sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — 2 Eftersom begreppet race är vanligare i den anglosaxiska världen än i till exempel (webbplats, s. 37), kan många av Esseds reflektioner om rasism och vardagsrasism anses gälla de företeelser som vi i oftast betecknar som diskriminering och strukturell diskriminering. Mediearbetare med utländsk bakgrund inträde på mediemarknaden. För kunskap om dessa frågor kan man numera vända sig till den ökande mediekritik med mångfaldsper- spektiv som börjat bedrivas utanför akademin (Beck- man 2003; 2005; QuickResponses under- sökingar; 2004). Begreppet strukturell diskriminering är centralt för den studie som redovisas i detta kapitel. Begreppet har presenterats i antolo- gins introduktion och för att undvika upprepningar nöjer jag mig med att precisera att jag har arbetat efter den definition som ges i Kommittédirektivet för utredningen , integration och struk- turell diskriminering (Dir. 2004: 54). Enligt definitionen betecknar strukturell diskriminering de regler, normer, rutiner, vedertagna förhållningssätt och beteenden i institutioner och andra samhälls- strukturer som utgör hinder för att i praktiken uppnå lika rättig- heter och möjligheter oavsett etnisk eller religiös tillhörighet. Di- rektivet poängterar att sådan diskriminering kan vara synlig eller dold samt ske avsiktligt eller oavsiktligt. I kapitlets nästa avsnitt diskuteras först minoritetsgruppers kri- tik av majoritetsmediers utbud och etniska sammansättning och sedan frågan om varför det är viktigt att fler mediearbetare med utländsk bakgrund blir verksamma i majoritetsmedier. Därefter avhandlas ett av den strukturella diskrimineringens huvudsakliga verkningsmedel, förnekandets mekanism. Detta åtföljs av en pre- sentation av intervjustudiens urval och resultat och en konklusion. I dagens mångetniska samhälle är det ur ett demokratiskt perspek- tiv av största vikt att minoritetsmedlemmar deltar i produktionen, och som brukare tar del av, majoritetsmedier. Lika väsentligt är, ur samma perspektiv, att majoritetsmediernas utbud förmår uppfylla minoriteternas kommunikativa behov. Att så inte är fallet tyder, beklagansvärt nog, en rad indikationer på. I en konferens som samlade minoritetsmedieproducenter och myndighets- och svenskspråkiga mediers representanter i ventilerades ett djupt missnöje med svenska majoritetsmedi- ers under- och missrepresentation av etniska minoriteter och deras ursprungsländer (Camauër 2003: 83; Invandrar- och minoritetsme- dia i ). Samma djupa missnöje med majoritetsmedi- ernas utbud och funktionssätt uttrycktes av de människor med ut- Mediearbetare med utländsk bakgrund ländsk bakgrund som deltog i den fokusgruppstudie som genom- fördes inom ramen för arbetet med inifrån (Kamali 2005b: 107-8), Utredningens om makt, integration och strukturell diskriminering andra volym. Deltagarna i fokusgruppstudien var överens om att medierna ger en överdrivet negativ bild av personer med utländsk bakgrund, invandring, förorten och de länderna som de kommer ifrån. Man var särskilt kritiska mot medieutbudets en- sidighet och överdrifter och ansåg att medierna bidrar till ökad se- gregering och vardagsrasism. Ytterligare en aspekt av majoritetsmediernas funktionssätt som togs upp i den nämnda var den markanta un- derrepresentationen av mediearbetare med utländsk bakgrund som råder i dessa medier. Journalisten karaktäriserade majoritetsmedierna som i praktiken etniskt rensade och befol- kade av WASP [vita anglosaxiska protestanter], med undantag såsom vissa avdelningar av och . Kommunalrådet sade i sitt tal: När jag ser på svenska mediavärlden kan jag säga att, på det vi kallar de allmänna redaktionerna, så har vi en personalsammansättning som i ganska hög grad liknar den som media rapporterar om som en brist i många andra delar av arbetsmarknaden (Invandrar- och minori- tetsmedia i : 23-4, 42-3). De flesta deltagarna i fo- kusgruppstudien inifrån var ense om att det behövs fler journalister med