sou · GUB319d2 · 2007-01-01 00:00:00 — FRIS anser att deras krav om en sverigefinländsk minoritet be- stående av två språkgrupper inte har tillgodosetts och att detta lett till problem för gruppen: Vi visade klart och tydligt att beslutet inte var väl genom- tänkt när det gällde vår grupps status och den uppenbara skillnaden i hanteringen visavi den sverigefinska. kan vi se resultatet av detta. Sverigefinlandssvenskarnas bidrag administreras av medan sverigefinnarnas bidrag administreras genom Justitiedeparte- mentet. Vi finner det på gränsen till absurt att den ena språkgruppen med rötterna i ses som en invandrargrupp och den andra ge- nom beslutet om nationella minoriteter ses som en svensk grupp. Att officiellt bli betraktad som en nationell minoritet innebär att man från statsmaktens sida betraktar en grupp som tillhörande till nationen, med andra ord som varande svenskar, och inte längre som invandrare. FRIS menar att beslutet gällande nationella minoriteter bör ändras sålunda att det fastställs att det finns en nationell mino- ritetsgrupp av sverigefinländare. Vidare bör det förändrade beslu- tet innebära att den sverigefinländska nationella minoritetsgruppen konstateras bestå av två undergrupper där den ena har finska som modersmål och den andra svenska. FRIS grundar sina krav på det som statueras i ramkonvention för skydd av natio- nella minoriteter. I denna markeras särskilt fem punkter som en grupp bör uppfylla för att kunna kräva minoritetsstatus: 21Med termen sverigefinländare avses både finskspråkiga och svenskspråkiga personer som flyttat till från . Med sverigefinnar avses i varaktigt boende personer som talar finska och ättlingar till dessa. Med finlandssvenskar avses personer boende i som har svenska som modersmål, samt även personer med svenska som modersmål som flyttat till från och deras ättlingar. Endast sverigefinnar har erkänts som nationell minoritet i . Av tillgänglig befolkningsstatistik kan man inte utläsa hur många av sverigefinländarna som är sverigefinnar. Antalet finlandssvenskar bland sverigefinländarna uppskattas dock till ca 100 000 personer. Problematiken beskrivs närmare i avsnitt 8.2 av delbetänkandet. 22Skrivelse från FRIS till utredningen, fortsatta arbete rörande nationella minoriteter bör ha en uttalad samhörighet är inte till antalet i dominerande ställning till resten av befolk- ningen har en traditionell, religiös, etnisk och/eller kulturell särart har historiska band till landet där man verkar har en självidentifikation där både individerna och gruppen som helhet vill behålla sin särart. Enligt FRIS:s mening råder det inget tvivel om att sverigefinlands- svenskarna på samtliga punkter uppfyller de krav som ställs i ram- konventionen: Vidare kan vi se att det i Ramkonventionen inte ställs några krav på att en minoritet bör ha ett annat modersmål än majoritetsbefolkningen och att vi därmed i enlighet med densamma bör kunna uppnå status som nationell minoritet tillsammans med de finskspråkiga sverigefin- ländarna. Vi menar därför att vårt krav att beslutet gällande nationella minoriteter bör ändras i enlighet med vad som ovan fram- ställs. Företrädare för sverigefinnar har ställt sig positiva den lösning som FRIS förordar. Som utredare vill jag även påpeka att situationen försvåras av att det i befolkningsstatistiken inte går att särskilja om personer födda i har finska eller svenska som moders- mål. Det innebär att det är oklart hur stor andel av sverigefinlän- darna är sverigefinnar. Den statistiska problematiken har be- skrivits närmare i avsnitt 8.2 i delbetänkandet. Frågan om finlandsvenskarnas status bör, enligt min mening, re- das ut. Den naturliga samhörigheten till den sverigefinska gruppen skulle också tala för att finlandssvenskarna i skulle utgöra en del av samma minoritet. 