sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — En rättsläkarstation hade inrättats i och ytterligare en i . tillkom stationerna i (1963), (1964), (1965) och (1975)1. Rättspsykiatriska undersökningar av häktade utfördes på 1950- talet vid sex sinnessjukavdelningar som var knutna till fångvårds- anstalter2, i (), (Håga), , (), och . Undersökningar av andra än häktade gjordes vid åtta rättspsykiatriska avdelningar, knutna till statliga sinnessjukhus i , , , , , , och Umeå3. Vid SKA:s laboratorieavdelning utförde man kriminaltekniska undersökningar främst åt domstolar samt åklagar- och polis- myndigheter. Avdelningen bestod av laboratorium för kemiska och biologiska undersökningar, för undersökning av skrift och urkundsförfalskning samt ett allmänt och ett fotografiskt labo- ratorium4. SKA:s registraturavdelning hade till uppgift att föra sådana centrala register som hade betydelse för polismyndigheter- nas spaningsverksamhet, som t.ex. fingeravtrycksregister. Dess- utom gav avdelningen ut publikationen Polisunderrättelser. Genom denna efterlystes personer som var misstänkta för brott. I det följande kommer utredningen först att redogöra för de viktigare förslag som lämnats om organisationen 1Se Samordning av det rättsmedicinska, rättskemiska och kriminaltekniska undersöknings- väsendet (Ds S 1986:3) 2På undersöktes dock häktade vid det statliga sinnesjukhuset i 3Se Det rättspsykiatriska undersökningsväsendets organisation (SOU 1959:20) av de rättsmedicinska, rättskemiska, rättsgenetiska och kriminal- tekniska verksamheterna. Därefter redovisas förslagen om orga- nisationen av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. utredning om m.m. ansåg att laboratoriet borde frigöras från Medicinalstyrelsen och i stället få en egen styrelse (se prop. 1957:65 s. 8 f.). Enligt utredningen hade Medicinalstyrelsen inte presterat den kraft och det initiativ som krävdes för att tillgodose SRL:s behov av tillsyn och ledning och på ett tillfredsställande sätt fylla en verksstyrelses funktioner. Utredningen konstaterade vidare att de vetenskapliga och tekniska framstegen gjorde att det inte längre var möjligt för en vetenskapsman att behärska både kemi och blodgruppsserologi i tillräcklig grad för att kunna ta det vetenskapliga ansvaret inom båda dessa områden. De två områdena ansågs inte längre ha sådan beröring med varandra att sambandet mellan verksamheterna behövde behållas av vetenskapliga skäl. Möjligheterna att föra över de båda verksamheterna till andra organ undersöktes, men man fann inte någon tillräckligt lämplig mottagare. I stället föreslogs att SRL skulle få en egen styrelse och delas i två självständiga avdelningar; en rättskemisk och en blodgruppsserologisk. Om det kom att inrättas en fristående rättsmedicinsk enhet, ansåg utredningen dock att den rättskemiska verksamheten eventuellt borde ingå i denna. Det föredragande statsrådet delade utredningens uppfattning att det inte fanns någon ny lämplig huvudman att föra över verk- samheterna till och att SRL i stället borde delas in i två självständiga avdelningar. Statsrådet menade dock att SRL borde ligga kvar under Medicinalstyrelsen. Detta med hänsyn bl.a. till att de rättsmedicinska ärenden som behandlades vid SRL:s rättskemiska avdelning krävde en nära samverkan med Medicinalstyrelsens rätts- medicinska nämnd. Medicinalstyrelsen ansågs vidare ha en viktig funktion att fylla som samordnande, rådgivande och kontrollerande organ inom rättsmedicinalväsendets område (prop. 1957:65 s. 33). polisutredning lämnade ett principbetänkande angående huvudmannaskapet för polisväsendet m.m. Året därpå beslutade i enlighet med utredningens och regeringens förslag (prop. 1962:148) att polisväsendet skulle förstatligas. Som centralt polisorgan skulle () inrättas, under ledning av en rikspolischef. () var indelad i tre orga- nisatoriska enheter; kansli, registraturavdelning och laboratorie- avdelning. principbeslut innebar att verksamheten vid registraturavdelningen, bl.a. fingeravtrycksregistret, kom