sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — SCB (2005) Tillsammans – integration i svenska samhället, Befolk- ning och välfärdsstatistik, . (1997) Regression Models for Categorical and Limited Dependent Variables. SFS Föräldraledighetslag (1995:584). SOU 2001:55 Barns och ungdomars välfärd, antologi från Kom- mittén Välfärdsbokslut. SOU 2005:41 Bortom Vi och Dom – teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering, rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskrimi- nering. SOU 2005:56 Det Blågula – strukturell diskriminering i , betänkande från utredningen om strukturell diskri- minering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet. SOU 2005:73 Reformerad föräldraförsäkring, betänkande av För- äldraförsäkringsutredningen. , , (2002) Gender division of childcare and the sharing of parental leave among new parents in , , 18: 433–447. Wall, (2005), Immigrant Families: Managing Work and Care for in Five Europeand Countries Utrikesfödda och svenskfödda föräldrars föräldrapenninganvändande (, , , , ), paper presented at on Families and Intimate Lives, Interim meeting – ICS, 3–4 2005, . Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till neo-assimilering1 I introduktionen till Global AIDS: Myths ands Facts – Tools for Fighting the AIDS pandemic skriver forskaren och aidsaktivisten (2003: xviii) att ett av de svåraste hindren för att nå en bred uppslutning i kampen mot aids är alla myter som omgärdar sjukdomen. Med myter refererar han dock inte till föreställningar om aids i så kallade traditionella samhällen eller olika samhällens uppfattningar om sjukdom och hälsa generellt. När det gäller aids, menar , är det snarare de myter som florerar bland medicinska experter, beslutsfattare, hälsoinformatörer och den rika världens breda allmänhet som är problemet. Myterna gäller allt från att motorn i aids-pandemin skulle vara vissa gruppers promiskuösa beteende till att medicinsk behandling inte skulle kunna fungera i resurssvaga miljöer. Ett centralt element i denna mytbildning är kopplingen mellan risktagande i sexuella relationer och olika identiteter. I stället för att fokus hamnar på säkra och osäkra praktiker (säkrare sex, kon- domanvändande, rena sprutor) görs automatiska kopplingar mellan vissa identiteter (afrikaner, narkomaner, homosexuella män) och risk för hiv-smitta.2 Det är med intresse för sådana mytbild- 1Jag vill tacka , , , och de los som har läst och kommenterat denna text. 2Några kommentarer kring begreppsdefinitioner: Trots att det är ett omtvistat begrepp - framförallt inom den medicinska forskningen - har jag valt att använda mig av begreppet aids eftersom det fortfarande har ett starkt symboliskt och kulturellt värde. Jag använder också genomgående hiv-begreppet även då jag diskuterar tidsperioden innan det var fastställt att det rörde sig om ett virus, eller då viruset gick under andra namn (vanligast HTLV-III). Det är också värt att påpeka att hiv inte med exakthet kan kallas en sexuellt överförbar sjukdom (STD) eftersom hiv-viruset även har andra smittvägar (via blod och från mor till barn). Vidare vill jag understryka att begrepp som invandrare, narkomaner, prostituerade inte är mina begrepp utan att de refererar till myndigheternas kategoriseringar. Likaså använder jag begreppet säkrare sex som det refereras till i den allmänna debatten, d.v.s. praktiserandet av sex som avsevärt minskar risken att bli utsatt för en smittsam sjukdom. Jag instämmer dock i den feministiska kritik som påpekar att säkrare sex borde sträcka sig Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till ningar och dess effekter som jag i detta kapitel granskar hiv/aids- policyutvecklingen i . Mer specifikt undersöks, med hjälp av diskursanalys, hur kategorin invandrare gestaltas i policydoku- ment, handlingsplaner och informationsmaterial från myndigheter och andra officiella instanser. Syftet med kapitlet är att på så sätt studera