sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — Av tionde punkten framgår att med fartygstonnaget enligt artikeln avses bruttotonnaget beräknat enligt bilaga 1 till interna- skeppsmätningskonvention. Försäkringsgivaren eller den som ställt säkerhet har enligt elfte punkten rätt att upprätta en begränsningsfond med samma verkan och på samma villkor som om den upprättats av fartygsägaren. Detta gäller även om ägaren inte har rätt att begränsa sitt ansvar på grund av att skadan orsakats genom egen handling eller underlåtenhet upp- såtligt eller hänsynslöst och med insikt om att skadan sannolikt skulle uppkomma. I sådana fall får emellertid begränsningsfondens upprät- tande inte någon inverkan på ägarens ersättningsskyldighet. Som villkor för att fartygsägaren skall få åtnjuta ansvarsbegräns- ning enligt konventionen föreskrivs i tredje punkten att ägaren skall upprätta en fond som skall uppgå till det totala beloppet för hans ansvarsbegränsning enligt första punkten. Fonden skall upprättas hos domstolen eller annan behörig myndighet i någon av de kon- ventionsstater där talan har väckts enligt artikel 38 eller, om talan inte har väckts, hos en domstol eller behörig myndighet, hos någon av de konventionsstater där talan får väckas enligt artikel 38. Fonden kan upprättas genom att beloppet deponeras eller genom att en så- dan bankgaranti eller annan säkerhet ställs som godtas enligt tillämp- lig lag och som anses tillräcklig enligt domstolen eller den behöriga myndigheten. I fjärde punkten föreskrivs att begränsningsfonden skall fördelas mellan fordringsägarna i förhållande till beloppen av deras styrkta fordringar med förbehåll för artikel 11. Bestämmelsen har givetvis betydelse endast i de fall då skadorna totalt sett överstiger ägarens ansvarsbegränsning. Femte och sjätte punkterna innehåller bestämmelser om subroga- tionsrätt. Fartygsägaren eller någon som är anställd hos eller före- trädare för ägaren, försäkringsgivare eller den som ställt säkerhet och som innan begränsningsfonden fördelades har betalat ersättning för skada orsakad av HNS-ämnen inträder i den skadelidandes rätt mot fonden. Även andra än nu nämnda personer har sådan subrogations- rätt i den utsträckning tillämplig nationell lag medger detta. Frågan om vilken lag som skall tillämpas på en sådan talan behandlas inte i konventionen, utan den frågan får avgöras enligt de internationella privaträttsliga reglerna i den stat där talan mot begränsningsfonden prövas. I sjunde punkten föreskrivs vidare, att om någon visar att han kan bli skyldig att senare betala ersättning för vilken han skulle ha rätt till subrogation enligt femte eller sjätte punkterna, får behörig myn- dighet i den stat där begränsningsfonden upprättats förordna att tillräckliga belopp skall avsättas för att göra det möjligt för honom att senare utöva sin subrogationsrätt. Enligt åttonde punkten jämställs krav som hänför sig till utgifter eller förluster som ägaren frivilligt ådragit sig genom förebyggande åtgärder med andra krav mot fonden, under förutsättning att dessa har varit skäliga. Denna artikel innehåller bestämmelser om verkan av att en begräns- ningsfond upprättas av fartygsägaren. Som nämnts i det föregående följer det emellertid av artikel 9.11 att bestämmelserna är tillämp- liga också när fonden har upprättats av försäkringsgivaren eller någon annan som ställt ekonomisk säkerhet. Om en fartygsägare som har rätt till ansvarsbegränsning har upp- rättat en begränsningsfond enligt artikel 9, får enligt första punkten a) krav på ersättning för skada med anledning av den ifrågavarande händelsen inte göras gällande mot annan egendom som tillhör honom. I b) föreskrivs vidare att, om en begränsningsfond har upprättats, handräckningsåtgärder som vidtagits mot egendom som tillhör far- tygsägaren skall hävas och säkerhet som ställts för att undvika sådana åtgärder friges. Enligt andra punkten gäller bestämmelserna i första punkten endast om fordringsägarna har rätt att föra