sou · GUB352 · 2007-01-01 00:00:00 — För det tredje fram- fördes vissa förslag som på olika sätt skulle på- verka just den invandrade delen av befolkningen negativt. Den diskriminering jag pekat på var av strukturell natur. I första kapitlet definierades struktur som scheman och resurser. Under- sökningens analyser har i första hand gällt vilka diskriminerande scheman som kommer till uttryck. Nedvärderingen verkade utgöra ett etablerat tankeschema 2002, från att endast ha förekommit spo- radiskt i de tidigare valrörelserna. Att föreslå negativ särbehandling för grupper som urskiljdes som icke-svenska kan kanske inte beskrivas som ett etablerat schema men ser man till utvecklingen verkar det som om risken just nu föreligger för en etable- ring av sådana förslag som ett schema. Jag har också analyserat kategorisering, distansering, olika tanke- scheman i valrörelserna kring flyktingpolitiken, scheman rörande diskriminering och rasism, samt hur relationen mellan oss och dem uttrycktes. Här har jag funnit några scheman som har mycket nära koppling till diskriminering. Hit hör, för de första, det schema enligt vilket indelningen i svenskar och invandrare är betydelsefull i nästan vilka sammanhang som helst och det ständiga inpräntande av åtskillnaden mellan kategorierna som sker genom upprepandet av benämningarna svensk och invandrare eller ersättningsord för dessa. Detta sätt att kategorisera och att åter- kommande använda kategorierna löper som en röd tråd genom samtliga valrörelsers diskurser. Viktigt i sammanhanget är också tankeschemat (som dock inte är allenarådande i diskurserna) att SOU 2006:52 Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas kategorierna inte överlappar, det vill säga att invandrare inte också är svenskar. För det andra visar sig distanserande scheman i materialet och tycks något starkare i det andra Ny Demokrati-valet och i valet än i övriga val. Distansering, olika typer av skillnadgö- rande, behöver inte vara diskriminerande. Dock spelar distansering roll. Ju mer olika de framställs från oss, ju mer naturligt före- faller det också att föreslå att de ska behandlas annorlunda. Fram- ställs de även som problematiska ökar risken för att den annor- lunda behandling som föreslås också är en sämre behandling. 1994 och 2002 var också de två val då förslag som pekar mot negativ sär- behandling framför allt framställdes. För det tredje är det hotperspektiv på flyktingpolitiken, som kom till uttryck i två av valrörelserna, nära förknippat med nedvär- dering av flyktingarna. För det fjärde har jag beskrivit de maktojämlika relationer som ofta uttrycktes i vi – de-formuleringarna. Jag läser dem dels som en avspegling av faktisk materiell maktojämlikhet. I synnerhet gäller detta hur svenskar relaterar till flyktingar och asylsökande. Även om svenskar vilka som helst inte har makt att bestämma vem som ska få bo eller inte i , har svenska myndigheter denna makt, naturligtvis i relation till ingångna avtal inom och utanför EU. Dels visar de att vi svenskar, inom den föreställda nationella gemenskapen tar oss rätten att bedöma och diskutera dem på ett sätt som de inte har möjlighet att bedöma och diskutera oss i den offentliga debatten. För det femte har jag pekat på att det schema enligt vilket invandrare betraktas som resurs indikerar att ett rättighets- eller jämlikhetsperspektiv inte föreligger. För det sjätte kan alltså blaming the victim-resonemang leda till ett slags diskursiv normalisering av negativ särbehandling. Dock var dessa tendenser inte starka och kan knappast läsas som ett tanke- schema som styrt de analyserad diskurserna. Men det finns också den andra sidan av strukturerna, resurser. Diskriminerande scheman är mycket ofta knutna till resursojäm- likhet. Den resurs som är mest aktuell i detta fall är tillgången till centrala positioner från vilka ideologiska budskap formuleras och politiska strategier utvecklas. (2005) hävdar att en för- till att svensk politik gentemot den