sou · GUB382 · 2007-01-01 00:00:00 — I tidigare nämnda skrivelse om patientjournal- lagen (se avsnitt 10.2.1) föreslås ingen ändring beträffande språket i journalen. anför i denna del att det under utredningen inte framkommit något skäl att ändra den nuvarande bestämmelsen. I den mån EU-medlemskapet eller andra orsaker föranleder skäl att tillåta annat språk än svenska utöver vad som redan nu gäller, anser sig ha möjligheter att ändra sina egna föreskrifter genom lämpliga tillägg. Vi har vid kontakt med fått upplysningen att det varken från hälso- och sjukvårdspersonal eller från patienter fram- förts kritik mot att journaler förts på annat språk än svenska eller anförts att det skulle ha inneburit några problem. Det har inte heller förekommit kritik mot eller problem med kravet på svenska som jour- nalspråk. Vi har inte heller fått indikationer från andra aktörer inom hälso- och sjukvården, t.ex. vid kontakter med företrädare för patient- och anhörigorganisationer eller yrkesförbund, på att det skulle finnas kritik mot eller problem med nuvarande ordning. I våra direktiv anges att den fria rörligheten för personer inom EU öppnar för möjligheter till gränsöverskridande vård och att det mot bakgrund härav finns behov av att utreda om bestämmelserna En ny reglering av patientjournalföringen om språk vid journalföring tillgodoser patienternas rätt att kunna ta del av sin journal. Det finns ingen exakt definition av begreppet gränsöverskridande vård. Inom tillsattes en pro- jektgrupp med uppgift att analysera innebörden och effekterna av gränsöverskridande vård inom EU. Rapporten inom EU – Kartläggning och förslag till handlingslinjer över- lämnades . Enligt denna rapport är den gränsöver- skridande vården till viss del en konsekvens av den ökade faktiska rörligheten av personer, ökat resande, förbättrade kommunikationer och ökad gränspendling, men även en effekt av de förmåner som följer av för samordning av systemen för social trygghet. För den enskilde kan det handla om att söka akutvård i samband med tillfällig vistelse utomlands eller om s.k. planerad vård, dvs. vård som inte är akut. För vårdgivaren kan den gränsöverskridande vår- den handla om att samarbeta gränsöverskridande och fördela specia- listkompetens. Att hälso- och sjukvårdspersonal flyttar mellan län- derna är ytterligare en dimension av den gränsöverskridande vården. I rapporten konstaterades att den gränsöverskridande vården vid tiden för gruppens arbete var liten, men att exakt kunskap om patient- strömmarna inte fanns eftersom det saknades statistiskt underlag. För att underlätta den fria rörligheten för bl.a. hälso- och sjuk- vårdspersonal inom EU har utfärdats olika direktiv om ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis.TPF5FPT Dessa s.k. sektorsdirektiv avser läkare, tandläkare, sjuksköterskor inom allmän hälso- och sjukvård, farmaceuter och barnmorskor. Enligt direktiven skall ett medlemsland erkänna de övriga ländernas kompetensbevis genom att ge dem samma ställning inom sitt territo- rium vad gäller rätten att utöva yrkesverksamhet. Direktiven anger minimikrav som skall ställas på utbildningen för de yrken som avses och innehåller en lista över de examensbevis som motsvarar dessa minimikrav för varje medlemsland. Direktiven innebär att t.ex. en läkare eller sjuksköterska har rätt att få sin respektive examen god- känd i ett annat EU-land. De yrkesgrupper som berörs av direktiven får direkt tillträde till hela den gemensamma arbetsmarknaden och kan söka arbete varhelst de vill inom EU. antog och Europeiska unionens råd direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifika- tioner. Syftet med direktivet är bl.a. att konsolidera flera direktiv 5TP PT Se t.ex. direktiv /16/EEG om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt er- kännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis. En ny reglering av patientjournalföringen om erkännande av yrkeskvalifikationer, däribland de tidigare nämnda