talan vid den domstol som för- valtar begränsningsfonden och fonden faktiskt är tillgänglig för betal- ning av deras anspråk. Artikeln anger prioriteringen mellan olika ersättningskrav. Denna innebär att anspråk med anledning av dödsfall och personskada har företräde framför andra anspråk utom i den utsträckning som sum- man av sådana anspråk överstiger två tredjedelar av den totala summan bestämd enligt artikel 9.1. Artikeln innehåller bestämmelser om försäkringsskyldighet. En fartygsägare är enligt första punkten skyldig att täcka sitt ansvar enligt konventionen med försäkring eller annan ekonomisk säker- het uppgående till det belopp som utgör gränsen för hans ansvar. Som exempel på säkerhet nämns garanti från en bank eller annan liknande finansiell institution. Skyldigheten omfattar fartyg som är registrerade i fördragsslutande stater och som transporterar HNS- ämnen. Har försäkringsskyldigheten uppfyllts, skall enligt andra punk- ten, ett särskilt certifikat utfärdas eller bestyrkas av en myndighet i Det är alltså enligt konventionen tillåtet att för- säkringsgivaren utfärdar certifikatet, men detta måste i så fall bestyr- kas av vederbörande myndighet. Om ett fartyg inte är registrerat i någon konventionsstat, får certifikatet utfärdas eller bestyrkas av be- hörig myndighet i en stat som tillträtt . Certifika- tet skall vara utformat i överensstämmelse med ett till konventionen bifogat formulär. Det skall innehålla uppgifter om fartyget, ägaren, IMO-nummer, säkerhetens art, försäkringsgivare samt certifikatets giltighet. Certifikatet skall enligt tredje punkten upprättas på det eller de officiella språken i den stat som utfärdat certifikatet. Om det språk som används inte är engelska, franska eller spanska, skall certifika- tet innehålla en översättning till ett av dessa språk. Certifikatet skall enligt fjärde punkten medföras ombord på farty- get och en kopia skall ges in till de myndigheter som för fartygsre- gistret, eller om fartyget inte är registrerat i någon konventionsstat, till myndigheten i den stat som har utfärdat eller bestyrkt certifi- katet. Varje fördragsslutande stat skall se till att dess fartyg inte går i trafik utan giltigt certifikat och att främmande fartyg som anlöper eller lämnar dess hamnar eller offshore-anläggningar inom dess terri- torialvatten har försäkring i den omfattning som anges i konventionen (tionde och elfte punkterna). Försäkring får enligt femte punkten inte godtas, om den under gil- tighetstiden kan komma att upphöra att gälla tidigare än från det meddelande om uppsägning har lämnats till fartygets registre- ringsmyndighet eller den myndighet som har utfärdat eller bestyrkt certifikatet. Detta gäller dock inte om certifikatet har återlämnats till denna myndighet eller nytt certifikat utfärdats inom nämnda frist. Motsvarande gäller i fråga om varje ändring av försäkringen som leder till att den inte längre uppfyller föreskrifterna i artikeln. Förutom vad som uttryckligen föreskrivs i artikeln, skall enligt sjätte punkten registreringsstaten fastställa villkoren för utfärdande av certifikat och för dess giltighet. Certifikat som har utfärdats av eller bestyrkts enligt bemyndigande av fördragsslutande stat skall enligt sjunde punkten godtas av andra fördragsslutande stater och skall anses ha samma giltighet som om certifikat hade utfärdats eller bestyrkts av dem, även om de avser far- tyg som inte är registrerade i någon konventionsstat. Anser en för- dragsslutande stat att den i certifikatet angivna försäkringsgivaren inte är i stånd att uppfylla sina förpliktelser enligt konventionen, har denna stat rätt att begära överläggning med den stat som utfärdat certifikatet. Talan om ersättning får enligt åttonde punkten föras direkt mot försäkringsgivaren eller någon annan som ställt ekonomisk säkerhet. Denne har rätt att begränsa sitt ansvar i enlighet med vad som anges i första punkten, även om ägaren inte har rätt till ansvarsbegränsning. Försäkringsgivaren eller den