sou · GUB385 · 2007-01-01 00:00:00 — De totalförsvarspliktiga informeras om regleringen om drogtestning i samband med undervisningen om de grundläggande tjänstebestäm- melserna. Den metod som används vid drogtestning är blodprov och urinprov. Vid positivt provresultat inleds ett militärt brottmål. Vid vägran att genomgå drogtest kan blodprov tas med tvång. för ett drogförebyggande arbete för all personal. Den finska försvarsmakten har en narkotikastrategi där följande anges. 1 § Försvarsmakten uppmuntrar hela sin personal att anamma sunda levnadsvanor och avhålla sig från narkotika och andra berusningsmedel. 2 § Försvarsmaktens narkotikastrategi omfattar samma principer som det övriga samhället beträffande kampen mot narkotiska preparat och följer således de allmänna riskomfattande riktlinjerna. 3 § Det centrala särdraget inom försvarsmaktens verksamhet är dess allmänt farliga karaktär med vapen, ammunition och spräng- ämnen i kombination med fysisk och psykisk belastning. Vid försvarsmakten utgör en person som använder narkotika en riskfaktor för dem som tjänstgör inom samma förband genom att äventyra tjänste- och arbetssäkerheten, hälsan samt den personliga egendom som tillhör dem som tjänstgör där och försvarsmaktens egendom. Sålunda har försvarsmakten anledning att ta en mer kategorisk ställning till narkotikafrågor än det övriga samhället. 4 § Försvarsmakten anser det som sin skyldighet att skydda sin personal i tjänsteuppdrag och arbetsuppgifter samt beväringarna som gör sin militärtjänst från att utsättas för riskfyllda situationer som beror på användning av narkotika, samt att sträva efter att förhindra att kriminalitet som hänför sig till användning av narkotika, narkomaner och narkotika sprids till försvarsmakten. Ifall den avlönade personalen och beväringar använder narkotika kan man inte anse detta vara enbart vars och ens ensak. 5 § Försvarsmakten använder drogtest i samband med urvals- förfarandet för dem som söker sig till den militära banan eller till fredsbevarande uppdrag, som förbandsåtgärd vid utnämnandet till tjänst eller ingåendet av arbetsförhållande (motsv.) samt för övervakning av säkerhet i tjänst för värnpliktiga och avlönad personal. Av dem som verkar inom allmänt farliga uppdrag krävs genomgånget drogtest. 6 § Brottsanmälan till polisen bör alltid göras om man upptäcker att en person använder eller innehar narkotika. Detta avser klara sinnesförnimmelser utgående från vilka man på allvarliga grunder kan misstänka att det rör sig om användning eller innehav av narkotika. Med sinnesförnimmelse avses här inte positivt resultat av drogtestet. 7 § Om man upptäcker att en person använder eller innehar narkotika leder detta till en utredning som syftar till att fastställa om det finns förutsättningar för personen i fråga att fortsätta tjänste- eller arbetsförhållandet. Dessutom bör man särskilt överväga om det föreligger skäl att vidta åtgärder för att avsätta personen från tjänst eller avbryta personens arbete under brottsutredningen. Om det rör sig om en studerande vid bör man överväga om det föreligger skäl för personen att avbryta studierna under brottsutredningens gång. En reservist som deltar i repetitionsövning blir hem- förlovad, och en beväring skickas till läkarkontroll för att man på nytt skall kunna bedöma tjänstdugligheten. Enligt det svarsformulär som inkommit från sker inte drogtestning vid mönstring. Drogtestning av totalförsvarspliktiga sker och är tillåtet men endast vid misstanke om drogpåverkan eller missbruk. Ett samtycke från den pliktige kan även ges för att utöka möjligheten till testning. Den metod som används vid drogtestning är urinprov. De totalförsvarspliktiga ges information angående drogtestning av försvarsmaktens narkotikastrategi i början av sin utbildning. Om ett positivt provresultat erhålles omvärderas tjänstduglig- heten och beroende på fallet görs en förundersökning om det finns grund för det. Vid vägran att genomgå testning övervägs om det är nödvändigt att