sou · GUB396 · 2007-01-01 00:00:00 — Marknadsföringslagen är av hänsyn till tryck- och yttrandefriheten endast tillämplig på marknadsföring i kommersiell verksamhet som har ett kommersiellt syfte (och alltså inte syftar till nyhetsförmed- ling eller opinionsbildning) och som har rent kommersiella förhållan- den till föremål (a.a. s. 91 f., jfr ovan nämnda NJA 1999 s. 749). Det kan ofta vara svårt att dra gränsen mellan kommersiell mark- nadsföring och andra yttranden, se t.ex. resningsärendet NJA 2001 s. 319 angående ett s.k. blandat meddelande och NJA 2003 s. 25 an- gående kommersiellt syfte. I tveksamma fall har grundlagsreglerna i TF och YGL företräde. Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet Lagen (1978:800) om namn och bild i reklam kan sägas komplet- tera marknadsföringslagen. Lagen uppställer ett förbud för närings- idkare att vid marknadsföring använda annans namn eller bild utan dennes samtycke. Överträdelse kan medföra böter och skade- ståndsskyldighet. Av tryckfrihetsrättsliga skäl är räckvidden av lagen begränsad till kommersiell marknadsföring (jfr ovan nämnda NJA 1999 s. 749). TF och YGL skyddar mot ingripanden från det allmänna. Offent- ligt anställda är alltså i princip skyddade mot ingripanden från staten när de utnyttjar sin meddelarfrihet. Gränsdragningsproblem kan dock uppkomma. En fråga är t.ex. om meddelarfriheten kan åberopas av t.ex. en åklagare mot en enskild medborgare för ut- talanden som åklagaren gjort i tjänsten vid en presskonferens, dvs. kan meddelarfriheten åberopas av staten mot en enskild med- borgare? (jfr Axberger, Meddelarfrihet – till statens tjänst? i Om våra rättigheter III, antologi utgiven av Rättsfonden). Slutligen kan nämnas att det även kan uppkomma problem rör- ande gränsdragningen mellan TF:s och å ena sidan och den civilrättsliga avtalsfriheten och vissa civilrättsliga lagar å andra sidan. 2.3.2.4Tidigare diskussion av om det materiella tillämpnings- området kan anges klarare i grundlagstexten Frågan om TF:s materiella tillämpningsområde kan komma till klarare uttryck i grundlagstexten har berörts i utrednings- och lagstiftningsarbete. I propositionen till TF anförde departementschefen följande (prop. 1948:230 s. 172): De synpunkter som sålunda äro bestämmande för begreppet tryckfri- hetsbrott föranleda att dit räknas endast sådana brott som innebära ett missbruk av den yttrandefrihet tryckfrihetsförordningen avser att värna, under det att brott som icke äro av denna beskaffenhet böra kunna straffas enligt allmän lag, även om framställning i tryckt skrift ingår som ett led i det brottsliga förfarandet. En sådan uppdelning har också kommit till stånd genom rättsutvecklingen Att giva de grundsatser, varå denna gränsdragning bygger, ett uttryck i Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet lagtexten skulle ha till uppgift att vid en utvidgad kriminalisering i strafflagen underlätta ett bedömande av frågan, huruvida denna, utan motsvarande ändring i tryckfrihetsförordningen, kan tillämpas i fråga om framställning i tryckt skrift. Emellertid möter det stora svårigheter att utforma ett dylikt principstadgande. Vad här avses är egentligen icke något annat än ett angivande av tryckfrihetens innebörd och syfte, vilket kommit till uttryck redan i 1 kap. 1 §. Att härutöver upptaga något ytterligare därom i detta kapitel synes icke påkallat. (MMU) ville i sitt förslag till massmedie- grundlag införa en uttrycklig bestämmelse om räckvidden av grund- lagens exklusiva tillämplighet i straffrättsligt hänseende. Utredning- en anförde (SOU 1975:49 s. 197): Kännetecknet på ett yttrandefrihetsbrott är att det är straffbart redan på grund av sitt eget innehåll. Yttrandefrihetsbrotten kan på så sätt sägas vara av ideell natur. De skyddade intressena – samhället och en- skilda – skadas eller kan skadas av uppgifterna i sig själva och alltså i princip oberoende av andra moment. Också i andra brott kan ingå uppgifter eller yttranden som riktas till allmänheten. Uppgifterna