sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Ekonomiska och andra konsekvenser kosta tolk i anslutning till detta uppdrag på kommunen, eller . Möjligheterna för personer som är teckenspråkiga att använda teckenspråk i kontakter med myndigheter, i arbetslivet eller när de efterfrågar sjukvård eller olika slag av service är starkt begränsade, eftersom endast ett fåtal människor behärskar tecken- språk. Därför blir teckenspråkiga ofta avskurna från information, dialog och delaktighet i olika sammanhang. Teckenspråkigas möjligheter till adekvat samhällsstöd inom soci- altjänst, individ- och familjeomsorg, vård och behandling, miss- bruksvård, kriminalvård etc. måste utformas på ett sådant sätt att verksamheterna blir tillgängliga för dessa människor. Dessa sam- hällsresurser är otillgängliga för personer som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation, eftersom de är beroende av tolk eller annan teckenspråkskunnig person för sina kontakter och för sin behandling. Deras rättigheter och möjligheter till full delak- tighet i samhället måste därför tillgodoses genom tolk, översättning av information till teckenspråk m.m. Teckenspråkigas behov av tolk för vardagstolkning är inte fullt ut tillgodosett. Det visar mina kartläggningar av möjligheterna att använda teckenspråket och tillgång till tolk i olika situationer. Kartläggningarna visar också att det finns gränsdragningsproblem mellan vad som är vardagstolkning och vad som är tolkning som annan huvudman har ansvar för. Dessa gränsdragningsproblem är särskilt tydliga då det gäller tolk i arbetslivet utöver vad som ingår i den vardagstolkning landstingen ska erbjuda. Uppgifter som jag hämtat från ansvariga för landstingens tolktjänst pekar på att det råder oklarhet hos ansvariga om vad som är vardagstolkning. Jag har därför föreslagit att ska ges i uppdrag att tydlig- göra vad som ingår i vardagstolkning för att underlätta för brukare och verksamheter. Min kartläggning av kommunernas stöd till personer som är teckenspråkiga visar att kommuner tenderar att åsidosätta sin skyl- dighet att genom uppsökande verksamhet göra sig förtrogna med personer med funktionshinder och deras behov. Härigenom osyn- liggörs teckenspråkiga och det finns en risk för att de härigenom inte fullt ut får del av de samhällsstöd kommunerna ska erbjuda Ekonomiska och andra konsekvenser Kartläggningarna visar att kommunernas kunskap om teckenspråkiga kommuninvånares behov i flertalet kommuner är näst intill obefintlig. Motsvarande osynliggörande av personer som är teckenspråkiga uppstår när myndigheter inte har system ur vilka man kan härleda insatser för personer som är teckenspråkiga vilket mina karlägg- ningar av enheter under och Kriminalvårdsstyrel- sen visat. Detta är otillfredsställande och ett minimikrav borde vara att myndigheter framöver kan redovisa sina kostnader för tolk för teckenspråkiga. Jag har föreslagit att statsbidraget till tolktjänsten ska bibehållas. Förslaget innebär inte någon förändring i storlek i förhållande till nuvarande anslag. Men den modell för fördelning av bidraget som jag föreslagit innebär att vissa landsting erhåller en större summa än tidigare och andra en lägre. Förslaget får alltså konsekvenser för enskilda landsting. Min kartläggning av tolktjänsten visar att det fortsatt är en för hög andel av beställd vardagstolkning som inte genomförs. Någon entydig förklaring härtill har inte gått att finna. Det riktade statsbi- draget om har jag föreslagit att det ska bibehålles. Det har visat sig att statsbidragets andel av landstingens kostnader för tolkverksamheten har varierat stort mellan de olika landstingen. Den genomsnittliga andelen för hela riket var 40 pro- cent. Jag har därför föreslagit en ny fördelningsprincip som jag bedömer kommer att upplevas som mera rättvis, varvid jag tagit den genomsnittliga andelen om som riktmärke. För några landsting kommer den nya fördelningen att medföra ett större tillskott, framför allt för , och läns