även här omvärdera den enskildes tjänstduglighet. Drogtestresultat är uppgifter om en persons hälsotillstånd och är som sådana sekretessbelagda enligt lag om offentlighet i myndig- heternas verksamhet. är möjligheten till drogtestning inte reglerad i författning men ett förslag att så bör ske har givits i ett betänkande av kommissionen för totalrevision av värnpliktslagen. Förslaget är ute på remiss. I föreslagen ny värnpliktslag föreslås en bestämmelse som gäller möjligheten att utreda användningen av narkotika. Bestämmelsen föreslås lyda enligt följande under rubriken som klarlägger bruk av narkotika. 66 § Vid en undersökning som enligt 64 § kan i fråga om den som tjänstgör enligt denna lag utredas också i 2 § i narkotikalagen (1289/1993) avsett bruk av narkotika. Till en undersökning som klarlägger bruket av narkotika kan med den värnpliktiges samtycke förordnas en värnpliktig som har för avsikt att verka i en uppgift som förutsätter noggrannhet, tillförlitlighet, självständig om- dömesförmåga eller god reaktionsförmåga och där utförandet av uppgiften under påverkan av narkotika eller beroende av narkotika kan: 1.äventyra den värnpliktiges eller andras liv, hälsa eller säkerhet i samband med tjänstgöringen, 3.äventyra skyddet i fråga om uppgifter som erhållits i tjänstgöringsuppdrag och därmed orsaka olägenhet eller skada för de allmänna intressen som skyddas av sekretessbestäm- melser. En värnpliktig kan förordnas till undersökning enligt 1 mom. trots att han inte har gett sitt samtycke, om det finns grundad anledning att misstänka, att han är narkotikapåverkad under tjänstgöringen eller är beroende av narkotika. Den som vägrar genomgå undersökning är skyldig att underkasta sig kroppsbesiktning enligt 5 kap. 9 § i tvångsmedelslagen. Närmare bestämmelser om genomförande av kontroll av under- sökning samt om uppgifterna enligt 1 mom. kan utfärdas genom förordning av statsrådet. I den ovan redovisade föreslagna 66 § hänvisas till 64 §. Denna föreslås lyda enligt följande. 64 § En värnpliktig kan, för fastställande av hälsotillståndet, förordnas att genomgå kontroll eller undersökning som utförs av läkare eller yrkesutbildade personer inom hälso- och sjukvården, om detta är nödvändigt för bedömningen av hans förutsättningar att sköta sina tjänstgöringsuppdrag eller för fastställandet av hans tjänstduglighet. Beväringarnas hälsotillstånd och tjänstduglighet skall utredas efter att tjänstgöringen inletts. Hälsotillståndet skall dessutom granskas före utgången av tjänstgöringstiden samt även annars vid behov. Under den övriga tjänstgöringstiden som avses i denna lag utreds den värnpliktiges hälsotillstånd genom en enkät som görs när tjänstgöringen inleds och när den avslutas samt genom erforderliga undersökningar. Det norska försvaret för ett drogförebyggande arbete för all personal. Enligt de grundläggande riktlinjerna för att bekämpa rusmedel i försvaret skall försvaret aktivt bidra till förebyggande och upprätthållande arbete med hänsyn till rusmedel. Centralt och lokalt skall handlingsplan upprättas för att bekämpa rusmedel och denna inarbetas i den centrala och lokala handlingsplan för hälsa, miljö och säkerhet och revideras . All personal i försvaret skall ges en klar förståelse av de skadeverkningar missbruk av rusmedel för med sig, både för den enskilde och för försvaret. Brukande av narkotika, dopningsmedel och missbruk av läke- medel som innehåller narkotika accepteras inte och skall aktivt bekämpas efter de riktlinjer som finns angivna i Forsvarssjefens rusmiddeldirektiv. En nolltolerans gäller. Olovligt bruk av narkotika medför att den enskilde kan räkna med att bli bedömd som olämplig för tjänstgöring i försvaret. Olovligt brukande av narkotika och dopningspreparat anmäls alltid till polismyndigheten och behandlas sen i det civila rättssystemet. Narkotikaöverträdelse kan därför inte bestraffas disciplinärt. Det är ett chefsansvar att vara uppmärksam på indikationer på missbruk och att reagera på ett tidigt