hur föreställningar om ras/etnicitet artikuleras i svensk hiv- och aidspolicy. Kapitlet följer policyutvecklingen kronologiskt och gör ett antal nedslag. Kapitlet innefattar fem delar. Efter inledande kommentarer om vilken empiri samt vilka metodologiska och teoretiska utgångspunkter kapitlet vilar på (del 1), följer en relativt omfångsrik bakgrundskildring (del 2). Dess omfattning tjänar två syften. Dels konkretiseras det teoretiska angreppssättet, dels utgör det en fond mot vilken den efterföljande empiriska genomgången av materialet kan tolkas. Del 3 beskriver och analyse- rar hur kategorin invandrare gestaltas under de första årens policy- utveckling, medan del 4 behandlar policyutvecklingen det och pekar på vilka förändringar som har skett. Genom det kronologiska angreppssättet synliggörs hur invandrare i poli- cydiskursen växer fram och gestaltas som en alltmer hotfull risk- grupp från att till en början ha varit en tämligen osynlig kategori. Kronologin synliggör också ett diskursivt skifte från ett kultur- pluralistisk förhållningssätt till något som skulle kunna begrepps- liggöras som neo-assimilering. I en avslutande diskussion (del 5) kopplas detta skifte till andra strukturella förändringar i det svenska samhället. 1985 tillsattes AIDS-delegationen av den dåvarande regeringen. AIDS-delegationen bestod av företrädare från samtliga riksdags- partier, , dåvarande rium, , samt ett antal experter och forskare. Ordförande var socialminister . Delegationen hade i uppgift att samordna bekämp- ningen av aids. Delegationen publicerade en rad rapporter, utfor- made kampanjer och lade upp riktlinjer för regeringens långsiktiga arbete mot hiv/aids. 1992 övertogs AIDS-delegationens uppgifter längre än så, och till exempel även innefatta avsaknad av psykiskt och fysiskt våld i sexuella relationer (2000). SOU 2006:37 Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till av det då nybildade . ombil- dades 2001 till och fick tydligare myndig- hetsuppgifter samt rollen som ett nationellt . Enligt ett särskilt regeringsuppdrag fick fortsatt ansvar för det hivpreventiva arbetet vilket orga- niseras i projektform eftersom det faller något utanför myndighe- tens egentliga uppgifter (SOU 2004: 246–252). Det empiriska underlaget för detta kapitel består av rapporter, informationsbroschyrer och policydokument från AIDS-delega- tionen, och /institut, inklusive tidskriften hiv-aktuellt . Jag har även granskat ett urval av propositioner, lagar och föreskrifter på smittskyddsområdet, samt den statliga utredningen insatser mot hiv/STI: att möta förändring . Vid några till- fällen har jag även undersökt och jämfört med representationer av aids i media samt i material från ättigande (RFSL) och andra frivilligorganisationer. Det bör också nämnas att hiv/aids är en fråga som sträcker sig väl utanför folkhälso- och vårdsektorns policyområden. Det gäller inte minst då det globala utgör ett centralt tema i aids- debatten. Givet detta inlemmas hiv/aidsfrågan i en rad andra poli- cyområden. I relation till konstruktionen av invandrare i hiv- och aidspolitiken har exempelvis säkerhets-, bistånds- och migrations- politiska aspekter fått en alltmer central betydelse. Sådana aspekter har dock hamnat utanför artikelns empiriska avgränsning, även om jag berör frågor som kan sägas ligga på gränsen. Detta gäller till exempel hälsovårdsinsatser för asylsökande. Teoretiska och metodologiska utgångspunkter Det empiriska materialet har analyserats med hjälp av diskursana- lys. Det innebär att jag fokuserar på återkommande utsagor, arti- kuleringar och representationer av invandrare, och undersöker vilken innebörd begreppet invandrare tilldelas samt hur detta ser ut att påverka de åtgärder som olika myndigheter förespråkar. Mer specifikt undersöks om, när eller hur invandrare och flyktingar kopplas till risk och säkerhet i sexuella relationer. Valet av metod indikerar även min teoretiska utgångspunkt. Min