att över- föras till RPS5. Laboratorieavdelningens arbete var för beslutet fortfarande föremål för utredning. Utredningens arbete presenterades och dess slutsats var att laboratorieavdel- ningens resurser var otillräckliga. Det största problemet var brister i tillgången på personal och lokaler. Detta hade fått negativa återverkningar på såväl kvalitet som handläggningstider6. Genom att större distrikt tillskapades konstaterade utredningen att polisens förstatligande gjorde det möjligt att inrätta ett 20-tal tekniska arbetsenheter, med uppgift att utföra brottsplats- undersökningar och övriga polistekniska undersökningar, person- identifiering och fotolaboratoriearbete. Utredningen bedömde att detta skapade förutsättningar för en ökad kriminalteknisk verk- samhet på det lokala planet. Kvalificerade laboratoriemässiga bearbetningar ansågs emellertid endast undantagsvis kunna hanteras inom distrikten. Eftersom denna verksamhet inte var till- räckligt omfattande för att motivera införandet av regionala labo- ratorier ansåg man det vara nödvändigt med ett centralt laboratorium – SKL. Enligt utredningen var det inte möjligt att dra någon skarp gräns mellan SKL:s arbetsuppgifter och den kriminaltekniska verksam- heten inom polisen. Brottsplatsundersökningar och annat fält- arbete borde dock inte i annat än undantagsfall utföras av SKL. Mindre vanliga laboratorieundersökningar och undersökningar som krävde kvalificerad personal och utrustning borde å andra sidan inte utföras i polisdistrikten. I den mån polisen disponerade personal med tillräckliga kvalifikationer, vilket främst var fallet i de större städerna, borde dock viss enklare bearbetning kunna göras där. 5De tre största städerna behöll dock sina egna register Utredningen menade emellertid att SKL:s utlåtande borde inhämtas i det övervägande antalet fall där den tekniska bevisningen var av betydelse för utgången av målet. I frågan om SKL:s organisatoriska placering konstaterade ut- redningen att 1939, 1948 och polisutredningar hade ansett att de kriminaltekniska undersökningarna inte borde läggas på en central polismyndighet. Anledningen var att verksamhetens objektivitet annars kunde äventyras i allmänhetens, domstolarnas och andra myndigheters ögon. Att verksamheten bedrevs under sådana förhållanden att objektiviteten i de lämnade utlåtandena inte ens kunde ifrågasättas ansågs vara angeläget. Av samma skäl påtalades betänkande det tveksamma i att placera SKL under RPS. Enligt utredningen kunde verk- samheten uppfattas som icke helt opartisk av allmänheten och av många inom rättsväsendet. Dessutom hade Riksåklagaren fram- hållit det önskvärda i att laboratorieverksamheten framstod som en fullt opartisk instans. Utredningen diskuterade även andra organisatoriska möjligheter. Bland annat fördes ett resonemang om att göra SKL till en ny arbetsenhet inom SRL. Med hänsyn till att även SRL hade till upp- gift att utföra undersökningar av betydelse i rättsliga sammanhang bedömdes en sådan lösning inte vara främmande. Vissa ekonomiska fördelar skulle dessutom kunna vinnas genom gemensamt nytt- jande av personal och dyrbar vetenskaplig apparatur. Utredningen hänvisade dock till arbete (se nästa avsnitt) och avstod från att föreslå en sammanläggning av SRL och SKL. I stället skulle SKL bli ett fristående laboratorium. RPS föreslogs dock bistå SKL i vissa rent admini- strativa uppgifter. Departementschefen delade utredningens uppfattning i de flesta avseenden (se prop. 1964:100 s. 387 ff.), förutom i fråga om SKL:s förhållande till RPS. Regeringen menade visserligen att SKL inte borde inordnas som en arbetsenhet inom RPS. Laboratoriet skulle dock inte få en egen styrelse, vilket hade föreslagits i betänkandet. Förhållandet mellan RPS och SKL kom därmed att bli i allt väsent- ligt detsamma som mellan Medicinalstyrelsen och SRL, med RPS som chefsmyndighet för SKL. Skälet för denna lösning var bl.a. att man därigenom undvek riskerna för kompetenskonflikter som två skilda huvudmän