invandrade delen av befolkningen är mindre exkluderande än dansk är att i det svenska, men inte danska fallet, har ingått ett antal invandrade politiska Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas experter i utformningen av politiken. I utformningen av den politik som lanseras i valrörelserna och i hur denna presenteras har i en omfattning, som jag inte försökt kartlägga, ingått personer som själva invandrat eller flytt till . är sådana personer exkluderade från de mest inflytelserika debattpositionerna och har så varit under hela den undersökta perioden. Därmed går jag över till den andra och tredje forskningsfrågan, om Ny Demokratis påverkan på de övriga partiernas valpropaganda 1991 och 1994 och om eventuell kvarstående påverkan i valrörel- serna 1998 och 2002. I en jämförelse mellan valrörelserna 1988 och 1991 förde Ny Demokrati in något nytt på den centrala valagen- dan: ett hotperspektiv på flyktingpolitiken där flyktingar, men i viss mån också invandrare eftersom dessa kategorier ofta tycktes glida ihop i partiföreträdarnas resonemang, associerades med bland annat kriminalitet, höga kostnader och hiv. Detta slags kritik av flyktingpolitiken var dock ingenting som Ny Demokrati hade uppfunnit. Kravet på minskad flyktingmottagning fanns redan formulerat, till exempel i samband med Sjöbo-händelserna. Man kan snarare säga att partiet lyfte in åsikter som kokat lite mer peri- fert på en mycket central massmedial agenda och i en ny institution – de svenska valrörelserna. Jag har också sett till de övriga krav och förslag som partiet ställde i valrörelserna som speciellt uppgavs gälla flyktingar eller invandrare. I samtliga fall byggde de på sådant som redan fanns utsagt i en vidare offentlig diskussion, även om man kanske i något fall specificerade kraven. Bland andra krav som rörde flyktingar som partiet förde fram var att avskaffa ett bosättningsbidrag, som redan var avskaffat och omgjort till lån. Vad kravet på utvisning av utländska brottslingar mer exakt handlade om är svårt att veta, eftersom en sådan praxis redan existerade. Den rimligaste beskrivningen av Ny Demokratis roll är därför att man samlade ihop åsikter och förslag som var negativa gent- emot i första hand flyktingar och gav dem plattformar de inte tidi- gare haft: först valrörelsens institutionaliserade plattformar såsom partiledarutfrågningarna och TVs slutdebatt, därefter de plattfor- mar som partiets riksdagsmandat gav tillträde till. Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas När det gäller partiets påverkan på övriga partier i valrörelserna var det begränsat eller obefintligt 1991. På partiernas ställnings- taganden i flyktingpolitiken tycks Ny Demokrati inte ha haft inflytande. Inget parti stödde kravet på färre flyktingar in i landet och fyra partier protesterade mot regeringsåtgärder som lett till att färre flyktingar fick asyl och krävde att restriktionerna upphävdes. Ifråga om Ny Demokratis krav på utvisning av utländska brotts- lingar har jag bara funnit att instämde i detta krav i ett av sina program. I övrigt drevs inte denna fråga av något annat parti. hade det inte i materialet 1988 och inte heller i det invandrarpolitiska handlingsprogrammet . Det är tänkbart att man här kunde se ett inflytande av Ny Demokratis retorik. I en av de frågor Ny Demokrati drev fanns en förändring i fler- talet av övriga partiers retorik i en jämförelse mellan valrörelserna 1988 och 1991: inställningen till hemspråksundervisning. Alla par- tier från vilka jag återfunnit jämförbara material från valrörelserna 1988 och 1991 hade backat från positiva omdömen om eller tydligt försvar för hemspråk till mer neutrala eller kritiska formuleringar. Inget hade dock tagit upp förslaget att hemspråk borde avskaffas som offentlig tjänst. Men även i denna fråga är det troligaste att förändringen förklaras av en allmän förändring i debatten än av Ny Demokratis valretorik. Ny Demokrati var en ny företeelse i svensk politik och delar av