sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — En stat som tillträtt konventionen är sålunda skyldig att lämna upp- gifter om alla avgiftsskyldiga i den staten och den mängd avgifts- pliktig last som de mottagit under föregående år. Uppgifterna skall införas i en förteckning som förs av fondens direktör (första och andra punkterna). Vid avgörande av vem som är avgiftsskyldig och vid fast- ställande av mängden avgiftspliktig last som skall läggas till grund för avgiftsberäkningen skall uppgifterna i denna förteckning anses vara riktiga till dess annat visats (tredje punkten). Ett land som inte fullgör sin skyldighet att meddela direktören uppgifter kan bli ersätt- ningsskyldigt mot fonden för dess ekonomiska förlust på grund av underlåtenheten (fjärde punkten). För avgiftspliktigt gods som trans- porteras från en hamn eller terminal i ett land till en annan hamn eller terminal i samma land och lossats där har parterna enligt femte punkten möjlighet att lämna fonden uppgifter om den samlade årliga kvantiteten avgiftspliktigt gods för varje konto, innefattande sådant gods för vilket avgiftsskyldighet föreligger enligt artikel 16.5. Par- terna kan då antingen underrätta fonden om att staten betalar den sammanlagda avgiften för varje konto för året i ett sammanhang till fonden (a) eller anvisa fonden att ta ut den samlade avgiften för varje konto genom att fakturera enskilda mottagare, eller för LNG den ägare som lossar inom partens område, den avgift som skall betalas av envar av dem. Vilka som är avgiftsskyldiga i detta sammanhang skall bedömas enligt tillämplig nationell lag. Artikeln innehåller bestämmelser om ränta på och indrivning av förfallna avgifter. Enligt första punkten skall icke betalda avgifter löpa med ränta. Räntefoten skall fastställas enligt HNS-fondens interna reglemente. Olika räntesatser får fastställas för olika förhållanden. I andra punkten föreskrivs att direktören på HNS-fondens vägnar skall vidta alla erforderliga åtgärder för att driva in beloppet mot den som är skyldig att betala avgift och som är helt eller delvis i dröjs- mål med betalningen. Församlingen kan på förslag av direktören avskriva fordran mot den avgiftsskyldige. I denna artikel behandlas de fördragsslutande staternas ansvar för avgifter till fonden. Konventionens grundläggande princip är att de stater som tillträ- der konventionen inte tar på sig något ansvar för avgiftsbetalningen. Varje avgiftsskyldig person svarar således för betalningen av den avgift som påförs honom. Enligt första punkten kan emellertid en stat genom att avge en särskild förklaring därom åta sig de förpliktelser som åligger de avgiftsskyldiga i denna stat. En sådan förklaring får enligt fjärde punkten återkallas. Artiklarna 24–34 Dessa artiklar innehåller bestämmelser om fondens organisation och förvaltning. Fonden skall ha en församling och ett sekretariat vilka skall ledas av dess direktör. I församlingen, som är fondens högsta organ, är alla medlems- stater representerade och den är beslutsför när majoriteten av dess medlemmar är närvarande. Församlingen skall upprätta en kommitté för prövning av anspråk på ersättning. Denna kommitté skall bestå av minst sju men inte mer än 15 medlemmar och andra tillfälliga eller ständiga underorgan som den anser erforderliga. När dessa medlem- mar utses skall församlingen sträva efter att säkerställa en rättvis geografisk fördelning och att de är lämpligt representerade. samlingens förfaranderegler skall tillämpas för ett sådant organ (se nedan). Församlingen skall vidare bl.a. anta fondens arbetsordning, ut- arbeta, tillämpa och ha översyn av de interna och finansiella regler som behövs för fondens syfte, utnämna direktör, anta budget och överväga och godkänna en rekommendation från direktören om de- finitionen av avgiftspliktig last, godkänna räkenskaperna samt god- känna uppgörelser om ersättningsanspråk mot fonden. Församlingen skall sammanträda . Sedan kommittén för prövning av anspråk har