sou · GUB334 · 2007-01-01 00:00:00 — Inom har Svenska Rikskonserter ett uppdrag att lägga orkesterturnéer – såväl svenska som utländska orkestrar turneras inom ramen för Rikskonserters budget. Mellan tre och fem produktioner resulterar konserter. Utredningen tror att det blir viktigt att prioritera och stödja rörligheten framförallt inom – men också möjlighe- ten till internationella gästspel är mycket viktig för såväl publik som för utbytet av konstnärliga visioner. Nya konserthus utan fast orkester har sett dagens ljus i , och ytterligare planeras och byggs i , och . Detta ger ökade möjligheter till publika möten med olika orkestertyper i ändamålsenliga lokaler. Då det gäller den breda tillgängligheten till orkestermusik, tycks främst den symfoniska repertoaren stöta på hinder för en vid spridning. Höga kostnader för turnéer tillsammans med priorite- randet av verksamheten i de egna husen, samverkar till att göra denna musikform till den minst fysiskt spridda. I kanske fram- förallt norra finns även andra hinder i form av bland annat ett begränsat antal ändamålsenliga lokaler samt konsertarrangörer med kapacitet att betala för de större orkestrarna. I några fall har de mindre orkestrarna i såväl nord som syd samverkat kring större produktioner för att kunna presentera en annan repertoar. I enlighet med regleringsbrevet för Stiftelsen serters verksamhet (U2005/9547/KR) skall en översyn av Riks- konserters organisation genomföras. Syftet med översynen är bl.a. att kunna åstadkomma omprioriteringar i verksamheten för att därigenom ytterligare förstärka stödet till det regionala och lokala musiklivet. 6.5.2Radio/TV:s betydelse för orkestermusiken För spridningen av den symfoniska repertoaren, blir allianser av många olika slag allt viktigare. Inte minst möjligheten att sprida musiken via andra media. som diskussioner och förändringsarbete pågår vad gäller kanalstrukturen på och inte minst P2, löper sändningstillståndet för perioden 2005 ut, och ett nytt inväntas. I det sändningstillstånd som ännu gäller då detta skrivs, stipuleras bl.a. att SR ska I sin roll som kulturbärare fortsatt vidga och fördjupa sitt kulturansvar men också att SR ska samarbeta med kulturinstitutioner och fria kulturproducenter I hela I syfte att erbjuda utsändningar av föreställningar, konserter och andra kulturhändelser. SR:s roll har i olika sammanhang definierats som dubbel. SR är i denna dubbla definition både ett medieföretag och en kultursprida- re. Genom EBU () ges P2 enligt vissa bedömare en publik på mer än 80 miljoner radiolyssnare över hela . Många intressenter inom den konstmusikaliska sfären – publik, musiker, tonsättare m.fl. – ser också P2 som en sorts na- tionalscen för konstmusiken. Här finns en möjlighet att sprida och uppmärksamma en musik som normalt inte når de stora publik- mängderna. Mängden produktioner, alltså nyinspelningar och utsändningar av orkesterkonserter, har mellan åren 1998 2004 flerdubblats; SR har gått från 8 produktioner med externa orkestrar (alltså med andra orkestrar än ) till cirka 60 produktioner 2004. De flesta av dessa externa orkestrar utgörs alltså av svenska regionala orkestrar. Radiosymfonikerna gjorde I genomsnitt 64 konserter – därtill kommer ett varierande antal studioinspelningar och turnékonserter (Källa: En del av världen, Svensk Scenkonst och , 2005). SRP2:s företrädare har för utredningen uttryckt sin fortsatta ambition att inte enbart sända samtliga konserter med Radiosymfonikerna och , utan även spegla den bredd och mångfald som finns bland de övriga svenska orkestrarna. Exakt hur det kommer att se ut med P2 och or- kesterproduktionerna, avgörs naturligtvis av ett flertal faktorer, av vilka SR-direktionens inriktningsbeslut och prioriteringar för P2 utgör den kanske enskilt viktigaste. De flesta orkestrar, med några undantag, beskriver också sam- arbetet med P2 som gott. I orkestrarnas avtal med musikerna finns oftast också en schablonersättning för medverkan vid inspelningar