för den kriminaltekniska verksamheten (SKL och polisens tekniska avdelningar) skulle medföra. RPS inrättades och polisväsendet förstatligades . I samband med detta bildades SKL, med RPS som chefsmyndighet. SKL delades in i ett kansli samt en kemisk och biologisk avdelning, en fysikalisk-teknisk avdelning och en skrift- teknisk avdelning. I Hälso- och socialvårdens centrala administration (SOU 1965:49) föreslog den s.k. (Utredningen om medicinal- väsendets centrala administration) inrättandet av en statsmedicinsk anstalt. Enligt utredningen borde anstalten ta över flera av de funktioner som Medicinalstyrelsen var chefsmyndighet för, bl.a. SRL, de dåvarande fem rättsläkarstationerna och den rätts- psykiatriska undersökningsverksamheten. Flera remissinstanser menade dock att verksamheterna var för olikartade för att kunna administreras inom samma ram. Med hänsyn till remisskritiken ansåg departementschefen att anstalten inte borde inrättas (prop. 1967:68 s. 83). När Medicinalstyrelsen slogs samman med fördes i stället de aktuella funktionerna till den nya . beslutade att SRL skulle flytta till . sågs verksamheten och organisationen över av en arbetsgrupp som tillsatt. överlämnade arbetsgruppen rapporten blodgruppsserologisk verksamhet – organisation, lokalisering m.m. I likhet med utredning ansåg arbetsgruppen att ut- vecklingen hade gjort att SRL:s två avdelningar inte längre hade något gemensamt. Varken från verksamhetsmässig eller rent administrativ synpunkt fanns det skäl att behålla det organi- satoriska sambandet mellan avdelningarna. Gruppen menade därför att avdelningarna borde organiseras som fristående laboratorier med som chefsmyndighet. Arbetsgruppens förslag blev inte verklighet. SRL lokaliserades dock till . rapport om rättsgenetiska undersökningar I rapporten i faderskapsärenden (SoS redovisar 1976:4) föreslogs bl.a. att SRL:s blodgrupps- serologiska avdelning skulle få ansvaret för all verksamhet med faderskapsundersökningar i landet. Huvuddelen av resurserna vid dåvarande paternitetsavdelningen vid rättsläkarstationen i skulle därmed föras över till SRL:s blodgruppsserologiska avdelning. Dessutom föreslogs – utifrån samma utgångspunkter som betänkande och – att avdelningen skulle bli helt fristående från SRL:s kemiska avdelning och benämnas ratorium. Med anledning av rapporter anförde departementschefen i budgetpropositionen 1976/77:100 (bilaga 8, s. 98 f.) att den rättskemiska avdelningens framtida organisation fortfarande var föremål för översyn. Det var därför för tidigt att ta ställning till om SRL borde delas upp i två självständiga laboratorier. Däremot instämde departementschefen i att den verksamhet med utvidgade undersökningar som dittills bedrivits av paternitetsavdelningen vid rättsläkarstationen i borde föras över till SRL:s blodgruppsserologiska avdelning. Ansvaret för alla faderskapsundersökningar tillkom därmed SRL. fick i uppdrag att se över sin organisation och sina arbetsuppgifter. (ÖsoS) slut- rapport framtida organisation och arbetsformer överlämnades till regeringen . I samband med detta föreslog att driftansvaret för de rättspsykiatriska klinikerna och stationerna skulle föras över till landstingen. hemställde dessutom att regeringen skulle låta utreda de organisatoriska formerna för det rättsmedicinska under- sökningsväsendet. Även här hade ÖsoS diskuterat att överföra driftansvaret/huvudmannaskapet för statens rättsläkarstationer till sjukvårdshuvudmännen. Proposition om uppgifter och organisation 1979/80:6 om uppgifter och organisation m.m. lade regeringen fram förslag av principiell och övergripande natur rörande framtida uppgifter och organisation. När det gällde den rättsmedicinska verksamheten angav det före- dragande statsrådet (s. 63 f.) att man skulle tillsätta en utredning med uppgift bl.a. att överväga frågan om i vilka organisatoriska former den rättsmedicinska servicen skulle tillhandahållas. För- utsättningarna för att överföra det rättsmedicinska undersöknings- väsendet till