sektorsdirektiven, och skapa en mer enhetlig ordning för erkän- nande av kvalifikationer. Direktivet ersätter alltså sektorsdirektiven och skall vara införlivat i nationell rätt . I artikel 53 anges att personer som får sina yrkeskvalifikationer er- kända skall ha nödvändiga språkkunskaper för att utöva yrkesverk- samheten i den mottagande medlemsstaten. Patientjournallagens bestämmelse om språket vid journalföring utgör en av flera bestämmelser som anger vilka krav som lagen uppställer när det gäller patientjournalens innehåll, utformning och hantering. En bestämmelse om på vilket språk en journal som huvudregel bör föras är viktig dels från patientsäkerhetssynpunkt, dels med hänsyn till strävan efter enhetlighet i journalföringen. Vi anser därför att det även framöver behövs en bestämmelse om på vilket språk patient- journaler som huvudregel bör föras En patientjournal utgör i första hand ett arbetsverktyg för hälso- och sjukvårdspersonalen. Den skall vara ett stöd för den eller de personer som ansvarar för patientens vård och utgöra ett underlag för bedömningen av åtgärder som kan behöva vidtas av någon som inte har träffat patienten. Från patientsäkerhetssynpunkt är det därför av vikt att journalspråket som huvudregel är svenska, efter- som svenska är arbetsspråket inom hälso- och sjukvården. Enligt vår uppfattning blir detta än viktigare om man skapar omfattande jour- nalsystem hos en och samma vårdgivare eller om vårdgivare ges till- gång till varandras journaluppgifter, eftersom journalanteckningarna då kan komma att behöva läsas och förstås av fler personer inom hälso- och sjukvården än . Risken för att tidigare journalanteck- ningar missförstås vid en senare vårdkontakt kan ju komma att öka om dessa anteckningar förts på andra språk än svenska. Enligt vår bedömning skulle det alltså inte gagna patientsäkerheten att ändra bestämmelsen om att journalspråket som huvudregel skall vara svenska. är också en viktig informationskälla för patienten om erhållen vård. Patienter blir alltmer delaktiga i sin vård och deras intresse av att ta del av sina patientjournaler ökar. Det är därför av stor vikt att de så långt möjligt kan förstå vad som finns antecknat i journalerna. Patienternas möjlighet att ta del av sina journaler var En ny reglering av patientjournalföringen också, såsom tidigare nämnts, ett av skälen till att bestämmelsen om språk vid journalföring infördes i patientjournallagen. Patienternas ökade delaktighet och intresse snarare understryker att journal- språket även fortsättningsvis som huvudregel bör vara svenska. Såvitt framkommit finns det inget behov av att utvidga möjlig- heterna att föra journal på andra språk än svenska med anledning av att utländsk hälso- och sjukvårdspersonal tar anställning i . När det gäller hälso- och sjukvårdspersonal med yrkeskvalifikationer från andra EU-länder uppställer dessutom det tidigare nämnda EG- direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer (vilket skall vara införlivat i nationell rätt ) som villkor för utövande av yrket att personer som får sina yrkeskvalifikationer erkända här har nödvändiga språkkunskaper för att utöva sin yrkes- verksamhet. Detta måste enligt vår uppfattning innebära att de skall kunna föra journaler på svenska. Vi kan inte heller se att det med anledning av att t.ex. EU-med- borgare söker vård i finns behov av att utvidga möjligheterna att föra journal på andra språk än svenska. Patienter som inte be- härskar svenska språket och som vill ta del av sina journaler får journaluppgifterna översatta. Dessutom kan ju vårdpersonal som är verksam här i knappast förväntas föra journal på annat språk än svenska enbart av den anledningen att patienten inte be- härskar svenska språket. De tidigare nämnda patientsäkerhetsskälen talar också emot detta. Vi har i tidigare avsnitt framhållit att journalföringen framöver bör bli mer enhetlig. Detta skulle motverkas om det blir möjligt att i större utsträckning än föra journal på andra språk än svenska. Dessutom kan antas att möjligheterna till uppföljning skulle för- sämras. Det har, såvitt framkommit, inte förekommit några problem för hälso- och sjukvårdspersonalen att journaler i undantagsfall förs på danska, norska eller engelska. Vi ser därför inte någon anledning att inskränka möjligheter att meddela föreskrifter om undantag från kravet på att journalspråket skall vara svenska. I fråga om danska och norska synes detta inte heller vara möjligt med tanke på den tidigare nämnda nordiska överenskommelsen. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att de journalhandlingar som upprättas inom hälso- och sjukvården även fortsättningsvis som huvudregel bör vara skrivna på svenska språket. Patientjournallagens bestämmelse om språk vid journalföring kan alltså föras över oför- ändrad till patientdatalagen. Utvecklingen av den gränsöverskridande En ny reglering av patientjournalföringen vården bör dock följas. Om det visar sig att problem uppstår på grund av kravet på att journalhandlingar som huvudregel skall vara skrivna på svenska språket, får frågan på nytt övervägas. Vår bedömning: Patientjournallagens bestämmelse om rättelse av journaluppgifter behöver inte ändras. Av 6 § patientjournallagen följer att uppgifter i en journalhandling inte får utplånas eller göras oläsliga i andra fall än efter särskilt för- ordnande av enligt 17 § patientjournallagen, se nedan. Av samma bestämmelse följer att det vid rättelse av en felaktighet skall anges när rättelsen har skett och vem som har gjort den. Föreskriften samma krav på hur rättelser skall utföras gäller för både den enskilda och den allmänna hälso- och sjukvår- den. Kravet innebär bl.a. att en rättelse i en journalhandling alltid måste göras så, att den ursprungliga texten klart framgår också efter rättelsen. Det är således inte tillåtet att utplåna den ursprungliga texten. Kravet på särskild anteckning inträder först när uppgiften har fått status av allmän handling (prop. 1984/85:189 s. 24). I förarbetena anges att bestämmelsen skall tolkas mot bakgrund av tryckfrihetsförordningen och den rättspraxis som utvecklats i anslutning till denna. Frågan när en handling skall anses upprättad aktualiseras således även i den privata hälso- och sjukvården. För de vanliga korrigeringarna av skrivfel, som upptäcks vid genomläsning av texten, anses därvid gälla att sådana rättelser kan utföras fritt under förutsättning att rättelsen har ett faktiskt och tidsmässigt samband med själva utskriften (a. prop. s. 44). Av 13 § vårdregisterlagen följer att den nämnda bestämmelsen i patientjournallagen gäller också vid rättelse av uppgifter i ett vård- register som grundar sig på dokumentationsskyldighet enligt patient- journallagen. De nämnda bestämmelserna anger hur rättelser skall utföras. I fråga om när rättelser måste göras finns inga särskilda föreskrifter beträffande manuellt förda patientjournaler. Felaktigheter i journal- handlingar måste dock givetvis rättas när de upptäcks. Från patient- säkerhetssynpunkt är det ju av vikt att uppgifter i journalhandlingar är riktiga. När det gäller patientjournaler som omfattas av personupp- giftslagen anges i 28 § nämnda lag att den personuppgiftsansvarige En ny reglering av patientjournalföringen är skyldig att på begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana uppgifter som inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av den lagen. För elektroniskt förda journaler följer av 13 § vård- registerlagen att denna skyldighet även gäller beträffande personupp- gifter som behandlats i strid med nämnda lag. Detta gäller dock inte om åtgärderna skulle strida mot bestämmelserna i patientjour- nallagen. Utöver skyldigheten att vidta rättelse på den registrerades begäran måste den personuppgiftsansvarige enligt bestämmelserna i 9 § första stycket personuppgiftslagen självmant vara aktiv för att se till att behandlade uppgifter är korrekta samt att felaktigheter rättas. (Se vidare