sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Personer med funktionshinder ska kunna leva ett så fullvärdigt liv som möjligt. Alla ska kunna åldras i trygghet och kunna bo kvar i sitt hem. Hälso- och sjukvårdslagen, vardagstolkning I samband med handikappreformen infördes en ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) som tydliggjorde landstingens skyldighet att organisera, finansiera och tillhandahålla tolktjänst i form av vardagstolkning för teckenspråkiga som är folkbokförda inom respektive landsting. Genom denna lagstadgade skyldighet att erbjuda tolk har riks- dagen gett döva, dövblinda och hörselskadade en starkare rätt till tolk för teckenspråkiga än för andra personer med annat språk än svenska. Förvaltningslagen (1986:223) är styrande för alla myndigheter och reglerar hur myndigheterna ska handlägga sina ärenden. Där finns bl.a. regler om hur beslut omprövas eller överklagas, hur beslut ska motiveras och vilken rätt man som part har att ta del av uppgifter. Lagen innehåller också en regel om anlitande tolk vid myndighets- utövning (8 §). Regeln är utformad som en bör-regel vilket inne- bär att det är myndigheten som avgör om tolk ska användas, men individens önskemål anses styrande. Användandet av tolk i domstolar regleras dels i förvaltnings- processlagen (1971:291), dels i (1942:740). I för- valtningsprocesslagen är regeln utformad som en skyldighet för domstolarna att anlita tolk om part, vittne eller annan inte behärs- kar svenska språket ( 50 § första stycket). Det är alltså ett strängare uttryck än förvaltningslagens bör. Men även här är det alltid myndigheten, i det här fallet domstolen, som avgör när behov av tolk föreligger. Skyldigheten regleras i 5 kap. 6 § i I socialtjänstlagen (2001:453) finns ingen bestämmelse om rätten eller skyldigheten att erbjuda tolk. Där sägs att ska grunda sig på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet och främja människors jämlikhet i levnadsvillkor, eko- nomisk och social trygghet samt aktiva deltagande i samhällslivet. Socialtjänstlagen omfattar bl.a. äldreomsorg, missbruksvård och individ- och familjeomsorg. I socialtjänstlagen ingår dock en skyldighet för kommunerna att kartlägga kommuninvånarnas behov. Ansvaret och kostnaden för tolkning som inte är vardagstolkning eller på annat sätt är reglerat i lag faller under den s.k. ansvars- och finasieringsprincipen. Den innebär att varje samhällssektor ska utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare, inklusive personer med funktionshinder. Kostna- der för de nödvändiga anpassningsåtgärderna ska finansieras inom ramen för den ordinarie verksamheten (rskr 2005/06:110). Principen formulerades i slutet av 1970-talet1. Något förenklad skulle principen kunna uttryckas så att den som anordnar en verk- samhet även har ansvar för att den är tillgänglig för personer med funktionshinder. Tillgänglighet för den som är beroende av tecken- språk för kommunikation förutsätter att tolk tillhandahålls i olika situationer. Problemet är att ansvars- och finansieringsprincipen inte är tvingande, och att den ofta kringgås med hänvisning till kostnader för dess genomförande och att det inte gäller icke-of- fentligt finansierad verksamhet. Fler olika lagar innehåller förbud mot diskriminering. Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering har till syfte att motverka diskriminering som har samband med funktionshinder. Ingen får till exempel behandla den som har ett funktionshinder sämre än någon annan när han eller hon söker ett jobb eller ska starta eget, handlar i en affär, tar ett banklån eller köper en bostad m.m. Förutom denna lag finns lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder samt lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. Den sistnämnda lagen trädde i kraft . Utöver att ingen får utsättas för diskriminering på grund av funktionshinder är innebörden även att ingen får diskrimineras på grund av språk. Personer som är teckenspråkiga