stadium. Underlåtenhet att reagera eller igångsätta rehabilitering efter det att missbruk uppdagats räknas som tjänsteförsummelse. All personal har en plikt att rapportera bruk av narkotika och dopningsmedel samt missbruk av alkohol. Personal som miss- brukar rusmedel skall fångas upp på ett tidigt stadium och ges möjlighet till hjälp. Det hör inte till försvarets uppgifter att behandla missbrukare utan detta är en uppgift för andra samhälls- institutioner. Försvaret ansvarar emellertid för åtgärden att bedöma en passande behandling. Missbruk och olovligt bruk av rusmedel är i de allra flesta fall oförenligt med säkerhetsföreskrifter. Drogtestning sker inte vid mönstring. Det sker och får ske drogtestning av totalförsvarspliktiga men endast vid misstanke om drogpåverkan eller missbruk. Den metod som används vid drog- testning är urinprov. 7 Teknik vid drogtestning När det gäller drogtester skiljer sig olika tekniker åt i bl.a. tillförlitlighet, mätnoggrannhet, pris och vad som kan analyseras. En rättslig problematik uppkommer också vid ett integritets- resonemang kring olika slags undersökningar och tester. I detta avsnitt ges en beskrivning av de undersökningar och tester som är vanligast förekommande inom arbetslivet. Därtill ges en redogörelse för ett kvalitetssäkringssystem för denna typ av provtagning som tagits fram inom ramen för Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC). Det vanligaste sätten att genomföra ett narkotikatest i arbetslivet är att den enskilde lämnar ett urinprov som sedan analyseras vid ett s.k. immunologiskt test. De immunologiska testerna ger snabbt besked som de är relativt billiga. Provresultatet utfaller antingen positivt eller negativt beroende på om mängden av de substanser som testas i urinen överstiger en bestämd nivå (cut-off nivå). De immunologiska testerna görs av rättssäkerhetsskäl i två steg, där det första steget består av ett s.k. screeningtest med enkel immunologisk teknik. Utvisar detta ett negativt resultat görs inga fortsatta analyser. Om screeningtestet är positivt skall en bekräftande analys utföras. Denna görs med användande av en annan, mycket till- förlitlig metodik, som är väsentligt dyrare än screeningtestet. Innan ett provsvar från ett immunologiskt test definitivt klassas som positivt skall det normalt underkastas granskning av en läkare med särskild kompetens, en s.k. MRO (Officer), för att utesluta alternativa förklaringar, som t.ex. sjukdom, medicinering eller genetiska faktorer, till provutfallet. Ett negativt prov i det första steget betraktas normalt som slut- resultat, medan ett positivt provsvar från ett immunologiskt test inte ensamt kan ligga till grund för en bedömning av slutresultatet. Sammanfattningsvis kan sägas att en riktig användning av de tester som redovisats här innebär ett säkert sätt att analysera förekomsten av narkotiska preparat hos en enskild. Här bör påpekas att falska provsvar, såväl positiva som negativa, kan förekomma i relativt stor omfattning i det första ledet av testerna och att det därför är en förutsättning att samtliga positiva provsvar genomgår båda de här beskrivna analyserna. Att så skall ske framgår även av SWEDACS tillämpningsdokument SWEDAC DOC 01:37 och meddelandeblad, Narkotikatester av urin inom hälso- och sjukvården, . (Se mer härom under avsnitt 7.5). Det finns även andra testmetoder. T.ex. förekommer s.k. snabbtester som görs med urinsticka utanför laboratorier. Därtill kommer tester av hår där analysen visar förekomsten av narkotikaintag och det även efter det att intaget skett. Alkoholtester kan baseras på utandningsluft, urin-, blod-, saliv-, svett- eller hårprov. Ett utandningsprov visar alkoholhalten i utandningsluften, vilken normalt speglar etanolhalten i blodet. För att på detta sätt kontrollera alkoholintag krävs särskilda mätinstrument som finns i en rad olika utföranden och de mätningar som görs har varierande tillförlitlighet. Alkoholtest genom utandningsprov är ett av de vanligaste förekommande