avsnitt 18.2.1.) gör i sin skrivelse Patientjournallagen – En översyn med förslag till författningsändringar (se avsnitt 10.2.1) bedöm- ningen att det inte finns någon anledning att göra några ändringar i bestämmelsen om rättelse av journaluppgifter. I skrivelsen framhålls dock att det bör klarläggas dels i vilka fall skrivfel kan rättas utan att uppgiften i journalen skall anses upprättad samt hur det kan ske, dels när låsning av uppgifter i datorjournaler senast bör ske. Social- styrelsen anser sig ha möjligheter att ta fram föreskrifter och allmänna råd i dessa frågor. Det ingår inte uttryckligen i vårt utredningsuppdrag att se över ifråga- varande bestämmelser i patientjournallagen och det har inte heller framkommit något behov av att göra några ändringar av dessa. Vår uppfattning är således att patientjournallagens bestämmelser om rät- telse av journaluppgifter kan föras över oförändrade till patientdata- lagen. Vår bedömning: Patientjournallagens bestämmelser om beva- rande av journalhandling bör inte ändras. I 8 § första stycket patientjournallagen föreskrivs att en journalhand- ling skall bevaras efter det att den sista uppgiften för- des in i handlingen. Bestämmelsen gäller såväl allmän som enskild hälso- och sjukvård. En ny reglering av patientjournalföringen Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får föreskriva att vissa slags journalhandlingar skall bevaras . Så har också skett i förordningen (1986:203) om förlängd bevaran- detid för vissa journalhandlingar inom hälso- och sjukvården. Den förlängda tiden gäller journalhandlingar rörande patient vars sak prövas eller har prövats enligt vissa rättsliga förfaranden (t.ex. enligt patientskadelagen [1996:799] eller läkemedelsförsäkringen), journal- handlingar inom tandvården som kan ha betydelse för rättsodonto- logisk identifiering samt journalhandlingar rörande patienter födda vissa datum och som inte kan uteslutas ha betydelse för forskningsändamål. Längre bevarandetider kan också vara föreskrivna i andra lagar. I t.ex. 6 kap. 4 § och 7 kap. 6 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. föreskrivs att uppgifter om spermagivare vid insemination och givare av ägg eller spermier vid befruktning utanför kroppen skall antecknas i en särskild journal, som skall bevaras . Som framgår av avsnitt 10.4.9 kan besluta att pa- tientjournaler inom enskild hälso- och sjukvård skall tas om hand. I fråga om bevarande av sådana journalhandlingar finns det särskilda föreskrifter i 12 § andra stycket patientjournallagen. Där föreskrivs att omhändertagna journalhandlingar skall bevaras från det att de kom in till arkivmyndigheten. I 8 § andra stycket patientjournallagen anges att för journalhand- lingar som utgör allmän handling gäller, med de undantag som följer av första stycket, arkivlagen (1990:782) samt de bestämmelser som meddelas med stöd av arkivlagen. Bestämmelsen innebär att när den minsta tiden för bevarande har löpt ut beträffande sådana journaler som är allmänna handlingar träder arkivlagens huvudregler om be- varande och gallring in. Dessa innebär en presumtion för bevarande men medgivande till gallring på bestämda villkor. I fråga om elektroniskt förda patientjournaler inom den enskilda hälso- och sjukvården följer av 9 § första stycket i och tredje stycket personuppgiftslagen att personuppgifter inte får bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka uppgifterna behandlas eller så länge uppgifterna därefter be- hövs för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. När det gäller patientjournaler har utfärdat allmänna råd om bevarande och gallring av patientjournaler hos landsting och kommuner (RA-FS 2003:4). I dessa rekommenderas landsting och kommuner att tills vidare i avvaktan på en ny patientjournallag inte gallra patientjournaler. En ny reglering av patientjournalföringen Av bl.a. skrivelse om patientjournallagen (se av- snitt 10.2.1) har framkommit att det även före allmänna råd endast förekom en