sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Tillkomsthistoria och syfte: Denna ofta använda karta upprättades i samband med det förarbete för en samlad bedömning av landets naturresurser, benämnt den fysiska riksplaneringen (FPR), som påbörjades . Den gjordes för att kommuner och statliga myndigheter skulle få ett samlat underlag inför beslutsfattande rörande användning av mark och vatten för skilda ändamål (jfr. I samband med att började studera planerings- problem i fjällvärlden (det s.k. fjällprojektet) upptäckte man att det fanns behov av att beakta även rennäringens utnyttjande av mark. Primärt var man intresserad av kalvningsland, flyttleder, speciellt viktiga betesområden och annat som hade direkt betydelse för 87 I kartskåpet benämnt som Planeringskarta 1978. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker En ambition fanns emellertid också att redo- visa sedvanemarkernas utsträckning. Innehåll: Kartan markerar åretruntmarker med brun färg och vin- terbetesland utanför åretruntmark (sedvaneland) med blå samt koncessionsområden med randig blå färg. Med mörkare färger inom respektive område avses trakter som kunde anses särskilt viktiga i något avseende. Originalkartans markeringar av sameby- gränser och flyttningsvägar har ej kunnat tas med vid digitalise- ringen. De sistnämnda överensstämmer inte heller särskilt väl med de yttre gränserna för det blåmarkerade området. En markering som vållat mycken huvudbry vid tolkningen är den mycket ljusblå färg som löper längs och något lite in i norra kustland samt längs en sträcka från norr om till Bodenområdet. Någon förklaring till denna färg- nyans finns inte i teckenförklaringen och den har därför ej tagits med på kartan. Underlag för kartan: Grundläggande för kartan var intervjuer med samerna som genomfördes –1974. Resultatet bearbetades i olika omgångar och användes av berörda kommuner, länsstyrelser och lantbruksnämnder på regional nivå och av Lantbruksstyrelsen och på central. Sistnämnda myndighet var huvud- ansvarig för den slutliga produkten. konstaterade 1977 att det material man fått in var ojämnt. En slutlig bearbetning gjor- des därför av en referensgrupp där lantbruksnämndernas rennär- ingsavdelningar och Lantbruksstyrelsen hade stort inflytande. Källkritisk bedömning: Det har varit mycket svårt att rekonstruera den komplicerade tillkomstprocessen för denna karta, till stor del på grund av brister och luckor i arkivmaterialet. Samerna har inled- ningsvis haft ett betydande inflytande på utformningen, men slut- produkten präglas nog starkt av den slutliga bearbetning som gjor- des i Lantbruksstyrelsens regi i slutskedet. Primärt var kartan tänkt att utgöra underlag för samhällsplane- ring. Kartans utpekande av särskilt viktiga områden skall ses i det ljuset. De med särskilt mörk färg markerade områdena represente- rar inte bara goda betesområden utan kan också avse områden som är viktiga som kalvningsplatser, rastplatser, flyttleder m.m. Kartan måste ses i ljuset av detta. Ett exempel kan belysa detta. Det finns knappast något som talar för att den mörkblå färgen Källorna rörande samernas vinterbetesmarker längs och nordväst därom avser ett betydelsefullare betes- område än flera andra, t.ex. de ofta besökta områdena kring , och . Anledningen till färgsättningen måste vara en annan. Sävarleden är egendomlig också ur den synpunkten att den går in i det område som på originalkartan markeras med den ljusblå, knappt synliga färgen. Samerna har lika väl som lappfogdar, länsstyrelser och lant- bruksnämnder i och alltid hävdat att även kustområdena är sedvaneland. Detta stöds även av förar- betena till renbeteslagarna. De som gjorde kartan kan inte ha varit omedvetna om detta förhållande. Den mest sannolika förklaringen till den märkliga färgsättningen är kanske att kartförfattarna menat att det var frågan om reservbetesområden som användes så sällan att de inte behövde beaktas i den fysiska riksplaneringen. Det räckte med att antyda deras existens