upprättats övergår vissa funktioner från församlingen till kommittén. Fondens förvaltning sköts av sekretariatet som förestås av direk- tören. I dennes uppgifter ingår bl.a. att anställa personal, driva in av- gifter, ansvara för fondens tillgångar, handlägga ersättningsanspråk samt upprätta förslag på budget och bokslut. Om reglementet tillåter det, kan direktören träffa slutliga uppgörelser om anspråk mot fon- den. Konventionen innehåller vissa regler om fördelningen av de admi- nistrativa kostnaderna för fondens verksamhet. Dessa skall belasta fonden, dock att de fördragsslutande staterna själva får betala sina kostnader för deltagande i fondens möten. Vidare finns vissa bestäm- melser om omröstning i församlingen. Bl.a. föreskrivs att vissa vikti- gare beslut kräver kvalificerad majoritet. Till exempel fordras tre fjärdedelars majoritet vid utnämning av en ny direktör. Beträffande fondens organisation och förvaltning hänvisas i övrigt till konventionen. Denna artikel innehåller bestämmelser om skattefrihet och valuta- överföring. Fonden skall i de fördragsslutande staterna vara befriad från all direkt beskattning samt från tullar och import- och exportavgifter. I vissa fall skall de fördragsslutande staterna i möjligaste mån befria fonden från indirekta skatter. Några speciella förmåner i beskatt- ningshänseende skall däremot inte de personer ha som betalar avgif- ter till fonden eller tar emot ersättning från den. Vidare föreskrivs att överföring av avgifter och utbetalningar skall ske utan hinder av valutalagstiftningen i de fördragsslutande staterna. Artikeln innehåller en bestämmelse, enligt vilken upplysningar om den som är skyldig att betala avgift som lämnats enligt konven- tionen, inte får uppenbaras utanför fonden utom då det är absolut nödvändigt för att fonden skall kunna fullgöra sina uppgifter. Denna artikel innehåller preskriptionsbestämmelser. Talan om ersättning enligt kapitel II (artiklarna 7–12) måste enligt första punkten väckas från den dag som den skadelidan- de fick eller rimligen borde ha fått kännedom om skadan och om ägarens identitet. Talan om ersättning enligt kapitel III (artiklarna 13–36) måste en- ligt andra punkten väckas eller en underrättelse lämnas (se artikel 39.7) från den dag som skadelidande fick eller rimligen borde ha fått kännedom om skadan. Talan får inte väckas senare än för den olycka som orsakade skadan. Bestod olyckan av en serie av händelser, skall den tioårsfristen räknas från den senaste händelsen (tredje och fjärde punkterna). Artiklarna 38–39 Artiklarna innehåller tvingande jurisdiktionsbestämmelser. I artikel 38 regleras vid vilken domstol talan mot ägaren skall väckas. Enligt första punkten får talan om ersättning för skada på vilken konventionen är tillämplig endast väckas vid domstol i en konven- tionsstat där skada har uppkommit eller förebyggande åtgärder har vidtagits. Om sådana skador som avses i artikel 3 c har uppkommit eller före- byggande åtgärder har vidtagits helt utanför någon konventionsstats område, får talan endast föras i domstolarna i den stat där fartyget är registrerat eller, om det är ett oregistrerat fartyg, den stat vars flagga fartyget har rätt att föra, eller den stat där ägaren har sitt van- liga hemvist eller där ägarens huvudsakliga verksamhetsort är belägen, eller den stat där en fond enligt artikel 9.3 har upprättats (andra punkten). Enligt tredje punkten skall svaranden underrättas inom skä- lig tid sedan talan har väckts. I fjärde punkten föreskrivs att en för- dragsslutande stat skall se till att domstolarna är behöriga att pröva en talan om ersättning. Jurisdiktionsreglerna innebär således att talan om ersättning för viss skada skall väckas i den stat där skadan har uppkommit. Har en olycka orsakat skada i flera stater, får den skadelidande välja i vilken av dessa stater han vill väcka talan. Det är alltså möjligt att i en enda stat handlägga alla mål om ersättning för skada orsakad av samma olycka, men konventionen