sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Vissa andra rättigheter för delägarna bör dock lagfästas . Delägarna bör liksom medlemmar i ekonomiska föreningar tillför- säkras rätt att få ett ärende behandlat vid stämman och rätt att ta del av och rekvirera redovisningshandlingarna och revisions- berättelsen. Vidare bör samtliga delägare också fortsättningsvis ha rätt att ta del av stämmoprotokoll och att genom klandertalan angripa stämmobeslut. Motsvarande rättigheter har getts medlem- mar i ekonomiska föreningar. Slutligen bör man vid den reformering av reglerna om delägar- representation som skall göras överge det föråldrade uttrycket delegerade till förmån för den terminologi som förekommer i lagen om ekonomiska föreningar. Delägarrepresentanterna bör i den särskilda försäkringsrörelselagstiftningen alltså fortsättningsvis benämnas fullmäktige. Utredningens bedömning: Ömsesidiga försäkringsbolag bör ges vidgade möjligheter till extern kapitalförsörjning under förutsättning att kravet på bolagets oberoende från utomstående intressenter kan upprätthållas. Försäkringstagarnas inflytande i ett ömsesidigt försäkringsbolag kan enligt gällande rätt begränsas inte bara genom vissa delegerade- system utan också som en följd av ordningen med garantikapital. Garantikapitalet, som skall redovisas som eget kapital, har till funktion att tillföra det ömsesidiga bolaget erforderligt rörelse- kapital vid rörelsens start eller under dess gång. Det kan tillskjutas av såväl delägare som utomstående personer, och genom bestäm- melser i bolagsordningen kan garanter ges rösträtt i bolaget. Garantikapitalet skall emellertid återbetalas när det inte längre behövs för rörelsens ändamålsenliga bedrivande och en återbetal- ning är förenlig med bestämmelserna om kapitalbasens samman- sättning. Återbetalningskravet är motiverat av önskemålet att begränsa garanternas inflytande i ömsesidiga bolag. Detta utomstå- ende inflytande är alltså tänkt att vara mera kortvarigt. (Se prop. 1998/99:87 s. 296 ff.) Bestämmelserna om garantikapital ansluter väl till den tidigare berörda principen om självfinansiering och följaktligen också till regleringen i andra europeiska länder. Det saknas därför skäl att ändra dessa bestämmelser. Utöver tillskott av garantikapital kan extern finansiering i ett ömsesidigt försäkringsbolag ske genom emittering av förlagslån, även då under förutsättning att det är motiverat av försäkrings- rörelsens ändamålsenliga bedrivande. Ömsesidiga försäkringsbolag har i övrigt tillgång i huvudsak bara till internt riskkapital, dvs. Det mest nära- liggande sättet för ett sådant bolag att öka rörelsekapitalet är därför att försöka öka marginalerna vilket ger effekt endast i ett längre perspektiv. Utredningen har ett i direktiven uttalat uppdrag att analysera och föreslå lämpliga former för anskaffning av externt riskkapital i ömsesidiga försäkringsbolag. Förändringar i regelverket som underlättar riskkapitalanskaffningen skulle kunna leda till en rad positiva effekter för försäkringstagarna i sådana bolag. Fördelarna bottnar i den ökade finansiella flexibilitet för ömsesidiga bolag som introduktionen av alternativa kapitalkällor skulle medföra. Tillgång till externt riskkapital minskar normalt risken för potentiellt kostsamma beståndsöverlåtelser eller obeståndsfall. I en allvarlig men tillfällig krissituation skulle en kapitalinjektion kunna möjliggöra ett bolags fortlevnad, vilket troligen skulle gynna försäkringstagarna. Alternativa finansieringskällor ökar även möjligheterna till tillväxt och kan underlätta satsningar på nya produkter. Också den följden kan gagna försäkringstagarna . Förbättrade möjligheter att ta in externt kapital kan även skapa positiva bolagsstyrningseffekter. Som beskrivits i avsnitt 5.4 har styrelsen i ömsesidiga livförsäkringsbolag stort handlingsutrymme bl.a. på grund av det utspridda ägandet, informationsasymmetrier mellan styrelsen och delägarna samt det förhållandet att livförsäk- ringsavtal sträcker sig över med