med en knappt synlig blå färg. Bakom karta 1978 ligger ett avsevärt arbete men tolkningen av den bjuder på betydande svårigheter. En av orsakerna är att kartan innehåller såväl redovisande inslag (var förekom beten?) som normativa (vad betyder betesområdena för samhälls- planeringen?). har det varit svårt att kombinera dessa kom- ponenter. Slutsatsen är att även karta, trots den professio- nella utformningen och det myckna arbete som ligger bakom den, måste användas med kritisk distans och ställas mot andra källor. Markägarnas erfarenheter 1930–2000.88 Kartans skala och placering: Kartan finns i bearbetat skick endast i det digitala kartskåpet. Den är i konceptform ritad på en karta i skala 1:1 000 000. Tillkomst och syfte: Syftet med kartan har varit att företrädarna för familjeskogsbruket, LRF och storskogsbruket velat åstadkomma en överskådlig uppfattning om rennäringens markutnyttjande enligt kunskap hos nu levande personer. Denna uppfattning har i form av kartan redovisats till . 88 I kartskåpet benämnt som Markägarnas erfarenheter. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Underlag och innehåll: Innehållet bygger på intervjuer som gjorts med ett stort antal företrädare för både privatskogsbruk och bolagsskogsbruk. Intervjuerna innehåller observationer av betande renar på olika platser under främst 1930–och i något fall även tidigare. Uppgifterna har karterats på underlag i form av Ren- betesmarksutredningens karta. I fråga om de områden som används av samebyarna i har särskilt markerats vilka områden utanför karta som brukats för renbete. I fråga om övriga delar av renskötselområdet har i stället markerats en heldragen linje som skall visa hur långt utanför åretruntmar- kerna som det traditionella vinterbetet skett enligt vad markägarna känner till. Linjen går efter punkter som i stora drag motsvaras av de yttersta punkterna på vinterbetesområdena enligt Renbetes- marksutredningens karta. Markägarna har generellt haft den upp- fattningen att de redovisningar som skett av Renbetesmarkutred- ningen (för tiden –1960) och av 1978 stämmer med deras uppfattning om renskötselns yttre utbredning under samma tidsperioder. Beträffande karta har markägarna dock poängterat att de inte accepterar renbete inom sådana ytterområ- den som på den kartan är markerade med den mycket ljusblå knappt synliga färgen (se denna utrednings beskrivning av Planver- kets karta.) Med den yttre gränsen enligt karta menar markägarna därför de längst ut belägna blå markeringarna som digitaliserats och redovisas i kartskåpet. De har dock framhållit dels att det innanför den linje som de själva skapat kan finnas områden som aldrig använts för renbete, dels att endast omkring en tredjedel av används för renbete. Källkritisk bedömning av : De upp- gifter som gäller läns samebyar är förhållandevis detalje- rade och lätta att kontrollera. Allmänt sett strider de inte mot de tendenser som kan skönjas i övrigt material, nämligen att flytt- mönstet ändrats på så sätt de kustnära betena upphörde av för att sedan återupptas under senare delen av samma sekel. Den heldragna linjen som markägarna gjort för den övriga delen av renskötselområdet är till sin natur mycket schematisk och bör tolkas mot den bakgrunden. Linjen får ses som ett uttryck för uppfattningen att den renskötselrätt som kan ha funnits på områden utanför linjen under alla förhållanden har utsläckts genom att det varit långa uppehåll i brukandet. Det bör noteras att linjen visar att det generellt råder enighet mellan Källorna rörande samernas vinterbetesmarker samer och markägare att vissa kustnära områden använts för ren- bete regelbundet . Markägarnas karta får betecknas som en partsinlaga men är trots detta av sådan beskaffenhet att den kan bidra till kunskap om var renbete förekommit. Arbetskarta för mellersta 2005.89 Skala och placering: Som underlag har använts Kartförlagets bil- och turistkarta i skala 1: 400 000. Arbetskartan i Gränsdragnings- kommissionens arkiv på . Kartan har