proverna som vidtas på arbetsplatser. Genom urin- och blodprov kan även test genomföras för att mäta den direkta förekomsten av etanol i proverna. I stället för att påvisa etanol i provmaterialet kan man i urin, blod, saliv, svett eller hår analysera olika markörer för tidigare alkoholintag. Genom metoden 5-HTOL, som baseras på urinprov, går det att påvisa ett tidigare alkoholintag efter intaget och är mätbart 5–(beroende på dos) efter det att etanolen eliminerats ur kroppen. Av stort värde i diagnostik av regelbunden högkonsumtion av alkohol är analyser som reagerar på några veckors högkonsumtion. Ett sådant prov är CDT (kolhydratfattigt transferrin) som är en analys baserad på blodprov. CDT mäter den ackumulerade effekten av en regelbunden alkoholkonsumtion som överstiger cirka 50–ren etanol per dag , vilket motsvarar en konsumtion av ungefär 3–4 burkar starköl eller en flaska vin eller 15–starksprit. Ett förhöjt CDT värde är normalt ett säkert tecken på kronisk överkonsumtion av alkohol, förutsatt att kända orsaker till falskt positivt resultat uteslutits. Falskt positivt resultat kan förekomma vid vissa leversjukdomar, en särskild ärftlig störning i ämnesomsättningen och graviditet. Det finns också ett antal andra markörer som används för att påvisa kroniskt alkoholintag. Dessa utgörs främst av GGT (gammaglutamyltransferas), ASAT (aspartataminotransferas), ALAT (alaninaminotransferas) och MCV (mean corpocular volume). Samtliga dessa markörer, som analyseras ur blodprover, ger utslag på vävnadsskada eller annan sjukdomspåverkan som kan bero på en skadligt hög alkoholkonsumtion. De kan dock ge utslag för en rad andra tillstånd och ger många både falskt positiva och falskt negativa resultat. Användbarheten av GGT är bättre vid uppföljning av behandlingsresultatet för konstaterade alkoholister. GGT mäts med fördel en gång . Genom att kombinera GGT och CDT ökar möjligheten att upptäcka alkoholmissbruk, eftersom dessa tester ger utslag via helt olika mekanismer. Sammanfattningsvis kan sägas att det finns goda möjligheter att analysera akut alkoholpåverkan genom bestämning av alkohol i utandningsluft, urin och blod. Vid bedömning av om det föreligger kronisk överkonsumtion är det mer problematiskt. En kombina- tion av CDT och GGT ger störst möjlighet till att upptäcka missbruk. Det bästa resultatet erhålls emellertid vid en kombina- tion av laboratorieanalyser, samtal och klinisk undersökning av patienten. Dopningsmedel kan spåras i urinprov som analyseras vid laboratorium. Analysen kräver en avancerad och tillförlitlig, men dyr metodik (GC–MS). De laboratorietester som utförs tar endast sikte på förekomsten av anabola steroider. En viktig förutsättning för tillförlitligheten i drogtestning är att alla de personer som utför de olika momenten från provtagning till analys och återförande av resultat har kunskap och kompetens på området. En annan viktig förutsättning är att hela säkerhetskedjan (chain-of-custody) från provtagning till återförande är under kontroll och kvalitetssäkrad. Viktiga omständigheter vid kontroll är bl.a. verifikation av positiva resultat med hjälp av mer kvalificerad metodik och slutlig bedömning av en läkare med särskild kompetens (Officer [MRO]). En avgörande princip för tillförlitligheten i positiva resultat är att de genomgått två analyssteg på laboratoriet. Det är i detta sammanhang viktigt att påpeka att det första steget i analysen, dvs. screeningen, har en ganska hög osäkerhet även om provtagningen och screening utförs på ett korrekt sätt. Negativa resultat i screening skall betraktas som definitiva medan positiva resultat skall vara preliminära och genomgå en mer kvalificerad analys- metod för att verifiera att resultatet är korrekt. Den verifierande analysen kan endast utföras på ett speciallaboratorium, medan screening också kan utföras med enklare instrument och med snabbtester. SWEDAC har erfarenhet och kompetens för att bedöma och ackreditera denna typ av laboratorieverksamhet. Ackrediteringskraven