relativt begränsad gallring ur patientjournaler hos landsting och kommuner (s. 46). Vi har inte gjort någon egen kartläggning av huruvida gallring har skett i elek- troniska patientjournaler inom den allmänna hälso- och sjukvården. I samband med studiebesök vid vårdinrättningar har det emellertid upplysts att gallring över huvud taget inte skett i ifrågavarande journalsystem, som därför inte sällan omfattar även avlidna patienter. Som ovan framgått finns inte heller någon skyldig- het att gallra i patientjournaler inom den allmänna hälso- och sjuk- vården. Av skrivelse framgår att journalhandlingar inom den enskilda hälso- och sjukvården däremot ofta gallras efter den föreskrivna bevarandetiden. Detta anges bero på att vårdgivare inom den enskilda hälso- och sjukvården inte har samma möjligheter som landsting och kommuner att arkivera journalhandlingar. föreslår i sin skrivelse en ny huvudregel om en minsta bevarandetid . Skälen till förslaget är dels att beva- randetiden därigenom blir enhetlig, dels att den treåriga bevarande- tiden anses vara alltför kort. Vidare föreslås att en privat vårdgivare skall kunna förvara journalhandlingar som är äldre än hos ett landsting, om medger det. Skälet till ett sådant omhän- dertagande skulle enligt skrivelsen kunna vara att den privata vård- givaren inte har resurser att ta hand om journalerna och det handlar om material som kan vara av intresse för forskningen. Promemorian Genomförande av EG-direktivet om mänskliga vävnader och celler (Ds 2005:40) innehåller förslag som syftar till att i svensk rätt genomföra och rådets direktiv /23/EG om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, konservering, för- och distribution av mänskliga vävnader och celler. Direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. spårbarhet av mänskliga vävnader och celler. Bland annat finns krav på att uppgifter som är nödvändiga för att garantera fullständig spårbarhet skall bevaras efter kliniskt bruk. För att uppfylla direktivets krav i denna del föreslås i promemorian att det i 8 § första stycket patientjournallagen görs ett tillägg om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva att vissa slags journalhandlingar skall bevaras . Förslagen har remissbehandlats och bereds inom . En ny reglering av patientjournalföringen Det kan finnas goda skäl att, såsom föreslagit, införa en ny huvudregel om en minsta bevarandetid . Ett sådant förslag skulle, utifrån beskrivningen i skrivelse att döma, framför allt träffa vårdgivare inom den enskilda hälso- och sjukvården. Inom den allmänna hälso- och sjukvården bevaras ju redan journalhandlingar regelmässigt än den föreskrivna. Enligt vår uppfattning bör en förlängning av den minsta bevarande- tiden föregås av en undersökning av vilka möjligheter vårdgivare inom den enskilda hälso- och sjukvården har att bevara journalhandlingar än vad som krävs . Det förhållandet att journaler i allt större utsträckning förs elektroniskt innebär ju inte nödvändigtvis att det blir lättare att bevara journalhandlingarna. Tvärtom kan det innebära tekniska svårigheter att bevara informationen läsbar . Vilka konsekvenser en förlängd bevarandetid skulle få för vårdgivare inom enskild hälso- och sjukvård bör också utredas. Detta låter sig dock inte göra inom ramen för vårt uppdrag. Det är inte heller möjligt att inom ramen för vårt uppdrag utreda om det finns behov av att alla slags journalhandlingar bevaras . Ett förslag om en minsta bevarandetid skulle ju innebära att även sådana journaler som förs av t.ex. optiker skulle behöva bevaras . Vår uppfattning är således att patientjournallagens bestämmelser om bevarande av journalhandling bör föras över oförändrade till patientdatalagen. Vi vill framhålla att regeringen även fortsättningsvis kommer att kunna föreskriva att vissa slags journalhandlingar skall bevaras . Regeringen har alltså möjlighet att föreskriva att t.ex. journal- handlingar som innehåller anteckningar förda av läkare skall