utländsk bakgrund (Kamali 2005b: 108). Varför är det viktigt med fler mediearbetare med utländsk bakgrund? Nyhetsredaktioners etniska sammansättning kan inte skiljas från medieutbudets etniska balans, enligt medieforskarna och (2005: 152). Kan man då utan vidare anta att mediearbetare med utländsk bakgrund, enbart i kraft av denna bakgrund, skulle producera ett mer balanserat utbud? Är vi aningslösa essentialister som egentligen går kulturrasismens ären- den om vi påstår något sådant? Men omvänt, är vi inte ohjälpligt naiva om vi tar för givet att mediearbetarnas etniska ursprung inte betyder någonting alls? Frågan måste benas upp. Vi kan börja med att placera frågan i en tolkningsram av all- männa rättvisekrav. Utifrån denna är det självklart att alla männi- skor bör ha samma möjligheter till tillträde till alla yrken, förutsett Mediearbetare med utländsk bakgrund att de uppfyller de uppställda kraven. Här kan man säga att oavsett utfallet när det gäller de producerade medietexterna, skulle inlem- mandet av fler mediearbetare med utländsk bakgrund göra medie- kåren mer mångfärgad vilket i sig är eftersträvansvärt givet att sam- hället i stort faktiskt är mångfärgat. Det skulle normalisera mino- ritetsmedlemmars närvaro i en annan sektor av arbetsmarkanden än de service-sektorer där de vanligen brukar finnas. För det andra, om vi lånar tankefiguren om representation som tala för och tala om (se kapitel i denna bok) och vidgar dess tillämpning något, kan man se att medan det skulle vara naivt att anta att enskilda mediearbetare med utländsk bakgrund skulle representera deras minoriteters intressen (tala för), så är det åtminstone tänkbart att en del av dem skulle ta med sig in i redak- tionsrummen nya erfarenheter och tankeperspektiv, inte minst upplevelser och uppfattningar som härrör ur en underordnad posi- tion i samhället, vilket har konsekvenser för hur man talar om (eller skriver om och gestaltar) händelser och företeelser. På motsvarande sätt kan man anta att en etniskt mer heterogen journalistkår även skulle medföra ökad variation bland de källor som framträder i me- dieutbudet.3 Här är på sin plats att betona att mediearbetare med utländsk bakgrund bör betraktas som en grupp som är så heterogen som vilken annan grupp som helst i samhället. Om vi verkligen tar på allvar de meningsteorier som förfäktar att vi tolkar verkligheten utifrån vår bakgrund och vår köns-, klass- och etniska tillhörighet, kan vi inte påstå att den senare skulle sakna betydelse. Sist men inte minst måste vi begrunda frågan utifrån ett mer spe- cifikt medievetenskapligt perspektiv, det om enskilda mediearbeta- res relativa autonomi i medieföretagen. I en diskussion av frågan om huruvida ett ökat antal kvinnliga journalister skulle leda till ett bättre medieinnehåll med avseende på jämlikhet mellan könen un- derstryker den holländska medieforskaren me- dieproduktionens kollektiva, förhandlade och förhandlande karak- tär. Dessutom är de förhandlingar som utgör kärnan i produk- tionsprocessen inbäddade i en organisationskontext som i sin tur 3 Problemet med mediearbetarnas avsaknad av nätverk in i minoriteternas grupper och organisationer ställdes på sin spets i samband med bevakningen av brandkatastrofen i då några större tidningar satte invandrarpraktikanter i arbete med bevakningsuppdrag och research (se Camauër 2005: 15 & 2000: 170). Men journa- listkårens homogenitet har länge präglat valet av källor även under normala samhälls- förhållanden. Som påpekar i sitt bidrag till denna antologi gäller detta journa- listiska genrer från politik, ekonomi och brott till familjesidorna där den kompakta svensk- heten belyser att journalisterna på de stora morgontidningarna rör sig i mycket begränsade kretsar (se 2004 och i denna antologi). Mediearbetare med utländsk bakgrund betingas av faktorer såsom medieorganisationernas målsättningar och avnämare, den ekonomiska organisationen av, och de intressen som styr medieindustrin, staters och transnationella