landsting. Några landsting kommer att behöva öka sin grad av egenfinansiering av tolktjänsten. Förslaget att språkstörda som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation ska erbjudas tolk för vardagstolkning medför en mindre kostnadsökning för landstingen. Kostnadsökningen härför bedömer jag av så liten omfattning att den bör täckas inom ramen för det riktade statsbidrag som utgår till landstingen för tolktjäns- ten. Ekonomiska och andra konsekvenser 16.8Tolkutbildning och auktorisation av översättare Min bedömning: Dagens tolkutbildningar uppfyller inte kravet på likvärdighet. Det är därför angeläget att utbildningarna revi- deras som de ges enhetliga antagningskrav, gemen- samma kursplaner och att betygskriterier för utbildningarna fastställs. I takt med att alltmera myndighets information görs tillgänglig på teckenspråk har jag noterat behovet av såväl ut- bildning som av auktorisation av översättare mellan svenskt teckenspråk och svenska språket. Jag har föreslagit att dagens sammanhållna fyråriga tolkutbildning ska delas upp i en språkutbildning och en därpå följande tolkut- bildning och att en översyn av dimensioneringen av utbildningarna bör göras. Den föreslagna språkutbildningen ska till skillnad från tidigare utbildningar i teckenspråk i anslutning till tolkutbildning även vara öppen för andra än de som avser att bli tolkar. Härige- nom skapas möjligheter för andra yrkeskategorier, som avser att arbeta i yrken där kunskaper i teckenspråk krävs, att få möjligheter att genomgå en längre sammanhängande utbildning i teckenspråk. Förslaget medför inga ökade kostnader under förutsättning att den föreslagna språkutbildning klassas som eftergymnasial utbildning då det gäller studiemedel. Förslaget om revidering av dagens sammanhållna 4-åriga tolkut- bildning medför inte några kostnadsökningar under förutsättning att bestämmelserna ändras så att den språkutbildning som ingår i dagens tolkutbildning i studiemedelshänseende klassas som efter- gymnasial utbildning. Förslaget om översättarutbildning är delvis finansierat genom de översättarutbildningar som redan finns. I öv- rigt föreslår jag finansiering genom omfördelning inom det anslag för tolkutbildning som vid () förfogar över för utbildning av tol- kar för döva, dövblinda och vuxendöva. Då det gäller utbildning av teckenspråks-/dövblindtolkar innebär mitt förslag att utbildningen ska ge sådana kunskaper att utbild- ningsbevis från utbildningen ska kunna ersätta Kammarkollegiets kunskapskontroll för auktorisation som tolk. Mitt förslag till en ny översättarutbildning liksom att jag anslutit mig till kontakttolkutredningens förslag om ett nationellt tolkre- gister medför ökade kostnader främst för Tolk- och översättarin- stitutet vid () men också för Kammar- Ekonomiska och andra konsekvenser Jag bedömer dock att dessa kostnadsökningar kan finan- sieras genom att medel som anvisas till TÖI respektive till Kammarkollegiet omdisponeras för dessa ändamål 16.9Kultur, medier och eget skapande Min bedömning: Teckenspråkiga tillgänglighet till kultur och medier är starkt begränsad. Som jag redovisat är teckenspråkigas tillgång till kultur och medier på teckenspråk begränsad. Den största begränsningen är enligt min uppfattning bristen på skönlitteratur översatt till teckenspråk. Det är mot bakgrund härav jag föreslagit att ett depåbibliotek för teck- enspråk ska inrättas och att detta bibliotek också får ansvar för att skönlitteratur i ökad omfattning görs tillgänglig på teckenspråk. Förslagen om ett depåbibliotek för teckenspråk liksom översätt- ning av skönlitteratur till svenskt teckenspråk föreslår jag finansie- ras genom att 7 miljoner kronor1 av de medel som anvisats för produktion av läromedel för studerande inom vuxenut- bildning och som disponeras av Nationellt omdisponeras. Kostnaderna för produktion av läromedel på teckenspråk för vuxna som finansierats med dessa medel bör framöver finansieras inom ramen för den minskning av anslaget till som