begränsade möjligheter till utträde ur associationen. Blotta förekomsten av externa, initierade investerare skulle kunna disciplinera styrelsen, minska utrymmet för opportunistiskt beteende och effektivisera den löpande förvalt- ningen. Under förutsättning att de externa investerarnas intresse sammanfaller med delägarnas intresse får delägarna sålunda hjälp att övervaka styrelsens och ledningens beteende. Sådana effekter är naturligtvis till försäkringstagarnas fördel. Dessa positiva följder av förbättrade möjligheter att skaffa externt riskkapital måste dock vägas mot intresset av att ett ömse- sidigt försäkringsbolag står oberoende mot utomstående. Det intresset har såväl här som i andra länder i princip ansetts väga tyngre än önskemålet att få externt riskkapital. Följ- aktligen medges utländska ömsesidiga försäkringsgivare i regel inte möjligheten att erbjuda andra utomstående aktörer än garanter beslutanderätt i bolaget; knappast under några omständigheter kan externa investerare ges inflytande i en omfattning som svarar mot deras riskkapitalbidrag. Det skall här påpekas att det förhållandet att det ömsesidiga bolaget drivs utan ett tydligt vinstmaximerings- syfte begränsar utrymmet att tillskapa finansieringsmöjligheter som ger investerare en avkastning som på ett normalt sätt avspeglar deras riskkapitalbidrag. De begränsade möjligheterna för ömsesidiga försäkringsbolag att anskaffa externt kapital har i en del länder lett till att ömsesidiga bolag ombildats till aktiebolag. Den bristande tillgången till externt riskbärande kapital är enligt vad utredningen inhämtat en av de främsta orsakerna till att det i inte längre finns något ömsesidigt livförsäkringsbolag; samtliga där tidigare förekommande sådana bolag har på olika sätt ombildats till aktiebolag. Utredningen ansluter sig till den internationellt vedertagna uppfattningen att ett ökat utnyttjande av externt kapital som medför att bolagets oberoende minskar inte är förenligt med den ömsesidiga associationsformen. Utökade möjligheter till inflytande för utomstående skulle innebära ett olyckligt avsteg från grund- läggande principer för ömsesidigheten och därmed ett fjärmande från den renodling av de skilda bolagsformerna på försäkrings- området som eftersträvas. Det bör här uppmärksammas att det inom EU pågår ett arbete som rör de ömsesidiga bolagens villkor på den gemensamma marknaden. Skulle det t.ex. inom ramen för det arbetet redovisas nya uppfattningar angående möjligheterna för ömsesidiga bolag att tillgå externt kapital får den svenske lagstiftaren återkomma till frågan. Frågan nu blir om ömsesidiga försäkringsbolag på annat sätt än genom överlämnande av inflytande i bolaget kan ges något vidgade möjligheter till extern kapitalförsörjning. När det associations- rättsliga regelverket för ömsesidiga försäkringsbolag skall anpassas till allmän föreningslagstiftning är den naturliga vägen att pröva lämpligheten av att låta dessa bolag ta emot tillskott i form av Frågan därom behandlas i kapitel 10. Det kan redan här framhållas att en innehavare av förlagsandelar inte har någon längre gående rätt att delta i eller påverka en förenings verksamhet. I kapitel 10 skall även diskuteras möjligheterna för ömsesidiga försäkringsbolag att använda vissa andra finansieringsformer såsom vinstandelslån och kapitalandelslån. 8.4Ökat försäkringstagarskydd och förstärkt ägarstyrning i icke-vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag 8.4.1Anpassning till regelverket för vinstutdelande verksamhet Utredningens förslag: Ett icke-vinstutdelande livförsäkrings- aktiebolag skall antingen övergå till att tillämpa reglerna för vinstutdelande verksamhet eller ombildas till ett ömsesidigt försäkringsbolag. Den nuvarande ordningen i icke-vinstutdelande livförsäkrings- aktiebolag uppfyller inte de krav som bör ställas på en modern och effektiv associationsrättslig reglering. Det förhållandet att försäk- ringstagarna bidrar med huvuddelen av riskkapitalet utan att ha egentligt inflytande, som