sou · GUB379 · 2007-01-01 00:00:00 — Filosofen och teoretikern benämner dessa personer interlokutörer och menar att en sådan person eller typ väsnades för att komma in och delta, men i utbyte mot en inkludering avtvingades individen Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter vapen och stenar hos portvakten (, 2001: 26). En person från fokusgrupperna, som varit aktiv i politiken, återger en händelse med ordförande i kommunfullmäktige. Tänk om vi inte hade haft några invandrare, då hade det varit tråkigt på våra festivaler. När han hade sagt det slutade jag med politiken. Jag ville inte vara någon prydnad i den politiska sfären (man i ) (SOU 2005:69, s. 92). För denne deltagare blir det i denna situation tydligt att han är fråntagen alla vapen. Svårigheter att föra fram kritik i de politiska partierna var också en aspekt som diskuterades bland deltagarna. Deltagarna menar att det behövs en stark folklig kraft som kan utöva tryck på de etablerade partierna (Ibid: 92). Bland annat efterlyste man fler NGO:s (non governmental organizations) (Ibid: 96). Som det är , menade man i fokusgrupperna, driver personer med utländsk bakgrund ofta en diskriminerande och kul- turrasistisk politik inom det integrationspolitiska fältet (Ibid: 93). Den åsikten motsades dock av vissa: Jag tror man ska vara lite försiktig när man säger att förtroendevalda invandrare inte gör någonting. Först och främst är jag inte vald för att jag är invandrare. Jag har inte tvingat invandrare att rösta på mig och jobba för deras intressen bara, eller hur? Jag är förtroendevald för alla som tror att jag kan göra någonting, oavsett om de är invandrare eller svenskar. Så den politiken jag jobbar för är lika för alla (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 95). I många fall har de som invandrat till varit politiskt engage- rade i sina respektive länder. Därför är inte steget långt för dessa personer att söka sig till olika partier i . Men de finner det svårt att ta sig fram. Man har inte tillgång till de nätverk och före- ningar där kunskapen om hur man skapar sig positioner inom par- tiet förmedlas (Ibid: 96).2 Vi har inga möjligheter att starta några rörelser på grund av hur det demokratiska samhället fungerar här i . Det är mycket svårt att starta något som inte följer de svenska mallarna för hur man är aktiv inom politiken (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 96). 2 I artikel, Den kulturbundna kulturen. Om strukturell uteslutning i kulturlivet. (2006), analyseras kulturinstitutionernas förhållande till mångfald. Resultaten visar att de etablerade nätverken i kultursektorn verkar uteslutande för människor med utländsk bakgrund. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Stigma – boende, förort och media I storstadsområden pågår en rasifiering av rummet (, 2006). Förorter med många immigranter är undantagna rättigheter och möjligheter som är självklara för övriga samhället (jfr , 2006). I flera bidrag analyseras den stigmatiserade förorten utifrån teorier om rum och rumslighet (, 2006; , 2006; , 2006; Beauzamy & Naves, 2006). Den strukturella diskrimineringen koncentreras till dessa platser och omsluter de boende med processer och villkor som exkluderar dem från ett jämlikt medborgarskap. Även om de svenska stigmatiserings- och diskrimineringsproces- serna är i fokus är det viktigt att se dessa processer i ett större maktteoretiskt perspektiv. Koloniala strukturer och demonise- ringen av platser och människor efter rasifierande ideologier sker globalt. I artikel används begreppet hypergetto för att analysera de processer som sker med anledning av att av det sociala skyddsnätet i det svarta gettot i , , är utbytt mot ett fångstnät. Efter att man monterat ned de offentliga institutionernas välfärdsambitioner och i stället organiserar gettot efter polisens, fängelsernas och övervakandets principer, framkallas våld, informella ekonomier och ett tillstånd som kan liknas vid ett koncentrationsläger (Ibid: 33). I inackorderas barnen