omfattar speciella krav på tester inom arbetslivet. För prover som tas i rent kontrollsyfte, t.ex. arbetsplatsprover, och där det inte föreligger något känt missbruk, måste ställas särskilt höga krav på tillförlitligheten för att undvika att oskyldiga drabbas. Systemet och rutinerna måste kunna hantera en situation där en individ, som anser sig oskyldigt utpekad, får en rättvis behandling. Det måste vid sådana tillfällen säkerställas att en detaljerad redovisning av fallet kan ske, t.ex. i samband med en efterföljande rättslig prövning. En viktig uppgift i detta sammanhang har MRO:n, som har till uppgift att i varje enskilt positivt fall kontrollera att säkerhetskedjan är intakt och t.ex. begära kompletterande analys av B-provet. SWEDAC har i ett tillämpningsdokument (Narkotikaanalyser i urin, SWEDAC DOC 01:37) behandlat analyser av narkotika i urin. I dokumentet anges att provtagningen är ett kritiskt moment av narkotikatestningen då risk för manipulation av prov föreligger. Anvisningar skall finnas för hur en korrekt provtagning skall gå till. I tillämpningsdokumentet anges bl.a. att rutiner och uppgifter skall finnas för: 1.Märkning och eventuell plombering av provrören. 2.Rutiner för att förhindra att medtaget prov lämnas. 3.Minsta accepterade provvolym. 4.Rutiner för att förhindra att något tillsättes urinen i samband med provlämnandet. 5.Uppgifter om läkemedelsintag bör efterfrågas på remiss. 6.Hur provet skall transporteras. 7.Vid undersökning med krav på skärpt säkerhet (företags- testning, se nedan) skall krav på chain-of custody system vara uppfyllda (t.ex. id-kontroll, temperaturmätning, plombering, signering av provtagare och provlämnare, A- och B-prov). När det gäller tester som inte är en del av vård och behandling utan mer kontrollverksamhet av en individ anger SWEDAC i sitt tillämpningsdokument följande: 1.Krav på A- och B-prov. B-provet måste finnas obrutet efter att slutresultatet rapporterats för att möjliggöra senare eventuell omanalys. 2.Krav på ett system med chain-of custody från provtagning till färdigt resultat. Alla moment från provtagning till provningsrapport skall vara säkrade och dokumenterade. Laboratoriet skall i efterhand i detalj kunna redogöra för hur provet hanterats. 3.Screening och verifikation utförs företrädesvis på ett och samma laboratorium. Om screening och verifikation inte utförs på ett och samma laboratorium enligt punkt 3 utan på olika laboratorier gäller, enligt SWEDAC, följande: Alla positiva prover skall skickas vidare till ett laboratorium som har en ackreditering som omfattar företagstestning. Provskickningen skall uppfylla säkerhetskraven enligt punkt 2. Rutinerna skall vara dokumenterade och säkerställa att ett obrutet delprov finns sparat, se punkt 1. Det verifierade laboratoriet skall utföra både screening och verifikation. 8Gällande regler och praxis rörande drogtester För totalförsvaret gäller samma lagar och rättssystem som i övriga samhället. Det finns dock vissa speciella lagar som gäller för totalförsvarspliktiga. Dessa lagar innebär i stort att några av de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna får begränsas för total- försvarspliktiga. De mest typiska inskränkningarna är att de måste komma till förbandet när de blivit inkallade och att de måste lyda sin chefs order angående tjänsten och utbildningen. Total- försvarsplikten är en plikt och bygger inte på något frivilligt avtal. När det gäller tillåtligheten att få genomföra drogtester finns vissa inskränkningar i lagstiftningen för att skydda den personliga integriteten. Såvitt gäller arbetstagare finns i svensk rätt inte någon lagstiftning som direkt behandlar frågan om rätten för en arbetsgivare att mot en arbetstagares vilja genomföra drogtester. Offentligt anställdas integritet skyddas främst genom 2 kap. 6 § regeringsformen. För anställda inom den privata sektorn saknas lagbestämmelser om skydd för den enskildes personliga integritet i arbetslivet. För anställda inom den