hindrar inte att talan i ett sådant fall väcks i flera stater. Sedan begränsningsfond har upprättats är enligt femte punkten en- dast domstolarna i den stat där fonden har upprättats behöriga att avgöra frågor om fördelning av och utbetalning från fonden. I artikel 39 regleras vid vilken domstol talan mot HNS-fonden får väckas eller talan får föras av fonden. Enligt första punkten får talan mot fonden om ersättning enligt artikel 14 endast väckas vid en domstol som enligt artikel 38 är be- hörig att pröva en talan mot den ägare som är ansvarig för den skada som orsakats av olyckan eller vid en domstol som skulle ha varit be- hörig om en ägare hade varit ansvarig. Om det fartyg som transporterade HNS-gods och som orsakade skada inte har kunnat identifieras skall enligt andra punkten bestäm- melserna i artikel 38.1 tillämpas vid talan som förs mot fonden. Varje fördragsslutande stat skall enligt tredje punkten se till att dess domstolar har behörighet att pröva en sådan talan mot fonden som sägs i första punkten. Om en talan om ersättning för skada har väckts mot ägaren eller dennes garant vid en domstol, är den domstolen enligt fjärde punk- ten ensam behörig att pröva talan mot fonden om ersättning enligt artikel 14. Varje fördragsslutande land skall enligt femte punkten se till att fon- den har rätt att träda in som part i en rättegång som enligt konven- tionen förs mot ägaren eller dennes garant vid behörig domstol i den staten. HNS-fonden är enligt sjätte punkten inte bunden av en dom eller ett beslut i en rättegång i vilken fonden inte har varit part eller av en förlikning i vilken fonden inte har deltagit. Undantag härifrån finns i sjunde punkten. Enligt sjunde punkten skall varje part i ett mål där talan om ersätt- ning för skada har väckts enligt konventionen mot en ägare eller dennes garant vid en behörig domstol hos en fördragsslutande stat vara berättigad enligt sin nationella lag att underrätta fonden om rättegången utan att det får medföra inskränkning av vad som anges i femte punkten. I enlighet med de föreskrifter som ställs upp i lagen i formellt avseende i den stat där talan väckts inom sådan tid och på sådant sätt att fonden har kunnat träda in som part i rättegången skall en dom som meddelas av domstolen i en sådan rättegång, sedan den vunnit laga kraft och kan verkställas i den stat där den meddelats, vara bindande för fonden. Domstolens avgörande i sak får då inte ifrågasättas av fonden även om den inte har trätt in i rättegången. Konventionen reglerar inte frågan om vilken domstol i juris- diktionsstaten som är behörig att pröva talan om ersättning. Detta avgörs enligt de fördragsslutande staternas nationella lagstiftning. Detsamma gäller frågan om vilken domstol i den stat där fonden har upprättats som är behörig att besluta om fördelning av och ut- betalning från fonden. Denna artikel innehåller bestämmelser om verkställighet av domar. En dom som har meddelats av behörig domstol i en fördragsslutan- de stat skall verkställas i övriga fördragsslutande stater under förut- sättning att domen är verkställbar i förstnämnda stat, att den där kan överklagas med ordinära rättsmedel samt att de formella förutsättningarna för verkställighet som gäller i den stat där verkstäl- lighet begärs har blivit uppfyllda. Ny prövning i sak får inte äga rum. En fördragsslutande stat får dock vägra verkställighet, om domen erhållits genom svikligt förfarande eller om en svarande mot vilken domen har meddelats inte haft skäliga möjligheter att föra sin talan (första och andra punkterna). I tredje punkten lämnas motsvarande regler som finns i första och andra punkterna när en dom har meddelats mot HNS-fonden (enligt artikel 39.1–2) om domen kan verkställas i den stat där den med- delats och kan överklagas med ordinära rättsmedel. Domen skall erkännas och verkställas av alla fördragsslutande stater med iakt- tagande av ett beslut om fördelning enligt artikel 14.6. Eftersom konventionen som förutsättning