övriga partiers valmaterial var säkert redan fär- digställt när Ny Demokratis krav blev kända. Vissa uttalanden i valrörelsen visar att hemspråket redan var under attack redan långt före Ny Demokratis bildande. Det tydligaste svar på Ny Demokratis retorik som finns att ut- läsa i det analyserade valmaterialet var att de andra parti- erna ställde den generösa flyktingpolitiken mot framställningen av flyktingar som hot. I valrörelsen var läget annorlunda. Hos flera av de övriga partierna fanns en förskjutning gentemot större restriktivitet i flyktingpolitiken, som på flera punkter överens- stämde med Ny Demokratis förslag. Men det är ändå inte säkert att Ny Demokrati spelat någon viktig roll i denna utveckling. Den hade pågått åtminstone och den drama- tiska utvecklingen i det sönderfallande ställde vissa avgöranden på sin spets. En möjlig tolkning är istället att Ny Demokratis inträde på den politiska scenen fördröjde denna för- skjutning. Det framgick tydligt, inte minst i TVs slutdebatt , att andra partier inte ville förknippas med Ny Demokratis syn på flyktingar och flyktingpolitik. Dock bestod den motargumentation Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas man förde detta år i ett mycket allmänt avståndstagande från parti- ets inställning och människosyn snarare än i att erbjuda en annan inställning till den konkreta flyktingpolitiken. Jag skulle vilja sammanfatta det som sagts i detta avsnitt med att jag inte kunnat troliggöra att Ny Demokratis retorik kring invand- rare och flyktingar skulle haft något direkt inflytande på de andra partiernas propaganda i valrörelserna i riktning mot en mer diskri- minerande diskurs. Inte heller har jag funnit spår av någon fördröjd påverkan 1998 eller 2002. Genom sin egen närvaro förde dock Ny Demokrati in element av diskursiv diskriminering och påverkad därmed valdiskursen som helhet, om än inte de övriga partierna. Detta betyder inte att Ny Demokrati saknade betydelse för utvecklingen av vare sig offentlig debatt eller annan samhällelig praktik. Partiet samlade ihop och gav ett nytt slags legitimitet åt vissa högerpolitiska krav genom att föra in dem på olika centrala arenor. Mycket talar också för att partiets existens sammanföll med en period med ovanligt mycket öppen rasism och flyktingfientlig- het i det svenska samhället. Partiet kan mycket väl ha bidragit till detta. Slutligen ska jag utifrån de presenterade analyserna och de iakt- tagelser jag gjort om valretoriken besvara studiens fjärde huvud- fråga, vilka rekommendationer som kan ges för att motverka dis- kursiv diskriminering i svenska valrörelser och mer allmänt i den offentliga sfären. Hur kan man motverka diskursiv diskriminering i valrörelser? Partier och medier bygger tillsammans upp den offentliga delen av valrörelsen. Båda parter har ansvar för dess innehåll. Följande reso- nemang bygger på utgångspunkten att det finns en vilja hos båda dessa att motverka diskriminering. Att undvika överdriven uppdelning i svenskar och invandrare, samt distansering Ett genomgående drag i alla valdiskurserna är den i alla samman- hang återkommande uppdelningen i svenskar och invandrare. Jag hävdar inte att kategorin invandrare är meningslös i samhälls- Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas Men får indelningen i infödd och invandrad tränga undan indelningsgrunder som klass, utbildningsbakgrund, inkomst, kön och etnicitet blir både problemformuleringar och lösningsförslag ofullständiga. Och inte bara det. Även om indelningen i sig inte är ett uttryck för nedvärdering försätts den som ständigt utpekas som av en annan sort i en potentiellt prekär situation om hennes grupp saknar vissa maktresurser som den andra har. Olikhet och utpe- kande kan motivera olik behandling och risken finns alltid att denna blir negativ. Jag visade i analysen att det fanns en tendens i valrörelsen att undvika termen invandrare. Det kan möjligen ligga något positivt i detta då termen genom de värderingar som förmedlas