aktieägarna saknar de för aktie- ägare i allmänna aktiebolag normala ekonomiska drivkrafterna, riskerar att få genomslag på styrningen av verksamheten och leda till effektivitetsförluster. Försäkringstagarnas rätt till medel i konsolideringsfonden och andra poster i eget kapital behöver inte framgå direkt av försäkringsavtalet. Försäkringstagarnas anspråk har, som framgått av avsnitt 5.2, sin grund i den nuvarande och historiska detaljregleringen som omger livförsäkringsverksamhet. beskriver sällan de komplicerade metoder som används för att fördela överskott, vilket gör att bolagets åtaganden kan upplevas som otydliga av försäkringstagarna. Till detta kom- mer att de sålunda opreciserade åtagandena inte omfattas av de från skyddssynpunkt viktiga bestämmelserna om tillgångsplacering och förmånsrätt. Enligt gemenskapsrätten skall sådana bestämmelser gälla samtliga förpliktelser enligt försäkringsavtal. De nu angivna problemen förstärks av att medel som inte är gottskrivna försäk- ringstagarna individuellt eller som grupp kan utgöra en mycket stor del av försäkringskapitalet (se avsnitt 4.3). Utan möjlighet till av- kastning finns vidare begränsade ekonomiska incitament för aktie- ägarna att tillskjuta nytt kapital, vilket särskilt i en krissituation i regel är till nackdel för försäkringstagarna. Ordningen med konsolideringsfond slopas i livförsäkringsaktiebolag Framtida associationsrättsliga regler bör som redan framhållits bidra till att försäkringstagarnas ställning stärks antingen genom att det görs en tydlig åtskillnad mellan försäkringstagarnas medel och bolagets rörelsekapital eller genom att de intressenter som bidrar med riskkapital får inflytande över bolagets styrning. Som påpekats ovan skulle inflytande från andra kategorier än aktieägarna och deras företrädare i ett aktiebolag innebära ett avsteg från principer som aktiebolagsrätten vilar på. Till detta kommer att en lösning där fordringsägare ges rätt till inflytande över ett aktiebolags verksam- het knappast bidrar till en effektiv ägarstyrning. Utredningen menar därför att försäkringstagarnas ställning i livförsäkrings- aktiebolag skall stärkas genom en tydligare uppdelning mellan försäkringstagarnas medel och bolagets riskkapital. Det innebär att utgångspunkten för utredningens fortsatta diskussion är att den nuvarande ordningen med konsolideringsfond i livförsäkrings- aktiebolag inte längre skall tillåtas. En utmönstring av systemet med försäkringstagarmedel i eget kapital i livförsäkringsaktiebolag innebär att det i princip finns två alternativ för de icke-vinstutdelande försäkringsaktiebolagen: övergång till det regelverk som gäller för vinstutdelande verksam- het eller ombildning till ömsesidig bolagsform (se avsnitt 8.4.6 nedan). En tillämpning av det förstnämnda alternativet förutsätter dock att det tillgodoser här uppställda krav på ny associations- rättslig reglering. Regleringen för vinstutdelande verksamhet tillgodoser uppställda krav De nu gällande reglerna för vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag samt reglerna för övergång till vinstutdelande verksamhet har flera förtjänster. De medel som byggts upp med försäkringstagarnas inbetalda när vinstutdelning inte har varit tillåten skall tillfalla försäkringstagarna. Riskkapitalet skall därefter, som i allmänna aktiebolag, utgöras av aktieägarnas kapital och eventuellt annat externt riskkapital. Återbäring som inte är garanterad i nominella eller reala belopp kan villkoras av värdeförändringar på tillgångar eller ett visst försäkringstekniskt resultat, men återbäringen får inte vara villkorad av årets resultat. Försäkrings- tagarnas medel kan därför inte användas för allmän förlusttäckning och följaktligen inte stå allmän rörelserisk. Reglerna för vad återbäringen villkoras av skall framgå av försäkringsavtalet och vara möjliga att identifiera och kontrollera. I dagens vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag är således de associationsrättsliga rollerna tydliga. Aktieägarna tillför