17 Konsekvenser av förslagen 17.1Minoritetspolitiken – ett politiskt reformområde Förslagen i etapp 2 av den minoritetspolitiska reformen innebär en fortsatt anpassning för att uppfylla de krav som ställs på Sve- rige enligt minoritetskonventioner. Anpassningen innebär en extra reforminsats med särskilt finansieringsbehov . När anpassningen och kompetens- höjande insatser genomförts bedöms de fortsatta merkost- naderna vara betydligt mindre. Riktade statsbidrag bör utgå under etapp 2 (från ikraftträdandet av ny lagstiftning) till kommuner och landsting för de merkostnader som tillkommer med anledning av utred- ningens förslag. En utvärdering av genomförandet och behovet av eventuella ytterligare insatser skall ske senast efter ikraftträdandet av föreslagen lagstiftning. Utvärderingen bör ligga till grund för bedömning av samhällets fortsatta merkostnader. De åtgärder som föreslås i etapp 2 av den minoritetspolitiska reformen utgör en ytterligare anpassning för att på ett bättre sätt skall kunna leva upp till de krav på implementering som ställs enligt minoritetsspråkskonventioner. De åtgär- der som tidigare vidtagits under etapp 1 har inte varit tillräckliga, vilket även påpekats av . Erfarenheterna från etapp 1 visar också att ambitionsnivån varit låg på många håll och det mino- ritetspolitiska arbetet fortskridit långsamt. Därför behöver arbetet påskyndas. kommer även detta regelverk ses som en naturlig del av samhällets åtaganden gentemot medborgarna och ett led i arbetet med de mänskliga rättigheterna. På samma sätt som alla offentliga organ i sin verksamhet har att beakta rättigheter som baseras på t.ex. eller andra konventioner för mänskliga rät- tigheter, skall även minoritetsrättigheter beaktas. För genom- förande av sådana grundläggande rättigheter i samhället utgår i all- mänhet inga särskilda statsmedel till kommuner eller myndigheter. Däremot förekommer olika typer av satsningar för att göra allmän- heten medveten om olika rättighetsregelverk och att förbättra myndigheters kunskaper i dessa frågor. Stödjande insatser kan också behövas för att utarbeta arbetssätt ute på fältet som gör det möjligt att bättre tillgodose sådana rättigheter. Som påtalats i delbetänkandet och i detta slutbetänkande behövs det satsningar som ökar kunskaperna om de nationella minori- teterna och minoritetsrättigheter. Det är också nödvändigt att finna arbetsformer på det nationella, regionala och lokala planet som gör det möjligt att förverkliga minoritetsrättigheter och även inten- tionerna i minoritetspolitiken. Förstärkta satsningar behövs för att genomföra den anpassning som krävs ute på fältet och även för att få fart på det minoritetspolitiska arbetet. Detta arbete måste komma i gång omgående om starkt hotade minoritetsspråk, såsom sydsamiska, skall ha en chans att återvinna mark. Samordnade insatser krävs för att förstärka effekten i de insatser som görs för att revitalisera sydsamiskan. Dagens anslagspost för minoritetspolitiken i statsbudget är mycket liten. Uppföljningarna av minoritetspolitiken visar att för- verkligandet av reformen blivit lidande med anledning av detta. Språkforskare påpekar i rapport till att det är uppenbart att medel skulle krävas eller behöva omdisponeras om minoritetspolitikens intentioner verkligen skulle genomföras. Om man t.ex. gav utförlig information om och genomförde utbildning i och på minoritetsspråk samt bedrev lärarutbildning på det sätt och i den utsträckning som regelverket förutsätter, skulle omdispone- ringar inom de anslag som stat och kommuner anvisar för utbild- ning behöva ske. Deras slutsats är att en allvarlig diskussion om minoritetspolitikens övergripande ekonomi behöver komma till stånd. En sådan diskussion behöver baseras på en seriös ekonomisk analys som tar hänsyn till vilka kostnader som uppstår om minori- tetspolitikens språkliga och kulturella mål skall uppfyllas.1 Eftersom ambitionsnivån behöver höjas i minoritetspolitiken, behöver även de ekonomiska ramarna för minoritetspolitiken ses över. Finansieringen under andra etappens genomförande skall därför ses som en extra reforminsats med särskilt finansierings- behov. De i delbetänkandet föreslagna