institutet aviserar i sitt till re- geringen lämnade budgetunderlag för åren 2005–2009. När det gäller svensk spelfilm och videogram textas dessa i ökad omfattning och görs därigenom tillgängliga via skrivet språk. Till- gången till teaterupplevelser är även den begränsad, som via Tyst Teater erbjuder teater på teckenspråk på ett flertal platser . SVT sänder främst dagliga nyheter på svenskt teckenspråk. När det gäller annan produktion av program på teckenspråk är utbudet för vuxna teckenspråkiga ringa. Även teckenspråkigas möjligheter till eget skapande är begränsat då det förutsätter tillgång till tolk för att kunna delta i de aktiviteter som samhället erbjuder. 1 Av sammanlagt anvisat. Ekonomiska och andra konsekvenser Den kartläggning av kunskap och forskning om teckenspråk och teckenspråkiga som jag har låtit utföra, och som redovisats i ett separat betänkande (SOU 2006:29) visar att forskarvärldens in- tresse för såväl lingvistisk forskning om tecknade språk som för forskning om teckenspråkigas språkutveckling, lärande och liv har alltmer har ökat under det senaste kvartsseklet och ökar alltjämt. Detta gäller såväl internationellt som i . visar kartläggningen att forskning om teckenspråk och teckenspråkiga alltjämnt saknas inom flera områden. Jag har bedömt fem områden som särskilt angelägna. Kostnaderna för denna forskning bör kunna rymmas inom ramen för de medel som anvisas universitet och högskolor för forskning och forskarutbildning. För att säkerställa lingvistisk forskning om svenskt teckenspråk har bedömt att även fortsatt ska ha ett na- tionellt ansvar i form av ett särskilt åtagande för forskning och ut- bildning i detta språk. Jag har också gjort den bedömningen att bör ges motsvarande nationella ansvar för svenska för döva. Medel härför bör anvisas universitet enligt de regler som gäller för nationella ansvar. Översyn av teckenspråkets ställning Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppdrag att göra en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom av dövas och hörselskadades tillgång till samhällets utbud av kultur och medier. Med hörselskadade avses i detta sammanhang personer med hörselskada som är beroende av teckenspråket för sin kommunikation. I uppdraget ingår att bedöma möjligheten att använda teckenspråket samt tillgången till tolk för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade i olika situationer, t.ex. i arbetslivet och vid samhällsstöd, kartlägga förutsättningarna till likvärdig utbildning på tecken- språk för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade barn, ungdomar och vuxna, analysera om utbildningen (både den som erbjuds av lands- tinget och den som erbjuds av staten) i teckenspråk för för- äldrar och syskon till döva m.fl. tillgodoser de behov som finns, bedöma möjligheten att tillgodose döva invandrares behov av utbildning i det svenska teckenspråket, kartlägga och analysera tillgängligheten vad avser kultur och medier samt möjligheterna till eget skapande för döva, döv- blinda, vuxendöva och hörselskadade, pröva möjligheterna till auktorisation av dövblindtolkar och vuxendövtolkar, analysera orsakerna till bristen på sökande till tolkutbildningen samt kartlägga nuvarande forskning samt analysera behovet av even- tuella forskningsinsatser. Utredaren skall dessutom pröva frågan om en ny fördelnings- modell för statsbidraget till tolktjänst för döva, dövblinda, vuxen- döva och hörselskadade. Om utredaren föreslår ett fortsatt riktat statsbidrag skall syftet med bidraget klargöras. Utredaren skall också behandla de förslag om teckenspråket som lämnats av språket i dess slutrapport i mun (SOU 2002:27). Vid behov skall utredaren lämna förslag till åtgärder. Enligt Handikapputredning finns det totalt mellan 8 000 och 10 000 barndomsdöva i . Antalet dövblinda uppskattas till 1 200, varav cirka 200 personer använder teckenspråk. Antalet personer som blivit döva i vuxen ålder, vuxendöva, beräknas vara cirka 4 000. Dessutom antas cirka 10 