inlagd – däremot finns andra hinder för möjliga inspelningar; exempelvis att krav på förhöjda dirigent- och solistgager kan uppstå i det fall en radiosändning föreslås ingå i avtalet. En orkester, (), har som ovan antytts, en särställning i relationen till SR. Alla Berwaldhallens konserter spelas i radio. Därmed får också denna orkesters uppdrag särskild tyngd. Genom att vara den svenska orkester som spelas mest i radio, blir också de innehållsliga aspekterna viktiga – hur brett man formulerar sin repertoar, och på vilket sätt man med denna kompletterar den övriga repertoar som sänds i P2. Även i SVT:s utbud av orkestermusik dominerar . Åren 2001 2005 sände SVT mellan fem och åtta konserter med SRSO inom ramen för programmet Veckans konsert. Övriga svenska orkestrar delade på mellan tre och sex konserter . Långt ifrån alla de av utredningen speglade orkestrarna förekom i SVT:s utsändningar. Av de mellan tretton och närmare tjugo årliga orkesterkonserter som SVT sänt åren 2001 2005 utgjordes mellan tre och nio av utländska orkesterprogram (Källa: ). De 15 statligt stödda orkestrarnas publik har minskat mellan åren 1998 2003. Strategier för att möta nya publikgrupper behövs inom or- kesterverksamheten Svårigheterna med att göra jämförelser mellan orkestrarna och deras publika relation är många, bland annat därför att betydelsen av de till inrapporterade siffrorna varierar. Vi ser exempelvis inte hur många enskilda besökare som publiktalen ut- gör, dvs. om det är samma människor som återkommer eller om det är förstagångsbesökare. Det vi har kunnat konstatera är dock att antalet betalande besök hos de statligt delfinansierade or- kestrarna har sjunkit över perioden 2003, med en viss ökning . Nedanstående diagram (diagram 7) visar antalet betalande besö- kare hos de 15 orkestrar utredningen studerat för perioden 2003. Diagram 7 Antalet betalande besökare Antal betalande besökare i de statsstödda orkestrarna har alltså fler orkestrar kommit in i systemet, och en närmast förväntad ökning av antalet betalande besökare äger då rum. Mer tankeväckande är dock den publikförlust som äger rum mellan åren 1998 2003:de 15 statligt stödda orkestrarna förlorar sammantaget nära 200 000 betalande besökare , från 720 000 besökare till 525 166 besökare eller av sin publik. Det största publikbortfallet står dock de fem statligt stödda symfoniorkestrarna för: den betalande publiken för dessa orkestrar minskar från 487 000 besökare till 286 308 besökare , d.v.s. en minskning . Kammarorkestrarna visar sammantaget en mindre dramatisk minskning. Då Dalasinfoniettans publiksiffror dragits bort (de tillkommer i redovisningen först ), visar kammarorkestrarna en minskning av den betalande publiken från 233 000 besökare till 191 664 besökare – en minskning på (Källa: statistik, Musik, åren 1994 2003, utredningens bearb.) Vissa orkestrar har visat en mer dramatisk nedgång än andra – samtliga fem statligt stödda symfoniorkestrar uppvisar dock vikande publiksiffror mellan åren 1998 2003, medan några av kammar- orkestrarna faktiskt ökat sin publik. Operainstitutionerna uppvisar, för verksamheterna som helhet, en sammantagen ökning av antalet betalande besökare ; från 666 044 besökare till 706 308 besökare – en ökning på . Det är dock bara två institutioner – och Opera – som står för denna totala ökning. Övriga 4 institutioner, inklusive i , uppvisar samtliga en minskning av antalet betalande besökare under perio- den 2003, en minskning som ligger (Källa: ). Av de samtal utredningen haft med de svenska orkestrarna, har framgått att det finns mycket få djupgående analyser av vilka publikgrupper man når med orkesterverksamheten. Det generella intrycket, som baserar sig på orkestrarnas egna uppskattningar och undersökningar, är att publiken främst utgörs av en svensk medelklasspublik med viss dominans av kvinnliga besökare. Att nå barn- och ungdomspubliken har länge betraktats som ett prioriterat mål bland de svenska orkesterinstitutionerna. Av