landstingen skulle särskilt belysas. När det gällde SRL anfördes i propositionen att frågorna om en uppdelning på två självständiga laboratorier och om SRL:s administration borde ut. Statsrådet ansåg att ekonomi- och personaladministrativa uppgifter kunde decentraliseras från Social- styrelsen till laboratoriet, men att borde kvarstå som chefsmyndighet. Den utredning som skulle se över den rätts- medicinska organisationen skulle även förbereda den aktuella decentraliseringen. Frågan om huruvida SRL borde delas upp i två fristående laboratorier skulle enligt statsrådet dock anstå. anförde emellertid i sitt av godkända betänkande (SoU 1979/80:45, rskr. 1979/80:386) att överväganden om organisationen av det rättsmedicinska undersökningsväsendet inte borde göras isolerade från frågan om den framtida orga- nisationen av SRL:s verksamhet. Detta mot bakgrund av de beröringspunkter som verksamheterna vid SRL och rätts- läkarstationerna hade. Enligt utskottet borde utredningsarbetet vara förutsättningslöst och man ansåg att det fanns skäl att ta upp frågor rörande verksamheten vid SKL. Mot bakgrund av socialutskottets betänkande tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att utreda det rättsmedicinska, rättskemiska och kriminaltekniska undersökningsväsendets organisation. Samordning av det rättsmedicinska, rättskemiska och kriminal- tekniska undersökningsväsendet (Ds S 1986:3). Man analyserade sambanden mellan verksamheterna vid rättsläkarstationerna, SRL:s kemiska avdelning samt SKL och fann att resultaten från dessa hade likartade syften och utnyttjades i ett sammanhang där det fanns många beröringspunkter. Verksamheternas roll och funktion kunde betraktas som en del i rättsväsendets utredningsprocess. De rättsliga och verksamhetsmässiga sambanden gjorde enligt utredningen att det fanns påtagliga fördelar med att samordna verksamheterna under en ledning. Man föreslog därför att en ny myndighet – – skulle bildas, med RPS som chefsmyndighet. SRL:s kemiska avdelning skulle lokalmässigt föras över till SKL och de sex rättsläkarstationerna föreslogs bli regionala rättsmedicinska enheter inom den nya myndigheten. förslag innebar en organisation med sex rättsmedicinska enheter samt en enhet vardera för kemi, biologi, teknik, skriftteknik samt planering, samordning, administration och intern service. Utredningen prövade förutsättningarna för att decentralisera rättskemiska analyser till de sex rättsläkarstationerna, men drog slutsatsen att detta inte var ändamålsenligt. Det framhölls dock att den nya myndigheten fortlöpande borde pröva vilka analyser som kunde utföras lokalt. När det gällde SRL:s blodgruppsserologiska avdelning konsta- terades att den saknade anknytning till straffrättsliga frågor. I likhet med utredning samt förslagen i rapporter och 1976 menade utredningen vidare att avdelningens verksamhet hade få beröringspunkter med den rättskemiska och den övriga verksamheten i fråga om metoder, kompetens och utrustning. Man menade därför att borde utreda förutsättningarna för ett närmare samarbete mellan avdelningen och blodcentralen vid i . tillsattes en arbetsgrupp inom med uppdrag att ge förslag om rättsläkarstationernas och SRL:s framtida organisation. Detta bl.a. mot bakgrund av den renodling av verksamhet som tidigare hade föreslagits (prop. 1988/89:130). I direktiven angavs att åtgärder nu borde vidtas för att ge de aktuella verksamheterna en från fristående ställning. Det var dock inte aktuellt med ett landstingskommunalt huvudmannaskap. I rapporten m.m. (Ds 1991:8) före- slog arbetsgruppen att en ny självständig myndighet – – skulle inrättas för de uppgifter som rättsläkarstationerna och SRL svarade för. skulle benämnas statens rättsserologiska institut och rättsläkarstationerna ersättas av regionala rättsmedicinska av- delningar, som tillsammans med den rättskemiska avdelningen skulle benämnas statens rättsmedicinska institut. I proposition (1990/91:93) om rättsmedicinsk verksamhet m.m. gick regeringen i allt väsentligt