ej vektoriserats och rektifieras. Tillkomsthistoria och syfte: Vid genomgång av det historiska käll- materialet har det uppstått ett behov av att kartmässigt placera de många ortsangivelser som förekommer. Framför allt gäller det där flera äldre undersökningar föreligger och materi- alet följaktligen är rikt. Informationen tunnas ut längre norrut och blir där så gles att det inte är meningsfullt, ibland rent av vilsele- dande, att presentera den i kartform. Underlag för kartan: Till grund för kartan ligger följande material: 1. Uppgifter som samebyarna i lämnat vid de årliga mötena med lappfogden –1971. Uppgifter om samernas i och vinterbeten enligt utredning –1922. Dito för perioden –1921. m.fl. intervjuundersökning i länet 1913. m.fl. motsvarande undersökning för västerbottensa- merna 1912. Uppgifter om samernas vinterbeten i dagböcker 1915. Uppgifter lappkommittés hand- lingar. Lapptillsyningsmännens rapporter till lappfogden i Vb län 1935–1945. uppgifter 1945 (jfr. avsnitt 7.6.4, 7.6.5, 7.6.7, 9.2 och 9.3). Källkritisk bedömning: Kartan är en arbetskarta som utredningens sekreterare gjort under sina forskningar i det historiska materialet. Den har inte efterkontrollerats och kan därför innehålla enskilda felaktigheter, dock knappast av den omfattningen att det 89 I kartskåpet benämnt som Mellersta Arbetskarta 2005. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Ortsangivelsernas olika frekvens har natur- ligtvis betydelse, men de anger inte nödvändigtvis områdenas relativa betydelse i förhållande till varandra. Underlaget spelar en stor roll. För jämtlandssamerna finns praktiskt taget årliga uppgif- ter, för västerbottenssamerna så inte. För dem utgör endast åren 1935–1945 en sammanhängande period med årliga rapporter. Man måste följaktligen vara observant på att olika delar av kartan bygger på olika informationstäthet och olika tidsskikt. Det är också en begränsning att kartan bara redovisar orter eller platser. Omkring dessa fanns naturligtvis stora betesområden som inte framgår av kartan. har i sin intervjuundersökning 1959 rörande sedvanemarkerna i lämnat ganska utförliga uppgifter om de använda områdenas utsträckning. Det har dock inte varit möjligt att redovisa dem på denna karta. De har inritats på detalj- kartor som finns i kommissionsarkivet. Även om kartan har sina brister ger den en värdefull överblick över hur markerna använts under olika tidsperioder. Ett sådant långt tidsperspektiv saknas i andra kartor. Tyvärr har underlaget inte räckt till för att göra sådana kartor för hela renskötselområdet. Efter genomgången av ett stort källmaterial inställer sig ett antal viktiga frågeställningar nämligen följande. 1.Samisk näringsverksamhet och samisk äganderätt är mycket ofull- ständigare registrerad än för samhället i övrigt. Särskilt gäller det vinterbeteslanden som aldrig blivit föremål för en registrering i lagfarts- och inteckningsprotokoll motsvarande den som sker med bönders och skogsägares mark och rättigheter. 2.Även om många myndighetspersoner var väl insatta i samernas förhållanden kände de sällan till renskötselns villkor inifrån. Samernas kunskap förmedlas till eftervärlden via myndig- heternas intervjuer eller anteckningar. Det är inte säkert att dessa på ett helt rättvisande sätt speglar vad samerna faktiskt sa och menade. 3.Före 1900-talet finns praktiskt taget inga uppgifter om renbeten från samerna eller markägarna själva. De som finns kommer från sådana myndighetspersoner som hade med samer att göra. Frågan är vilken trovärdighet de har. Utredningens bedömning är att den i allmänhet är ganska stor. Samerna hade visserligen ingen hög prio- ritet i myndigheternas verksamhet jämfört med många andra frå- gor i samhällsutvecklingen, men det fanns trots allt åtskilliga frå- gor som krävde god kännedom om samiska förhållanden t.ex. när det gällde beskattning, folkbokföring, undervisning m.m. Myn- dighetspersonerna på landet var i regel en integrerad del av bonde- samhället och delade dess värderingar. Någon partiskhet till samernas fördel kan man sällan iaktta. 