organisatio- ners mediepolitik, etc. Alla dessa faktorer anses utgöra begräns- ningar av den enskilde mediearbetarens autonomi (van Zoonen 1994: 43–48). I den publicerade Utredningen om struktu- rell diskriminering, Det blågula (SOU 2005: 56, s. 139) noteras att frågor om konsekvenserna av underrepresentationen av etniska minoriteter i medieföretagens arbetskraft samt huruvida stereotypa bilder skulle minska om fler personer med invandrar- bakgrund arbetade i dessa företag är tämligen outforskade i . Utredaren refererar dock till två forskare som har teoretiserat om detta i respektive . anser att et- niskt blandade redaktioner inte automatiskt leder till en mångfald av perspektiv och att det är svårt för enskilda journalister att gå emot de strängt ritualiserade och hierarkiska arbetssätt som råder på redaktionerna (1998: 13). Även menar att den rådande journalistiken med dess metoder och former betingas av privilegierade gruppers sätt att se på världen. Mediearbetare med minoritetsbakgrund formas även de av de rådande idealen (2002: 181–182). Den refererade forskningen tyder på att en starkare närvaro av minoriteterna i medieföretagen inte i sig och inte automatiskt skulle leda till bättre medieprodukter ur ett mångfaldsperspektiv. Å andra sidan pekar den undersökning som presenteras i detta kapitel på en del hoppingivande öppningar. Flera mediearbetare vittnade till exempel om diskussioner på redaktionerna där man efterfrågar deras synpunkter på artiklar och program samt sätt att gestalta grupper och händelser. Även när det gäller dessa diskussioner kan man förstås argumentera för att de inte i sig och inte automatiskt kommer att leda till förändring, men jag vill hävda att om dessa diskussioner kombineras med visst mediepolitiskt stöd och till- räckligt mycket tryck från den allmänna mediekritiska debatten, så kan man inleda en process av omvärdering av yrkesideologier samt journalistiska/redaktionella värderingar och rutiner. Mediearbetare med utländsk bakgrund bemöts man av (mer eller mindre kraftigt uttryckt) av- ståndstagande, eller åtminstone tveksamhet, när man för på tal att det finns rasism i . I betänkandet från Utredningen om strukturell diskriminering noteras att sådana förhållningssätt bott- nar i en föreställning om att är annorlunda än andra län- der i det att det saknar en historia av kolonialism, rasism och för- tryck av etniska minoriteter. Utredaren fastslår att det finns tydliga historiska exempel på motsatsen, från de uppenbara kränkningarna av inhemska minoriteter som pågick och inrät- tandet i av världens första rasbiologiska institut till assimi- lationsideologin i invandringspolitiken som officiellt rådde . Efter blev en stor förespråkare för mänskliga rättigheter runt om i världen, samtidig som kränk- ningarna mot dessa rättigheter på hemmaplan förnekades (SOU 2005: 56, s. 23, 121). I har tendensen att relatera rasism till , och se den som det yttersta brottet, lett till att det blir tabubelagt att konfrontera individer med rasism i deras beteende (Essed 2005: 74). I har rasism och diskriminering länge likställts med nazism och apartheid och representanter för svenska institutioner verkar ha svårt att ta dessa ord i sin mun. Makt- och strukturella perspektiv har ofta saknats och rasism har setts som något som finns i andra länder, under andra tider eller bland förvirrade unga män. Således har privilegierade grupper i majoritetssamhället kun- nat förneka diskrimineringens strukturella karaktär och sluppit granska sig själva (SOU 2005: 56, s. 31). Förnekandet av diskriminering är i allra högsta grad funktionell och de funktioner den uppfyller i är enligt och (som i sin tur grundar sig på 2001 och Pred 2000) att försvara legitimitet som världsledande i rättvise- frågor, viktiga ideologiska begrepp som folkhem och välfärds- stat, och kanske framför allt att försvara de egna positionerna i ett privilegiesystem, dvs. man förnekar för att man inte har något in- tresse av att erkänna de