för verkställighet upp- ställer att domen kan överklagas med ordinära rättsmedel, omfattar bestämmelserna inte domar som endast är interimistiskt verkställbara. Artikeln innehåller bestämmelser om regressrätt och subrogation. Enligt första punkten inträder fonden såvitt avser belopp som den har betalat i ersättning enligt artikel 14.1 i den rätt som den som har fått ersättning kan ha mot ägaren eller dennes garant. Bestäm- melsen är således tillämplig bara när ansvarighet för ägaren eller garanten föreligger enligt konventionen. I andra punkten föreskrivs, att konventionen inte inskränker fon- dens regressrätt mot eller subrogationsrätt i förhållande till någon annan person, inbegripet de som anges i artikel 7.2 d, än som avses i föregående punkt i den utsträckning dessa personer kan begränsa sitt ansvar. HNS-fondens subrogationsrätt får inte vara mindre för- månlig än den rätt som tillkommer en försäkringsgivare gentemot den som har fått ersättning. Har en fördragsslutande stat eller myndighet i den staten betalat ersättning för skada orsakad av HNS-gods enligt bestämmelser i nationell lag, inträder staten eller myndigheten enligt tredje punkten i den rätt mot fonden som enligt konventionen tillkommer den som har fått ersättning. Det får dock inte hindra att andra subrogations- eller regressrätter som finns kan göras gällande mot HNS-fonden. Denna artikel reglerar förhållande till andra konventioner. I artikeln föreskrivs att ersätter alla äldre inter- nationella konventioner i den utsträckning de strider mot HNS-kon- ventionen. Dock görs det förbehållet, att denna bestämmelse inte skall inverka på de förpliktelser som de fördragsslutande staterna på grund av dessa äldre konventioner kan ha mot stater som inte till- träder . Artiklarna 43–54 Artiklarna 43–44 innehåller vad som benämnts övergångsbestämmel- ser och artiklarna 45–54 sedvanliga slutbestämmelser. Vad gäller övergångsbestämmelserna föreskrivs i artikel 43 att en stat är skyldig att lämna uppgifter till generalsekreteraren om den mängd avgiftspliktig last som tagits emot, eller om det avser LNG som lossats, under föregående år, dels när staten deponerar ett instru- ment som anges i artikel 45.3, dels därefter till dess konven- tionen träder i kraft. I artikel 44 föreskrivs att församlingens första möte skall äga rum senast efter konventionens ikraftträ- dande. Av slutbestämmelserna berörs här endast artiklarna 46–48. Artikel 46 reglerar konventionens ikraftträdande. träder i kraft 18 månader efter det att vissa i konventionen närmare specificerade villkor har uppfyllts. Minst tolv stater, av vilka fyra sta- ter var och en med en sammanlagd bruttodräktighet om minst två miljoner enheter, skall ha gett sina samtycken till att vara bundna av den. I övrigt finns vissa villkor om mottagna mängder HNS- ämnen som skall lämnas till generalsekreteraren. I artikel 47 regleras frågor om översyn och ändring av konven- tionen. För att sammankalla en konferens med något av dessa syften krävs att en viss andel av konventionsstaterna begär det. I artikel 48 finns särskilda bestämmelser om ändring av konven- tionens begränsningsbelopp som gör det möjligt att ändra beloppen på ett smidigare sätt än genom ett traditionellt ändrings- förfarande av konventioner (jfr. vad som föreskrivs i fråga om ett förenklat ändringsförfarande av beloppen ansvarighets- och fondkonventioner; se avsnitt 4.3). Bestämmelsen förutsätter att hälften, men inte mindre än sex, av konventionsstaterna begär att IMO:s juridiska kommitté skall be- handla ett förslag till ändringar av begränsningsbeloppen. Ändringar- na kan antas med två tredjedels majoritet av närvarande stater vid beslutstillfället, dock under den förutsättningen att minst hälften av konventionsstaterna är närvarande. När de nya beloppen bestäms skall hänsyn tas till erfarenheter i fråga om inträffade olyckor och storleken på de ersättningsbelopp som har betalats. Vidare skall in- flationen beaktas och den effekt ändringen