som har ställt ekonomisk säkerhet får göra gällande samma invändningar – förutom ägarens konkurs eller likvidation – mot den skadelidande som ägaren skulle ha fått göra. Vidare får de åberopa att skadan har orsakats genom uppsåtligt hand- lande av ägaren själv. Lyckas försäkringsgivaren eller den som ställt ekonomisk säkerhet visa detta, är vederbörande således inte skyldig att utge ersättning. Bortsett från vad som har sagts får försäk- ringsgivaren eller annan inte göra gällande invändningar som han skulle ha varit berättigad att åberopa mot ägaren. Han kan alltså inte mot den skadelidande göra gällande andra invändningar grundade på försäkringsavtalet eller över huvud taget på förhållandet mellan honom och ägaren. Han har emellertid rätt att få ägaren instämd i det mål i vilket talan om ersättning förs mot honom. Enligt nionde punkten får försäkringsbeloppet eller annan ekono- misk säkerhet endast tas i anspråk för att betala ersättning enligt konventionen. Om ett fartyg som ägs av en fördragsslutande stat inte är försäkrat eller annan ekonomisk säkerhet inte föreligger, gäller inte bestäm- melserna om försäkring eller säkerhet i denna artikel. Fartyget skall dock medföra ett certifikat, utfärdat av behörig myndighet i farty- gets registreringsstat. Certifikatet skall innehålla en förklaring om att fartyget ägs av denna stat och att dess ansvar är täckt upp till det belopp som i enlighet med hänvisningen i första punkten följer av artikel 9.1 (tolfte punkten). I första punkten slås fast att genom konventionen upprättas en inter- nationell fond för att ersättning för skada i samband med sjötrans- porter av HNS-ämnen. Syftet är att betala ersättning när det skydd som följer av kapitel II (artiklarna 7–12), dvs fartygsägarens ansvar, är otillräckligt eller inte tillgängligt. Fonden skall även upprättas för att uppfylla de ändamål som framgår av artikel 15. I andra punkten föreskrivs att fonden i de fördragsslutande stater- na skall erkännas som juridisk person och att varje sådan stat skall erkänna fondens direktör som ställföreträdare för fonden. I artikeln regleras närmare fondens skyldigheter att betala ersättning till skadelidande som inte har kunnat få full ersättning för sin skada. Enligt första punkten är fonden ersättningsskyldig i tre fall. För det första är fonden skyldig att betala ersättning när det inte föreligger någon ansvarighet för fartygsägaren eller annan enligt kapitel II, dvs. artiklarna 7–12, (t.ex. därför att skadan orsakats av myndighets för- summelse när det gäller underhåll av fyrar). Vidare inträder fondens ersättningsskyldighet när fartygsägaren inte är i stånd att till fullo infria sina ekonomiska förpliktelser enligt kapitel II och den ekono- miska säkerhet som kan ha ställts enligt det kapitlet inte gäller för skadan eller inte räcker till för att tillgodose ersättningsanspråken. Slutligen är fonden skyldig att betala ersättning om fartygsägarens ansvarighet är begränsad och skadorna överstiger hans begränsnings- belopp enligt kapitel II. Andra punkten innehåller en föreskrift om att skäliga utgifter och förluster som ägaren frivilligt ådragit sig för att förhindra eller be- gränsa skada omfattas av artikelns skadebegrepp. På så sätt kan även förebyggande åtgärder som vidtas av fartygsägaren själv ersättas av fonden. Vissa ytterligare undantag från huvudregeln har förskrivits i tredje punkten. Fonden ansvarar således inte för skada som orsakats av krigs- handling, fientlighet, inbördeskrig eller uppror. Den är inte heller an- svarig för skada som orsakats av HNS-ämnen som härrör från örlogs- fartyg eller annat statsfartyg som för olyckan används i statlig icke kommersiell verksamhet. Slutligen är fonden inte an- svarig om den som begär ersättning inte kan visa att det skäligen är sannolikt att skadan orsakats av en olycka med ett eller flera fartyg. I fjärde punkten finns en regel om jämkning av ersättning vid medvållande från den skadelidandes sida. Har den skadelidande helt eller