strukturella förklaringarna till sin egen po- sition (2004: 9). Det systematiska förnekandet av diskrimineringen och behovet av att vidta åtgärder mot den ses av den offentlige utredaren som en form av strukturell diskriminering i sig (SOU 2005: 56, s. 122). Detta förnekande har konsekvenser på en rad samhällsområden. Mediearbetare med utländsk bakgrund det politiska området är en sannolik följd att åtgärder och politiska program kommer att riktas mot invandraren, i stället för mot strukturer och handlingsmönster i det omgivande samhället. För- nekandet anses också ha varit en huvudorsak till den långsamma utvecklingen av lagstiftningen mot etnisk diskriminering, något som också gäller för andra europeiska länder med undantag för . Enligt den offentlige utredaren kännetecknas denna utveckling av att det har stiftats lagar som främst hade ett symbo- liskt värde och som man redan i förväg visste skulle brista i effekti- vitet. antogs en lag mot etnisk diskriminering som en- ligt utredaren är jämförbar med den mer effektiva jämställdhetsla- gen (2004: 7; SOU 2005: 65, s. 121, 200). På motsvarande sätt kan man hävda att förnekandet av diskrimi- nering inom forskningen till exempel kan yttra sig i studier som sätter invandraren i fokus när diskriminering och främlingsfient- lighet ska förklaras, i stället för det svenska samhället (2004: 7). En viktig utgångspunkt för föreliggande stu- die är därför att genom djupintervjuerna med mediearbetarna med utländsk bakgrund rikta strålkastarljuset mot det som händer i centrum, vid de större majoritetsmedieinstitutionerna. Samhället är dock inte statiskt och man skulle kunna säga att det systematiska, djupt inrotade förnekandet av diskrimineringen p.g.a. etnisk och religiös tillhörighet verkar parallellt med en spirande, motsatt tendens, märkbar hos t.ex. statliga myn- digheter och akademisk forskning, att erkänna denna diskrimine- ring och dess strukturella karaktär. I en skrift från ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) noteras att en av DO:s uppgifter är att öka acceptansen för det faktum att diskriminering // är utbredd i (Råd till arbetsgivare 2004: 5). för- klarade dåvarande integrationsminister tillsättningen av den offentliga utredningen , integration och strukturell dis- kriminering med följande ord: I integrationsdebatten har vi sökt förklaringarna till bristande integration hos invandrarna // hos individerna // I stället borde vi vända blicken och säga: Har vi, majoritetssamhället, byggt upp strukturer som tränger bort och tränger undan? På motsvarande sätt noterar t.ex. ekonomihistorikern de los och journalisten (2002: 24) att man börjat uppmärksamma förekomsten av etnisk diskrimi- nering inom arbetsmarknadsforskning som jämfört utlandsfödda Mediearbetare med utländsk bakgrund och svenskfödda personers situation. Denna forskning pekar på skillnader mellan dessa gruppers position i arbetsmarknaden, vilka inte går att förklara utifrån observerbara olikheter i respektive gruppers humankapital. Författarna anser att detta ger stöd åt dis- krimineringshypotesen och visar att diskrimineringen kan betraktas som isolerade företeelser. En stor majoritet av dem som upplevt att bli utsatt för diskriminering har blivit det i arbetslivet. Erfarenheten är densamma oavsett kön och ålder (2005: 29). En publicerad SCB-studie ger vid handen att ungefär hälf- ten av dem som ingick i undersökningen anger att de har blivit utsatta för diskriminering.4 En stor majoritet tror att den etniska tillhörigheten eller det utländska namnet är orsak till diskrimine- ringen. Man anser sig som mest utsatt för diskriminering i arbetsli- vet, men också när man vill besöka restauranger eller andra utes- tällen. De vanligaste förekommande formerna av diskriminering omfattar nedsättande kommentarer, mobbning, att man blir retad eller förlöjligad samt att man blir bortsorterad när man söker jobb (2005: 37). Kvantitativa undersökningars styrka är att de producerar kunskap om företeelsers