kan få i fråga om för- säkringskostnaderna. Vidare har det i bestämmelsen tagits in vissa spärrar mot en alltför stor höjning av beloppen. Dessa spärrar innebär att det förenklade ändringsförfarandet inte kan inledas förrän har gått från det att konventionen öppnades för undertecknande. Det måste också gå från det att en sådan ändring har trätt i kraft till dess för- farandet kan sättas igång på nytt. Härutöver kan beloppen inte ökas med räknat från den dag konventionen öppnades för undertecknande. Slutligen har det satts en absolut gräns för hur stor ändring som kan göras inom ramen för det förenklade Beloppen får sålunda aldrig överstrida de belopp som ursprungligen har bestämts i konventionen. IMO skall skriftligen underrätta konventionsstaterna om de änd- ringar som har beslutats av juridiska kommittén. Kommitténs beslut är inte direkt bindande för staterna. Det får ingen verkan om minst en fjärdedel av de fördragsslutande staterna från underrättelsen meddelar att de inte godtar ändringen. I annat fall an- ses däremot ändringen ha godtagits vid utgången av 18-månaders- perioden. Ändringen träder i kraft . Ändringen binder vid sitt ikraftträdande alla fördragsslutande stater, alltså även de stater som har röstat emot förslaget. För att inte bli bunden av ändringen måste en stat säga upp konventionen senast den träder i kraft. Beträffande övriga slutartiklar hänvisas till konventionstexten. 5.2Internationellt samarbete för ikraftträdande Sedan antogs har det visat sig finnas behov av internationellt samarbete för att underlätta arbetet för intresserade stater med att tillträda och införliva konventionen i nationell rätt. IMO:s juridiska kommitté har för detta ändamål inrättat en särskild beredningsgrupp. Gruppens arbete har bland annat resulterat i en skriftlig vägledning till konventionen. I beredningsgruppens regi har det också hållits möten med företrädare för intresserade staters rege- ringskanslier. Även konferenser och seminarier har anordnats med deltagare också från olika berörda branscher. Beredningsgruppen har fortlöpande rapporterat till IMO:s juridiska kommitté om dessa åtgärder och hur arbetet med genomförandet av konventionen fort- skrider i IMO:s medlemsstater. Av andra insatser som har gjorts för att underlätta tillträdet till och tillämpningen av kan särskilt nämnas att sekretariatet vid Internationella oljeskade- fonden har utarbetat en guide för implementering av HNS-fonden (Guide to the implementation of the HNS Convention), utvecklat en särskild programvara som skall göra det enklare att lämna uppgifter om mängden mottagna HNS-ämnen enligt konventionen samt stått till förfogande vid konferenser, seminarier m.m. för att informera om . Frågor som rör tillträdet till har också be- handlats vid nordiska departementsöverläggningar. 5.3En EG-rättslig aspekt på tillträdesfrågan innehåller, som redan har nämnts, bestämmel- ser om domstols behörighet samt om erkännande och verkställighet av domar. På detta område har EG exklusiv behörighet genom rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privat- rättens område, I-förordningen. Övriga frågor som regleras av konventionen ligger under medlemsstaternas behörighet. Konventionen är alltså ett så kallat blandat avtal. En följd av detta är att medlemsstaterna inte utan EG:s medverkan kan tillträda konventionen. Rådet har emellertid beslutat att bemyndiga med- lemsstaterna att i gemenskapens intresse underteckna, ratificera eller ansluta sig till konventionen (Rådets beslut /971/EG av om bemyndigande för medlemsstaterna att i gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till inter- nationella konvention om ansvar och ersättning för skada i sam- band med sjötransport av farliga och skadliga ämnen). Detta beslut gör det möjligt för medlemsstaterna att tillträda konventionen med beaktande av EG:s behörighet i vissa frågor. I rådsbeslutet anges att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åt- gärder för att inom rimlig tid och om möjligt före tillträda konventionen. Beslutet innebär ingen skyldighet för med- lemsstaterna att tillträda konventionen. Beslutanderätten i tillträdes- frågan tillkommer varje enskild medlemsstat. För del måste ett tillträde till konventionen följa reglerna i 10 kap. regeringsfor- men. Detta innebär att konventionen först måste godkännas av eftersom ett svenskt tillträde förutsätter lagändringar (se 10 kap. 2 § regeringsformen). 