ansats är socialkonstruktivistisk vilket innebär att jag förstår ras/etnicitet som en produkt av sitt sociala, kulturella, politiska Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till och ekonomiska sammanhang. och (2000) framhåller att kampen om betydelsebildning är central i diskursteorin. Ett fokus för diskursanalysen kan därför vara att identifiera hur och när en viss betydelse eller förståelse erhåller större genomslagskraft än en annan. Härigenom åskådlig- görs hur uppfattningar som framstår som självklara, normala, naturliga eller sanna i en viss historisk och politisk kontext kan förlora sitt värde i ett annat sammanhang. Genom kapitlets krono- logiska upplägg synliggör jag ett sådant diskursivt skifte i hur invandrare framställs. Jag visar också hur kategorin invandrare blir allt mer närvarande i den generella hiv/aidsdiskursens pro- blemfokusering. Dessa diskursiva förskjutningar illustrerar etnici- tetens föränderliga natur. Ur ett socialkonstruktivistiskt perspektiv ses således representa- tioner av etniska och andra identitetskategorier som konstituerande, snarare än avspeglande en redan existerande verklighet. Det innebär också att olika identiteter (kvinna, man, svensk, invandrare, hetero- sexuell, homosexuell) inte tas för givna utan att de snarare utgör något som måste undersökas närmare, som empiriska frågor. Det kan också vara värt att nämna att jag utgår från den diskursanaly- tiska inriktning som betecknas som kritisk, vilket i detta samman- hang ska förstås som att diskurser kan ha ideologiska effekter som fungerar reproducerande av maktrelationer i samhället (Wetherell och 1992). I min analys visar jag exempelvis på hur etniska gränsdragningar konstrueras hierarkiskt och att de således kan begreppsliggöras genom teorier om (kultur)rasism. Eftersom mitt empiriska material till stor del kretsar kring frågor om risk, kun- skap, identitet, beteende och attityder har jag även funnit det användbart att använda mig av diskurspsykologerna (1992) kritik av kognitiv social- psykologi och denna disciplins tolkningar av rasism. Riskgrupper och den sociala konstruktionen av aids fick sitt första aidsfall 1982. hade läkare i och uppmärksammat hur ett flertal homosexuella män insjuknade i sjukdomar som inte borde drabba relativt unga och i övrigt friska män. Ryktet om den förbryllande SOU 2006:37 Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till sjukdomen spred sig till och här, liksom i , var det fri- villigorganisationer som arbetade för homosexuellas rättigheter som först tog problemet på allvar (Svéd 2000). gav RFSL ut broschyren Aidsfakta där den knappa kunskap som då fanns om sjukdomen presenterades. I Aidsfakta fanns även en rad råd om hur man skulle gå tillväga för att skydda sig själv och andra, där läsaren bland annat uppmuntrades att ha ett begränsat antal sexualpartners, undvika analsex och munsex vid tillfälliga sexkon- takter och att inte ha några tillfälliga sexuella kontakter i eller på där smittan också hade upptäckts. Aidsfakta uppmanar också sina läsare att tillsvidare avstå från att lämna blod. När det officiella responsen kom präglades den av en initial osäkerhet. Såväl samhällsinformation som medie- rapportering poängterade återkommande att utvecklingen på aids- området går snabbt, siffror blir inaktuella och nya forskningsresul- tat kan ge nya fakta (Läkare mot AIDS 1986: 2). Det spekulerades exempelvis om djupa kyssar kunde sprida viruset eller om alla smittade med nödvändighet behövde utveckla aids (se t.ex. Social- styrelsen 1985:6). var det dock inte en känsla av hopp som förmedlades, utan snarare framstod osäkerheten som ett allt mer överhängande hot. Massmedia var snabba med att påpeka hur olika experter kom med olika budskap (2001), och som ansvariga myndigheter försökte hejda panikartade förslag från både läkare och allmänhet, så framhöll de ofta att de trodde att det fanns ett stort mörkertal och att antalet smittade