kan således bli utsatta för dis- kriminering såväl på grund av funktionshinder som på grund av språk. Båda slagen av diskriminering innebär en kränkning av indi- viden och en nedvärdering av grundläggande mänskliga värden. Jag går inte i betänkandet närmare in på innebörden av ovanstående lagar som innehåller förbud mot diskriminering förutom lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Denna lag omfattar förutom högskolan även sådan högskoleutbildning som anordnad av kommuner och landsting samt av enskilda utbild- ningsanordnare som har rätt att utfärda examina. Lagen reglerar nämligen rätten till tolk vid högskolestudier och föreskriver att universitet och högskolor ska avsätta medel till tolkkostnaderna. Även för folkhögskolor och i samband med arbetsplatstolkning och arbetsmarknadstolkning finns vissa regler. För statligt finansi- erad utbildning vid folkhögskolor gäller att staten avsätter särskilda medel för stöd till undervisning, däribland tolkkostnader. Övriga lagar av vikt är lag (1999:132) om förbud mot diskrimi- nering i arbetslivet på grund av funktionshinder, arbetsmiljölagen (AML), framför allt 3 § i kapitel 3, hälso- och sjukvårdslagen i de delar som handlar om vardagstolkning samt förordning (1991:1046) om ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring i form av bidrag till arbets- hjälpmedel. Förordning (2000:630) om särskilda insatser för per- soner med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga redogör jag för i avsnitt 10.5.1. 10.3Vardagstolkning – landstingens ansvar enlig HSL Inom samtliga samhällsområden finns ett mer eller mindre stort behov av tolkar och översättare. De områden jag här fokuserar på är vardagstolkningen och vad vardagstolkningen ska omfatta enligt hälso- och sjukvårdslagen. Begreppet vardagstolkning har successivt vuxit fram och kommit att omfatta tolktjänst i en rad olika situationer i vardagslivet. I cirkulär angående tolktjänst för döva nämns tolk vid läkar- och tandläkarbesök, vid kontakter med myn- digheter, vid olika ärenden till affär, apotek, bibliotek osv., vid fackliga möten och information på arbetsplatsen m.m. Viss verk- samhet inom kyrkan, t.ex. dop, konfirmation, vigsel och begrav- ning, innefattas också i vardagstolkningen. 1992/93:159 Stöd och service till vissa funktionshindrade, formulerades begreppet vardagstolkning till att den utöver den dåvarande omfattningen – också skall omfatta tolk i arbetslivet, vid nyanställning, introduktion och utbildning inom företag samt i samband med fritidsaktiviteter, rekreation och i föreningslivet. Vidare sägs att det inte är möjligt att i detalj avgränsa begreppet vardagstolkning och i varje enskilt fall lägga fast vem som är ansva- rig för att tolktjänst ges. // förutsätter att landstingen i sin prak- tiska verksamhet ger begreppet vardagstolkning en sådan innebörd att döva m.fl. grupper verkligen kan få sina grundläggande behöv av tolktjänst tillgodosedda (s. 156). I propositionen fastställs alltså varken en övre eller undre gräns för hur pass omfattande vardagstolkningen i framför allt arbetslivet ska bli. 10.4Sjukvård, social service och äldreomsorg Teckenspråkigas möjlighet till kommunikation med den personal som de möter inom sjukvården begränsas av de kommunikations- barriärer som beskrivits. Såväl vårdpersonal som den som är teck- enspråkig är i de allra flesta fall beroende av tolk vid dessa kontak- ter. Det är via tolken som läkaren ställer sina frågor och det är tol- ken som förmedlar de svar på vilka läkaren ska grunda sin diagnos. I en rapport från (, L. & , S.