eller yttrandena är då inte självständiga brott utan ingår som ett led bland flera omständigheter, vilka sammantagna utgör ett brott. Som exempel kan tagas bedrägeri. Detta brott består i att någon genom vilseledande (t.ex. genom uppgifter i pressen) förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gär- ningsmannen och skada för den vilseledde. Vid bedrägeri tillkommer alltså ett krav på förmögenhetsöverföring. Även andra fall där uppgifterna har ett ekonomiskt syfte bedöms på samma sätt, t.ex. svindleri (som inte förutsätter förmögenhetsöver- föring), brott mot marknadsföringslagen och illojal konkurrens, som består i att någon röjer arbetsgivarens yrkeshemlighet i avsikt att be- reda sig eller annan fördel eller för att göra skada. Inte heller förfalsk- ning utgör yttrandefrihetsbrott. Det är här inte uppgiften i sig som är straffbar utan förfarandet att ge en urkund ett oriktigt innehåll. Straff- hotet vid förfalskning avser alltså att skydda urkunden – handlingen – inte att förbjuda vissa yttranden eller uppgifter. De oriktiga uppgifter- na ingår som ett led i förfarandet att framställa en falsk handling. Om någon genom vilseledande uppgifter förmår annan till handling som innebär skada (men inte för gärningsmannen) föreligger ored- ligt förfarande. I vart fall i den mån skadan är av ekonomisk natur torde något hinder inte möta att döma till ansvar enligt BrB. Föreligger inte omständigheter av den art som sagts, skall gär- ningen inte kunna bestraffas vid sidan av grundlagen. Med dessa utgångspunkter föreslog MMU en bestämmelse av följande lydelse: Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet Utan hinder av denna grundlag gäller vad som i lag är föreskrivet för det fall att framställning i tryckt skrift, radio eller film begagnas endast som ett led i ett förfarande som är straffbart i annat hänseende än såsom ett överskridande av yttrandefrihetens gränser. MMU:s förslag i denna del ledde inte till lagstiftning. (YFU) konstaterade att räckvidden av det skydd som TF ger mot ingripanden med stöd av bestämmel- ser i vanlig lag inte framgår entydigt av TF och fortsatte (SOU 1983:70 s. 185): Det vore värdefullt om man kunde ge uttryck åt den gränsdragningen genom en särskild regel i grundlagen. Men som departementschefen framhöll proposition är det knappast möjligt. MMU:s för- sök i den riktningen visar att man inte kommer så mycket längre i tydlighet än med den ordning som gäller. I brist på en klarläggande lagregel får man godta att grundlagsskyddets räckvidd även i fortsätt- ningen bedöms med ledning av grundlagens syfte. Axberger konstaterar i Tryckfrihetens gränser att många förslag till lösning lagts fram när det gäller frågan om gränsen för TF:s materiella tillämpningsområde. Han anför (a.a. s. 68): I huvudsak kan man ur det stora material, som doktrin tillsammans med lagstiftnings- och utredningsarbeten här utgör, utläsa två olika synsätt. Enligt det första är det för gränsdragningen avgörande huruvida ett yttrande är straffbart i sig eller endast som ett led i ett som helhet straffbart förfarande. Det senare faller därvid utanför TF. Ett exempel är bedrägeri genom annons i tryckt skrift; själva yttrandet, annonsen, är endast ett led i det som bedrägeri straffbara förfarandet – däremot blir det mer problematiskt med försök till bedrägeri. Denna lösnings- typ kan kallas momenttanken: TF skulle inte skydda yttranden som ingår som ett bland flera moment i ett som helhet straffbart förfarande. Den andra lösningstypen är inte på detta sätt teknisk; man ser i stället till yttrandets innehåll för att avgöra om detta är skyddat av TF eller inte. Detta kan kallas för en gränsdragning på materiell grund. TF och i synnerhet senare praxis bygger uppenbart på detta materiella kriterium. I propositionen 1986/87:151 om ändringar i TF m.m. instämde departementschefen i vissa remissinstansers uppfattning att det vore värdefullt om man kunde ge uttryck åt avgränsningen av TF:s exklusivitetsprincip genom