åtgärderna för att uppnå förstärkt minoritetsskydd är nödvändiga för att komma till rätta med de brister påtalat i implementering av minoritetskonventionerna. En del av dessa åtgärder, såsom infor- mations- och utbildningssatsningar, borde redan ha vidtagits i sam- band med att minoritetslagstiftningen trädde ikraft . Genomförandet av andra etappen i reformen innefattar administ- rativa konsekvenser såsom kartläggning av personalens språkkun- skaper, omläggning av rutiner, personalrekryteringar, kompetens- utvecklingar, system för tolknings- och översättningsresurser. Det inkluderar även etablering av tydligare statligt ansvarstagande med samordning och nationell produktion av informationsmaterial m.m. På vissa områden kommer kompetens att behöva byggas upp. Det är viktigt att de anpassningsåtgärder och kompetenshöjande åtgärder som behövs, faktiskt vidtas under etapp 2 för att effek- tivitet och bättre måluppfyllelse skall kunna uppnås i det minori- tetspolitiska arbetet. Statsbidrag bör utgå till kommuner och landsting för merkostnader som uppstår med anledning av den nya lagstiftningen. Efter ett fullföljt förstärkt genomförande av etapp 2 av den minoritetspolitiska reformen torde de kostnader som kvarstår vara betydligt mindre. Att beakta de nationella minoriteternas behov inom olika politikområden, såsom äldrepolitik och barn och ung- domsutbildning, skall i stor utsträckning kunna ske inom ordinarie verksamhet. Det gäller lokala, regionala och nationella besluts- nivåer i samhället. På bedömer jag således att behovet av särskilda bidrag för merkostnader kommer att avta. Att beakta de nationella minoriteternas behov skall således vara en del av det all- männas uppdrag. För att förverkliga de föreslagna åtgärderna under etapp 2 upp- står dock tillkommande kostnader för och statliga för- valtningsmyndigheter samt domstolar. Den föreslagna lagstift- ningen skall genomföras i de nytillkommande kommunerna och 1 Hyltenstam (2004) s 69 De flesta statliga myndigheterna har ett uppdrag enligt gällande minoritetsspråkslagstiftning, som enligt förslaget utvidgas till ytterligare orter. Den utvärdering som föreslås ske efter genomförandet av etapp 2 och senast efter ikraftträdandet får därmed utvisa hur stora fortlöpande merkostnader som förväntas kvarstå. Min bedömning är dock att de fortsatta kostnaderna därefter torde bli betydligt mindre. 17.2Ett utvidgat samiskt förvaltningsområde Omfattningen av de merkostnader som uppstår med anledning av den föreslagna utvidgningen av det samiska förvaltningsområdet (avsnitt 10.4) är svåra att bedöma. Tillkommande merkostnader är beroende av efterfrågan på service på samiska. Det finns inga exakta uppgifter om antalet personer som berörs i respektive kommun. Kostnadsberäkningarna bygger på erfarenheterna från nuvarande förvaltningsområden, såväl metod- och beloppsmässigt. Den för- slagna förstärkta samordningen förväntas också medföra att kost- naderna kan hållas lägre. Utvärdering efter etapp 2 får visa vilka behov som kvarstår därefter för det fortsatta arbetet med imple- mentering av konventionernas bestämmelser. Beräknade merkostnader i det samiska förvaltningsområdet Kostnader (Mkr) Kommuner, inkl. kostnad för tillsynsansvar Länsstyrelser utan nationellt ansvar De största konsekvenserna för kommunerna uppstår inom försko- lans och äldreomsorgens områden. Kommunerna blir skyldiga att på begäran erbjuda förskoleverksamhet samt äldreomsorg helt eller delvis på samiska. Omfattningen av verksamheten i respektive kommun kan dock variera. Kommunerna ges möjlighet att själv välja hur verksamheten ska utformas. Dessa två verksamhets- områden svarar för av fördelade kommunbidrag för merkostnader i de nordliga förvaltningsområdena, enligt de uppgifter kommunerna i har lämnat till länsstyrel- sen. För förskolans del beror kommunernas förutsättningar på anta- let barn som omfattas och även tillgången på befintlig språkkunnig personal. Verksamheten kan bedrivas i särskilda grupper eller på