ofta hos släktingar utanför gettot för att skolutbildningen ska kunna genomföras, då skolorna i gettot har blivit förmyndarinrättningar, skriver Wacquant. Den rasifierade diskrimineringen driver fram samma strategier i som i , och den är giltig också för (jfr , 2006: 101). I inifrån menar fokus- grupperna att planerna för barnens utbildningskarriär är placerade utanför . Detta i ett försök att undkomma den strukturella diskrimineringen. Att välja var och hur man vill bo är inte möjligt i dagens . Boendet sorteras efter etniska skiljelinjer (, 2006). En vanlig föreställning är att personer med utländsk bakgrund väljer att bo tillsammans med andra med samma etniska bakgrund. Det finns de som väljer efter de kriterierna, men den förklaringsmodellen har länge överskuggat boendesegregeringens rasifierade struktur. I fokusgruppernas samtal och i artikel, Mångkulturella förorter eller belägrade rum?, framkommer en annan bild. Det blir uppenbart att segregeringsmönstret reproduceras genom politiska beslut och hyresvärdarnas aktiva val, vilket alltså drabbar de männi- Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter skor som sorteras under kategorin invandrare (Ibid: 226–227). I de marginaliserade områdena är servicen, såsom tillgång till affärer, skolor och fritidsmöjligheter, ofta sämre än i det omgi- vande samhället. Till detta förhållande ska tilläggas att marginali- serade och stigmatiserade områden stämplas som platsen där de andra bor (SOU 2005:69, s. 53; jfr , 2006). Sammantaget skapas segregeringen både på ett fysiskt och på ett mentalt plan. Fokusgrupperna talade om hur svårt det är att få lägenhet om man är arbetslös, utan fast inkomst, har ett utländskt namn eller fel ursprung. talades det om en oro för att flytta in i svenska områden, rädslan att bli trakasserad var stor. Deltagare redogjorde också för att den oron varit befogad (jfr Kamali, 2006). Den etniska boendesegregationen är sammanvävd med den dis- kriminerande arbetsmarknaden, menar man i inifrån. Så länge som individen inte ges möjlighet till ekonomisk självständig- het ligger inte val av boende hos individen utan i händerna på en diskriminerande bostadsmarknad (SOU 2005:69, s. 54; , 2006). Hyresvärdar omdirigerar aktivt folk med olika kulturell bakgrund, typ araberna till araberna. De pratar så mycket om segregation och säger att det bara är invandrare som bor i . Men när jag kom 1984 och sökte min första lägenhet, så sade de att den enda plats som finns för mig var . Så de har skapat det själva. De pratar så mycket om segregation, men vi kunde inte bo någon annanstans. Jag tror inte har förstått riktigt vad dom skapat, nar man har skapat den här segregationen framför allt i storstäderna (man i ) (SOU 2005:69, s. 57). Att bo i stigmatiserade förorter och stadsdelar som kommit att karaktäriseras och omtalas av samhället som invandrartäta skapar problem i vardagen, menade man i fokusgrupperna. En gång alltid Ser den nya hyresvärden att du har bott i tidigare, så kommer du inte att få bo någon annanstans. Bor du i är du den lägsta av lägsta. Då är du ingenting. Bor du i villa är det kanske annorlunda. Men bor du i är du slummens slum. Då ska du göra precis som de tycker (man i ) (SOU 2005:69, s. 58). De ekonomiska villkor som banker, mäklare, hyresbolag och fas- tighetsägare kräver gör också att segregeringen riktas mot margina- liserade grupper. Inkomstgränsen är därför ett tydligt exempel på strukturell diskriminering mot personer med invandrarbakgrund. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Att vara utesluten från arbetsmarknaden gör att man inte kan flytta eftersom många inte får ett jobb och en inkomst som flyttar dem över inkomstgränserna. Det stora problemet är ju annars den strukturella diskrimineringen i form av inkomstgränser, som man sätter upp för att du ska få en lägenhet på en viss plats. Och det är ju en sån subtil, tjusig diskrimine- ring så att eftersom de flesta som kommer från en annan plats så har ju naturligtvis ingen inkomsthistoria och har så väl jag vet inte så lätt att skaffa sig en bättre inkomst. Och hamnar man på de områden som tillåter lägre gränser (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 60). Oron för att trakasseras eller faktiska trakasserier uppger man i fokusgrupperna som motiv till varför man inte flyttar ifrån ett marginaliserat område (se vidare Kamali, 2006). Men trots dessa erfarenheter söker sig människor också ifrån dessa områden till det som benämns som svenska områden. Det kan till exempel vara för att man som förälder är orolig för hur barnen ska klara skolan. Men valet att flytta ligger utanför individens aktionsvidd. Det är andra aktörer som styr dessa personers boende, allt från grannar, mäklare och banker. I fokusgrupperna talade man också om att servicen till de boende är sämre i de områden där människor med utländsk bakgrund bor. Att engagera sig i sitt bostadsområde och kritisera hyresvärden kan också få förödande konsekvenser. Ärligt talat så kände jag mig mer eller mindre som svensk. känner jag mig mer och mer som utländsk. Jag har bett om att få flytta , men vräker de mig i stället. De gör det för att jag lagt näsan i blöt. Jag ville veta var Hjällboforums pengar tagit vägen. De sänkte värmen, vi frös och jag kontaktade GP. Det var droppen för Hjällbobostäder. ska de vräka mig till varje pris. De höjer hyrorna och drar in på tjänsterna. Sophanteringen är dålig, dåliga vitvaror byts inte ut, med mera. När man ringer, så säger de att det bara är jag som klagar. De sa ordagrant: du har inte rätt att klaga, du ska bli vräkt (man i ) (SOU 2005:69, s. 63). Fokusgrupperna talar om nedmonteringen av serviceinrättningar och att uteslutas från mäklares budgivningar. Man redogör bland annat för hur mäklare avrått med argumentet att bostadsrättföre- ningen inte godkänner dig eller att det sänker värdet på fastighe- terna. Dessutom nekas man arbete och upplever bristande barn- och ungdomsverksamhet, svag ekonomi, och osäkert boende. Sammantaget är fokusgruppernas erfarenheter att de i det vardag- Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter liga livet inte äger tillgång till medborgerliga rättigheter, på jämlika villkor. En kvinna säger: Jag tror inte att man har tänkt på att segregationen är så systematisk (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 66). Kritik riktas också mot att kommunpolitikerna inte använder sig av bostadsbolagen som ett bostadspolitiskt instrument för att mot- verka den etniska boendesegregationen. T.ex. genom att inte bara tillgodose de köpstarka kunderna. Men så länge som personer med invandrarbakgrund framställs som problem kommer det att vara accepterat att diskriminera, menar fokusgrupperna. Bristen på kun- skap och intresse hos politiker framkommer i fokusgruppsamtalen. Jag var på den här globala forumkonferensen var det väl, och då var där och . Och säger ja, jag och mitt folk, vilka det nu var, hans kontor förmodligen, vi åkte minsann ut och sa; på dom har områdena. Han pratar som om det vore någon annan del av världen, han pratar inte ... Det är en del av , och absolut inte en del av . Och så säger då åkte vi också ut till alla dom här parabolfa- miljerna För det sätt man väljer att uttrycka sig på är så farligt när man sitter i en sådan position som han gör. För då har han redan talat om vad allt detta är som finns runt omkring stadskärnan, som inte till- hör honom då (man i ) (SOU 2005:69, s. 68). Sammantaget redogör fokusgrupperna för en isolering, såväl geo- grafisk som aktionsorienterad. Den senare aspekten handlar om att vara exkluderad från samhället. Skapandet av isoleringen och dess effekter analyserar flera av forskarna i Den segregerande integratio- nen (SOU 2006:73). intervjuer med ungdomar från stigmatiserade områden i återspeglar känslor av att inte vara önskvärda i samhället och att inte bli respekterad på grund av omgivningens bild av boendemiljön. Strategier för att motverka detta, och skapa ett rum för tal, gemenskap och demokrati, uttrycks genom gruppgemenskapen och musiken (, 2006). Det visar att talet om bristen på demokrati inte kan förläggas till de marginaliserade förortsområdena utan i en oförmåga och ovilja att erkänna dessa ungdomars uttryck som aktiva delar i en demokra- tiseringsprocess. I artikel om i intervjuas en före detta affärsinnehavare. har han blivit tvungen att stänga sin centrumbutik. Han ser det som en form av etnisk rensning. Delar av har bebyggts av en vit, Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter svensk kapitalstark medelklass, och bland dessa invånare vill nu förändra centrum. Från att ha varit ett centrum med lokala affärs- idkare kommer krav på att de kedjor som finns i andra gallerior också ska finnas i detta centrum. Personer med utländsk bakgrund ryms inte i dessa planer, utan osynliggörs. är ett stigma- tiserat område och förknippas med invandrare, därför blir områ- det , med den vita medelklassens krav, indelat i olika sektorer. Genom finfördelningen av området efter etniska gränslinjer blir de områden som förknippas med invandrare ännu djupare märkt i invandraren (, 2006; jfr Kamali, 2006). Mediernas roll i stigmatiseringsprocesserna av de marginaliserade förorterna var ett tema som diskuterades av deltagarna. Inte heller det är endast en svensk företeelse, vilket och visar i sin artikel. De analyserar hur medierna bevakade och beskrev händelser i anslutning till upploppen i de franska förorterna . Mediernas stigmatiserings- processer av de franska förorterna handlade tidigare om plane- ringen av dessa områden. Men en fokusförskjutning har skett, och samma process är märkbar även i talet om svenska förorter. är förorterna illustrationer i en kritik mot att integrationspolitiken inte fungerar (Beauzamy & Naves, 2006: 149). Personer med utländsk bakgrund skrivs in i detta scenario som illustrationer på problem genom att de omtalas i relation till brister (icke-arbetande, icke-friska, icke svensktalande o.s.v.), något som också framkom i fokusgruppernas samtal. Bristen förläggs till de Andra i stället för att uppmärksamma de rasistiska strukturer som undantar personer med utländsk bakgrund ett fullvärdigt medborgarskap. Det franska ordet för förort, banlieu, förstås som nedsät- tande i och i stället används omskrivningar som kvarter och områden (Beauzamy & Naves, 2006: 125-126). Det franska ordet för förort, banlieu, har etymologiskt sett bl.a. betydelsen undantag. Förorten betraktas sällan som en del av staden utan betyder i stället gränsområde. Men utöver den territoriella beteckningen finns det i ordets första del, ban(n), kopplingar till dagens förståelse av förorten, såväl i som i . Från början var det helt enkelt ett påbud eller förbud som utfärdades av en myndighet eller härskare. kom bann även att beteckna själva straffet som drabbade den som bröt förbudet. I Frank- rike bestod le ban i att förbrytaren gjordes fredlös (, ) Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Även om ordet i är ersatt, och att det i inte har den entydiga etymologiska förankringen, återkommer beskriv- ningar i fokusgruppernas samtal som påminner om fredlöshet och en känsla av att vara undantagen samhället. Det är också ett sådant tillstånd som Wacquant (2006) redogör för i analysen av det svarta gettot i . Det är alltid den här negativa bilden På något sätt känns det som att det finns något system som måste framställa de här områdena som problemområden. Svenska medier har aldrig varit neutrala i den här frågan (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 100). Mediernas roll i den strukturella diskrimineringen är något som bekräftas av, och upprör, deltagarna. De negativa bilderna av boen- demiljöer där många med utländsk bakgrund bor, och företeelsen att problemen kopplas till föreställningen om invandraren, skapar en diskriminerande praktik. Man upprörs också av att de länder som deltagarna kommer från framställs i så entydigt negativa orda- lag. Dessa bilder främjar rasistiska föreställningar och vardagsra- sismen (SOU 2005:69, s. 99). Man upplever att man visar