skulle komma att öka lavinartat. Den hotfulla stämningen fick RFSL att hysa farhågor om att aids skulle få en backlasheffekt på framväxten av rättigheter för homosexuella. Broschyren Aidsfakta avslutas med en reflektion kring hur aids inte bara handlar om en sjukdom som riskerar att drabba den enskilda individen. Med frågan Hur slår vi tillbaka? understryker man vikten av att agera med öppenhet och aktivitet, både som grupp och som enskild, för att inte bli motade tillbaka in i garderoben. Det skulle snart visa sig att RFSL hade goda grunder för sina farhågor. I stället för att se homosexuella män som en hårt drabbad grupp, kom homosexuella män att fungera som syndabockar i aids- diskursen, vilket blottlade både homofobiska och heteronormativa strukturer. Kopplingen mellan homosexualitet och aids förstärktes när samhället började utveckla strategier för att bekämpa aids. I såväl handlingsplaner som informationsmaterial, liksom i de propo- sitioner som avhandlade och föreslog olika åtgärder mot aids (se Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till 1985/86: 13; prop. 1985/86:171; prop. 1987/88:79), identifierades homosexuella män som en särskild riskgrupp. Övriga riskgrupper utgjorde injicerande missbrukare och pro- stituerade. Till skillnad från andra drabbade grupper, främst blödar- sjuka och barn som fötts med sjukdomen, tillskrevs riskgrupperna ett särskilt ansvar: det var deras riskfyllda uppträdande som var orsaken till att de hade blivit smittade; de var alltså inte oskyldigt drabbade: Det finns en förklaring till att HIV-smitta kommit att spridas bland vissa grupper, främst homosexuella män och intravenösa narkotika- missbrukare. Det är p.g.a. ett visst beteende, frekventa partnerbyten med t ex anala samlag eller intravenöst missbruk med förorenade nålar, som smittan spridits bland dessa grupper. Man måste givetvis också skilja på de som smittats av blod eller blodprodukter och de som smittats genom ett riskbeteende. (AIDS-delegationen 1986: 16-17). Målet med de officiella strategierna handlade i första hand om att förhindra att smittan får fäste i de stora befolkningslagren (Prop. 1985/86:171, s. 2), dvs. att smittan inte skulle spridas från risk- grupperna till allmänheten: från smittskyddssynpunkt är läget i vårt land fortfarande gynn- samt. Smittan är ännu begränsad till vissa grupper av befolkningen. Målet för insatserna mot viruset måste därför på kort sikt vara att för- hindra att smittan får något fäste utanför dessa grupper och att mot- verka ytterligare smittspridning. På måste målet givetvis vara att finna ett vaccin och botemedel mot sjukdomen. 1985/86: 13, s.10) Dessa skildringar av vem eller vilka som är drabbade, utsatta eller riskfyllda illustrerar den sociala konstruktionen av aids. I denna diskurs konstrueras vissa identiteter som farliga och hotfulla, i kontrast till andra oskyldiga identiteter. Denna konstruktion av (risk)identiteter i aidsdiskursen har sedermera fått stora effekter på vilka åtgärder som förespråkats. är det till exempel inte först och främst människor med riskfyllt beteende som inte får ge blod eller donera organ, utan människor med vissa identiteter.3 Konstruktionen av riskgrupper som en strategi mot aids är ett av de förfaringssätt som blivit starkt ifrågasatt av kritiska hiv/aids forskare (1997). Att peka ut en identitet snarare än en prak- 3 Vilka som är accepterade som blodgivare och organdonatorer regleras av föreskrifter (dvs. bindande råd). Män som har eller har haft sexuellt umgänge med andra män är till exempel inte accepterade som blodgivare/. (Se SOSFS 1985:4; SOSFS 1989: 38; SOSFS 2001: 2). SOU 2006:37 Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till tik riskerar, menar de, att hamna i fällan där vissa individer tror att de är säkra i sig själv. Det kan också invagga individer i falsk trygg- het som när sprutnarkomanen använder en ren spruta, men fort- sätter att ha osäkert sex. Det bör dock