riskkapital, har beslutanderätt i aktie- bolagets överordnade organ och har den fulla residuella rätten till bolagets resultat. Försäkringstagarna är endast kunder, associa- tionens åtaganden till dem framgår helt av försäkringsavtalet och omfattas fullt ut av placeringsregler och förmånsrätt. Frågan är om den beskrivna ordningen även kan anses uppfylla det skydd för försäkringstagarna som utredningen skall åstad- komma. Även i ett vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag utsätts nämligen försäkringstagarnas medel för risk. Försäkringstagare med rätt till villkorad återbäring som påverkas av värdeförändringar på tillgångar får bära risken av försäkringsbolagets placeringsbeslut och kan även – om avtalet medger det – stå risken beträffande bolagets antaganden om t.ex. dödlighet och sjuklighet. Kapitalför- valtningen är i normala fall den viktigaste resultatkällan i livförsäk- ringsbolagen och är därför den mest avgörande faktorn för utveck- lingen av försäkringarnas värde. Försäkringstagarnas ställning är som angetts ovan dock tydligare i vinstutdelande livförsäkringsverksamhet genom att villkoren för återbäring skall anges i försäkringsavtalet och därför är mer förutsägbara för den som väljer att köpa en försäkring. Eftersom försäkringstagarnas medel inte kan användas för allmän förlust- täckning bidrar försäkringstagarna inte med riskkapital i vinst- utdelande livförsäkringsbolag. Som framhölls vid för- säkringsrörelsereform är det av vikt att försäkringstagarna inte utan tydliga bestämmelser i försäkringsavtalet står rörelserisk (se prop. 1998/99:87 s. 199). Detta torde ha stor betydelse för skötseln av ett försäkringsbolag. Om ägaren är den intressent som ytterst får ansvara för det ekonomiska resultatet finns ju incitament för en effektiv förvaltning. Reglerna för disposition av överskott i vinstutdelande livförsäk- ringsbolag uppfyller enligt utredningen därmed de krav som bör ställas på ett för livförsäkringsverksamhet effektivt associations- rättsligt regelverk med tillbörligt försäkringstagarskydd. Rätten att få avkastning på insatt kapital skapar incitament till aktiv ägarstyr- ning samt underlättar kapitalanskaffning, och avsaknaden av möjligheter att nyttja försäkringstagarnas medel till allmän förlusttäckning stärker försäkringstagarnas ställning i bolaget. Det bör anmärkas att en övergång till det regelverk som gäller för vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag naturligtvis inte innebär ett förbud mot att också i fortsättningen bedriva verksamheten helt för försäkringstagarnas räkning. När en tydlig åtskillnad görs mellan försäkringstagarnas medel och bolagets riskkapital kan frågan om i vilken omfattning utdelning skall utgå överlämnas till ägarnas avgörande. Regler om begränsad vinstutdelning tillgodoser inte regleringskraven Utredningens ställningstagande att försäkringstagarnas medel och bolagets rörelsekapital skall åtskiljas utesluter vissa andra regleringsinsatser som i förstone skulle kunna tyckas näraliggande. En sådan insats är att underkasta de icke-vinstutdelande livförsäkringsaktiebolagen bestämmelserna i 32 kap. aktiebolags- lagen (2005:551), ABL, för aktiebolag med särskild vinstutdel- ningsbegränsning. De bestämmelserna har visserligen införts i första hand för aktiebolag som driver sådan verksamhet som tidigare oftast drevs i offentlig regi, t.ex. inom området för hälso- och sjukvård, men också annan verksamhet kan inrymmas under bestämmelserna (se prop. 2004/05:178). I ett aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning får vinstutdelning eller annan värdeöverföring inte överstiga summan av (1) ett belopp, mot- svarande räntan – beräknad som den statslåneränta som gällde vid föregående räkenskapsårs utgång med tillägg av en procentenhet – på det kapital som aktieägare vid föregående räkenskapsårs utgång har tillskjutit till bolaget som betalning för aktier, och (2) ett belopp, motsvarande vad som beräknat enligt punkten 1 har varit tillgängligt för värdeöverföring vid