de totalt 525 166 betalande besökarna , utgjordes 118 706 av barn och ungdomar, eller av den totala betalande publiken. Av dessa var 4 757 ungdomar eller av den totala betalande publiken (Källa: , Musik 2003). Det har också framgått att man i orkesterverksamheten upplever den stora gruppen ungdomar som särskilt svår att nå – utvecklade strategier tycks också saknas för att möta denna grupp. Bristen på publikundersökningar inom orkesterverksamheten gör det svårt för utredningen att bedöma huruvida orkestrarna når en brett sam- mansatt publik. För att spetsa till det: om publikförlusten fortsätter i samma takt som mellan åren 1998 2003, då publiken minskat , skulle alltså publiken för de 15 statsstödda orkestrarna försvinna (eller vara närmast obefintlig) – . Bilden är tillspetsad – säkert kommer det att finnas ett publikt underlag för orkestrarna , men signalerna är tillräckligt tydliga för att behöva tas på djupaste allvar av de offentligt finansierade orkest- rarna. Eftersom det i stor utsträckning saknas publikundersökningar är det svårt för utredningen att bedöma vad publikbortfallet i huvud- sak beror på. Att göra publikundersökningar och utarbeta strategier för hur man ska kunna finna en ny publik torde vara en framtida huvudfråga för de svenska orkestrarna. 7Avslutande resonemang och slutsatser Från att ha befunnit sig i mitten av en musikalisk konstnärlig dis- kurs, riskerar orkestrarna att hamna i periferin av sin egen konstforms utveckling, i såväl som i resten av världen. I centrum för bygget av en orkester står i hög grad förvaltandet av det konstmusikaliska arvet. som orkestern i viss mån behållit sin status som ly- sande exponent för den stora västerländska musikaliska traditionen och som bildningsmarkör, dominerar populärmusiken media. Radio, TV och tidningarnas spegling av musiken som konstform domineras kraftigt av det populärmusikaliska perspektivet. Att den konstmusikaliska traditionen, tillsammans med andra publikt sett smalare uttrycksformer som exempelvis jazzen innehåller en ur många aspekter rikare musikalisk palett tycks inte vara något som intresserar de marknadsberoende medierna. , och inte särskilt förvånande, växer allt färre upp med bilden av konstmusiken som toppen av den musikaliska hierarkin. Den tidigare självklara position som orkestrarna intagit i det västerländska samhället, kommer säkerligen att utsättas för ytterli- gare påfrestningar och utmaningar i takt med att samhället fort- sätter att utvecklas – där är utredningen i stort enig med den bild som gavs av författaren och som utredningen refererar till i avsnittet 3, Utredningens utgångspunkter. Utredningen menar, att om orkestrarna fortsättningsvis låter en delvis statisk bild av sin roll och sin huvudsakliga uppgift diktera relationen till en föränderlig omvärld, så kan man också utgå från att denna relation inte kommer att utvecklas i positiv riktning. Po- sitivt är dock att många orkestrar och orkesterföreträdare är med- vetna om det föränderliga i positionerna och att nya strategier ut- arbetas på flera håll för att möta den nya tiden. Dock har dessa strategier inte tillräckligt kunnat motverka den publikmässiga ned- Avslutande resonemang och slutsatser gång som drabbat orkestermusiken – och som riskerar att fortsätta om inte nya synsätt implementeras. Det är nämligen lätt hänt att de konstnärliga beslut som fattas, den argumentation och kulturpolitiska retorik som uppstår runt den klassiska musiken, uppfattas som obskyra och konservativa så länge som fundamentet för diskussionen är ett ganska oartikulerat tradi- tionen fordrar. I synnerhet i en omvärld som har en minskande kännedom om vilken tradition vi talar om, och vad den egentligen innehåller. I en tilltagande medvetenhet kring frågor som rör bl.a. jämställdhet och mångfald, kommer samhällets krav på en mer stringent analys av de egna möjligheterna till förändring avkrävas också orkestrarna. Utredningen konstaterar att orkestrarna kon- kret bör ta sig