bevaras . Vi återkommer i avsnitt 11.7.4 till ett fall då regeringens bemyndigande skulle kunna utnyttjas. Vår bedömning: Patientjournallagens bestämmelse om jour- nalförstöring behöver inte ändras. Även patientjournallagens bestämmelse om att det skall antecknas i journalen när en journal- handling lämnas ut bör kunna föras över oförändrad till patient- datalagen. En ny reglering av patientjournalföringen Enligt 17 § patientjournallagen får , efter ansökan av en patient eller annan person som omnämns i en patientjournal, under vissa förutsättningar förordna att en journal helt eller delvis skall förstöras. För detta krävs dels att den enskilde anför godtag- bara skäl för ansökan, dels att journalen eller den del därav som skall förstöras uppenbarligen inte behövs för patientens vård och dels att det från allmän synpunkt uppenbarligen inte finns skäl att bevara journalen. Kravet på godtagbara skäl för ansökan innebär enligt förarbetena att en patient inte har rätt att utan vidare få sin journal eller del av den förstörd. Det krävs att anteckningarna är sådana att det rimligen kan medföra en psykisk belastning eller liknande för patienten om de bevaras (prop. 1984/85:189 s. 50). Genom inskränkningen att det från allmän synpunkt uppenbar- ligen inte finns skäl att bevara journalen ges enligt förarbetena möjlig- het att beakta olika samhällsintressen som avser journalmaterialet – t.ex. insynen, forskningen, ekonomin i vården. Det överlämnas till att ange i vilken utsträckning samhället har behov av att journalmaterialet bevaras (a. prop. s. 50). Av 13 § vårdregisterlagen följer att den nämnda bestämmelsen i patientjournallagen också gäller vid förstöring av uppgifter i ett vård- register som grundar sig på dokumentationsskyldighet enligt patient- journallagen. Förordnandet om förstöring kan avse hela journalen eller en del därav. Det sistnämnda innebär att t.ex. bara ett ord eller en mening tas bort ur journalen. Huruvida det är tillräckligt att enbart person- identiteten tas bort anförde fördragande statsrådet följande (a. prop. s. 30). Registrering i landstingens patientdatabaser grundas på uppgifter som hämtas från journalerna. När beslutar om förstöring av en viss journal skall informationen i databasen också utplånas. Detta brukar uttryckligen anges i besluten. Den frågan har väckts, om det inte kunde räcka med att personidentiteten tas bort och att informationen i övrigt, dvs. främst diagnos och vårdtid, bevaras utan att den kan åter- föras till den enskilde individen. Avidentifiering skulle ge den fördelen att databasens statistikvärde består. I t.ex. planeringssammanhang vill man ha en komplett bild av sjukvårdskonsumtionen, men uppgifterna behöver nödvändigtvis inte vara personrelaterade. Förstöringen avser i första hand att tillvarata patientens integritetsintressen. Registreringen i patientdatabaserna är mycket summarisk. Jag bedömer att syftet med bestämmelsen måste anses uppnått om de kritiserade uppgifterna för- störs och om kopplingen mellan journalen och andra informationskäl- lor upphävs. Enbart utplåning av personuppgifterna bör således kunna En ny reglering av patientjournalföringen accepteras i just detta fall. Däremot är samma förfarande inte tillräckligt när det gäller själva journalen – antingen denna förs konventionellt eller med ADB-teknik – eftersom journalen innehåller en avsevärt större mängd uppgifter, som när de sammanställs kan göra att identiteten ändå går att härleda. Bestämmelsen om journalförstöring innebär att samtliga journal- handlingar som innehåller uppgifter som enligt beslut skall förstöras omfattas av beslutet. Förstöring skall således ske av både original- handlingen och kopior eller avskrifter och detta oberoende av om handlingarna förvaras inom hälso- och sjukvården eller utanför, t.ex. hos eller domstol. I de fall en journalhandling finns hos någon annan än den som ansvarar för patientjournalen, måste följaktligen handlingen begäras åter (a. prop. s. 49).