omfattning, frekvens och dis- tribution. Företeelsers komplexitet och sammansatta mekanismer fångas dock bättre med hjälp av kvalitativa metoder. Det är bland annat av denna anledning som jag har valt den kvalitativa, semi- strukturerade intervjun för att studera den eventuella förekomsten av strukturella diskrimineringsmekanismer vid majoritetsmedier. Urval vid kvalitativa undersökningar är som regel små och strävar efter största möjliga inbördes variation. De personer som ingår i urvalet anses alltså inte representera subgrupper inom den större studerade gruppen. Snarare förväntas den variation med avseende på både generella och mer specifika faktorer som råder dem emel- 4 För undersökningen valdes slumpmässigt 2 000 personer som bott i och har minst en förälder född utanför EU-området. Undersökningens svarsandel blev (2005: 26). Mediearbetare med utländsk bakgrund lan säkerställa ett gott resultat. Jag har försökt att sammanställa ett urval av mediearbetare med utländsk bakgrund verksamma i svenskspråkiga majoritetsmedier, med stor variation med avseende på ålder, kön, utbildning, ursprung (de kontinenter som mediear- betarna kommer ifrån eller har sin bakgrund i), spridning över me- dieformer (tryckta medier, radio och TV) samt typ av medieföretag (dags- och annan press, landsorts och storstadspress, public service och privata företag), medieyrke (reporter, redaktör, etc.), anställ- ningsform samt antal år i yrket. Begreppet utländsk bakgrund behöver preciseras. Det finns en äldre (bredare) och en ny (snävare) definition av utländsk bak- grund. Den äldre omfattade utrikes födda samt inrikes födda med minst en utlandsfödd förälder. har SCB dock skärpt de- finitionen och man rekommenderar de statistikansvariga myndig- heterna att låta kategorin utländsk bakgrund endast innefatta utri- kes födda samt svenskfödda med två utrikes födda föräldrar (Per- soner med utländsk bakgrund 2002: 5, 10). I denna studie har jag utgått från den äldre, bredare definitionen av utländsk bakgrund för att ha ett större underlag att utgå från vid urvalet. Från majoritetssamhällets synvinkel är inte alla ursprungsländer lika värda. skriver om en outtalad status- eller symbolisk hierarki bland ursprungsländer, där de nordiska länderna knappast ens räknas som utländska: Ju närmare ur- sprungslandet ligger och/eller ju rikare och mer kulturellt domi- nerande det är, desto högre symboliskt kapital tycks det ge de in- vånare, som flyttar ut därifrån (2005: 14). Givet denna outtalade rasifierade hierarki, den generella marginalisering som drabbar människor och grupper från vissa (dvs. de flesta afrikanska, asiatiska och central- och sydamerikanska länder) och det faktum att dessa grupper också är dåligt represente- rade inom svenskspråkiga medieinstitutioner (se ovan), valde jag vid sammanställningen av urvalet att huvudsakligen inkludera per- soner med bakgrund i något av de ovan nämnda utomeuropeiska länderna. En begränsande faktor vid urvalsarbetet var den redan nämnda avsaknad av säker kunskap om förekomst av mediearbetare med utländsk bakgrund vid majoritetsmedier samt deras spridning över olika medieföretag som råder inom svensk medieforskning. Jag var därför tvungen att börja mitt urvalsarbete med att ta fram listor över mediearbetare som var verksamma inom tryckta medier, radio och TV, vilket gjordes genom förfrågningar till enskilda mediear- Mediearbetare med utländsk bakgrund betare, personer inom medieföretag och organisationer som är/har varit involverade i mångfaldsarbete samt genomgångar av den (icke akademiska) mediekritiska litteratur som publicerats . Dessa listor kan inte betraktas som helt systematiskt framtagna, men givet variationen hos källorna kan de antas ge en provisoriskt godtagbar bild av förekomsten av mediearbetare med utländsk bak- grund vid majoritetsmedierna. Det fortsatta urvalsarbetet omfat- tade noggranna genomgångar av listorna med ovan nämnda varia- tionskriterier i åtanke, vilka resulterade i att ett antal mediearbetare