000 hörselskadade barn och vuxna ha behov av teckenspråk (En väg till delaktighet och infly- tande – tolk för döva, dövblinda, vuxendöva, hörselskadade och talskadade, SOU 1991:97). Någon samlad statistik av senare datum finns inte att tillgå. Vidare är hörselproblem bland invandrare betydligt vanligare än bland svenskfödda. Så många som en tredjedel av deltagarna i utbildningen i svenska för invandrare uppskattas ha hörselproblem. Genom den ökade invandringen från krigsdrabbade länder har också antalet hörselskadade invandrare ökat. och har dock inga uppgifter om hur många som har behov av teckenspråk. slog , i samband med behandlingen av budgetproposition, fast att barndomsdöva för att kunna fungera sinsemellan och ute i samhället måste vara tvåspråkiga. Det innebär att de dels måste behärska sitt visuella/teckenspråk, dels det omgivande samhällets språk, svenskan. Europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minori- tetsspråkskonventionen) ratificerades av . I propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143 s. 33) som låg till grund för riksdagsbeslutet om ratificering av teckenspråket konstaterade regeringen att teckenspråket inte kan anses falla inom ramen för syftet med minoritetsspråkskonven- tionen. Konventionen bygger på språkets anknytning till urbefolk- ningar och andra nationella minoriteter som etniska grupper. Sam- tidigt framhölls att teckenspråket är annorlunda än det officiella språket. Vidare är teckenspråket en viktig del av dövas kultur. Inget land har omfattat teckenspråket vid sin ratifikation av minoritets- språkskonventionen. ansåg, liksom reger- ingen, att teckenspråket inte kunde omfattas av en ratifikation. Utskottet framhöll att det inte fanns något som hindrade att frågan om åtgärder till stöd för teckenspråket övervägdes i annat lämpligt sammanhang (bet. 1999/2000:KU6 s. 24). Även i samband med behandling av motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om nationella minoritets- frågor m.m. diskuterades teckenspråkets ställning som minoritets- språk. vidhöll sin uppfattning att tecken- språket inte skall ges ställning som minoritetsspråk. Utskottet för- ordade att skulle ge regeringen till känna att det behövs en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom dövas och hörselskadades tillgång till sam- hällets utbud av kultur och litteratur. beslutade i enlig- het med utskottets förslag (bet. 2000/01:KU14 s. 13 17, rskr. 2000/01:147). behandlade tre motioner om rätten till tecken- språkstolk i samband med den allmänna motionstiden . Utskottet erinrade om att har gett regeringen till känna att det är angeläget med en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket (bet. 2000/01:SoU12 s. 24–26, rskr. 2000/01:195). antog en resolution om teckenspråk (B4–0985/98). Bland annat uppmanas kommissionen att lägga fram ett förslag för rådet om offentligt erkännande av det teckenspråk som döva använder i varje medlemsstat, att säkerställa att alla EU-program är tillgängliga för döva och att behovet av teckenspråkstolkning erkänns. rekommenderade ministerkommittén att ta fram särskilda regler om rättigheter för teckenspråksanvändare (Protection of sign laguages in the member states of , REC 1598 2003). EU och anordnade Europeiska året för språk 2001. Syftet var bl.a. att öka den språkliga mångfalden i , främja flerspråkighet och uppmuntra till ett livslångt lärande. Teckenspråk omfattades av satsningen. beslutade att göra en utred- ning om den nordiska språkkonventionen, Konvention mellan Sve- rige, , , och om nordiska medborga- res rätt att använda sitt eget språk i annat nordiskt land. I upp- draget, som skall vara slutfört , ingår bl.a. frågan om en eventuell utvidgning av språkkonventionen till att omfatta de nor- diska teckenspråken. Mål i mun betänkande av språket Den parlamentariska kommittén för svenska språket (dir. 2000:66) har på regeringens uppdrag lagt fram ett förslag till handlings- program för svenska språket. Kunskaper i, attityder