sou · GUB357 · 2007-01-01 00:00:00 — De senaste årens skol- och mönstringsundersökningar visar på en minskad narkotikaerfarenhet: bland skolungdomarna i årskurs bland de mönstrande uppgav att de använt narkotika. var motsvarande andelar . Motsvarande data för narkotikaanvänd- ning under den senaste månaden är för skolelever och för mönstrande. Detta är första gången som en minskning konstateras bland de mönstrande. Även om minsk- ningen innebär ett trendbrott är det ännu för tidigt att avgöra om den utgör en bestående förändring. uppgav av männen och av kvin- norna i den vuxna befolkningen att de provat narko- tika. Det tunga och mest problematiska missbruket finns huvud- sakligen i storstadsregionerna. Olika beräkningar har gjorts under Missbrukets utveckling - vårdens utveckling årens lopp när det gäller hur många som har ett tungt narkotika- missbruk och i den senaste stora studien uppskattades att cirka 26 000 individer tillhör gruppen personer med tungt miss- I en studie av en stor grupp tunga narkotikamissbrukare (Mobi- lisering mot narkotika, rapport nr.11, 2005) framgår att det finns skillnader mellan kvinnors och mäns missbruk, t.ex. när det gäller blandmissbruk vilket tenderar att öka i omfattning. För män är det vanligare med missbruk även av alkohol än för kvinnor, medan missbruk även av lugnande medel/sömnmedel är vanligare för kvinnor än för män. I studien framgår också att kvinnorna visserli- gen är färre än männen men oftast mer belastade, t.ex. att fler kvin- nor än män injicerar heroin, samt att de i genomsnitt även är yngre. I samma studerade grupp var andelen personer med utländsk bakgrund . Till skillnad från dem med svensk bakgrund missbrukade en betydligt större andel av denna grupp opiater, lik- som cannabis och lugnande medel/sömnmedel. I gengäld förekom missbruk av centralstimulerande medel och alkohol i mindre om- fattning jämfört med personer med svensk bakgrund. av dem med utländsk bakgrund bodde i storstadsområdena , och . Personer med injektionsmissbruk är en hälsomässigt och socialt sett mycket utsatt grupp. Sjuklighet och dödlighet bland dem är mångfalt större än bland normalbefolkningen. Uppgifter tyder på att upp emot av narkotikamissbrukarna bär på hepatit C. upptäcktes i genomsnitt 32 hiv- smittade personer med injektionsmissbruk , vilket var en ök- ning i förhållande till nivåerna . Enligt den beräkningsstandard som utvecklats av Europeiska cent- rumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) har den narkotikarelaterade dödligheten i ökat med 70 dödsfall fram då det skedde 191 dödsfall. var motsvarande siffra 160 dödsfall. Antalet personer med missbruksproblem som får bistånd har totalt sett legat på samma nivå (under mättid- punkten ). Fler får dock öppna insatser och färre får 2TP PT CAN Rapportserie nr. Missbrukets utveckling - vårdens utveckling dygnsvård i familjehem eller på institution. Individuellt behovsprö- vad öppenvård, t.ex. strukturerad dagvård, personligt stöd och be- handling samt kontaktperson, är den insats som är vanligast för personer med missbruk. Per hade drygt 23 600 vuxna personer (eller äldre) insatser på grund av missbruk av alkohol, narkotika, läkemedel, och/eller lösningsmedel. Av dessa hade drygt 6 100 bi- stånd som avser boende (kvinnor och män) vilket är en minskning jämfört med . Drygt 11 900 hade individuellt behovsprövade insatser (ca 30 pro- cent kvinnor och män), en ökning jäm- fört med . Drygt 3 200 personer (kvinnor och män) hade insatser inom heldygnsvård, vilket var en minskning med jämfört med . av dessa vårdades frivilligt, resterande tvångsvår- dades. Jämfört med minskade antalet personer med frivillig institutionsvård med och familjehemsvården minskade med . Tvångsvårdade personer på in- stitution minskade jämfört med . fick knappt 12 000 personer (kvinnor och män) behovsprövade öppna insatser på grund av missbruk. gavs det sammanlagt när- mare 25 000 öppenvårdsinsatser. Drygt 2 800 personer (ca 700 kvinnor och ca 2 100 män) vårda- des frivilligt på institution . Antalet personer som vårdades frivilligt för missbruk på institution minskade jämfört med . Den genomsnittliga vårdtiden var , obetydligt kortare än . 