en särskild regel i grundlagen. Han fann dock, i likhet med YFU, att det knappast var möjligt och att man Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet även i fortsättningen måste godta att grundlagsskyddets räckvidd bestäms med ledning av grundlagens syfte (a. prop. s. 86). Som angetts under rubriken mot straffbestäm- melser i vanlig lag i avsnitt 2.3.2.3 kom MGU efter en genomgång av förarbeten och doktrin fram till vissa grundläggande utgångs- punkter för övervägandena av om ett visst brott var av den arten att det i princip kunde föras in i TF:s brottskatalog, dvs. att det i princip omfattades av TF:s materiella tillämpningsområde. Brottet skulle kunna begås genom ett yttrande i ett grundlagsskyddat medium och yttrandet skulle vara straffbart i sig. Brottet fick i princip inte innehålla något moment som står utanför den ensam- ansvariges kontroll, dvs. man skulle i princip med ledning av enbart själva yttrandet kunna bedöma om det var straffbart eller inte. Yttrandets innehåll skulle också kunna anses falla inom det område som kan avgränsas utifrån tryckfrihetens syfte och innebörd, som därvid skulle tolkas vidsträckt. Oredliga eller illojala yttranden skulle inte upptas som tryckfrihetsbrott. Exempel på sådana gär- ningar var bedrägeri, oredligt förfarande, svindleri och förfalskning. MGU:s utgångspunkter kan sägas vara en kombination av moment- tanken och en gränsdragning på materiell grund. Som angetts ovan gjorde regering och riksdag ingen invändning mot MGU:s resonemang i denna del men MGU:s slutsatser och resonemang har kritiserats av i Exklusivitetsfrågan (s. 417 ff.). Han synes förorda en gränsdragning helt på materiell grund. Det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet gäller fullt ut för yttranden i tryckta och därmed jämställda skrifter och tekniska upptagningar som både framställs och sprids här liksom för radio- program som utgår från (om medierna uppfyller de formella kraven i fråga om teknik och spridning och yttrandet också faller inom grundlagarnas materiella tillämpningsområde). Grund- lagsskyddet enligt TF och YGL är emellertid även tillämpligt i viss utsträckning på medier med en svagare anknytning till . TF finns regler om utrikes tryckta skrifter och i 10 kap. YGL finns regler om radioprogram och tekniska upptagningar från utlandet m.m. Förenklat kan sägas att om mediet inte ges ut här gäller endast skydd för framställning som sker här (i form av Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet förbud mot censur och hindrande åtgärder) och inskränkt med- delar- och anskaffarfrihet. Om mediet ges ut här gäller i princip fullt grundlagsskydd men detta varierar något beroende på bl.a. var mediet framställs. TF:s och YGL:s reglering av tryck- och ytt- randefriheten gäller för svenska medborgare och utlänningar här i . Till skillnad mot vad som gäller för svensk medborgare kan skyddet för utlänningars utövning av tryck- och yttrandefrihet här i landet inskränkas genom regler i vanlig lag. Det territoriella tillämpningsområdet för TF och YGL har stor betydelse beroende på att har sitt internationellt sett unika, detaljreglerade yttrandefrihetsskydd i grundlag. Möjligheten att utkräva straff- och skadeståndsrättsligt ansvar för publicerings- verksamhet är också ofta mindre här än i andra länder. De terri- toriella kraven har behandlats utförligt i beredningens delbetänk- ande SOU 2004:114. 