till och bruk av minoritets- och invandrarspråk och stora internationella språk skulle också belysas. Kommittén fann det naturligt ur ett språk- politiskt perspektiv att i viss mån även behandla teckenspråket. I sitt betänkande Mål i mun Förslag till handlingsprogram för svenska språket (SOU 2002:27) konstaterade kommittén att det inte finns något beslut om vilken legal ställning teckenspråket skall anses ha i . Kommittén föreslog att åtgärder skall vidtas för att stärka och utveckla teckenspråket men lämnade inga egna för- slag. Kommittén föreslog också att den vetenskapliga kompetensen i teckenspråk bör garanteras samt att det inrättas en särskild funk- tion för teckenspråk inom den centrala, statligt finansierade språk- vården. En ny statlig myndighet, språkråd, föreslås få ansvar även för teckenspråket. Alla remissinstanser som lämnat synpunkter om teckenspråket är positiva till utredningens förslag om insatser för att bevara och stödja teckenspråket. De flesta menar att teckenspråket bör få sta- tus som nationellt minoritetsspråk. Den nationella handlingsplanen för handikappolitiken I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från pati- ent till medborgare slås det fast att personer med funktionshinder skall ha samma möjligheter som andra att röra sig i samhället och delta i samma sammanhang (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Målet för den svenska handikappolitiken är en samhällsgemenskap med mångfald som grund. Samhället skall utformas så att människor i alla åldrar med funktionshinder blir fullt delaktiga i samhällslivet och att flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder uppnår jämlik- het i fråga om levnadsvillkor. Alla skall ha samma möjligheter att ta del av information och göra sig hörda. För att uppnå detta måste handikapperspektivet genomsyra alla samhällsområden. Enligt för- ordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken skall statliga myndigheter utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de han- dikappolitiska målen. Detta innebär bl.a. att verksamhet och information skall göras tillgänglig för personer med funktions- hinder. De myndigheter som har ett sektorsansvar inom sitt respektive verksamhetsområde har ett särskilt stort ansvar för att de nationella målen för handikappolitiken förverkligas. slog fast att döva, dövblinda och hörselskadade som har teckenspråk som sitt första språk utgör en grupp där undervisning i särskilda skolor eller undervisningsgrupper är en nödvändig förutsättning för delaktighet och gemenskap (prop. 1998/99:105, bet. 1999/2000:UbU4, rskr. 1999/2000:14). Denna ståndpunkt återfinns även i för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet (regel 6, punkt 9) som utgör grunden för den nationella handlings- planen för handikappolitiken. Enligt punkt 9 tillgodoses dövas och dövblindas utbildningsbehov bättre i specialskolor, specialklasser eller i speciella enheter i vanliga skolor. Punkten är ett undantag från huvudprincipen i regel 6, att utbildning för elever med funk- tionshinder skall erbjudas inom den ordinarie skolorganisationen. , som bildades , består av sex skolenheter, varav fem är regionala specialskolor för döva och hörselskadade och en är nationell specialskola för döva och hörsel- skadade med utvecklingsstörning samt för dövblindfödda elever. mål är att varje döv eller hörselskadad elev efter genomgången specialskola skall vara tvåspråkig (tecken- språk och svenska). Inom myndigheten finns ingen förskole- verksamhet men myndigheten får efter avtal med en kommun full- göra kommunens uppgifter inom förskoleklass och fritidshems- verksamhet. kommun anordnar, enligt avtal med staten, gymnasial utbildning för döva, hörselskadade och dövblinda elever från hela landet som är beroende av teckenspråk. Undervisningen skall ske på teckenspråk inom riksgymnasiet för döva. Inom riks- gymnasiet för hörselskadade är undervisningsspråket svenska med den hörseltekniska förstärkning som behövs