-E. 2002) påpekar man att risken för att missförstå eller att inte upp- fatta information kring diagnos, prognos, medicinering och biverk- ningar är mycket stor och att många döva menar att detta skapar ångest och osäkerhet. Inom exempelvis somatisk vård och andra samhällsstöd är detta med tolk som förmedlare av information mellan hörande och döva och andra teckenspråksberoende i de flesta fall inget problem. Pro- blem uppstår däremot när språket blir en del av en behandling, exempelvis inom psykiatrin. Detta eftersom behandlingen förut- sätter kommunikation mellan behandlingspersonal och pati- ent/klient vilket i sin tur bygger på att personalen har sådana fär- digheter i teckenspråk att man kan kommunicera med patienten. Psykiatrisk behandling av personer som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation kan fås endast i , , och i . Min enkät till kommunerna om SoL och LSS I min enkät till kommunerna om samhällsstöd relaterade till soci- altjänstlagen (2002:453) (SoL) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) har jag ställt flera frågor om den sociala servicen för teckenspråkiga. Resultaten och enkäten redovisas i bilaga 3. Kommunen ansvarar för äldreomsorgen Socialtjänstlagen säger att kommunernas äldreomsorg ska hålla god kvalitet. Varje kommun ska ha en inriktning och policy för kvali- teten i verksamheten. När bedömer en persons behov av stöd och omsorg ska den alltså se till hela livssituationen och hela behovet av service, vård och omsorg. Kommunen ska bl.a. se till att man får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och att man blir bemött med respekt att man får information om omsorgen så att man kan tillvarata sina rättigheter att kommunens hjälp utformas utifrån de behov man har och att kommunen lyssnar på önskemål från den som behöver hjälp eller från de närstående att beslut utformas så att de är tydliga och lätta att förstå. Utgångspunkten för kommunens insatser för äldre ska enligt soci- altjänstlagen vara att man ska kunna bo kvar hemma. Insatser som underlättar vardagen är viktiga. Här ingår till exempel hemtjänst, hjälpmedel, rehabilitering och anpassning av bostaden. Annat stöd som kan öka tryggheten och göra så att man inte behöver flytta är till exempel trygghetslarm och telefonservice, som gör att man kan nå personal snabbt om man behöver hjälp. Dagcentraler, som kan erbjuda matservering, sysselsättning och gemenskap, är exempel på verksamhet som kan minska den sociala isoleringen. En teckenspråkig miljö för de äldre som är i behov av äldreomsorg är därför önskvärt för alla teckenspråkiga döva. I min enkät till kommunerna ställdes frågan om man inom soci- altjänsten utarbetat riktlinjer för äldreomsorgen vad gäller tecken- språkiga. Endast två kommuner besvarade frågan jakande. Nio kommuner svarade ja på frågan om de hade anpassat äldreboende för teckenspråkiga. (Se bilaga 3). Äldreboende med teckenspråkig personal erbjuds äldre teckenspråkiga enbart i . driver på entreprenad av äldreboendet trädet. Vid detta äldreboende finns 11 platser för äldre tecken- språkiga från hela . Dotterföretaget erbjuder även hemtjänst med teckenspråkig personal, dock enbart till teckenspråkiga på . Någon mera övergripande kartläggning som belyser äldre dövas, dövblindas och andra teckenspråkigas behov inom äldreomsorg och hur äldreomsorgen fungerar för dessa grupper har inte kunnat spå- ras. Två regionala kartläggningar är värda att nämna. Inom ramen för regeringens äldreprojekt (prop. 1997/98:113, SOU 1997/98:24, rskr. 1997/98:307) har () och genomfört en kartläggning av äldre döva () i Norr- land. Kartläggningen omfattade alla 54 kommuner i de fem norrlands- länen. Man fann 47 döva . Enligt kartläggningen är kun- skapen om äldre teckenspråkiga döva och deras behov inom äldre- omsorgen mycket bristfällig i de undersökta kommunerna. Kart- läggningen visar att många äldre döva i realiteten inte har något inflytande över sitt eget liv den dag de blir beroende av samhällets insatser. Okunskap om dövas behov, bristen på information på teckenspråk från kommunen till döva och bristen på kunskaper i teckenspråk hos vårdpersonal i hemtjänst och äldreboenden är enligt kartläggningen grundläggande problem. I en kommun hade t.ex. personal vid ett där två döva bodde, ansökt om att få gå utbildning i teckenspråk, men blivit nekade då kommunen tyckte utbildningen var för dyr. har även i andra sammanhang upp- märksammat äldre dövas situation, deras brist på miljöer där de kan göra sig förstådda på teckenspråk och på bristen av information på teckenspråk. I den tidigare nämnda rapporten från , (, L. & , S.