251 personer vårdades frivil- ligt i familjehemsvård per , en minskning med . gjordes 541 inskrivningar till frivillig familjehemsvård. Boendestöd för personer med missbruk kan vara en plats på gruppboende, inackorderingshem, härbärge och s.k. trappstegs- boende i träningslägenhet, övergångslägenhet eller hyreskontrakt där är kontraktsinnehavare. hade drygt 6 100 personer (ca 1 400 kvinnor och ca 4 700 män) med missbruk boende som insats, nästan samma antal som 2003, Missbrukets utveckling - vårdens utveckling men antalet boendedygn hade minskat med till i genomsnitt per person. Det pågår utvecklingsarbete i många kommuner vad gäller ett mer varierat utbud av insatser inom missbrukarvården, t.ex. sär- skilda insatser för unga, behandlingsinsatser i öppen vård, trapp- stegsboende, sysselsättning m.m. Men det finns också uppgifter om en mer restriktiv hållning. har inlett en undersök- ning för att få mer kunskap om de olika insatser som kommunerna erbjuder personer med missbruk i öppenvården. Länsstyrelserna konstaterar i tillsynsrapporten 2005TPF3FPT att många kommuner har sat- sat på öppenvårdsinsatser i egen regi, både för att minska kostna- derna för institutionsvården och för att kunna erbjuda bättre insat- ser. Men trots statliga utvecklingsmedel förekommer det också att kommuner drar ner på öppenvårdsresurser. Antalet personer i vård enligt LVM var 204 personer (kvinnor och män), en minsk- ning jämfört med . Räknat på årsbasis har an- talet vårdtillfällen legat nästan kring 1 000 . fattades totalt 1 100 beslut om tvångsvård enligt LVM för 690 personer (kvinnor och män), dvs. i genomsnitt 1,6 beslut per person. Det är således inte ovanligt att samma person är aktuell för tvångsvård . Drygt hälften av besluten gällde omhändertagande, något färre än åren närmast före. Uppgifter om tvångsvård omfattar tre olika åtgärder – ansökan om beredande av vård, beslut om omhändertagande respektive utskrivning. En ansökan eller ett omhän- dertagande leder inte alltid till tvångsvård, utan kan t.ex. resultera i frivillig vård. –2004 har antalet ansökningar om LVM-vård och utskrivningar halverats, och omedelbara om- händertaganden har minskat med en knapp tredjedel. Av de perso- ner som var aktuella för någon av åtgärderna hade en rela- tivt stor andel tidigare haft ansökan/beslut eller vård enligt LVM. En återfallsfrekvens på mellan får anses vara ganska hög. skrevs totalt 862 personer ut, 298 kvinnor 3TP PT Social tillsyn 2004. Resultat av länsstyrelsernas tillsyn. och länsstyrelserna; 2005. Missbrukets utveckling - vårdens utveckling och 564 män. Av dessa hade 165 utskrivna personer mer än två re- gistreringar och 27 hade registrerats sammanlagt fyra gånger. I gruppen med ansökningar hade 34 personer mer än tre registre- ringar och i gruppen omhändertagna var antalet 42. Den genomsnittliga vårdtiden var för samtliga , 134 för kvinnorna och 130 för männen. De ungdomar i som var intagna på sär- skilda ungdomshem enligt LVU, där missbruk var angiven som pla- ceringsorsak, var per 77 personer, 26 kvinnor och 51 män (enligt statistik från , SiS). Det motsvarade av totala antalet intagna personer mel- lan enligt LVU. gjordes totalt 190 intag- ningar med missbruk som placeringsorsak, 65 kvinnor och 125 män. Här kan samma individ ha blivit intagen vid fler tillfällen än ett. I kartläggning 2003 hade närmare två tredjedelar av de större kommunerna (med fler än 40 000 invånare) specialiserad missbrukarvård inom Individ- och familjeomsorgen och av de mindre. Skillnaderna i personaltäthet mellan olika kommuner var stora och antalet tjänster kunde inte kopplas till befolkningsstruktur eller problembelastning. Institutionsvården när det gäller alkoholmissbruk har i hög grad gått över från till enskild regi – främst privata aktörer och aktiebolag, men också institutioner drivna av ideella organisationer. Inom missbrukarvården ökade kostnaderna för tjänster från ideella organisationer åren 2000–2003. Det pågår ett ut- vecklingsarbete i många kommuner vad gäller ett mer varierat ut- bud av insatser inom missbrukarvården, t.ex. särskilda insatser för unga, behandlingsinsatser i öppen vård, trappstegsboende, syssel- sättning m.m. Från olika håll kommer uppgifter om en mer re- striktiv hållning inom missbrukarvården. Enligt betänkandet om en vårdöverenskommelse om missbrukarvården (SOU 2005:82) finns tecken på ett skifte inom från offensivt uppsökande insatser och försök att motivera till vård, till en mer avvisande och prövande inställning till personer som vill ha vård för sitt missbruk. Vidare konstateras att det råder stor brist på anpassade boenden Missbrukets utveckling - vårdens utveckling och sysselsättning som förutsättning för att motverka återfall efter behandling. Kommunernas