påpekas att det även kan fungera åt andra hållet. Genom att göra säkert sex till en del av den homosexuella identiteten lyckades gayrörelsen redan under epide- mins första årtionde radikalt förändra smittspridningen bland de män som identifierade sig som homosexuella (och 1998; 1997). Grunden för indelningen i olika riskgrupper kommer från den epidemiologiska kartläggningen av sjukdomens utbredning. Kri- tiska hiv/aidsforskare har emellertid visat hur det statistiska underlaget ofta vilar på problematiska och otydliga kategorise- ringar. Exempelvis är det inte ovanligt att kategorier som betecknar smittväg (t.ex. heterosexuell smitta) används om vartannat med kategorier som refererar till den smittades identitet (t.ex. homo- och bisexuella män). Likaså har det visat sig att olika länder använt olika system för kategorisering. Medan tidigt utvecklade omfattande screeningprogram och grundade sin statistik på hiv- tester, registrerade många andra länder endast de fall där människor hade insjuknat i aids (). Med tanke på den långa tid en hivsmittad person kan vara helt symptomfri kan antalet aidsfall och antalet hivsmittade knappast tjäna som jämförande kategorier. Dessutom har medicinska definitioner av aids radikalt förändrat epidemiologiska kartläggningar av sjukdomen (Akeroyd 1994). Att det fanns problem med indelningen i riskgrupper stod dock klart för AIDS-delegationen redan från början. I strategidoku- mentet skriver man följande: Trots att det är beteendet, inte grupptillhörigheten i sig som medför ökad smittrisk, har vi valt att använda begreppet riskutsatta grupper. Fördelen med begreppet är att det leder till målgruppsindelning. Nackdelar med begreppet riskutsatta grupper är att det kan medföra ett olyckligt utpekande av vissa människor och invagga andra i den falska tron att de inte berörs av epidemin. Det är viktigt att den kon- kreta informationen utformas så att man förstår att det är ett visst beteende (t ex frekventa partnerbyten eller anala samlag, som före- kommer såväl bland hetero- som homosexuella), som medför ökad risk för smittspridning, inte huruvida man själv anser sig tillhöra någon av de riskutsatta grupperna eller inte. (AIDS-delegationen 1986: 17). Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till Delegationen påpekar också att det inte går att tala om några vat- tentäta skott mellan grupperna utan att individer kan tillhöra flera grupper och att det är viktigt att använda begrepp som män som har sex med män (MSM) eftersom många män som har sex med män inte identifierar sig som homo- eller bisexuella. Huvudbudskapet i deras strategi blir att man ska satsa på en lång- siktig kampanj som riktar sig till både allmänhet och till specifika riskutsatta grupper under devisen AIDS angår alla. Kunskap, attityd, beteende Kritiska forskare och aktivister har hävdat att aids först uppmärk- sammades av det officiella när sjukdomen verkligen sågs som ett hot mot (den heterosexuella) allmänheten (Svéd 2000; och 1988). Bisexuella män och prostituerade var de som först pekades ut: med dem riskerade smittan att sprida sig från riskgrupperna till oskyldiga hustrur och familjer. De kampanjer som AIDS-delegationen genomförde i sin AIDS angår alla tappning har också blivit kritiserade för att de antingen osyn- liggjorde eller stigmatiserade de grupper som var mest utsatta (och 1988). Det var t.ex. i mycket begränsad utsträckning som officiell information riktade sig direkt till riskut- satta grupper eller på annat sätt engagerade sig i deras specifika livs- situation. Däremot var det inte ovanligt att finna stigmatiserande föreställningar om exempelvis homosexuella (män) i den informa- tion som riktade sig till alla. Det är också tydligt att författaren till det material som riktar sig till alla inte tänkte sig att läsaren kan tillhöra en riskgrupp. Allmänheten blev t.ex. inte först och främst uppmanad att praktisera säkrare sex utan snarare att undvika att