2.4TF:s och YGL:s historik Det svenska grundlagsskyddet för tryck- och yttrandefriheten med detaljerade regler på grundlagsnivå har en lång historia och stark förankring i . För förståelsen av grundlagsskyddet för tryck- och yttrandefriheten och den respekt det åtnjuter är det viktigt att känna till något om dess historia. Detta gäller naturligtvis särskilt när man överväger om genomgripande förändringar bör göras. I detta avsnitt lämnas därför en kort redogörelse för TF:s och YGL:s tillkomst och utveckling. När det gäller utvecklingen efter att TF och YGL trädde i kraft redovisas här främst de ändringar som har med teknik att göra. Anledningen till detta är att frågan om teknik- beroende ofta är dominerande i diskussionen av om vårt grundlags- skydd är hållbart för framtiden. I avsnitt 5.1.3 redovisas den diskus- sion som förts i frågan om en teknikberoende eller teknikoberoende grundlag under det mångåriga utredningsarbete som föregick YGL och även efter YGL:s tillkomst. Huvudsakliga källor till detta avsnitt är , Om tryckfriheten, 1942, s. 151 ff., Förslag till tryckfrihetsförord- ning, SOU 1947:60, s. 31 ff., , Tryckfriheten under tryck. Ordets män och statsmakterna, 1996, och , Den historiska utvecklingen av grundlagsskyddet för vissa medier Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet i TF och YGL, bilaga 3 i SOU 2001:28. I det följande anmärks även en del andra källor. , hade tryckpressen begränsad bety- delse för nyhetsförmedling och opinionsbildning. Kyrkan införde dock tidigt censur för att hindra spridning av felaktiga bibelver- sioner och irrläror. I infördes också gradvis en statlig censur och boktryckeriverksamheten var tidigt föremål för omfat- tande reglering. Enligt boktryckerireglemente skulle alla boktryckare i riket vara sammanslutna i en boktryckarsocietet under kanslikollegiets uppsikt och ledning. För att starta tryckeri- verksamhet krävdes tillstånd och för att trycka och ge ut en skrift krävdes dessutom godkännande av den statligt utsedda censorn. Syftet med boktryckarsocieteten var att upprätthålla censuren och att tillförsäkra boktryckarna vissa privilegier för utgivningen av skrifter, bl.a. gavs boktryckarna ensamrätten att trycka och ge ut en skrift. Angående tryckfriheten i se bl.a. , Om tryckfriheten, 1942, s. 151 ff. och , Om yttrandefrihet och tryckfrihet. Försök till belysning af Svenska Press-lagstiftningen, 1859, s. 124 ff. fick sin första tryckfrihetsförordning . För- ordningen var efter dåtida förhållanden mycket liberal. Genom att den gavs grundlagsstatus blev också det första landet i med grundlagsskydd för tryckfriheten. Förordningen före- faller främst ta sikte på det som framställts i tryck. I förordningens 13 § angavs att alla undersåtar ägde nyttja en fullkomlig och obehindrad frihet att uti tryck allmänt kunnigt göra allt vad som uti denne vår nåd. förordning icke finnes uttryckligen förbudit. I flera andra paragrafer i förordningen talas det dock om skrif- och tryckfriheten. Flera av de principer som ligger till grund för det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet infördes genom TF. Förordningen innehöll visserligen inte något allmänt censur- förbud men de dittills gällande censurbestämmelserna upphävdes och censorsämbetet avskaffades. Principen om att ingripande mot missbruk av tryckfriheten endast får göras i efterhand och offent- lighetsprincipen infördes liksom en variant av exklusivitetsprin- Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet cipen, dvs. principen att förordningen exklusivt reglerar allt bruk och missbruk av tryckfriheten. Något ensamansvar för tryckfri- hetsbrott infördes däremot inte. Skriftens författare ansvarade i första hand men boktryckaren kunde bli ansvarig om han inte satte ut författarens namn på titelbladet eller inte kunde ange vem författaren var. Under regeringstid (1771–1792) inskränktes tryckfri- heten kraftigt. infördes en ny tryckfrihetsförordning. Det angavs att den skulle vara att betrakta som en förnyelse av förordning och endast innehålla några ändringar. Den saknade emellertid grundlagskaraktär och i praktiken var tryckfriheten helt beroende av kungens godtycke. En mängd inskränkningar av tryck- friheten gjordes . Boktryckaren gjordes ansvarig lika med författaren så snart han inte kunde uppge författarens namn och med fulla bevis styrka sin uppgift. Detta ledde till en sträng självcensur. Det infördes också en ny form av censur för teaterföreställningar. Teaterpjäser på svenska språket fick inte tryckas eller uppföras utan att ha blivit anmälda hos hovkanslern och