privata sektorn har dock skapats en praxis genom Arbetsdomstolens avgöranden (se avsnitt 8.11). Genom grundlagsskyddet i regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. påtvingade kroppsliga ingrepp. Vad som avses med kroppsliga ingrepp redogörs för nedan. En del anställningar kräver dock från säkerhetssynpunkt att arbetstagarens hälsa inte försämras på ett sådant sätt eller i sådan grad att man inte i tillräcklig utsträckning kan förebygga risker för arbetstagaren eller för omgivningen. På vissa områden finns därför lagregler om hälsoundersökning. Poängteras skall dock att oftast nämner varken lagtext eller förarbeten till reglering om hälso- undersökningar att syftet med sådana undersökningar är att utreda om någon är drogpåverkad i tjänsten. Som exempel på regler kan nämnas de som finns i luftfartslagen (1957:297), livsmedelslagen Gällande regler och praxis rörande drogtester (2006:804), körkortslagen (1998:488), smittskyddslagen (2004:168), strålskyddslagen (1988:220) och lagen om säkerhet vid tunnelbana och spårväg (1990:1157). I arbetsmiljölagen (1977:1160) finns också bestämmelser om läkarundersökning. En fråga av intresse är om drogtester kan omfattas av begreppet hälsoundersökning. Av Utredningen om medicinska utredningar i arbetslivet (SOU 1996:63 s. 39–43) framgår att hälsounder- sökningar, som går in under begreppet medicinsk undersökning, kan indelas i allmänna hälsoundersökningar, periodiserade och riktade hälsoundersökningar. Vidare framgår det att drogtester är en form av medicinska undersökningar. Nedan redovisas först den reglering som finns avseende total- försvarspliktigas skyldighet att genomgå medicinsk undersökning. Därefter följer en genomgång av annan reglering avseende hälsoundersökningar och drogtester för att visa rättsläget avseende olika personalkategorier. De totalförsvarspliktigas skyldighet att genomgå medicinsk undersökning under tjänstgöringen framgår av 5 kap 1 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Bestämmelsen föreskriver att den som fullgör värnplikt eller civilplikt är skyldig att genomgå den medicinska och psykologiska undersökning som krävs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. I förarbetena till regleringen anges att det inte självfallet innebär att en totalförsvarspliktig skall vara skyldig att tåla varje kroppsligt ingrepp. Ingreppet bör alltid vara nödvändigt för att bedöma förutsättningarna för den totalförsvarspliktiges förmåga att tjänstgöra i just den befattning som han eller hon skall upprätthålla. Vilken medicinsk undersökning som krävs bör således vara beroende av vad som krävs för tjänstgöringen (prop. 1994/95:6 s. 143). Vidare anges i förarbetena till regleringen att en totalförsvars- pliktig under tjänstgöringen är skyldig att underkasta sig samma undersökningar som vid en mönstring. Den ger dock inte myndigheterna rätt att påtvinga en pliktig andra kroppsliga ingrepp som avses i 2 kap. 6 § regeringsformen än sådana som är motiverade av behovet att utreda och bedöma förutsättningarna att tjänstgöra Gällande regler och praxis rörande drogtester Därtill anges att bestämmelsen ger myndig- heterna rätt att i sådant syfte ta blodprov av en totalförsvarspliktig men däremot inte att mot hans eller hennes vilja genomföra vaccineringar (prop. 1994/95:6 s. 181 f.). Varken lagtext eller förarbeten nämner uttryckligen under- sökningar i syfte att utreda om en totalförsvarspliktig är drog- påverkad i tjänsten. Det är , eller den myndighet som verket utser, som har rätt att fatta beslut om sådana undersökningar. har delegerat sådan beslutanderätt till Försvarsmakten och andra statliga myndigheter som är utbildningsansvariga (TPVFS 2004:1 13 kap. 1 §). I detta sammanhang är även reglerna i lagens andra kapitel avseende utredning om personliga förhållanden av intresse. I 2 kap. 1 § anges att en totalförsvarspliktig är skyldig att på begäran lämna nödvändiga uppgifter om hälsotillstånd, utbildning, arbete och personliga förhållanden i övrigt.