på samma linje som arbetsgruppen. En avdelning inom den nya myndigheten skulle benämnas statens rättsserologiska institut och vara fristående från den avdelning som skulle överta uppgifterna från SRL:s kemiska avdelning. Det konstaterades i detta sammanhang att frågan om att dela upp SRL i två fristående enheter hade varit aktuell i åtminstone . Den centrala rättskemiska avdelningen och de regionala rättsmedicinska avdelningarna blev tillsammans statens rättsmedicinska institut. slutredovisade arbetsgruppen sitt uppdrag genom rapporten – instruktion, finansiering m.m. (Ds 1991:30). I enlighet med propositionen inrättades RMV (bet. 1990/91:SoU16, rskr. 1990/91:328) och den 1 okto- ber övertog myndigheten ansvaret för den rättspsykiatriska under- sökningsverksamheten från (prop. 1990/91:120). Sedan RMV bildats lämnades under ett drygt decennium inte några nya, mer omfattande förslag om ändringar i organisationen av de rättsmedicinska, rättskemiska, rättsgenetiska och kriminaltekniska verksamheterna. aktualiserades dock frågan på nytt. I rapporten till polisens brottsutredningar (RiR 2004:27) pekade på fördelarna med att samordna verk- samheterna vid RMV, SKL och de tekniska rotlarna vid polis- myndigheterna i större utsträckning. På detta sätt skulle de kunna användas som en strategisk resurs för att nå statsmakternas mål i fråga om ökad lagföring och snabbare handläggning. såg utvecklingsmöjligheter i såväl den operativa samverkan vid t.ex. obduktioner och brottsplatsundersökningar som den mer strategiska samverkan i form av utbildning och En tydligare arbetsfördelning i den kriminal- tekniska verksamheten mellan SKL, de tekniska rotlarna och reguljära poliser borde dessutom göra det lättare att uppfylla stats- maktens mål. RMV:s och SKL:s regeringsuppdrag undersökte RMV och SKL på regeringens uppdrag möjligheterna att samordna sina verksamheter med DNA-analyser i syfte att utnyttja resurserna mer effektivt. Efter det att uppdraget redovisats fick regleringsbrev RMV och Riks- polisstyrelsen (RPS), som chefsmyndighet för SKL, i uppdrag att samordna verksamheterna. Under arbetets gång kom dock myndigheterna fram till att en sådan samordning inte skulle ge de fördelar man tidigare räknat med. De begärde därför ett förändrat uppdrag, med hänvisning till att det fanns möjligheter att samverka på andra områden. regleringsbrev gavs myndigheterna i konsekvens härmed i uppdrag att gemensamt utreda vilka samverkans- möjligheter som finns inom de verksamheter de bedriver, samt att vidta åtgärder för att åstadkomma sådan samverkan. Uppdraget redovisades i samband med årsredovisningarna för i promemorian Redovisning av regeringsuppdrag rörande samverkan och samordning av verksamheterna vid och . I promemorian konstateras att både RMV och SKL bedriver forensisk verksamhet inom sina respektive ansvarsområden. Vidare att praktiskt taget all SKL:s verksamhet är lokaliserad till , där också RMV har tre avdelningar, motsvarande ungefär en tredjedel av verkets verksamhet. Man redogjorde också för att RMV:s tre avdelningar kommer att vara placerade i anslutning till . RMV och RPS redogjorde i promemorian för RMV:s och SKL:s nuvarande och potentiella samverkansområden. Frågor som analyserades var bl.a. forskning och utveckling, utbildning, kvalitetsarbete, IT, bibliotek, upphandling, lokaler, säkerhets- system och hantering av farligt gods. Man redovisade även samverkansmöjligheter i fråga om bl.a. katastrofberedskap, identi- fiering av mänskliga kvarlevor, etablerandet av infrastruktur för anskaffning av narkotiska referenssubstanser, instrumentbackup och serviceavtal i verksamheten med DNA-analyser, serviceavtal för kemiska analysinstrument samt utbytestjänstgöring för de båda myndigheternas personal. Som en konsekvens bl.a. av den nu nämnda promemorian tillsattes denna utredning . Förslag om den rättspsykiatriska undersöknings- organisationen Utredningen om organisationen av det rättspsykiatriska under- sökningsväsendet Som framgått utfördes