delvis orsakat skadan genom uppsåtlig handling eller uppsåtlig underlåtenhet eller av vårdslöshet, kan fonden befrias från sin skyl- dighet att betala ersättning helt eller delvis. Fonden skall i vart fall befrias från denna skyldighet i samma utsträckning som fartygsäga- ren kan befrias från ansvar mot skadelidande enligt artikel 7.3 vid Detta gäller dock inte i fråga om förebyggande åtgärder. Syftet med bestämmelsen är att den som har möjlighet att vidta åtgärder för att förhindra eller begränsa skada inte skall av- hållas därifrån genom vetskap om risken att inte få full ersättning för sina kostnader. Femte punkten innehåller bestämmelser om begränsning av fon- dens ansvarighet. För varje olycka uppgår det totala belopp som utges i ersättning till 250 miljoner SDR. I beloppet ingår även ersätt- ning som har utgetts av fartygsägare eller motsvarande. Fondens an- svarighet är således begränsad till skillnaden mellan detta belopp och vad som faktiskt har betalats i ersättning enligt kapitel II (artiklar- na 7–12) för skada. Inte heller det belopp som har utgått för skador orsakade av naturhändelser av osedvanlig karaktär, vilka inte kunnat undvikas och vars verkningar inte kunnat förhindras får överstiga 250 miljoner SDR. Vid beräkningen av det högsta belopp som fonden har att betala, skall inte upplupen ränta härrörande från en begräns- ningsfond medräknas. Beloppen i denna punkt skall räknas om till in- hemsk valuta på grundval av det värde som valutan hade i förhållande till den särskilda dragningsrätten den dag bestämt som första dag för utbetalning av ersättning. Om summan av styrkta fordringar mot HNS-fonden överstiger det sammanlagda ersättningsbeloppet, skall enligt sjätte punkten det tillgängliga beloppet fördelas så att förhållandet mellan en styrkt fordran och det ersättningsbelopp som fordringsägaren faktiskt er- håller är detsamma för alla fordringsägare. Anspråk på ersättning för dödsfall och personskada har dock företräde framför andra an- språk, utom i den utsträckning summan av sådana anspråk överstiger två tredjedelar av den totala summan som fastställts. Enligt sjunde punkten får i undantagsfall besluta om utbetalning av ersättning enligt konventionen även om ägaren inte har upprättat någon begränsningsfond. Artikeln anger HNS-fondens uppgifter, vilka är fyra till antalet. För det första har fonden att överväga anspråk som riktas mot den. För det andra skall fonden upprätta en budget för varje kalender år med beräknade utgifter (kostnader och utgifter för fondens förvaltning , underskott från verksamheten från föregående år samt utbetalningar från fonden ) och inkomster (överskott från verksamheten under föregående år, inbegripet ränta, grundavgifter som skall betalas samt årsavgifter om så krävs och andra inkomster). Fonden har för det tredje att – på en konventionsstats begäran – ställa sina tjänster till förfogande i erforderlig omfattning i syfte att säkerställa att stater får tillgång till personal, material och tjänster i nödvändig omfattning för att kunna vidta åtgärder inriktade på att förhindra eller begränsa skada som orsakats av en olycka för vilken fonden kan komma att få betala ersättning. Slutligen har fon- den att – på villkor som föreskrivs i reglemente – ställa kredit till förfogande för att möjliggöra att förebyggande åtgärder vidtas mot en skada som har orsakats av en olycka för vilken fonden kan bli ersättningsskyldig. Artikeln innehåller allmänna bestämmelser om avgifter. Enligt första punkten skall fonden ha ett allmänt konto som är indelat i sektorer. Fonden skall enligt andra punkten även ha särskilda konton för olja (oljekonto), LNG (LNG-konto) och LPG (LPG-konto). De avgifter till HNS-fonden som enligt tredje punkten kan komma i fråga är grundavgifter och, allt efter behov, årsavgifter. Precis som i fråga om Internationella oljeskadefonden är tanken bakom avgifts- systemet att fonden skall ha ett mindre rörelsekapital som huvudsak- ligen finansieras genom grundavgifter. De