5.4Konventionen och andra länder I antog ett förslag till kapitel 11 om ansvar for skade opstået i forbindelse med søtransport af far- lige og forurenende stoffer efter reglerne i (599/2005). Lagändringen innebar att man införlivade HNS-kon- ventionen i dansk rätt genom att transformera konventionens be- stämmelser i 11 kapitlet utom såvitt avsåg bestämmelserna om HNS- fonden vilka inkorporerades genom hänvisning till relevanta artiklar (angående transformering och inkorporering, se avsnitt 7. För del återstår nu endast att till HNS-fonden ange de kvan- titeter HNS-ämnen som de danska mottagarna erhållit (eller såvitt avser LNG ägt) för att lagen skall kunna tillämpas när konventio- nens träder i kraft. har i betänkandet Erstatningsansvar ved sjøtransport av farlig gods (NOU 2004:21) föreslagit att skall imple- menteras i norsk rätt. Förslaget innebär att man i sjøloven inför ett nytt kapitel 11 om ansvar for skade voldt av farlig gods där HNS-kon- ventionen införlivas i norsk rätt genom transformering utom såvitt avser bestämmelserna om HNS-fonden som inkorporeras i sjøloven på motsvarande sätt som i . Betänkandet ligger till grund för utarbetandet av en proposition. Man räknar med att lagändringen kommer att träda i kraft . bereder för tillfället lagstiftningen rörande det finska tillträ- det till . Man planerar att lägga fram ett lagför- slag med intentionen att författningsförslagen skall kunna träda i kraft . Vid () möte om HNS- konventionen i framkom att många medlemsstater i EU arbetade med att införliva konventionen i sina respektive rättordningar. Det var emellertid endast ett fåtal länder som hade genomfört implementeringen fullt ut. , och (samt även , och ) förklarade att deras avsikt var att lägga fram nödvändig lagstiftning under innevarande år. , , , och uppgav att de räknade med att kunna implementera konventionen . 6Frågan om tillträde till Den fråga utredningen först har att ta ställning till är – som sagts – huruvida bör tillträda eller inte. För att få en fullständig överblick av konsekvenserna av vad ett till- träde till konventionen eller ett avstående härifrån innebär, har ut- redningen valt att göra en riskanalys, en redovisning av möjliga alter- nativ samt en kostnadsanalys. Utredningen redovisar avsnitten nedan. Kemikalietransporterna med fartyg ökar bl.a. till följd av att behovet av kemikalier växer i takt med att industrierna i öststatsländerna expanderar. Det innebär en utvecklingsfaktor, men även en generell ökning av riskerna för olyckor med sådant gods på en global nivå. Av avsnitten 2.2.1 och 2.2.2 framgår att det förekommit olyckor med HNS-ämnen som gods från fartyg i såväl svenska som ut- ländska vatten. Det har t.ex. inträffat att fartyg läckt ut kemikalier och att bränder uppstått ombord på fartyg som transporterat kemi- kalier i förpackad form. Av inträffade olyckor världen över har några endast förorsakat mindre skador, medan andra har inneburit risker för allvarliga kata- strofer. Utifrån antalet inträffade olyckor har man kunnat beräkna en genomsnittlig olycksfrekvens med 18 olyckor världen över (se . Det är högst sannolikt att dylika olyckor kommer att ske även , däribland i . Ökad kunskap, bättre information om produkternas egenskaper, säkrare hantering av parterna på marknaden inklusive bättre fartyg minskar dock olycksrisken och konsekvenserna av den. Även om risken för att en olycka som förorsakar höga kostnader är relativt liten är skapad för att lösa de problem som kan in- träffa i just de fallen. Frågan om tillträde till