rättspsykiatriska under- sökningar av häktade vid sex sinnessjukavdelningar som var knutna till fångvårdsanstalter. Andra rättspsykiatriska undersökningar bedrevs vid åtta rättspsykiatriska avdelningar, knutna till statliga sinnessjukhus. I betänkandet Det rättspsykiatriska undersökningsväsendets orga- nisation (SOU 1959:20) föreslogs att landet skulle indelas i fyra rättspsykiatriska distrikt, som skulle ledas från fyra rätts- psykiatriska stationer i , , och Sunds- vall/. Vid dessa stationer skulle undersökningar av såväl häktade som frifotingar genomföras. Därtill skulle i varje distrikt inrättas ytterligare en eller flera stationer vid vilka endast fri- fotingar skulle undersökas. Efter ytterligare bearbetning av förslaget inom Justitiedeparte- mentet beslutade om riktlinjer för den rättspsykiatriska verksamheten7. En gemensam organisation skulle skapas under ledning av Medicinalstyrelsen (som senare slogs samman med ). Rättspsykiatriska kliniker huvud- sakligen för undersökningar av häktade skulle inrättas i anslutning till de medicinska lärosätena i , , , , och . För undersökning av icke häktade skulle skapas rättspsykiatriska stationer i , , , och . I administrativt hänseende började organisationen att fungera , när lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål trädde i kraft. Även om placeringen av de rättspsykiatriska klinikerna och stationerna varierade , kom riktlinjer 7 Se Psykiskt störda lagöverträdare (SOU 1977:23) 1961 fram att utgöra grunden för det rättspsykiatriska undersökningsväsendets organisation. lämnades dock flera förslag om förändringar. Utredningen har redogjort för förslag om en statsmedicinsk anstalt, som skulle ta över flera av de funktioner som då (1965) hade Medicinalstyrelsen som chefs- myndighet, däribland den rättspsykiatriska undersöknings- verksamhet som bedrevs vid statens nio rättspsykiatriska stationer. Det inrättades dock aldrig en statsmedicinsk anstalt. I stället fick de aktuella verksamheterna som chefsmyndighet. Utredningen om behandling av psykiskt avvikande I betänkandet Psykiskt störda lagöverträdare (SOU 1977:23) läm- nade utredning om behandlingen av psykiskt avvikande (den s.k. ) förslag om förändringar i fråga om bl.a. gränsdragningen mellan användandet av sluten psykiatrisk vård och fängelse som påföljd för brott. Förslaget skulle innebära att flertalet rättspsykiatriska undersökningar skulle kunna göras mindre omfattande än vad som varit fallet. Kommittén lämnade förslag även om den rättspsykiatriska orga- nisationen. Bland annat förordades ett överförande av till rättspsykiatrin. Man menade dessutom att de dåvarande klinikerna i , och samt de planerade klinikerna i och (som skulle ersätta klinikerna i och ) måste byggas ut. Härtill behövdes nya kliniker i och . Enligt kommittén borde de rättspsykiatriska stationerna avvecklas. För undersökning av icke häktade och vid behov även av häktade som inte togs in på klinik behövde de dock behållas tills vidare. Kommittén övervägde olika alternativ i fråga om huvud- mannaskap och driftansvar för den rättspsykiatriska organisa- tionen. Slutsatsen var att staten även fortsättningsvis borde vara huvudman. Driftansvaret borde dock i stället läggas på landstingen. Efter remissbehandling överlämnade regeringen betänkandet och remissyttrandena till Socialberedningen. arbete har tidigare berörts. I samband med slutrapporten föreslog , i likhet med , att driftansvaret för de rättspsykiatriska klinikerna och stationerna skulle överföras till landstingen. menade att huvudmannaskapet i sin helhet borde föras över. Proposition om uppgifter och organisation 1979/80:6 om uppgifter och organisation m.m. lade regeringen fram förslag av principiell karaktär som rörde framtida uppgifter och organisation. När det gällde förändringarna av den rättspsykiatriska organisationen uttalade det föredragande statsrådet (s. 62 f.) att hon i likhet med och ansåg att starka skäl talade för en bättre integrering av rättspsykiatrin med den allmänpsykiatriska vården.