-E. 2002) bekräftas den bild som SDR:s kart- läggning i redovisar. Projektgruppen bakom rapporten har arbetat med s.k. fokusgruppsintervjuer. Sammanlagt 44 perso- ner deltog i 5 grupper och möttes mellan fem och tio gånger. Grupperna har haft olika sammansättningar. I två av grupperna deltog sammanlagt 19 ädöva . Enligt rapporten bär många äldre teckenspråkiga på en stor oro för att bli sjuka eller beroende av samhällets service. Oron grundar sig på känslan att man inte ska bli förstådd av omgivningen, att man inte ska kunna uttrycka sina behov och rädslan för att bli isolerad från kommunikation och gemenskap med andra. Bristen på kom- munikation med hemtjänstpersonal och andra personalgrupper med uppgift att erbjuda service åt äldre skapar otrygghet och fru- stration. Äldre teckenspråkiga upplever att man inte har något inflytande över den service som ges utan att man får finna sig i och vara tacksam över det man får. De menar också att det inte är någon idé att vända sig till befintliga myndigheter för att söka råd eller hjälp, vilket innebär att det finns ett stort dolt behov bland äldre döva. De flesta teckenspråkiga som intervjuats i rapporten från ansåg att det behövs såväl ett särskilt boende för äldre teckenspråkiga som teckenspråkig hemtjänstpersonal (s. 47).. Att kunna delta i arbetslivet, och få sin försörjning genom eget arbete har stor betydelse för människors delaktighet och själv- bestämmande. Målet är att människor med funktionshinder ska ha samma möjligheter som icke funktionshindrade att delta i arbets- livet. Detta förutsätter att eventuella hinder undanröjs eller mins- kas och att kompensatoriska insatser vidtas för att minska ojämlik- heter mellan människor med respektive utan funktionshinder (prop. 1999/2000:79). Detta poängteras också i Den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna (regeringens skri- velse 2005/06:95) samt i (SOU 1999:21). 10.5.1Olika stöd till teckenspråkiga i arbetslivet Stöd till teckenspråkiga i arbetslivet ges av flera olika myndigheter. Enligt hälso- och sjukvårdslagen svarar landstingen för tolk i arbetslivet, vid nyanställning, introduktion och utbildning inom företag eller på annan plats. 1992/93:159, s. 156). Tolk vid personalsammankomster och fackliga möten på arbetsplatsen ingår också i vardagstolkningen liksom om en enskild individ beställer tolk för en anställningsintervju eller ett samtal med arbetsgivaren. Utöver bestämmelserna om vardagstolkning i hälso- och sjuk- vårdslagen kan stöd ges med högst för tolk åt barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade som tar del av utbildning inom ett företag eller för inläsning på ljudmedier av facklitteratur till en synskadad som tar del av utbildning inom ett företag. Det framgår av 16 § förordning (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Enligt samma förordning kan stöd till personligt biträde lämnas med högst till arbetsgivaren eller den som har kostnaden för biträdet. Till företagare som har funktionshinder som medför stora kommunikationssvårigheter får stöd lämnas med högst (19 §). Det är möjligt att utse en särskild stödperson för introduktion och uppföljning () åt en person med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga och som behöver extra stöd och trä- ning i inledningsskedet av en anställning eller under arbetspraktik som föregår en anställning. Dessa stödpersoner kallas SIUS-kon- sulenter och är anställda hos . Insatsen kan lämnas i högst sexmånader under introduktionen samt under upp- följning av anställningen. (20–21 §§). Visst stöd i form av arbetshjälpmedel finns att få. Arbetsförmed- lingen kan betala arbetshjälpmedel under anställningens första 12 månader. Därefter har arbetsgivaren/ansvar för kostnaden. Om