an behovet att arbeta med jämställdhet inom sina verksamheter. Den utredning om jämställdhet på scenkonstområ- det som lämnar sitt betänkande , kommer med stor san- nolikhet föra diskussionen till en för institutionerna ny nivå. I kapitlen 3–6 har utredningen gjort en översyn med avseende bl.a. på spridning av orkestermusik, musikernas anställningsför- hållanden, repertoar och orkestrarnas ekonomi. Utifrån dessa redo- görelser drar utredningen ett antal slutsatser som redovisas i följande avsnitt, i syfte att få en bättre överensstämmelse mellan de nationella kulturpolitiska målen och orkesterverksamhetens ut- veckling i hela landet. Musiken själv, och därmed dess publik, bör genom utredningens förslag bli de stora vinnarna i det större perspektivet. 7.1Behovet av en balanserad trefot Genom den infrastruktur som byggts upp på det professionella musikområdet, med orkesterinstitutioner och länsmusik har mycket gjorts för att främja de nationella kulturpolitiska målen inom musikområdet. I detta sammanhang är det viktigt att poäng- tera det delade ansvaret för kulturens utveckling mellan statlig, re- gional och lokal nivå. Tillsammans med framväxten av professio- nellt verksamma fria grupper på musikområdet inom flera genrer, fria konsert- och festivalarrangörer runt om i landet har den musi- kaliska mångfalden i det svenska musiklivet ökat kraftigt , och sorts musiklivets trefot kan sägas ha uppstått: orkester-länsmusik-fria musikgrupper. Avslutande resonemang och slutsatser Orkesterverksamheten är kostnadsintensiv. Verksamheten bygger sin existens på tillgången till högt utbildade musiker, som förmår tolka och utföra en tradition som i sig befinner sig i ett utrymmes- mässigt underläge medialt sett. Hela spannet av den orkestrala musiken är ett musikaliskt fält som är beroende av ett starkt och tydligt stöd från såväl den lokala, regionala som den statliga nivån. De olika formerna av orkestral konstmusik, utgör liksom den orkestrala storbandsjazzen ett nationellt intresse. Men orkestermusiken är också beroende av ett dynamiskt flöde av intryck och utbyten, att det finns ett konstnärligt tryck från fler håll än det egna. Av detta skäl utgör de fria professionella musik- grupperna med bl.a. de mindre, frilansbaserade orkestrarna utan orkesterbidrag en viktig del i det konstnärliga samtal som musiken måste kunna fortsätta att föra, med ökad kraft. Bland annat av dessa skäl, anser utredningen det vara av största vikt att en process mot en ökad dynamik och förnyelse samt en tydligare rollfördelning inom musikområdet påbörjas. Flera av de förslag som orkesterutredningen lägger fram i detta betänkande, har i olika former tagits upp bl.a. i rapporten (2000:3). Det gäller t.ex. behovet av samordnade bidragsformer för orkesterverksamheten, publikarbetet och gene- rella utvecklingsbehov. I direktiven för orkesterutredningen står att om kommittén lämnar förslag som medför extra kostnader skall förslag till finan- siering redovisas. De förslag som utredningen lägger innebär: att finansieringsfrågan löses genom en omfördelning inom de anslag som används för orkestermusiken, länsmusiken och de fria grupperna, bl.a. anslag 28:6 Bidrag till regional musik- verksamhet samt regionala och lokala teater-, dans- och musik- institutioner och anslaget 28:7 Bidrag till vissa teater-, dans och musikändamål. Utredningen föreslår följande förändringar för att öka tydligheten och förnyelsen inom orkesterområdet: att ett nytt bredare uppdrag formuleras för statens bidrag till orkesterverksamheten att riktlinjerna för statens bidrag till länsmusiken tydliggörs och delvis förändras Avslutande resonemang och slutsatser att de eventuella ekonomiska resurser som frigörs i omvandlings- processen mot ett nytt orkesteruppdrag, används till att för- stärka de fria professionella större ensemblerna/mindre orkestrarna. Genom att utforma ett breddat orkesteruppdrag anser vi att or- kestrarnas framtida roll kan komma att förtydligas, som förutsättningarna