4.Det har i olika sammanhang hävdats att samerna skall kunna styrka att sedvanerätt etablerats under års lag. har man rentav begärt att det skulle ske med en detalj- rikedom som inte är möjlig ens för 1900-talet. Kraven är orimliga. En så tät informationsmassa finns inte för äldre tid och man får akta sig för att dra slutsatser ex silentio, av källornas tystnad. Enda möjligheten är att arbeta med sannolikheter byggda på uppgifter från skilda håll i det historiska materialet. 5.Under 1900 – talets första hälft genomfördes flera stora intervju- undersökningar där samerna fick lämna uppgifter om flyttledernas sträckningar och vinterbetenas läge. Även bofasta har intervjuats i flera utredningar, framför allt rörande t.ex. i och undersökningar. Eftersom skriftliga bevis om sedvana är sällsynta är intervjuer en oumbärlig beviskälla. Intervjuundersökningar inrymmer emellertid ömsesidiga tro- värdighetsproblem. De förstärks om partsmotsättningarna är starka. Man måste därför vara mycket uppmärksam på om inter- vjusvaren kan vara präglade av sådana partsintressen eller ibland rentav är taktiskt betingade. Stor vikt måste läggas vid intervju- arnas oberoende ställning och deras kompetens och de intervjua- des sakkunskap. Jämförelser med uppgifter i andra källor är också av stor vikt vid bedömningen. Naturligtvis måste intervjusvaren ligga inom sannolikhetens ram. 6.Även är informationsmassan ojämnt fördelad. Frågan om unionsupplösningens konsekvenser och oron över den sociala utslagningen av samer ledde till flera mycket grundliga undersökningar om samiska förhållanden. De omfattade även samernas vinterbeten. Därefter följde en 50- årsperiod med få uppgifter, kanske beroende på att lägre renantal skapade minskat betestryck. Detta gällde i varje fall i Västerbot- tens och . Eftersom såväl myndigheter som samer utgått från att de betesområden som utpekades i förarbetena till 1886, 1898 och renbeteslagar gällde, har de inte tyckt sig ha anledning eller skyldighet att fortlöpande redovisa var vinter- betena ägde rum under olika år. På så sätt har stora luckor uppstått i informationen. Dessa kan ha till följd att perioder som i hand- lingarna kan se ut som uppehåll, i själva verket inte varit det. Pro- blemet kräver stor uppmärksamhet. Åtskilligt har gjorts inom denna utredning men mer kan göras om tid och resurser finns. 7.I var villkoren annorlunda än i och . Här har sedvanerätten, särskilt i , varit under ständig debatt. Det har medfört att man lagt stor vikt vid dokumentationen. Flera unika undersökningar har genomförts i länet och (med vissa nedslag även åren innan) infördes en ordning enligt vilken samerna vid de årliga mötena med lapp- fogden skulle redovisa var de låtit renarna beta den gångna vintern. använde uppgifterna i sin undersökning 1959 och kompletterade dem med en omfattande egen intervjuun- dersökning. Man har vid senare användning förbisett att slutsatser bygger på uppfattningen att sedvanerätt utsläcks om den inte används under . Tillämpas hans egna principer skulle gränsdragningen, den s.k. Husslinjen, i vissa ytterområden se annorlunda ut än den gör. Därmed inte sagt att hans princip var den riktiga. 8.Ett ord som vållar problem är ordet normal. Inte sällan används det om en samebys flyttleder och vinterbetesområden. Det ligger emellertid i renens natur att lavtillgångens förändringar emellanåt framtvingar byte av betesområde. De årliga väderleksväxlingarna gör det också svårt att tala om något normalt. När ordet före- kommer kan man därför i de flesta fall utgå från att det avser en tidsperiod som en sagesman kan överblicka, och den är ofta kor- tare än man skulle tro. Man kan därför inte utan jämförelse med andra källor beteckna ett område som ett normalområde eller en flyttled som normal. 