årsstämma under vart och ett av de fem föregående räkenskapsåren. Vidare får ett sådant aktiebolag inte ta upp kapitalandelslån eller vinstandelslån (finansierings- formen kapitalandelslån behandlas vidare i avsnitt 8.4.5). Såsom i ett icke-vinstutdelande försäkringsaktiebolag skall alltså i ett aktie- bolag med särskild vinstutdelningsbegränsning det upparbetade överskottet till övervägande del stanna kvar inom bolaget. Ett krav på byte till den här behandlade aktiebolagskategorin skulle kunna sägas vara förenligt med utredningens strävan att minska den associationsrättsliga särregleringen för livförsäkrings- bolag. Försäkringstagarnas skydd skulle däremot inte stärkas genom ett sådant krav. Inte heller skulle förhållandet mellan försäkringstagarnas medel och bolagets riskkapital tydliggöras i förhållande till dagens situation. Det är dessutom rimligt att anta att en aktiv ägarstyrning i ett aktiebolag förutsätter att ägarna ges rätten att få en residuellt bestämd avkastning på sitt kapital. Det är knappast tillräckligt att ge aktieägarna en viss nominell ränta som avkastning på deras tillförda kapital. Således skulle inte heller incitamenten för en effektiv ägarstyrning stärkas. Man kan därför inte med detta alternativ uppnå de krav som bör ställas på en framtida reglering. Stärkta incitament till en aktiv ägarstyrning och något förbätt- rade möjligheter att ta in externt riskkapital skulle emellertid kunna uppnås genom regler om vinstutdelningsbegränsningar som förekommer på livförsäkringsområdet i vissa andra europeiska länder. Regler som går ut på att en viss andel av årets resultat eller av det finansiella resultatet högst får delas ut innebär visserligen att vinstutdelningen begränsas i förhållande till allmänna regler, men utdelningen är ändå relaterad till hur väl bolaget presterar. Vissa incitament för ägarna att driva en effektiv verksamhet finns således i ett sådant system, även om resultatet av ansträngningarna delas med försäkringstagarna. En reform som innebär att icke-vinstutdelande livförsäkrings- aktiebolag tillåts att dela ut vinst under förutsättning att vinstut- delningen begränsas till en viss andel av resultatet är emellertid varken tillräcklig eller nödvändig för att stärka försäkringstagarnas ställning. En sådan reglering kan i stället få direkt negativa effekter. Utan en tydlig uppdelning av aktieägarnas riskkapital och försäk- ringstagarnas medel står försäkringstagarna alltjämt allmän rörelse- risk, låt vara att en viss del av rörelserisken ligger på aktieägarna. Bolagets åtaganden gentemot försäkringstagarna skulle inte heller tydliggöras jämfört med dagens ordning. Om de ackumulerade överskotten inte gottskrivs försäkringstagarna finns dessutom en risk att värden som på grund av den historiska regleringen kan sägas tillhöra försäkringstagarna delas ut till aktieägarna. En i lag angiven procentsats eller annan gräns kan uppfattas som normeran- de och riskerar därför att föranleda en högre vinstutdelning än vad som annars skulle vara fallet (jfr uttalandena i prop. 1998/99:87 s. 198 f.). En annan svårighet med här behandlade begränsnings- regler är att fastställa den gräns för vinstutdelning som inte får överskridas. Av 8 kap. 2 § regeringsformen följer att föreskrifter om enskildas personliga ställning samt deras personliga och ekonomiska förhållanden inbördes skall meddelas genom lag. Något utrymme att delegera normgivningsmakten, t.ex. till Finans- inspektionen, finns inte på det området. Den högsta tillåtna vinst- utdelningen skulle alltså behöva framgå av lag (jfr prop. 2004/05:178 s. 29). Som framgått är enligt utredningens uppfattning en tydlig gränsdragning mellan försäkringstagarnas tillgångar och bolagets rörelsekapital en förutsättning för att man skall uppnå ett tillfreds- ställande försäkringstagarskydd i ett aktiebolag. Om en sådan ordning kan uppnås finns det inte anledning att begränsa vinstut- delningen i ett livförsäkringsaktiebolag på annat sätt än vad som gäller för allmänna aktiebolag. Som