t.ex. tvåspråkiga daghemsavdelningar. För äldreomsorgen gäller motsvarande möjligheter att utforma verksamheten t.ex. speciella samiska avdelningar inom äldreboende, samisk äldreomsorg inte- grerad med ordinarie omsorg och anpassade scheman för samisk- språkig personal i hemtjänst. För förskole- och äldreomsorgsverk- samhet förutses i de flesta fall vissa merkostnader med anledning av utformandet av nya rutiner inom organisationen, fortbildning, kompetensutveckling och i viss utsträckning personalrekryteringar. Vidare kommer kommunerna att behöva kartlägga personalens språkkunskaper och även organisera verksamheten så att befintlig personal med kunskaper i samiska kan användas inom den samisk- språkiga servicen. Enskildas efterfrågan på samiskspråkig myndighetsservice för- väntas, mot bakgrund av erfarenheter från nuvarande förvaltnings- område, vara av mindre omfattning under andra etappens genom- förande. I de fall sådant behov uppstår, kan lagens krav uppfyllas i första hand med hjälp av tolkar. Det finns även möjlighet att kon- centrera myndighetsservicen till bestämda platser och tider, vilket underlättar arbetet. Merkostnaderna för myndighetsutövningen inkluderar främjandeåtgärder, administrativa åtgärder, tolkning och översättning. Kommunerna kommer att behöva bygga upp kunskap och kom- petens lokalt rörande de nationella minoriteternas behov och det minoritetspolitiska regelverket. Riktade och aktiva informations- insatser till egen personal och till berörda minoriteter kräver resur- ser och engagemang. Därtill tillkommer utbildnings- och kompe- tenshöjande insatser. Den grundläggande omdaningen handlar san- nolikt även om mentala förändringsprocesser, dvs. medvetande- görande och ett synliggörande av de minoritetspolitiska frågorna bland beslutsfattare, tjänstemän, samerna och även allmänheten. Kostnadsbilden påverkas även av kommunernas egna ambitioner. Myndighetsservicen kan utsträckas till att omfatta blanketter, for- mulär, skyltning, allmän information, tele- fonväxlar, webbsidor m.m. på samiska. Här kan kommuner i Norr- bottens län som redan infört sådan service bistå nytillkommande kommuner och kostnaderna för översättning kan säkerligen hållas nere i vart fall delvis. Kunskaper i samiska språket kan göras meri- terande och bli lönegrundande etc. Möjligheterna till samverkan mellan kommuner bör tas till vara för informations- och utbildningsåtgärder. Sådan samverkan har förekommit med goda resultat i . Erfarenheter och kunskap från en kommun som , som gått mycket långt i att erbjuda finskspråkig samhällsservice, bör nyttjas för att finna lämpliga vägar för att hitta fungerande former för minoritets- språkig service. Resurser för tolkning och översättning kan med fördel sam- utnyttjas. Genom att ett nationellt myndighetsansvar föreslås inom minoritetspolitiken skulle kommunerna i fortsättningen kunna få stöd i arbetet. Genom samordning kan även kostnaderna för respektive kommun hållas nere. Den föreslagna 3-åriga nationella informations- och utbildnings- satsningen kommer att underlätta den anpassning och kompetens- uppbyggnad som behöver göras i kommunerna. Satsningen ger kommunerna möjligheter att ansöka om särskilda medel för detta arbete. I nuvarande förvaltningsområden har det visat sig lämpligt att beräkna fasta merkostnader som ett grundbelopp för varje kom- mun efter antal minoritetsspråk i kommunerna. Ett grundbelopp på 300 tkr används som bas. För första språket utgår 300 tkr och därefter 150 tkr per ytterligare minoritetsspråk. För samiska språket har de tre varieteterna genererat sammanlagt 600 tkr per kommun. För 20 tillkommande kommuner i det samiska förvalt- ningsområdet skulle merkostnaden uppgå till (20 x 600 tkr =) . Därefter beräknas bidraget på basis av antalet kom- muninvånare. Det går inte att ange någon exakt siffra över antalet samer i respektive kommun. I nuvarande förvaltningsområdena har man därför valt en modell som baseras på det totala antalet kom- muninvånare för att få