9.Källmaterialet är rikt på klagomål över renars skadegörelser. Det är mycket viktigt att klargöra vilken årstid klagomålen avser. oktober till och med april gäller särskilda regler och och det tillåtna betesområdet är då mycket större. Klagomål på skador som uppstått säger därför sällan något om var renar haft rätt att vara . 10.Självklart är källmaterialet färgat av den tid och den miljö det är tillkommet i. De flesta källor i äldre tid är tillkomna genom myn- digheter. Många myndighetspersoner var väl insatta i samiska för- hållanden men de hade ofta ett överhetsperspektiv och en speciell föreställning om hur renskötseln skulle bedrivas. Avvek samerna från denna föreställning beskrevs renskötseln som varande i djupt förfall och sin undergång nära. Det gällde t.ex. prästerna på 1700- talet när de beklagade sig över att samerna genom sina fördärvliga flyttningar hindrade missionsarbetet. Det gällde många – men inte alla – kronofogdar och länsmän som i samerna såg ett hinder för jordbrukets och kolonisationens framväxt. Det gällde också lapp- fogdarna i seklets början när de såg varje uttryck för extensiv ren- skötsel som tecken på ett allmänt förfall. har det naturligtvis funnits skäl för allvarlig kritik t.ex. när Åre-Storsjö samebys renar helt förvildades eller när skogssamerna i tog på sig så många skötesrenar så att de inte klarade tillsynen, vilket fick till följd att renarna spred sig över kustområdet och blev kvar även . Sådana erfarenheter motiverar dock inte att negativa omdömen alltid skall ses som en sann spegel av en verklighet. De kan lika gärna spegla sagesmannens före- ställningsvärld. 11.Domstolsprotokoll är ett värdefullt källmaterial som kan ge unika inblickar i människors vardagsförhållandena Det finns emellertid också problem. speglar huvudsakligen konflikter, inte sam- arbete. Dessutom bygger de på en tidsbunden och, efter vad under- sökningen visat, inte sällan oklar lagstiftning. Domarna utgör också enstaka nedslag i verkligheten och kan därigenom vara svåra att sammanfoga till ett sammanhängande mönster. Slutligen är dom- böcker ett omfattande källmaterial som det tar mycket att bearbeta. Den tiden har inte funnits inom denna utrednings ram. 12.En av förutsättningarna för att sedvanerätten skall godtas är att den accepterats utan protest. Tolkningsproblemen kring detta krav kan emellertid vara betydande. Ett grundläggande krav för att en protest skall ha giltighet är att den inte riktar sig mot gällande lag. Den har inte heller giltighet om den grundar sig på en felaktig verklighetsbeskrivning eller en felaktig tolkning av gällande lagar. Protest kan därför inte med automatik medföra att sedvanerätten i ett område underkänns. Dess innehåll måste prövas från fall till fall. 13.I utredningen har lagts vikt vid hur kommuner, länsstyrelser, kro- nofogdar, länsmän, präster m.fl. besvarat remisser på lagförslagen som ledde , 1898 och renbeteslagar. Utgångs- punkten har varit att remisserna sändes till de myndigheter som ansågs berörda av förslagen. I de flesta fall har myndigheterna svarat och svaren är viktiga för bedömningen av hur man såg på sedvanerätten i bygderna. I en del fall har man dock underlåtit att svara. Det kan tas som tecken på att remissinstanserna inte ansåg sig berörda. Det kan också tas till intäkt för att renbeten förekom i bygden, men att man inte hade invändningar mot lagförslagen. Principiellt gäller att de remissinstanser som tillfrågats haft möj- lighet eller rentav skyldighet att svara. Har de inte gjort detta får man i normalfallet anse att de accepterat förslaget. 14.Källor måste alltid granskas utifrån det syfte som ligger bakom dem. Det är av den anledningen som det i denna utredning lagts ner så stor möda på att beskriva de arkivbildare som skapat dem och det material de använt. Först när man känner till källornas bakgrund och tillkomsthistoria blir det möjligt att värdera dem. Särskilt tydligt blir detta när det gäller kartor. De ser mycket tillförlitligare ut än de vanligen är. Just därför måste de särskilt noga analyseras. 