kostnader för insatser till vuxna med missbrukspro- blem har –2004 ökat (priser). Öppna insatser har ökat med (boende som bistånd ). Kostnaderna för vård på institution och i familjehem har minskat. i ett längre perspektiv gjordes betydliga kostnadsneddragningar 1999 och 2002. öka- de kostnaderna igen och ligger nu på en högre nivå än tidigare . Även sett till kostnaden per invånare 21–minskar kostnaderna för institutionsvården, medan kostnaderna för de öppna insatserna ökar betydligt. Enligt preliminära beräkningar inom ramen för arbete med riktlinjer för missbrukarvården uppskattas att även un- gefär en tredjedel av kostnaderna för kommunernas barn- och ung- domsvård samt av kostnaderna för ekonomiskt bistånd är missbruksrelaterade. Statens stöd till kommuner och landsting för insatser mot alkohol- och drogmissbruk är omfat- tande, cirka 500 miljoner i särskilda tidsbegränsade statsbi- drag (SOU 2005:82, s. 75). 5Socialtjänstens ansvar inom missbrukarvården Ansvaret för missbrukarvården ligger på kommunerna och lands- tingen inom ramen för respektive hälso- och sjuk- vården. Staten har ansvar för tvångsvården enligt LVM och miss- brukarvården inom kriminalvården. Landstingen svarar för bl.a. avgiftning, psykiatrisk vård för personer med missbruksproblem som också har psykiska problem samt läkemedelsassisterad be- handling för både alkohol- och narkotikaproblem. Det yttersta an- svaret ligger dock hos kommunen. De nationella handlingsplanerna för alkohol- och narkotikaom- rådetTPF1FPT utgör grunden för politiken på både nationell och lokal nivå. I planerna framhålls behoven av särskilda insatser för att utveckla vårdinsatserna genom bl.a. metod- och kompetensutveckling. Vik- tiga förutsättningar är bland annat att vården och andra insatser för personer med missbruksproblem är tillgänglig, av god kvalitet samt att insatser mot missbruk är uthålliga och långsiktiga och bygger på ett vårdkedjeperspektiv. Vård ska ges på lika villkor för flickor och pojkar, kvinnor och män, men vara anpassad till eventuellt olika behov. All behandlingsplanering bör utgå från individens behov och inkludera förebyggande insatser, öppenvårdsinsatser, institu- tionsvård, eftervård och rehabilitering. Vidare markeras behov av att utveckla förebyggande insatser för ungdomar eller insatser i ett tidigt stadium av missbruket, såväl inom som i sam- verkan med hälso- och sjukvården. Anslaget för alkohol- och nar- kotikapolitiska åtgärder i enlighet med handlingsplanerna är för och för . 1TP PT Prop. skall aktivt se till att den enskilde med missbruks- problem får den hjälp som han eller hon behöver för att komma till rätta med missbruket. Hjälp och vård skall planeras i samförstånd med den enskilde och nämnden skall noga bevaka att planen för insatserna fullföljs. har även ett ansvar för att förebygga och mot- verka missbruk av alkohol eller andra beroendeframkallande medel. Det handlar främst om upplysning och information, rådgivning och stöd genom beroendekliniker, m.m. De individuella insatserna sker genom vård i öppna former, bl.a. genom stöd i boende, sysselsätt- ning, kontaktpersoner som ger stöd till personer med missbruk, etc. Vård ges också på institutioner inriktat på behandling och psykosocialt stöd. Kommunernas socialtjänst upphandlar ofta pri- vat driven vård och behandling. Samverkan med andra aktörer inom missbrukarvården är särskilt viktig för att utveckla en kvalificerad missbrukarvård. Framför allt är samverkan med hälso- och sjukvår- den viktig, liksom med den statligt bedrivna tvångsvården enligt LVM och LVU. Tvångsvård enligt LVM syftar till att avbryta ett destruktivt och i vissa fall livshotande missbruk och att motivera personer med missbruk till behandlig under frivilliga former. Den enskildes moti- vation att avbryta missbruket är en viktig faktor för en framgångs- rik rehabilitering. LVM-vård är således primärt en motivationsbe- handling, men innehåller även andra inslag av behandling. Som redovisats tidigare i kapitel 2 är grunden för ett omhänder- tagande enligt LVM en anmälan till eller att social- tjänsten på annat sätt fått vetskap om en persons allvarliga miss- bruk. Länsrätten beslutar om tvångsvård på grundval av social- tjänstens utredning och ansökan. Vistelsen på ett LVM-hem pågår och skall övergå till frivillig institutionsvård eller vård i öppna former. Insatser för hjälp och vård för en person med missbruksproblem består av varierande insatser som främst ansvarar för, men har även ett ansvar att samordna och samverka med andra vårdgivare. Det kräver samverkan med och stöd av andra ansvariga myndigheter. Det krävs också en individuellt anpassad plan för de insatser som behövs för en framgångsrik vård. Alla delar i vårdkedjan/vårdprocessen måste utgå från den enskildes specifika vårdbehov. 