för utveckling förbättras. Utredningen föreslår alltså att regeringen i lämpligt styrdokument formulerar ett nytt, bredare orkesteruppdrag. Syftet är att renodla de olika bidragsformer som kommer orkesterverksamhet till del, samt att öka möjligheterna till vidareutveckling av orkester- verksamheterna. Även fortsättningsvis skall medfinansiering av re- gional och lokal nivå vara en förutsättning för statens bidrag. Utredningen anser att det statliga uppdraget på orkesterområdet bör innehålla villkor om att stärka spridningen av orkester- (eller opera-) musik, men även konstmusik i andra former – till en brett sammansatt publik ge orkestrarna ett särskilt ansvar för både det konstmusikaliska kulturarvet i bred bemärkelse och vår tids konstmusik – såväl svensk, nordisk som internationell utveckla nya strategier för mötet mellan barn, ungdomar och den orkestrala musiken ett särskilt ansvar för att samverka med övriga aktörer på musikområdet – exempelvis fria grupper, tonsättare, musikskola och amatörorkestrar ett tydligt ansvar för att arbeta med jämställdhet Dessutom menar utredningen att regeringen bör ge i uppdrag att samordna de olika statliga bidrag som används för att fi- nansiera orkesterverksamhet, till att omfattas av de nya villkoren för statsbidrag till orkesterverksamhet. Ovanstående bör kunna realiseras inom ramen för en , och bör omfatta de femton orkestrar som erhåller statsbidrag för orkester- verksamhet, de fem blåsorkestrar och storband som del- Avslutande resonemang och slutsatser finansieras via länsmusikpengar, samt eventuellt andra ensembler och orkestrar samordna de olika statliga bidrag som kommer Norr- landsoperan och Värmlandsoperan till del, till ett enda verk- samhetsbidrag för operaverksamhet. Syftet med de nya villkoren för det statliga orkesterbidraget är alltså att bland annat främja samverkan mellan orkestrarna och (bl.a.) de fria professionella musikgrupperna, tonsättarna, de svenska diri- genterna, musik- och kulturskola och amatörorkestrar (se bilaga 4, Samverkansområden för orkestrarna). Med dagens system är det regeringen som beslutar om vilka or- kestrar som ska tilldelas statligt stöd. De stödberättigade orkest- rarna anges i det regleringsbrev som styr verksamhet. Utredningen föreslår att det framöver istället bör vara Kultur- rådet som ansvarar för och beslutar om vilka orkestrar som skall tilldelas statligt bidrag. Utredningen anser att regeringen genom lämpligt styrdokument (förordningen 1996:1598 om statsbidrag till regional kulturverksamhet, och i regleringsbrevet till ) bör ge de övergripande förutsättningarna och villkoren för bidra- gen till orkestrarna, medan själva tillämpningen av denna styrning bör vara en uppgift för . bör alltså ansvara för att utse vilka orkestrar som bör ingå i bidragssystemet, fastställa bidragsnivåer, föra dialog med huvudmännen samt följa upp verk- samheterna. Ett sådant system skulle ge ökad flexibilitet på orkes- ter- och musikområdet. Processen att utforma och genomföra ett nytt och bredare or- kesteruppdrag fordrar av naturliga skäl en nära dialog mellan staten och huvudmännen. På flera håll finns alltså skäl att iaktta stor var- samhet, eftersom de regionala insatserna för såväl länsmusik som orkester befinner sig långt under genomsnittet. I dessa fall skulle en alltför snabb omvandlingsprocess riskera att helt låsa positionerna, med följden att orkestrar läggs ned i snabb takt. Syftet med omför- delningen är att slå vakt om och prioritera orkesterverksamheterna i landet. Särskilda skäl – exempelvis kompensation för förhöjda kost- nader på grund av geografisk placering – kan ligga till grund för en förhöjd andel statliga bidrag till vissa orkestrar. Tekniken för denna omvandlingsprocess, som beräknas ta i anspråk, bör på regeringens uppdrag vidare utarbetas av . Avslutande resonemang och slutsatser Processen mot ett nytt, bredare, orkesteruppdrag bör kunna påbörjas . Som en följd av att ett nytt och bredare orkesteruppdrag