tillerkända privilegium. Avsikten var att värna om den goda smaken, språket och sederna samt att bevara aktningen för stånd och ämbeten. Även en särskild reglering för periodiskt utkom- mande skrifter infördes. Regleringen innebar att boktryckarna gavs ensamrätt att utge periodiska skrifter. Detta privilegium kunde dock när som helst återkallas. Den s.k. indragningsmakten hade härigenom introducerats. Den utgjorde en allvarlig inskränkning av tryckfriheten tills den avskaffades . Efter mordet på infördes censur för alla poli- tiska skrifter. skulle uppvisas av boktryckarna och granskas. De fick tryckas först efter erhållet tillstånd, s.k. imprima- tur. utfärdades en förordning om en allmän skriv- och tryckfrihet. Den innefattade allmänna uttalanden om en vidsträckt tryckfrihet men också inskränkningar som kunde in- rymma i princip vad som helst. En mängd restriktioner för ut- övandet av tryckfriheten infördes också ; indragnings- makten upplivades, teatercensuren återinfördes, förbud mot tryck- ning av allmänna handlingar infördes m.m. statsvälvning intog frågan om tryckfriheten en framträdande plats i lagstiftningsarbetet. regeringsform infördes ett principiellt stadgande som återgav tryckfrihetsförord- ningen dess grundlagsstatus. Stadgandet har överlevt i redigerat skick och återfinns i den inledande ändamålsparagrafen i 1 kap. Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet 1 § första stycket TF. Stadgandets historia belyses i portalstadganden i tryckfrihetsförordningen – Hur skapades de?, i till Hans Ragnemalm, 2005. infördes en ny tryckfrihetsförordning. Bortsett från den bibehållna akademiska censuren och teatercensuren var tryckfrihetsförordning förhållandevis liberal. Den innebar bl.a. att kravet på tillstånd för anläggande av boktryckeri upphävdes, dock med den begränsningen att tryckerier skulle få anläggas endast i stad eller inom från en stad. infördes en ny mera restriktiv tryckfrihetsförord- ning. tryckfrihetsförordning innefattade bl.a. en bestäm- melse om krav på tillståndsbevis för utgivande av periodisk skrift. Den inbegrep också återigen den s.k. indragningsmakten. Denna gav hovkanslern och i sista hand Kungl. Maj:t möjlighet att inställa vidare utgivning av periodisk skrift med visst innehåll. användes indragningsmakten i försök att stoppa den politiska oppositionen, se , och tryck- friheten 1810–1844, 1989. Tryckfrihetens och offentlighetsprin- cipens bakgrund och tillkomst, hur friheterna urholkades under och sedan upphörde under de sena gustavianska s.k. järnåren skildras också av i Smak för frihet. Opinionsbildningen i –1830, 2001. tryckfrihetsförordning hade stora redaktionella brister. Den gällde dock ända fram till dess att den nu gällande tryckfrihetsförordning började tillämpas. Som nämnts ovan av- skaffades indragningsmakten och förslag om mera omfat- tande reformer av tryckfrihetsförordningen lades fram . Bestämmelserna om den s.k. litterära äganderätten (upphovsrätten) lyftes ut ur tryckfrihetsför- ordningen . Detta innebar ett avsteg från principen att tryckfrihetsförordningen exklusivt reglerade allt som framställdes med hjälp av tryckpress. Avsteget förstärktes av en utveckling i praxis som innebar att vissa ekonomiska brott där tryckt skrift använts som hjälpmedel ansågs falla utanför tryckfrihetsförord- ningen. tillkallades sakkunniga för att göra en revision av tryckfrihetsrätten. Ett betänkande med en fullständig redaktionell omarbetning av tryckfrihetsförordningen lades fram . Be- tänkandet ledde inte till någon proposition men hade stor betydelse för senare utredningar och förslag. genomfördes en rad ändringar bl.a. avseende juryinstitutet och offentlighetsprincipen. Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet det senare avseendet innebar ändringarna att det mesta av sekre- tessregleringen bröts ut och togs in i vanlig lag. Kriminalisering skedde också av bl.a. falska rykten eller lögnaktiga uttalanden ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet eller den allmänna ord- ningen eller ägnade att väcka förakt för offentlig myndighet eller annat offentligt organ. Under inskränktes tryckfriheten genom bl.a. att föråldrade regler om konfiskation började tillämpas igen och att en ny ansvarsordning med ökat ansvar för tryckare infördes liksom även transportförbud för skrifter vilkas innehåll kunde skada för- hållandet till främmande makt. De nya inskränkningarna tillämpa- des ofta, se , Tryckfriheten under tryck. Ordets män och statsmakterna, 1997. En inskränkning av censurförbudet gjordes också. Detta innebar att i vanlig lag kunde föreskriva om förhandsgranskning av tryckta skrifter och om förbud mot införsel av sådana skrifter till samt mot utgivning av periodisk skrift. Någon sådan lag stiftades emellertid inte. Beträffande etablerings- friheten kan här också nämnas att begränsningarna i fråga om an- läggande av tryckerier upphävdes helt . tillsattes en utredning för en fullständig översyn av tryck- frihetslagstiftningen. Utredningen, som antog namnet tryckfrihetssakkunniga, lade fram ett betänkande (Förslag till tryckfrihetsförordning, SOU 1947:60). En proposition ut- arbetades på grundval av betänkandet (prop. 1948:230) och den nya alltjämt gällande tryckfrihetsförordningen började tillämpas 1948 och 1949. Den nya grundlagen innebar en väsentligt förbättrad systematik och ett mera lättillgängligt regelverk. Inskränkningar som gjorts i tryckfriheten under och upphävdes. TF bygger på de grundsatser som kommit till uttryck tryckfri- hetsförordning och som utvecklats under tidens gång, bl.a. exklusi- vitetsprincipen, censurförbud, särskild brottskatalog och särskild rättegångsordning. I fråga om brottskatalogen innebar TF den nyheten att principen om dubbel kriminalisering infördes. Enligt 7 kap. 4 § TF är sålunda som tryckfrihetsbrott straffbara de gärningar som anges i paragrafen om de begås genom tryckt skrift och även är straffbara enligt lag. Principen innebär att utvidgning av det område som är straffbart som tryckfrihetsbrott kräver grundlagsändring medan det för inskränkning är tillräckligt med ändring av vanlig lag. I den tidigare gällande tryckfrihetsförordningen hade brottsbeskrivningar funnits Det nu gällande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet intagna i förordningen men hänvisning gjorts till vanlig lag i fråga om straffet för tryckfrihetsbrott. Det hade då rått delade meningar i frågan om hänvisningarna medförde att ändring eller upphävande av bestämmelserna i strafflagen återverkade på tryck- frihetsbrotten (SOU 1947:60 s. 131 f.). Genom TF upphöjdes också meddelarfriheten till ett särskilt rättsligt institut. Meddelarfriheten reglerades i särskilda regler och fick alltså ett direkt grundlagsskydd. Enligt den dittills gällande ordningen hade ett visst skydd för meddelare visserligen förelegat till följd av ensamansvaret och grundsatsen om straffrihet för med- verkande till tryckfrihetsbrott men rättsläget var oklart i flera avseen- den (SOU 1947:60 s. 50, Axberger, Tryckfrihetens gränser, 1984, s. 295). Beträffande etableringsfriheten, som historiskt sett är ett utflöde av näringsfriheten, innebar reglerna TF inga större förändringar i då gällande rätt (prop. 1948:230 s. 148). I 4 kap. 1 § TF slogs fast att varje svensk medborgare och svensk juridisk per- son hade rätt att själv eller med biträde av andra framställa tryck- alster genom tryckpress. 2.4.3Utvecklingen fram till YGL:s ikraft- trädande Utvecklingen av skyddet för yttrandefriheten efter den nu gällande TF:s ikraftträdande har huvudsakligen rört grundlagsskyddets tillämp- ningsområde. Det formella tillämpningsområdet har utvidgats till att omfatta även andra skrifter än sådana som framställts i tryck- press och nya medier som TV och radio. Det materiella tillämp- ningsområdet har avgränsats gentemot exempelvis marknadsrättslig reglering av reklam och mot barnpornografi. Som angetts inled- ningsvis kommer här främst att redovisas de ändringar som har med teknik att göra, dvs.