en person är anställd med lönebidrag kan arbets- förmedlingen lämna stöd . Stödet kan också lämnas till egen företagare. Stöd får lämnas med högst till vardera den funktionshindrade och arbetsgivaren (11– 14§). Även vid start av näringsverksamhet finns det möjlighet att få visst ekonomiskt stöd för kostnader för att skaffa utrustning eller andra kostnader när personen startar näringsverksamhet. (22 §) Stödet får utgå med och kan kombineras med stöd till start av näringsverksamhet, s.k. starta-eget bidrag. (23 §). beslutar om och betalar ut stöden. AMS:s särskilda resurser för teckenspråkiga döva För gruppen teckenspråkiga döva har () särskilda resurser i form av dövkonsulenter och Dövlaget vid Arbetsförmedlingen för hörselskadade, döva och synskadade i . De tolv dövkonsulenterna har regionala uppdrag över hela lan- det. De är placerade inom Länsarbetsnämnderna i , , , , och . Insatsen finansieras med centrala medel som tilldelas den länsar- betsnämnd där konsulenterna är placerade. Dessa medel uppgick till sammanlagt 7,5 miljoner kronor.2 Dövlaget vid Arbetsförmedlingen för hörselskadade, döva och synskadade i har ett rikstäckande uppdrag och arbetar konsultativt på uppdrag av handläggare vid lokala arbetsförmed- lingar och dövkonsulenterna. Dövlaget arbetar även med döva per- soner som har anställning genom Arbetslivsresurs, . Döv- laget erbjuder följande av AMS kvalitetssäkrade tjänster: Klargöra arbetsförutsättningar, Vägledning till arbete och Anpassa arbets- situationen. Kostnaden för Dövlaget uppgick till ca 8,5 miljoner kronor3. 10.5.2Situationen för teckenspråkiga i arbetslivet Andelen teckenspråkiga personer med funktionshinder (döva) sys- selsatta i reguljärt arbete är hög både när man jämför med personer med andra slag av funktionshinder och med befolkningen i övrigt. Enligt SCB:s undersökningar om funktionshindrades situation på arbetsmarknaden har sysselsättningsgraden kontinuerligt ökat , för att minska något under 20044. Förutom de generella arbetsmarknadsåtgärderna för alla ska teckenspråkiga ha tillgång till särskilda stöd och riktade åtgärder. De hinder teckenspråkiga möter i arbetslivet är i hög grad rela- terade till språket. Bristen på information på teckenspråk på arbetsplatsen liksom begränsade möjligheter att använda svenskt teckenspråk i samtal om arbetsuppgifter medför behov av olika slag av stöd. 2Uppgift från , AMS. 3Lennart , chef för för hörselskadade, döva och synskadade. 4SCB: Funktionshindrades situation på arbetsmarknaden 4:e kvartalet 2004. fanns stöd från till arbetsgivare eller arbetskamrater för att helt eller delvis täcka kostnader för kortare teckenspråkskurser för anställda som har teckenspråksbe- roende arbetskamrater. Detta stöd är borttaget . Eventuellt skulle medel för personligt biträde kunna användas för att helt eller delvis täcka kostnaderna för teckenspråksutbildning. I Döva i (, L. & , S.-E. 2002) har genom fokusgrupperna framkommit många synpunkter om situa- tionen för de teckenspråkiga i arbetslivet. Det går en skiljelinje mellan äldre och yngre teckenspråkiga i arbetslivet menar man också. Äldre yrkesverksamma hade inte samma valmöjligheter i yrkesvalet som de yngre. Många äldre hän- visades till hantverksyrken eller yrken som inte kräver någon mera omfattande kommunikation. För yngre yrkesverksamma ser det annorlunda ut. Valmöjligheterna har ökat för dessa i och med till- gång till tolkar, modern teknik och bättre skolbakgrund. förändras samhället i allt snabbare takt och yngre teckenspråkiga konkurrerar på lika villkor med hörande när det gäller utbild- ning och arbete. I rapporten lyfter teckenspråkiga fram att de upp- lever sig ha svårt att avancera till högre befattningar, att de inte hänger med i löneutvecklingen och att de sällan får tillgång till fortbildning på samma villkor som andra. Denna bild bekräftas av personal inom arbetsförmedlingen för hörselskadade och döva. I en enkätundersökning riktad till 200 teckenspråkiga som SDR genomfört (Teckenspråkets ställning – SDR:s skuggutredning) finns en fråga om hur man uppfattar tillgången till dövkonsulenter i arbetslivet. Ungefär hälften av de tillfrågade har kontakt med döv- konsulent, tycker det fungerar bra, 19 mindre bra och menar att det fungerar dåligt. av de svarande har aldrig kontakt med dövkonsulenterna. Svårt få fram uppgifter om tolkkostnader Jag skickade en förfrågan till Arbetsmarknads- styrelsen, samtliga 21 länsarbetsnämnder5 och de 12 dövkonsulent- erna om antal personer, omfattning och kostnad för tolk i arbets- livet. 