nämnts tidigare innebär utredningens förslag att bestämmel- serna för vinstutdelande verksamhet skall gälla alla livförsäkrings- aktiebolag givetvis inte att bolagen skall tvingas att dela ut vinst till ägarna. Under förutsättning att konsolideringsfonden och andra medel som kan anses tillhöra försäkringstagarna gottskrivs dem står det bolaget fritt att genom bestämmelser i bolagsordningen låta sig sorteras under aktiebolag med särskild vinstutdelnings- begränsning, att i bolagsordningen ta in bestämmelser om att endast en viss andel av överskottet får delas ut till aktieägarna, eller att helt avstå från vinstutdelning till aktieägarna. Ett motiv till sådana beslut kan vara en önskan att markera att verksamheten skall bedrivas helt eller åtminstone i huvudsak i försäkringstagarnas intresse. Det är dock viktigt att syftet med den nya regleringen inte kringgås. Även om företaget har för avsikt att inte dela ut vinst till ägarna utan i stället emellanåt ämnar överföra ackumulerade vinster från eget kapital till försäkringstagarna i form av villkorad eller garanterad återbäring, bör det inte vara tillåtet för bolaget att kommunicera individuellt specificerade värden i eget kapital som en del av försäkringsvärdet till försäkringstagarna (jfr dagens ordning där preliminärt fördelat överskott kommuniceras löpande till försäkringstagarna). Risken är annars att det på nytt uppstår förväntningar hos försäkringstagarna om att få ta del av värden i eget kapital och att bolagets åtaganden gentemot försäkrings- tagarna förblir otydliga. Nämnda synpunkter får tillgodoses genom bestämmelser om marknadsföring och genom föreskrifter om information. Se vidare i avsnitt 9.10. Ställningstagandena ovan innebär som framgått att det bara skall finnas ett tillämpligt regelverk för svenska livförsäkringsaktiebolag. Ett krav på övergång till regelverket för vinstutdelande verksamhet i enlighet med de nu gällande ombildningsreglerna kräver dock stora kapitalinsatser. Närmast följer en beskrivning av detta förhållande. 8.4.2Övergång till vinstutdelande verksamhet enligt nuvarande regler kräver stora kapitaltillskott Utredningens bedömning: De icke-vinstutdelande livförsäk- ringsaktiebolagens anpassning till regelverket för vinstutdelande verksamhet bör kunna komma till stånd på andra sätt än genom tillämpning av dagens ombildningsregler. En ändring av reglerna för villkorad återbäring för att underlätta anpassning till vinstutdelande verksamhet är dock inte lämplig. Möjligheten att låta icke-vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag bli vinstutdelande infördes . har endast tre bolag med mer betydande verksamhet, (om denna ombildning, se ärende Fi 2001/550 och 658), och Nordea Livförsäkring I , ombildats till vinstutdelande bolag. Enligt 12 kap. 16 § FRL får ett icke-vinstutdelande livförsäk- ringsaktiebolag övergå till vinstutdelande verksamhet endast om uppskrivningsfonden, konsolideringsfonden, fond för orealiserade vinster (numera fond för verkligt värde) och andra övervärden i bolaget, med avdrag för aktiekapitalet och överkursfonden, gottskrivs försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringarna som återbäring eller på annat sätt. Det anges inte närmare hur värdena skall gottskrivas försäkringstagarna. I förarbetena sägs dock att det bör säkerställas att aktieägarnas kapital och eventuellt annat externt kapital tjänar som riskkapital i stället för medel som byggts upp från försäkringstagarnas när vinstutdelning inte varit möjlig samt att det krävs en full anpassning till systemet med garanterad och villkorad återbäring (se prop. 1998/99:87 s. 368). I den efterföljande rättstillämpningen har följaktligen ansetts att, oavsett vilken gottskrivningsmetod som används, de ackumulerade överskotten inte kan ligga kvar som riskkapital under eget kapital och heller inte får ingå i kapitalbasen i det vinstutdelande bolaget (se figur 1). Försäkrings- kapitalet för försäkrings- tagarens räkning Försäkrings- kapitalet för försäkrings- tagarens räkning