skall betalas av de avgifts- skyldiga i en stat då denna tillträder konventionen. De medel som behövs därutöver för att fonden skall kunna infria sina förpliktelser skall tillskjutas i form av årsavgifter. Avgifterna till fonden skall enligt fjärde punkten betalas till det allmänna kontot respektive till de särskilda kontona. Det allmänna kontot skall betala ersättning för skador orsakade av HNS-ämnen som omfattas av det kontot (med det förbehåll som finns i artikel 19.6) och de särskilda kontona skall betala ersättning för sådana skador som omfattas av de kontona. I princip skall avgift till fonden endast betalas av den som under ett kalenderår i en fondstat tar emot mer gods än vad som anges i artikel 18, 19.1 a i och ii, 19.1 c, 20 och 21.5. För att förhindra att avgiftsskyldigheten kan komma att kringgås genom att en importör bildar ett antal formellt fristående enheter som var för sig inte tar emot så stor mängd avgiftspliktigt gods att avgiftsskyldighet upp- kommer infördes femte punkten. Av denna följer att även den som inte har mottagit gods i sådan omfattning att han når upp till gränsen för avgiftsskyldighet kan bli skyldig att betala avgift för den mängd han faktiskt mottagit, nämligen om denna mängd tillsammans med den mängd som har tagits emot i samma stat av någon annan med vilken han är i intressegemenskap uppgår till de kvanti- teter som anges i nämnda artiklar. I sjätte punkten anges att med annan med vilken han är i intresse- gemenskap förstås varje dotterbolag eller gemensamt kontrollerad enhet. Frågan om någon omfattas av definitionen får avgöras efter varje lands nationella lag. Artikeln behandlar de allmänna bestämmelserna om årsavgifter till fonden. Årsavgifterna till såväl det allmänna kontot som till de särskilda kontona skall enligt första punkten bara tas ut om det behövs för att göra utbetalningar från respektive konto. Årsavgifterna (se artiklarna 18, 19 och 21.5) fastställs enligt andra punkten av församlingen. Dessa beräknas på grundval av den mängd avgiftspliktigt gods som tagits emot, eller om det rör laster som av- ses i artikel 19.1 b (dvs. LNG) som lossats, under föregående kalen- derår eller annat år som församlingen bestämmer. Det är församlingen som enligt tredje punkten skall fastställa den totala årsavgift som skall tas ut till det allmänna kontot och till varje särskilt konto. Därefter skall direktören – på grundval av ett bestämt belopp för varje enhet avgiftspliktigt gods som rapporterats beträf- fande en avgiftsskyldig eller annat år som försam- lingen bestämt – för varje konventionsstat beräkna storleken på den årsavgift till varje konto som en avgiftsskyldig skall betala enligt artiklarna 18, 19.1 eller 21.5. För det allmänna kontot skall beloppet för varje enhet avgiftspliktigt gods inom respektive sektor beräknas enligt reglerna i bilaga II till konventionen. För varje särskilt konto skall beloppet för varje enhet avgiftspliktigt gods beräknas genom att den totala årsavgiften för detta konto delas med den samman- lagda mängden avgiftspliktigt gods till detta konto. Enligt fjärde punkten får församlingen också ta ut årsavgifter för förvaltningskostnader och besluta om fördelningen av de kostnader- na mellan sektorer i det allmänna kontot och de särskilda kontona. Av femte punkten följer att församlingen skall besluta om fördel- ningen mellan berörda konton och sektorer av ersättningsbelopp för skada som orsakats av två eller flera ämnen vilka faller inom olika konton eller sektorer, grundat på en uppskattning om i vilken utsträckning varje ämne har bidragit till skadan. Artikeln innehåller bestämmelser om vem som är skyldig att betala årsavgifter till fondens allmänna konto. Enligt första punkten skall årsavgifterna – med beaktande av arti- kel 16.5 – betalas till det allmänna kontot av varje person (fysisk eller juridisk) som under föregående kalenderår eller annat år som försam- lingen bestämmer har tagit emot sammanlagt av- giftspliktigt gods (undantaget