fram ett belopp för respektive kommun som skall utgå utöver grundbeloppet (tillskott med per kommun- invånare). Enligt den modell som tillämpats skulle en kom- munfolkmängd på 405 394 i de tillkommande kommunerna2 ge ett ytterligare ekonomiskt tillskott för merkostnader med . Det totala beloppet för kommunernas uppskattade merkostnader 2 Folkmängd enligt SCB som bör täckas genom statsbidrag är således under etapp 2. Fördelning av statsbidrag till kommuner bör också ske i samråd med berörda kommuner och landsting. Hänsyn behöver tas till kommunernas storlek efter invånarantal och viss justering kan behöva göras mellan kommunerna. I har vissa kom- muner där det bor många minoritetsmedborgare fått större del av statsbidraget. Kostnaderna för tillsynsinsatser (1,4–2,) bör kunna finansieras inom de medel som avsätts för kommunerna (se nedan under avsnitt 17.3). En del av detta statsbidrag, avsett till kommunerna i det utvidgade förvaltningsområdet, bör således nyttjas av för arbete med det nationella ansvaret för genomförande av minoritetslagstiftningen. Det innefattar bl.a. genomförande av gemensamma samordnade insatser i regionen t.ex. översättningar, gemensam information, utarbetande av mallar som kan användas av kommunerna etc. Myndighetsutövning utgör en mycket liten del av landstingens verksamhet. För att fullfölja lagstiftningens syfte kan förutses att landstingen, liksom i gjort, utformar viss information om landstingens sjukvårdsverksamhet på samiska. Kostnaderna för de tre tillkommande landstingen uppskattas till per myndighet . För kompetensuppbyggnad på myndigheterna kan medel sökas ut den nationella informations- och utbildningssatsningen. Kostnaderna avser huvudsakligen de merkostnader som uppstår för rätten att använda samiska vid myndighetskontakter. Det inklu- derar främjandeåtgärder, administrativa åtgärder, tolkning och översättning. För respektive tillkommande länsstyrelse (3 st) inom det samiska förvaltningsområdet bör per myndighet utgå . För kompetensuppbyggnad på myndigheterna kan medel sökas ut den nationella informations- och utbildningssatsningen. Domstolarnas arbete kommer framför allt att påverkas genom att fler ärenden kan tänkas involvera inlagor och dokumentation på samiska och att samiska används vid förhandlingar. Efterfrågan under genomförande av etapp 2 bedöms dock bli begränsad, mot bakgrund av de erfarenheter som finns från . Dom- stolsverket har haft uppdrag att bistå domstolarna med anledning av minoritetsspråkslagarna och gjorda erfarenheter bör kunna tillämpas i det utvidgade samiska förvaltningsområdet. Tillkommande merkostnader inkluderar främjandeåtgärder, administrativa åtgärder, tolkning och översättning. Domstolarna kommer sannolikt att få något högre kostnader för tolkning och översättning. Belastningen förväntas dock bli begränsad. För kom- petensuppbyggnad kan medel sökas ur den nationella informa- tions- och utbildningssatsningen. Det har inte framkommit att tolk- och översättningskostnaderna i överskridit de medel som avsattes för ikraftträdandet av nuvarande minoritetsspråkslagar (avsattes domstolarnas merkostnader för förvaltningsområdena för samiska, finska respektive meänkieli). Mot bakgrund av detta görs bedömningen att ytterligare bör vara tillräckligt för att täcka de merkostnader som en utvidgning av det samiska området förväntas medföra. Flertalet statliga förvaltningsmyndigheter har en central eller regi- onal myndighet som kan organisera arbetet med minoritetsspråk- frågorna. De ytterligare förändringar som behöver göras kan san- nolikt bygga vidare på de lösningar som redan gjorts av myndig- heterna för att klara av de krav som ställs enligt nuvarande minori- tetsspråkslagstiftning. Erfarenheter från visar också att andelen muntliga kontakter är mindre för regionala myndigheter jämfört med kommunala förvaltningsmyndigheter. Utökat resursbehov bör sannolikt inom normala anslag. För kompetensuppbyggnad kan medel sökas ur den nationella informations- och