valdes ut och tillfrågades om medverkan. Kollektiv presentation av intervjustudiens urval Presentationen av urvalets intervjupersoner görs kollektivt för att skydda deras anonymitet. En oro över risken att bli igenkända ut- trycktes (om än med olika grader av intensitet) av flera mediearbe- tare när jag bad dem att medverka i undersökningen. Eftersom undersökningens syfte inte är att teckna enskilda personers yrkes- biografi anser jag att föreliggande kollektiva presentation trots anonymiseringen av specifika individer ändå ger en god bild av urvalets sammansättning. Den uttryckta oron är enligt min mening intressant i sig i det att den pekar på några mediearbetares osäker- het om medieorganisationernas förmåga att ta emot kritik utan att svara med repressalier. för intervjuernas genomförande (perioden mel- lan för- och sensommaren 2005) var de tio mediearbetarna med ett enda undantag verksamma i svenskspråkiga medier. Undantaget utgörs av en person som är verksam inom medieområ- det. Könsfördelningen inom urvalet är jämn. Åldersmässigt är fem av de intervjuade under medan fem är mellan . En jämnare åldersmässig spridning hade varit önskvärd, men man bör komma ihåg att detta är en kvalitativ undersökning och att de enskilda mediearbetarna därför inte fungerar som representanter för andra i respektive åldersgrupp. Fem av de tio intervjuperso- nerna hade journalistutbildning, varav två universitetsutbildning från och en från hemlandet, och två folkhögskoleutbild- ning. Ytterligare en hade en annan medieutbildning från . När det gäller deras nationella ursprung fördelas intervjuperso- nerna enligt följande. Fem har sin bakgrund i , tre i Mediearbetare med utländsk bakgrund sydamerikanska länder, en i ett afrikanskt land och en i ett sydeu- ropeiskt land. Åtta av urvalets tio personer är utrikes födda och två är födda i . I urvalet ingår medarbetare verksamma inom tryckta medier samt radio och TV. Inom de tryckta medierna arbetar intervjuper- sonerna vid dags-, organisations- och facktidningar samt lansdorts- och storstadspress. När det gäller radio och TV är de verksamma inom public service företag (riks- och lokala redaktioner) och pri- vata bolag. Flera av dem har också erfarenhet av olika arbetsplatser inom pressen eller etermedierna. De specifika yrken som ingår i urvalet inkluderar reportrar, researchers, redaktörer, producenter och fotografer. När det gäller anställningsformen är sex av mediearbetarna i urvalet fast anställda medan fyra är projektanställda, vikarier och frilansare. En del av dem som är fastanställda har varit projektanställda, vikarier och/eller frilansare. De intervjuade mediearbetarna har varit verksamma vid svenska medieinstitutioner i mellan ett par och ett 30-tal år. Yrkesbiografi, intervjuguide och genomförande Intervjupersonerna ombads att före intervjun fylla i ett kort yrkes- biografiformulär med grunduppgifter såsom ålder, etnisk/natio- nalitetsbakgrund och utbildning samt uppgifter om deras anställ- ningar vid svenskspråkiga medier (arbetsuppgifter, tidsomfattning och anställningsform). Genomgången av biografierna utgjorde sedan en del av intervjuförberedelserna. Intervjuerna var semistrukturerade och intervjupersonerna inbjöds att tala fritt om ett antal temaområden. Intervjuguiden omfattade tematiska områden såsom rekryteringsprocesser, anställ- ningsvillkor, löner, fördelning av arbetsuppgifter, möjligheter att driva egna idéer och påverka redaktionens arbete, relationer till kol- legor och överordnade, utvärdering av prestationer, karriärmöjlig- heter, tillgång till fortbildning, huruvida mediearbetarna ansåg att de behandlades på ett annat sätt än sina svenska kollegor, eventuella hinder de hade mött, deras förståelse av de institutionella villkor som de arbetar under, deras uppfattning om dold och öppen disk- riminering samt avsiktlig och oavsiktlig diskriminering, och deras åsikter om medieföretagens mångfaldspolitik och mångfaldsarbete. Mediearbetare med utländsk bakgrund