ämnen som anges i artikel 19.1) och som faller under sektorerna fasta ämnen i bulk som avses i artikel 1.5 a vii, ämnen som anges i andra punkten och andra ämnen. Enligt andra punkten skall årsavgifter också betalas till det allmän- na kontot av någon som skulle ha varit avgiftsskyldig till ett särskilt konto enligt artikel 19.1 om inte dess verksamhet senarelagts eller upphävts enligt artikel 19. Varje särskilt konto vars verksamhet har senarelagts eller upphävts enligt artikel 19 skall bilda en särskild sektor inom det allmänna kontot. Artikeln innehåller bestämmelser om vem som är skyldig att betala årsavgifter till fondens särskilda konton. Enligt första punkten skall årsavgifter – med beaktande av arti- kel 16.5 – betalas till de särskilda kontona av varje person (fysisk eller juridisk) till de tre olika kontona; oljekontot, LNG-kontot och LPG-kontot. Skyldigheten att betala årsavgifter till oljekontot föreligger för den som under föregående kalenderår eller annat år som församlingen bestämmer har tagit emot avgiftspliktig olja (så- som den är definierad i artikel 1.3 fondkonvention i dess ändrade lydelse) och som är avgiftsskyldig enligt den internationella oljeskadefondens artikel 10 (a i) och av dem som var mottagare i sta- ten under föregående kalenderår eller annat år som församlingen be- stämmer av sammanlagt av andra oljor som trans- porteras i bulk och som anges i bihang I till bilaga I i MARPOL 1973/78 (a ii). Avgiftsskyldighet till LNG-kontot föreligger för den som eller annat år som församlingen bestämmer omedel- bart före lossningen hade äganderätten till den LNG-last som lossats i en hamn eller terminal i den staten (b). Slutligen skall avgift erläggas till LPG-kontot för envar som under föregående kalenderår eller annat år som församlingen bestämmer var mottagare i den staten av sammanlagt LPG (c). Av andra punkten framgår att de särskilda kontona som nämnts skall träda i kraft som det allmänna kontot, med de förbehålls som anges i tredje punkten. I tredje punkten sägs att den inledande verksamheten hos ett sär- skilt konto (som anges i artikel 16.2) skall senareläggas intill dess mängden avgiftspliktig last för varje konto under föregående år eller annat år som församlingen bestämmer uppgår till avgiftspliktig last för oljekontot, avgiftspliktig last för LNG-kontot och avgiftspliktig last för LPG- kontot. Om mängden avgiftspliktig last för kontot under föregående år understeg de gränser som nämns i tredje punkten eller om sex måna- der har förflutit från förfallodagen för avgifterna och de obetalda av- gifterna överstiger av det senaste beslutet om avgift till detta konto enligt första punkten, får församlingen enligt fjärde punk- ten upphäva ett särskilt kontos verksamhet, dvs. tillfälligt stänga kontot. Församlingen kan dock enligt femte punkten återställa ett sådant konto, dvs. öppna det på nytt. Den som är skyldig att betala avgifter till ett särskilt konto vars verksamhet har senarelagts eller upphävts, skall betala förfallna avgif- ter avseende det kontot till det allmänna kontot enligt sjätte punk- ten. Senarelagda och upphävda konton skall bilda en ny sektor i det allmänna kontot och skall vara underkastade HNS-punktsystemet i bilaga II för beräkning av årsavgifter till det allmänna kontot. Grundavgifter skall betalas av de personer som är avgiftsskyldiga (se artiklarna 16.5, 18, 19 och 21.5). Avgiften skall för varje person beräknas på grundval av ett bestämt belopp, lika för det allmänna kontot och varje särskilt konto, per enhet avgiftspliktig last som mot- tagits, eller för LNG som lossats, under kalenderåret närmast före det då konventionen trädde i kraft för landet. Avgiftsbelopp och en- heter för de olika sektorerna bestäms av församlingen. Grundavgiften skall betalas från den dag HNS-fonden skickar ut fakturor till avgiftsskyldiga personer. Artikeln reglerar de fördragsslutande ländernas skyldighet att till fonden lämna vissa uppgifter till grund för beräkning av avgifterna.