samt med tecken som stöd av läraren. , som inrättades , skall enligt sin instruktion ge råd och stöd i specialpeda- gogiska frågor som rör barn, ungdomar och vuxna med funktions- hinder för att underlätta skolhuvudmännens arbete med att erbjuda likvärdig förskola, skola och skolbarnsomsorg samt vuxenutbild- ning till alla oavsett funktionshinder. har fått regeringens uppdrag att samarbeta med och redovisa vilka resultat vidtagna åtgärder har lett till när det gäller arbetsformer för hur döva och hörselskadade barn/elever i barnomsorg och skola kan ges de bästa förutsättningarna att utveckla tvåspråkighet. Därvid skall myndigheten särskilt redovisa hur befintlig kompetens inom respektive myndighet har tillvaratagits. skall också utveckla, framställa, distribuera och informera om läromedel för funktionshindrade barn och ungdomar. I finns en speciell avdelning för fram- ställning av läromedel på teckenspråk. skall även, tillsammans med Nationellt centrum för flexibelt lärande, utveckla teckenspråksmaterial för vuxna döva. Statens fortsatta ansvar för läromedelsframställning har utretts och ärendet bereds inom . För att döva, dövblinda, vuxendöva och vissa hörselskadade skall kunna tillgodogöra sig den vuxenutbildning som samhället erbjuder är tillgång till tolk en förutsättning. För statligt finansierad utbild- ning vid folkhögskolor avsätter staten särskilda medel för stöd till undervisning för funktionshindrade, däribland tolkkostnader. Även vid högskoleutbildning skall behov av tolkning beaktas och univer- sitet och högskolor avsätta medel till stöd för studenterna. munala skolhuvudmän är ansvariga för att tolk finns att tillgå och för finansieringen av dessa. Teckenspråksutbildning för syskon och föräldrar samt barn till döva föräldrar Landstingen erbjuder genom sin habilitering och rehabilitering familjer med barn med olika slag av funktionsnedsättningar råd och stöd i olika former. I habiliteringen av döva och hörselskadade barn ingår förutom en första vägledning till föräldrar också intro- duktionsutbildning i teckenspråk. Statsbidrag lämnas till utbildningsanordnare för kostnader för teckenspråksutbildning till föräldrar som har barn som är beroende av teckenspråk för sin utbildning (TUFF). Utbildningen, som byg- ger på den introduktion som landstingen erbjuder, skall ge föräld- rarna sådana färdigheter att de på ett funktionellt sätt kan använda teckenspråk i kontakt med sina barn och därmed främja barnens utveckling. Viss ekonomisk ersättning lämnas även till kursdelta- garna för förlorad arbetsinkomst och resekostnadsersättning. Statsbidraget och den ekonomiska ersättningen regleras i förord- ningen (1997:1158) om statsbidrag för teckenspråksutbildning för vissa föräldrar. arrangerar undervisning i teckenspråk för syskon till döva barn och hörande barn med döva föräldrar. Syftet är att barnen skall få kunskaper i det språk som deras syskon eller föräldrar är beroende av för sin kommunikation. finns en lag (1999:132) om förbud mot diskrimi- nering i arbetslivet på grund av funktionshinder. Syftet med lagen mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder är att förhindra att den som har ett funktionshinder eller har anknytning till någon som har ett funktionshinder diskrimineras som arbets- sökande eller arbetstagare. ger särskilt stöd åt döva, dövblinda och andra personer som är beroende av teckenspråk för sin kommuni- kation genom elva särskilda dövkonsulenter. Enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp kan ekonomiskt stöd lämnas till en arbetsgivare eller annan som har kostnader för ett personligt biträde åt en person med arbetshandi- kapp som behöver biträde som anställd, fri företagare, fri yrkes- utövare eller för att kunna ta del av ett arbetsmarknadspolitiskt program eller praktisk arbetslivsorientering. Stödet får lämnas med högst till den som har kostnader för biträdet. Till företagare som har ett arbetshandikapp med stora kommu- nikationssvårigheter får stöd lämnas med .