15.En fråga man kan ställa är i vad mån sedvanerätten påverkas av renskötselns och det omgivande samhällets förändringar. Man kan, som renbetesmarksutredningen gjorde, skilja mellan yttre och inre faktorer. De yttre är sådana som samerna inte har kunnat råda över t.ex. kraftverksutbyggnaderna, bilismens framväxt, skogsbru- kets förändrade teknik. Det finns emellertid inre faktorer som utgår från rennäringen själv och varit till fördel för den. Dit hör den extensiva renskötselns och storhjordarnas framväxt, föränd- rade slaktmetoder och försäljningsmöjligheter, nya transportmedel o dyl. De yttre faktorerna bör i princip inte upphäva sedvanerätt, däremot kan det diskuteras i vad mån inre faktorer kan göra det. 16.Kartor har en benägenhet att se mera exakta och tillförlitliga ut än de faktiskt är. En rad olika faktorer påverkar deras trovärdighet; kunskapsunderlagets kvalitet, kartritarens skicklighet, hans eller hennes större eller mindre objektivitet, kartans syfte (vad avser den att visa och för vem? är den ren propaganda? ), speglar den verk- ligheten eller en önskad verklighet osv. Varje karta måste därför analyseras var för sig vilket också skett i avsnitt 7.7. 9Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Avsnittet är indelat efter det län där respektive samer har sina vis- ten . Inom dessa följer en indelning i lapp- marker. Det bör observeras att samebyarnas vinterbetesområden inte behöver vara begränsade till det egna länet. Många norrbot- tensrenar har och har haft sina vinterbeten i på samma sätt som vissa västerbottens- och jämtlandsrenar haft och har det i . Varje län inleds med ett allmänt avsnitt som redovisar uppgifter som är gemensamma för detta län. Landshövdingarnas femårsberättelser finns i tryck för åren 1822– 1905. Även om de i mycket liten utsträckning berör samiska för- hållanden lämnar de här och var små upplysningar. I femårsberät- telsen 1846–1850 för skriver landshövdingen: nomadiserande Lapparne uppehålla sig egentligen i Lappmarkerne, men nedslå sina bopålar under vintrarne äfven å de ställen af kust- landet, der tjenligt bete för deras renhjordar är att tillgå. I primär- uppgifterna till femårsberättelsen 1891–1895 skriver den nytillsatte lappfogden att lagen 1886 sanktionerat den sedvänja som en del af lapparne sedan gammalt utöfvat derutinnan att de om hösten nedflyttat i landet nedom och quarstan- nat der med sina renar . Denna rätt att för vintermånaderna flytta utom lappmarkerna begagnas af lapparne inom i allmänhet icke i någon stor omfattning. Länets lappmarker äro så vid- sträckta att det vida öfvervägande renantalet quarhålles inom dem äfven . I någon betydligare grad eger uti vin- terflyttning utom rum allenast till de närmast nedom lappmarksgränsen belägna Socknarne inom fögderi samt i länets sydligaste kustlandssocknar – Elfsby och socknar – dit en Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker del lappar från och Arjeplougs lappmarkskommuner höst- tiden nedflytta.1 I sin årsberättelse 1911 meddelade lappfogden att han fått länssty- relsens uppdrag att genom resor inom Nederluleå, och Elfsby Socknar utröna huruvida de vid sam- manträde i kyrkoby avgivna uppgifter om lappars flyttning till nämnda socknar och anförda klagomål däröver fortfarande vore tillämpliga och berättigade eller förhållan- dena förändrats och anledningarna därtill, ävensom utreda i vad mån renar uppehålla sig någon tid av året inom nämnda socknar, de trakter, varest de i så fall pläga under olika årstider uppehålla sig och vilka personer som äro egare till renarne. Undersökningen företogs –. Av undersök- ningarna framgick, att ehuru rentrafiken i Neder socken och sockens kustland alldeles upphört, denna trafik dock i de inre delarna av socken, i trakterna av Storlångträsk, och Gråträsk, icke allenast fortginge utan sedan sistnämnda år än ytterligare förvärrats.2 Nästa generella beskrivning ingår lappkommittés betänkande (SOU 1923:51) som låg till grund renbe- teslag. Enligt betänkandet hade kommittén sökt utröna, huru långt nedåt lapparna sedan äldre tid plägat utsträcka sina vinterflyttningar.