i både diskursiv och annan praktik fått en negativ klang. Men det är ingen speciellt radikal förändring att byta ut den mot någon annan, som nya svenskar. Istället för att oreflekterat göra denna uppdel- ning i invandrare och svenskar bör såväl medier som partier ställa sig ett antal frågor som handlar om i vilka sammanhang in- delningen verkligen är motiverad: Finns det belägg för att det verkligen existerar skillnader mellan invandrade och infödda på de politikområden man önskar dis- kutera? Om så inte är fallet är risken stor att man slentrianmäs- sigt anpassar sig till en diskurs där tendensen är att ständigt sär- skilja. (2004, kapitel 19) ger exempel på hur medierna tenderar utpeka skillnad även där grunden för detta förefaller tämligen skakig, ofta med hjälp av vaga ord som många och ofta eller med generaliserande användningar av kategorinamn som svenska barn och invandrarbarn. Följande utdrag ur en notis ur 2002 förefaller sprungen just ur en dis- kurs där tendensen är att utpeka all slags skillnad mellan invandrare och svenskar: När invandrarbarn börjar förskola och skola så börjar de också äta svensk mat och vill också ha det hemma. Så när svenska barn tja- tar om att få pizza och kebab hemma så vill invandrarbarnen ha köttbullar och lingonsylt. Och i invandrarfamiljerna byts olivoljan ibland ut mot mjölk, åtminstone om det handlar om pannkakor. I svenska familjer äts alltså köttbullar och lingonsylt och lagas det mat med mjölk, medan invandrarfamiljer förknippas med pizza, kebab och olivolja. Det handlar om ett rituellt särskil- jande utan verklighetskontakt som (Ibid.: 313) ut- trycker det. Möjligen är det faktiskt så att svenska familjer Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas skiljer ut sig från andra av världens nationaliteter genom att använda ovanligt mycket mjölk i matlagningen eller att äta bul- lar av köttfärs oftare, men man kan nog inte vara så säker på det. Och generaliseringen att invandrarbarn är sådana som utmärks av att vara vana vid olivolja hemma men ovana vid mjölk och köttbullar bör tas med en stor nypa salt. Även om belägg finns för att skillnader existerar, är dessa så stora och viktiga att de förtjänar statusen av problem och att lyftas fram i en valrörelse? Under rubriken risk i trafiken berättade 2003: Många invandrare är en fara i trafiken, anser . Trots att information om svenska trafikregler finns på de flesta språk har man svårt att nå fram till invandrargrupperna. Av sättet att berätta kunde man inspireras till att föreslå stora utbildningssatsningar riktade mot invandrare. Men det stati- stiken talar om är 16 olycksfall per 1000 körkortsinnehavare bland män från eller mot fem per tusen svenskfödda män (Ibid.: 318). Även om skillnaderna förefaller viktiga, kan man utgå från att kategoriindelningen svensk/invandrare verkligen är den cen- trala för att förstå problemet? Varför är det viktigare att tala om invandrare i en fattig förort än om klasskillnader? Även om det skulle gå att säkert hävda att antingen invandrare eller invandrare från någon speciell del av världen skulle vara överre- presenterade vid någon typ av brott, hur viktigt är det som problem? Är det ett viktigare problem än att män är kraftigt överrepresenterade vad gäller vålds- och sexualbrott? Hur får man bäst ner antalet trafikolyckor? Genom speciella informa- tionssatsningar riktade mot invandrare eller genom sats- ningar på att minska risktagande och slarvig körning riktade mot yngre män i allmänhet? Det handlar alltså om vad som problematiseras och lyfts fram. Men sammanhanget spelar också roll. Går det att diskutera de frågor man vill diskutera utan att ytterligare särskilja invand- rare från resten av befolkningen? Är det till exempel nödvän- digt att ha ett integrationspolitiskt program som per defini- tion studerar problem förknippade med invandrare eller går det att täcka det man vill säga i exempelvis de skolpolitiska, arbetsmarknadspolitiska och jämställdhetsprogrammen? Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas Jag har pekat på en genomgående exkludering av invandrares röster från de mest centrala positionerna i valrörelserna. Detta speglar en faktisk exkludering från partiernas liksom från journa- listikens toppskikt. Det viktigaste i sammanhanget är naturligtvis att en riktig inkludering av invandrade personer sker och att detta påverkar politikens utformning, speciellt i de frågor där etniska minoriteters intressen specifikt står på spel och att vi får en journa- listik som inte är helt igenom präglad av svensk inföddhet. Att enstaka invandrade personer framträder i centrala roller säger heller inget om innehållet i det budskap de kommer att framföra. Att vara invandrare är inte så ofta en självvald kategorisering. Många olika grupptillhörigheter är viktiga för varje individ: varje invandrare har till exempel också ett genus, en klasstillhörighet, ett ursprungsland, kan- ske också en partitillhörighet och en religiös tillhörighet. Men många har också vissa gemensamma erfarenheter av att ha invandrat till ett nytt land, tvingats lära sig ett nytt språk och, inte minst, av att få upp- leva vad det innebär att sorteras in i gruppen invandrare. Vissa, eller kanske många, i synnerhet från vissa delar av världen, delar erfarenhet av att utestängas och känna sig nedvärderade (se t.ex. , 2000). Om tillräckligt många av dem som har dessa erfarenheter till- räckligt ofta får vara med och formulera problemen är det sannolikt att diskriminerande scheman påverkas . Bland de lite mindre centrala rösterna finns invandrade personer bättre företrädda. Men medierna bör ställa sig frågan om det inte går det att inkludera invandrade personer på mer radikala sätt än genom att de intervjuas. En typ av exkludering som varit svår att analysera i valmaterialet är den av adressater. Det hade behövts systematiska jämförelser med hur andra grupper än invandrare omtalades för att göra detta. Mitt intryck är dock att åtminstone delar av materialet talar om snarare än till invandrare på ett sätt som inte gäller andra väljar- grupper. Från alla valrörelserna finns dock exempel på att åtmin- stone några partier gjort vissa försök att explicit adressera invand- rare som väljare. Detta har ofta skett genom att man låtit översätta Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas delar av valmaterialet till exempelvis finska, spanska, arabiska, eng- elska och turkiska. En del har också givit ut valmaterial på lätt svenska. Jag vill inte hävda att lätt-svenska-varianten skulle vara generellt problematisk. Fördelen är givetvis att man kan nå ett antal människor som inte kan tillräckligt bra svenska för att ta till sig det vanliga valmaterialet och inte heller läser något av de större minoritetsspråken i , såsom de ovan angivna. Nackdelen är att det tycks finnas en risk att inte bara språket utan även innehållet förenklas på ett sätt som kan få en att tro att partiet istället tagit fram ett specialmaterial för barn: Han är och har varit partiledare . Han är gift med och de har tre barn. Innan han blev partiledare var han lärare. Han har skrivit tre böcker. (Så här tycker vi. Vi berättar på lättläst svenska, kd 2002) Men jag har också funnit exempel på valmaterial som förefaller av- sett att speciellt adressera den invandrade delen av väljarkåren som faktiskt verkar göra det utan att tala till den som om den bestod av barn. En center-broschyr adresserar invandrade väljare genom tilltalet Till Dig som får rösta i kommunal- och lands- tingsvalen. Det får ju alla väljare men det är klart att man här talar till en bestämd grupp, utan att utesluta övriga, nämligen den som enbart har rösträtt i dessa båda val, det vill säga personer som inte är svenska medborgare med bott i för att uppnå den begränsade rösträtten. Valet av frågor som tas upp i bro- schyren är också specialdesignat. Vissa av frågorna är av speciell relevans för många invandrade väljare i deras egenskap av invand- rarkategoriserade, till exempel att förhindra rasism och att invand- rarpensionärer ska få service på det egna språket i hemkommunen. Andra frågor, som att sanera en lokal å, kan tänkas vara av intresse för såväl invandrade som infödda boende i åns närhet. Ytterligare en viktig aspekt av vem som känner sig adresserad har att göra med synliggörande. För både partiernas och mediernas del handlar det om att synlig- göra genom att visa upp en väljarkår och en befolkning som bestå- ende också av invandrarkategoriserade personer. Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas främst om de situationer som uppfattas som vanliga och rutinar- tade och inte det synliggörande som är förknippat med problem. Det finns uppenbarligen också viss vilja hos både partier och medier att synliggöra på detta rutiniserade sätt. På åtskilligt parti- material, inte bara affischer, fanns bilder av invandrarkategoriserade personer. Det att sådana personer också av TV ombeds ställa även andra frågor än de som förknippas med personens invandrarskap bidrar till ett sådant naturligt synliggörande. Ett exempel på detta ur det analyserade materialet är när en journalist, tillika Chile-flyk- ting, 1994 fick ställa en fråga till en partiledare om offentlighets- principens framtid vid ett EU-inträde. Mannen ifråga klassificera- des sannolikt av de flesta tittare som invandrare. Men han synlig- gjordes inte som invandrare utan som allmänhet/väljare som vill ha svar från politikerna och som journalist med ett yrkesbaserat intresse av offentlighetsprincipen. Det tycks inte som om osynliggörande (längre) är en speciellt vanlig form av exkludering av den invandrade delen av befolk- ningen2, men det är värt att tänka över risken. Den nedvärdering jag pekat på i materialet har i första hand varit av det slag där invandrare ensidigt har associerats med olika typer av negativa fenomen eller eget negativt beteende. Här finns rum för eftertanke. I den mån könsstympning förekommer i eller svenska flickor skickas utomlands för en sådan operation är detta naturligtvis ett problem. Hur stora resurser som det är rimligt att satsa på problemet beror rimligen på hur omfattande man tror att det är. En första fråga att ställa är densamma som för att undvika onö- dig distansering. Vet vi något om problemets omfattning? Det finns naturligtvis ingen automatisk undre gräns i antal fall som gör ett samhällsfenomen diskvalificerat som problem. Även om en enda utrikesminister mördas förefaller det inte helt orimligt att argumentera för att den dåliga säkerheten för politiker är ett pro- blem som man vill lyfta fram i en valrörelse. Men vill man lyfta fram bekämpandet av könsstympning i i sitt valmaterial är 2 Däremot är andra minoritetsgrupper osynliggjorda. Jag har inte hittat en enda valaffisch från de fyra valen som avbildar ett tydligt samkönat par eller en person med ett handikapp som syns på bild. Strukturell diskriminering i valrörelser och hur den kan motverkas det kanske rimligt att kontrollera att det åtminstone finns några kända fall . När man sedan väljer att tala om sådana problem i ett valmaterial finns det olika sätt att göra det på. Det bästa sättet att göra det om det som eftersträvas är ett fritt från könsstympning är genom att ge konkreta, genomarbetade förslag till hur den ska bekämpas. Dessa kanske inte heller måste inramas i ett integra- tionspolitiskt program eller ett resonemang om kulturskillnader där resultatet blir att invandrare och könsstympning associeras. Kanske passar de in bland social- eller kriminalpolitiska krav? Det sämsta ur nedvärderingssynpunkt är allmänna retoriskt betingade avståndstaganden från brott och övergrepp som är förbjudna och som ingen över huvud taget har försvarat i offentlig debatt under . Dit hör könsstymp- ning och mord på unga kvinnor. Inget parti skulle i valrörelsen ta avstånd från mordet på eftersom ingen har försvarat det och eftersom ingen tror att retoriska avståndstaganden har en hindrande effekt på politikermord.