5 Antalet länsarbetsnämnder uppgår till 21. Av de 13 länsarbetsnämnder6 som svarat uppger 8 att man inte kan besvara utredningens frågor på grund av att de efterfrågade uppgifterna inte gått att få fram ur deras redovisningssystem. Av de 6 länsarbetsnämnder som besvarat frågan har 5 lämnat ofullständiga uppgifter och endast en länsarbetsnämnd har kunnat lämna upp- gifter om kostnader för tolk i arbetslivet . Även AMS uppger i sitt svar till utredningen att myndigheten inte kan redovisa de efterfrågade kostnaderna för tolk beroende på att dessa kostnader inte kan särskiljas från myndighetens kostnader för personligt biträde. AMS noterar själv i sitt svar att detta är otillfredsställande och att beslutsrutiner måste skapas som gör det möjligt att se dessa kostnader.7 Inte heller dövkonsulenterna har kunnat lämna svar på de efter- frågade uppgifterna på ett sådant sätt att kostnaderna för tolk i arbetslivet har kunnat beräknas. Teckenspråkiga inskrivna vid arbetsförmedlingen Antalet teckenspråkiga personer inskrivna vid arbetsförmedling- arna uppgick till totalt 1 065 personer. Det är en ökning som redovisas, tabell 10.1. Av dessa var 434 personer arbetslösa , varav 298 öppet arbetslösa och 136 i program. Ett stort antal av de inskrivna har arbete med någon form av anställningsstöd, 622 per- soner . Detta är en ökning med 189 personer . Förklaringen till att antalet inskrivna vid förmedlingen överstiger antalet arbetslösa, är att som inskrivna vid Arbetsförmedlingen registreras även de som har arbete med någon form av arbets- marknadspolitisk insats, främst lönebidrag. 6Länsarbetsnämnderna i Stockholms-, Uppsala-, Södermanlands-, Jönköpings-, Kronobergs- , Kalmar-, Gotlands-, Blekinge-, Skåne-, Värmlands-, Gävleborgs-, Västernorrlands-, Västerbottens- och . 7Arbetsmarknadsstyrelsen, Avdelningen för arbetsförmedlingsfrågor , dnr. Totalt antal teckenspråkiga inskrivna vid arbetsförmedlingen Källa: Uppgifterna hämtade ur svar till utredningen. Arbetsmarknadspolitiska insatser för teckenspråkiga Jag har även ställt frågan om i vilken omfattning och på vilket sätt teckenspråkiga erbjuds arbetsmarknadspolitiska insatser. Enligt AMS finns inga formella hinder för att samtliga arbetsmarknads- politiska program och insatser ska kunna erbjudas, men det finns reella hinder i form av kostnader för att göra dem tillgängliga och i form av tillgång på tolkar. Arbetsmarknadsutbildningar upphandlas av respektive länsar- betsnämnd utifrån de förutsättningar och behov som råder i respektive län. För att underlätta för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga att delta i arbetsmarknads- utbildning har AMS den kompletterande resursen, Flexibla Anpassningsmoduler (). Syftet med Flexibla anpassnings- moduler är att göra arbetsmarknadsutbildningar tillgängliga för sökande som på grund av funktionshinder har särskilda behov av stödjande och kompenserande insatser, som inte kan tillgodoses genom de generella tillgänglighetskrav som har på upphandlade arbetsmarknadsutbildningar. AMS har även centrala medel för riksrekryterande arbets- marknadsutbildningar för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. har medel tillställts länsarbetsnämnderna i , , och för att upphandla utbildningar för döva teckenspråkiga deltagare. Inriktning och kostnader redovisas i tabell 10.2. genomförs följande utbildningar: 10.5.3Andra former av stöd åt teckenspråkiga i arbetslivet