utbildnings- satsningen. För statliga myndigheter föreslås inga ytterligare medel, då dessa bedöms kunna täckas inom befintliga ekonomiska medel. Det i delbetänkandet lämnade förslaget att en länsstyrelse ges nationellt tillsynsansvar för minoritetsfrågorna3 har modifierats i slutbetänkandet (avsnitt 12.1). Tillsyn som avser det samiska språ- ket bör utövas av . Den utpekade och bör bistå och samråda med varandra i denna uppgift. Med en sådan lösning skulle tillsynsansvar omfatta sammanlagt 58 kommuner som ingår i förvaltningsområdet för meänkieli och det utvidgade förvaltningsområdet för finska. Same- tingets tillsynsansvar skulle omfatta sammanlagt 24 kommuner i det utvidgade samiska förvaltningsområdet. Huvuduppgiften är att utöva tillsyn enligt föreslagen lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Under etapp 2 av den minoritetspolitiska reformen föreslås och ha en central pådrivande roll i samordningen av arbetet att anpassa verksamheten till att uppfylla minoritetsspråkslagstiftningen. Det nationella ansvaret innefattar även styrning, fördelning av ekono- miska medel, samordning, rådgivning, information och andra inslag som skall främja lagens ändamål. Tillsynen omfattar dock inte frå- gor där tillsynsansvar redan ålagts andra myndigheter. Det är viktigt att tillräckliga medel för personalförstärkning avsätts för tillsynsarbetet eftersom tillsynsmyndigheterna får en central roll i samordnandet och genomförandet av reformen. Till- synsmyndighetens arbete kommer att underlätta och effektivisera kommunernas arbete och därmed även hålla kostnaderna nere. Utredningens bedömning i delbetänkandet var att skulle behöva tillföras 3–4 nya heltidstjänster för att klara av upp- giften. Denna bedömning kvarstå eftersom den nu föreslagna lös- ningen skulle innebära att endast två av de tidigare skissade kom- munerna istället skulle övergå till tillsyn. För att skall klara av den föreslagna uppgiften bör 2–3 nya hel- tidstjänster tillföras myndigheten. Det är viktigt att tillförs ytterligare medel för denna tillsynsuppgift och att dessa öronmärks på något sätt. Annars finns det risk för att befintliga anslag avsedda för bl.a. samiskt språkarbete skulle ätas upp av en tillsyn som avser åtaganden enligt minori- tetskonventioner gentemot denna minoritet. Ett årligt anslag om 1,4–2,förutses täcka per- sonal- och kringkostnader för arbetet med nationellt tillsynsansvar. 3 se delbetänkandet avsnitt 6.5 Därutöver kommer resurser att behövas för att bedriva själva till- synsarbetet, vilket innefattar mycket resande ute på fältet. Dessa tjänster bör kunna finansieras inom de medel som skall utgå till kommunerna under avsnitt 17.2. 17.4Nationell informations- och utbildningssatsning rörande nationella minoriteter Genom att en förstärkt informations- och utbildningsinsats kommer kommunala och statliga myndigheter och domstolar vara bättre rustade att uppfylla åtaganden rörande minori- teter (se avsnitt 16.2). Anpassningen förutsätter en uppbyggnad av den minoritetsrättsliga kompetensen och en spridning av informa- tion inom organisationerna och bland allmänheten. Den 4-åriga informationsinsats rörande samer som avslutades bör kunna utgöra ett riktmärke för den informationsinsats som föreslås. Under dessa år avsattes för informations- insatser och insatser för att öka kunskaperna om samer i . En motsvarande summa bör rimligen, enligt min mening, avsättas för informationsinsatser för att öka kunska- perna om de nationella minoriteterna, åtagandena i minoritetskonventioner och minoritetspolitiken i det svenska sam- hället. I denna informationssatsning bör man även kunna räkna in de insatser som görs vid Samiskt informationscentrum (avsatta medel ). Beräknade kostnader för informations- och utbildningsinsats Kostnader (Mkr) Informationsåtgärderna bör rikta sig till beslutsfattare, tjänstemän, de nationella minoriteterna och den breda allmänheten. Arbetet bör ske som ett led i arbete att sprida kunskap om de mänsk- liga rättigheterna.