ha sex med någon ur riskgrupperna. Broschyren Aids kan drabba dig. Kunskap är bästa skyddet (AIDS-delegationen 1987), som skickades ut till alla hushåll, betonade exempelvis att aids kan drabba alla, men under rubriken skydda dig får läsaren veta att: De flesta som är HIV-smittade är antingen män som har haft sex- uella kontakter med andra män, sprutnarkomaner eller prostituerade. Det är alltså störst risk att bli smittad om du har samlag med någon ur dessa grupper. Eller med någon som i sin tur haft sexuella kontakter med dem. Tänk på att du inte bara har samlag med din partner. Utan också med alla som hon eller han har haft samlag med tidigare. (AIDS-dele- gationen 1987: 11) SOU 2006:37 Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till Även om läsaren längre fram får veta att det bästa sättet att skydda sig mot hivsmitta vid samlag är att använda kondom så är det svårt att inte tänka på säkra och osäkra identiteter snarare än praktiker. Allmänheten får också veta att hiv inte smittar genom vardagliga kontakter och att det är viktigt att visa medkänsla mot aidssjuka och hivsmittade, särskilt eftersom hiv drabbar redan utsatta grup- per i samhället. Målsättningen att aidssjuka och hivsmittade inte skulle bli dis- kriminerade aktualiserades ofta i dessa sammanhang. Frågan om diskriminering handlade dock inte bara omsorg för de drabbade, utan restes lika ofta i samband med diskussioner om hur man kunde förändra de smittades beteende. För att förändra någons beteende, menade man, krävdes nämligen mer än att individen har tillräckligt med information och kunskap. I strategidokumentet slår man ett slag för den så kallade KAB-modellen, där K står för kunskap, A för attityder och B för beteende. Där framhålls att även om kunskap om hur viruset smittar är viktigt krävs det att man får bukt med såväl attityder som beteende för att det verkligen ska ske en förändring. Attityder, skriver delegationen, förändras genom tvåvägskommunikation, medan beteenden förändras först när mottagaren får ett införlivat budskap och en positiv attityd till budskapet. I fall där attityder och beteende inte förändras för- detta med individens egna rädslor och blockeringar: Att en del människor har så svårt att uppfatta de verkliga sakförhållan- dena torde till stor del bero på att ämnet är så känslomässigt mine- rat. För att kunna ta till sig information krävs att man i någon mån rannsakar sina egna känslor kring sjuklighet och död, rätten att uttrycka kärlek för människor av samma kön och driften till missbruk och destruktivitet. Det är krävande och många föredrar att utse synda- bockar och slå dövörat till. (AIDS-delegationen 1986: 13) Motsvarande förväntas trygghet och tillit till avsändaren medföra att människor agerar i linje med sin kunskap: En av de faktorer som starkast påverkar hur individen uppfattar infor- mation, är förhållandet till avsändaren. Om människor i en kritisk situation får information om hur de bör bete sig av någon de litar på, handlar de ofta rationellt. (AIDS-delegationen 1986: 7) För att människor skulle kunna förändra sitt beteende var det där- för viktigt att undvika onödig oro och ångest. Diskriminering riskerade att förhindra en positiv attityd och ett införlivat bud- skap. Av samma anledning skulle man undvika skräckpropaganda. Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till KAB-modellen är central för den officiella strategin mot aids och har utgjort riktlinjen för vilka åtgärder som förespråkats . Modellen bygger på en föreställning om hur människor tar till sig budskap som återfinns inom kognitiv socialpsykologi. och (2000: 98) påpekar att socialpsykologin tra- ditionellt dominerats av kognitivistiska tankegångar om att kogni- tiva processer (mentala strukturer, tänkande) kan förklara sociala fenomen. Mycket av socialpsykologin fokuserar således på hur individer tänker, tolkar, förstår, reagerar – kort sagt mentalt bear- betar – den sociala världen.