bilden av invandraren för att visa upp och framställa dem som annorlunda (Ibid: 104). Det sker till exempel genom att brotten etnifieras. I artiklar där det rapporteras om brott som begåtts av en person med utländsk bakgrund, fokuserar också medierna på etnicitet.3 Det framkommer i samtalen att personer slutat läsa tidningen för att man bara undantagsvis skriver om diskriminering och de pro- blem som invandrade personer möter i sin vardag (Ibid: 100). Det är för övrigt en strategi som påtalas för att visa sin bristande tilltro till medierna. Genom att sluta köpa tidningar så menade vissa del- tagare att man kan utnyttja sin konsumentmakt (Ibid: 107). Medierna representerar majoritetssamhället och finns bara till för svenskar tar de inte upp när människor blir diskrimine- rade, alltså det döljs (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 104). Man menar att medierna måste ta ett större ansvar för konsekven- serna av sin rapportering och undrar deltagarna om medi- erna reflekterar över den diskriminerande roll de tagit i samhället. I anslutning till diskussionen om mediernas negativa och problem- orienterade artiklar säger en av deltagarna: inte alla i samhället får den sortens mediala uppmärksamhet i gick en grupp nazister runt och slog sönder fönstren på sko- 3 Här kan svensk medborgare signalera ett utländskt förflutet. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter lor och sjukhus. Enligt kostade det bara på en skola. Och det blev inte något stort reportage. Det har inte blivit någon samhällsdebatt, ingenting. Men däremot i var det några invandrare som slog sönder en skola. Då blev det en hel sam- hällsdebatt. Alla, från ministrar till deras klippare, diskuterade det och skickade dit en hel del journalister och debattörer och sände ett direkt debattprogram därifrån (man i ) (SOU 2005:69, s. 101). Deltagarna anser att den här ensidiga bilden av förorten och av invandraren skapar, reproducerar och legitimerar en vardagsra- sism, och leder till en ökad segregering. Det finns många svenskar som inte har någon som helst kontakt med invandrare. Media är deras enda sätt att få veta något om invandrare, och där presenteras de med en bild som späder på deras rädsla (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 102). Wacquants artikel om bilden av det svarta gettot i beskriver två återkommande medierade bilder. Den ena bilden representeras av det svarta gänget som består av unga arroganta män som väg- rar söka sig till de lågavlönade arbetena. Den andra bilden består av de unga mödrarna som sitter framför teven med barnen i sina knän, medan de lever på socialbidrag, skriver Wacquant (2006: 45). Den här typen av representationer, som ska väcka omgivningens värde- rande och moraliserande tankar om den Andres passivitet, krimina- litet och kvinnoförtryck, finns även i svensk massmedia. Gänget känns tydligt igen (, 2006) och ytterligare två medierade fantasibilder återkommer i bilderna av den invandrartäta föror- ten. Den ena där männen sitter sysslolösa på parkbänkarna, den andra av kvinnorna med huvudduk som drar sina barnvagnar. En annan viktig aspekt som deltagarna tar upp är att rasistiska grupper använder sig av de etablerade mediernas utsagor för att föra fram och legitimera sina rasistiska budskap (SOU 2005:69, s. 102). Fokusgruppdeltagarna efterfrågar fler journalister med utländsk bakgrund. (2006) som studerat situationen för arbetare med utländsk bakgrund på svenska medieredaktioner, visar att representationen inte behöver betyda ett ökat inflytande. Ofta hänvisas man till frågor om mångkultur och undanhålls från andra uppdrag (Ibid.). I tycker man att alla parabolantenner ska ses som en kritisk symbol för att de svenska medierna inte leve- rerar nyheter och program som inbegriper deras vardag. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter I samtalen berättar man i fokusgrupperna om såväl egna som bekantas erfarenheter av polisens våld och nonchalans. Deltagarna talar om att deras vittnesmål inte ges någon trovärdighet och att deras anmälningar mot polisen läggs ned (SOU 2005:69, s. 109). har polisen vägrat ta emot en anmälan (Ibid: 110). De kan inte heller räkna med samma stöd och hjälp i utsatta lägen som svenskarna (: 110). Samtalen i de tre städerna bekräftar det en kvinna i säger: polisen förutsätter att det är invandrare, som begått brottet när de anmält en händelse för polisen (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 110). Deltagarna menar att om anmälningarna inte motsvarar polisens mallar och förförståelse, så finns det få möjligheter att definiera och omtala vad som har hänt. Även i detta sammanhang finns beröringspunkter till Eliassis artikel där klienter inom ramen för socialarbetarens maktdomän inte har möjlighet att definiera sin situation (Eliassi, 2006; se även , 2006). Diskrimineringen mot invandraren sker både i de fall hon uppfattas som förövare och brottsoffer. Det förhållandet bekräftas av en man som berättar följande: Det var en gång i stan en kvinna som påstod att vi försökte råna henne. Hon började skrika. Vi stod där och gjorde ingenting. Så kom det några personer dit och börja hota oss och sa jävla svartskallar och negrer, vad gör ni här. Vi blev chockade och rädda och sa ingenting. Sedan var det en som ville slå oss så vi sprang i väg men de hann i kapp oss. De började slå och misshandla oss, en av dem bröt armen på en av oss. ringde de till polisen. Polisen kom dit och då sa de andra att de försökt varna den här kvinnan och därför stoppat oss. Så vi sa nej, så var det inte alls. Men de lyssnade inte på oss, de sket i det. Så sa polisen att vi skulle hänga med dem. Vi satt i häktet för det och vi blev misshandlade. Vi försökte anmäla dem men dom sa att det inte hjälper (man i ) (SOU 2005:69, s. 111). I artikeln Släcka eld med bensin. Om institutionell rasism och poli- sens arbete i förorter (, 2006) bekräftas den här typen av rasifierade processer. Polisens dödskjutning av en kurdisk flykting i och det som sker i anslutning till den händelsen analyseras. Att identifieras och placeras i en rasifierad tolkningsram av polisen, som inte behöver vara medveten men som ändå struktu- rerar tolkningen av händelseförloppet, utesluter individen från Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter möjlighet att agera. Hon utsätts för misstänkliggöranden vid vitt- nesmål, hennes ord väger lätt och de mänskliga rättigheterna är åsi- dosatta (Ibid). Man kan hävda att polisens agerande fråntar indivi- den mänsklighet, inte nödvändigtvis som en uttalad och överlagd tanke men som en effekt av ett normaliserat förhållande till, i det här fallet, polisens egen bild av invandraren som någon vars rätt man inte behöver ta hänsyn till. Att vid upprepande tillfällen bli kallad blatte, bli stoppad av polisen, behöva visa eller kvitto på cykeln och få mobilte- lefonen kontrollerad, är händelser som framkommer under fokus- gruppsamtalen (SOU 2005:69, s. En kvinna berättar om hur en 17-årig pojke blir ivägtransporterad från sitt bostadsområde och avsläppt långt därifrån med orden nu får du gå hem (Ibid: 114). Dessa erfarenheter beskrivs även i studie Den belägrade Andra och undantagstillståndets förtryck – erfarenheter av etnisk diskriminering i möte med polisen (2006). Vetskapen om att man identifieras som invandrare av polisen har för många med utländsk bakgrund inneburit att man organiserar sin vardag utefter olika riskbedömningar. Man funderar på sannolikheten att möta polisen och gör en riskbedömning utifrån tänkta scenarion. Några exempel är: Om flera ungdomar är tillsammans är man rädd att polisen ska uppfatta det som ett gäng. Man vill ogärna pro- menera själv på grund av risken att bli tagen till förhör på polissta- tionen, utan möjlighet att höra av sig till familjen. Man undviker vissa platser för att man vet att polisen brukar vara där eller att plat- sen påminner om tidigare diskrimineringar. De samlade erfarenhe- terna visar att hur man lever sin vardag struktureras av polisens rasifierade praktik (, 2006).