utformas, uppstår också behovet av att tydliggöra och förändra länsmusikens framtida roll och funktion. Utredningen föreslår att delvis nya statliga riktlinjer bör utarbetas för statens bidrag till länsmusiken. Förslagsvis skulle bidraget till den regionala musikverksamheten fokusera uppdraget på en främjande roll med innebörden: främjande av – och nätverksbyggande i – det regionala musikli- vet, inkluderande samordning av samverkan i det lokala musik- livet (ex. musikskola, amatörorkestrar, konsertarrangörer, pro- fessionella orkestrar), samt ansvar för att skapa kontakter mellan professionella utbudsproducenter (ensembler, orkestrar) och konsertarrangörsledet. ansvar för information och kunskapsförmedling om levande musik i ett brett genreperspektiv strategiskt ansvar för musik riktad till barn och ungdomar att ett villkor för statsbidraget till den regionala musikverksam- heten (länsmusiken) bör vara att huvudmännens andel minst skall motsvara det statliga bidragets nivå. Regeringen bör ge i uppdrag att i samråd med orkestrarnas huvudmän påbörja arbetet med att ta fram dessa rikt- linjer 2007. Utredningen anser att även de orkestrar som verkar inom ramen för den regionala musikverksamheten skall omfattas av det nya orkesterbidraget, i syfte att bibehålla orkesterverksam- heten på hög nivå i hela landet. I en process mot en renodlad fördelning av orkesterbidrag och länsmusikbidrag, bör alltså de reella kostnaderna för orkesterverk- samheten i sin helhet vägas in – de totala kostnaderna för musiker som delar sin tid mellan verksamhetens orkester och småensembler. Detta eftersom det nya orkesteruppdraget tar sikte på att omfatta denna möjlighet till flexibilitet. bör samtliga orkestrar som har sin verksamhet inom ramen för länsmusikuppdraget omfattas av det nya orkester- Avslutande resonemang och slutsatser uppdraget, för att befästa det nationella intresset av att ha en livaktig och varierad orkestermusik i . Det nya statliga länsmusikuppdraget bör ta sin utgångspunkt i en rent främjande roll. Detta innebär att länsmusikuppdraget , enligt vårt förslag, inte skall omfatta drift av reguljär orkesterverksamhet. Detta motsäger inte möjligheten av att orkester och länsmusik samverkar i ett län eller en region. Med den uppdelning mellan främjande verksamhet och orkesteruppdrag som vi föreslår uppnås ett tydligare och bredare uppdrag för orkestrarna i stort och länsmusikens roll som regional samordnare förstärks. Att de för musiklivet viktiga centrumbildningar och nätverk (exempelvis COMA i , och Kammaropera i norrlänen) som befinner sig i länsmusikens hägn ska kunna fortsätta sin verksamhet. I denna omvandlingsprocess bör också följande vägas in: Det ursprungliga måttet för de statliga bidragsnivåerna till den regionala musikverksamheten, som bland annat grundades i det antal anställda musiker som regionmusiken hade , har förlorat sin relevans medan skillnaderna består. I en process mot en ny utformning av såväl villkoren för orkester som för bidrag till regional musikverksamhet bör alltså också en ny in- bördes fördelning av de statliga medlen till länsmusiken över- vägas med utgångspunkt från ett nytt mått. Som grund för en ny bedömning skulle exempelvis geografiska och demografiska kriterier kunna räknas in. Att, då man omvandlar bidragen till orkestrar som haft delar av sin finansiering i länsmusiken, väger in de kostnader som tidi- gare tagits av länsmusiken och då räknar in den fasta musiker- resurs som i vissa fall bekostats genom länsmusikmedel. I övrigt menar utredningen att de medel som kan komma att lösgöras genom det föreslagna taket för det statliga bi- draget för den regionala musikverksamheten i sin helhet skall an- vändas till kompletterande insatser för musiklivet. Ytterligare sats- ningar på det fria professionella musiklivet bör prioriteras. Avslutande resonemang och slutsatser En satsning på de fria musikgrupperna måste sägas utgöra en mycket viktig del av kulturpolitiken på musikområdet.