att regeringen skulle få in ett gott beslutsunderlag för en ny renbeteslag och inför förhandlingarna med om en ny renbeteskonvention (jfr avsnitt 7.6.4 och 9.3). Innehåll: Kartan visar de normala flyttlederna vid tiden för kar- tans upprättande. Led markerad med punkter avser flyttleder under flenår. Siffrorna under vistefigurerna (kvadrater) anger antal famil- jer vid varje plats. Samebyarna markeras med olika färger. Underlag för kartan: Som grund för kartan ligger de frågor som utredarna ställde till samerna rörande vinterbetena. Samerna skulle först i detalj redogöra för flyttningsvägarna och vinterbetesom- rådena den gångna vintern. Om denna inte kunde betecknas som en normal skulle de beskriva var de normala flyttningsvägarna gick. Källkritisk bedömning: Jämför man med intervjuprotokollen ser man att kartförfattarna avsett att visa var de vanliga flyttlederna gick och var de vanliga vinterbetesområdena låg. Vid närgransk- ning finner man dock att uppgifterna inte helt överensstämmer med varandra. I söder fanns exempelvis en på kartan oredovisad 78 I kartskåpet benämnt som Flyttningsvägar 1914. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker flenårsled som gick över Gimdalen eller ned till och där längs till Sundsvallsområdet. Beteckningen flen- årsleder på andra leder till kan också ifrågasättas. De var knappast mer flenårsleder än de som gick till och Här- nön, vilka på kartan karaktäriseras som vanliga. Lappfogde Staaffs intervjuundersökningar 1921–1922 och protokollen från samernas årssammanträden med lappfogden –1939 visar entydigt att var ett dominerande flyttmål som nära nog årli- gen besöktes av frostvikensamerna (jfr avsnitt 7.6.5.3, 7.6.7.2, 9.3 och karta 7.7.13). Kartan ger heller inte en rättvisande bild av vilka olika betesom- råden som använts. Den anger startpunkter och slutpunkter för lederna, men den visar inte vilka betesområden längs dessa som kunde utnyttjas. Det leder till att några av de mest frekventerade vinterbetesområdena såsom exempelvis de runt , Fjällsjö och Bodum i öst samt i Järpenskogarna i väst blir reducerade till genomflyttningsområden. Flyttlederna i sydvästra och förefaller också vara ofullständigt redovisade. Slutsatsen måste bli att kartan ger en delvis missvisande bild av de samiska flyttlederna och betesområdena sedda över . Kartan har förmodligen upprättats som illustration till intervju- protokollen och är lika tidsbundna som dessa. Den saknar inte intresse, men man måste vara medveten om dess svagheter. Karta över de västerbottniska fjäll- och skogslapparnas huvudsak- liga betesområden i och i . Kartbilaga I till utredningar angående lappförhållanden i av C. , H. Jonas- son och E. Bergström.79 Kartans skala och placering: Skala: 1:500 000 ? (Skalan ej angiven på kartan). Placering: kartsamling (kommittéarkiv 1766, Renbetesdelegationens arkiv, bl. 11) Uppgifterna är inritade på en av Generalstabens litografiska anstalt tryckt karta. Årtal och grund- uppgifter för denna har övertäckts av teckenförklaringen till de inritade uppgifterna. Tillkomstår: Kartan är odaterad men har samband med det utred- ningsarbete den tillkom i (se nedan). Den har approximativt tid- fästs till 1914. 79 I kartskåpet benämnt som Renskötselområde 1914. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Tillkomsthistoria och syfte: Kartan utgör bilaga I till de intervju- undersökningar med 80 samer i som botanikerna och (senare lappfogdar i Väster- bottens resp. ) samt fil. genom- förde på regeringens uppdrag 1912. Syftet med undersökningarna var att regeringen skulle få ett beslutsunderlag för en ny renbetes- lag och inför förhandlingarna med om en ny renbetes- konvention (jfr. avsnitt 7.6.4 och 9.2). Innehåll: Originalkartan visar även sommar- och tjärroområden (vår- och höstland) som inte tagits med i den digitaliserade kartan. Ordinarie vinterbetesområdena markeras liksom på originalet med röd färg, flenområden med brun. Gränser mellan samebyarnas vin- terbetesområden har ritats in, men inte på flenområdena. Underlag och innehåll: Till grund för kartan ligger de svar som samerna gav vid intervjuundersökningen 1912 samt utredarnas kännedom om länet. I originalet redovisas även samernas vår-, sommar och höstbetesområden men på den digitaliserade kartan redovisas endast deras vinterbetesområden .