5.2Regeringens särskilda satsningar för att stärka missbrukarvården 5.2.1Särskilda medel för att utveckla ungdoms- och missbrukarvården har särskilda medel, s.k. utvecklingsmedel, fördelats till kommunerna för att utveckla ungdoms- och missbrukarvården i syfte att åstadkomma balans mellan öppenvård och institutionsvård i kommunerna. Därefter har bidraget minskat. uppgår bidraget till . Vid fördelning av medlen skall prioritera stöd till samarbets- och vårdkedjemodeller mellan olika vårdgivare och or- ganisationer eller anhöriga. Viktiga samverkansparter för social- tjänsten är andra kommunala verksamheter, barn- och ungdoms- psykiatrin, , arbetsmarknadsmyndighe- ter, försäkringskassa och landsting. Även frivilliga organisationer har en viktig kompletterande roll i ungdoms- och missbruksarbe- tet. Insatser som syftar till att höja kvaliteten inom redan befintliga verksamheter bör också uppmärksammas. följer i nära samarbete med länsstyrelserna upp hur medlen fördelas. Stö- det har bidragit till en positiv utveckling av kommunernas öppen- vård och medfört att samverkan inom missbrukarvården förbätt- rats. 5.2.2Förstärkning av LVM-vården – Ett kontrakt för livet Satsningen Ett kontrakt för livet innebär en treårig satsning, , för att förstärka missbrukarvården. Statsbidraget om- fattar sammanlagt . Satsningen innehåller en förstärkning av LVM-vården, men innehåller även riktade medel till kommunerna för att utveckla innehållet i vården (). Det avsätts även medel för att motverka missbruket inom kriminalvården. har avsatts för att förstärka vårdinnehållet i och eftervården till LVM-vården. De kommuner som åtar sig att aktivt medverka i vårdplaneringen och att följa upp LVM-vården med fortsatta vårdinsatser, bostad, sysselsättning och psykosocialt stöd efter genomgången LVM-vård får sin avgift väsentligt reduce- rad som vård i annan form enligt 27 § LVM pågår. (SiS) genomför på regeringens uppdrag satsningen. På regeringens uppdrag genomför SiS därutöver en treårig försöksverksamhet med en modell för en förstärkt vård- kedja i LVM-vården som omfattar ett begränsat antal kommuner och LVM-hem. avsätts till projektet. Riktade medel till kommunerna för att utveckla innehållet i vården Ett Kontrakt för livet innebär även ett direkt stöd till kommunerna om och . För att erhålla medel krävs en särskild överenskommelse mellan staten och kommunen, där särskilda kriterier skall vara upp- fyllda. Statsbidrag skall kunna utgå till kommunerna för angelägna insatser inom missbrukarvården, t.ex. att införa en specialiserad missbruksenhet, för att organisera en gemensam missbruksenhet med andra kommuner eller för att inrätta lokala öppenvårds- mottagningar tillsammans med . Vidare skall bidrag kunna utgå till kommuner för att införa och tillämpa lokala behandlingsgarantier om en längsta väntetid till ett första samtal och till att en individuell vårdplan upprättas. Som riktmärke anges cirka 2 – till ett första samtal och till att en individuell vårdplan upprättas. Bidrag skall också kunna användas för att införa, använda samt följa upp individuella vårdplaner för personer med tungt missbruk. fördelar bidraget till kommunerna och Socialsty- relsen följer upp och utvärderar effekterna av satsningen. Effekter på LVM vården Beläggningen har ökat inom (2006). Även beläggningen när det gäller vård en- ligt 27 § LVM (dvs. vård i annan form utanför LVM-institutionen) har ökat. En förändring har också skett genom att en lite större an- del av intagningarna avser planerade intagningar i motsats till så- dana placeringar som sker efter omedelbara omhändertaganden. Mellan och träffades 359 överenskommelser inom satsningen Ett kontrakt för livet för kli- enter med påbörjad vård enligt 27 § LVM. Det utgör av det totala antalet inskrivna klienter i § 27-vård . Överenskommelserna handlar i majoriteten av fallen om heldygns- vård på behandlingshem eller i familjehem och plane- ras en fortsättning av samma vårdform efter LVM-tidens slut. SiS gör en kontinuerlig uppföljning, bl.a. genom enkäter till de place- rande kommunerna, och av denna framgår att de planerade vårdin- satserna efter avslutad LVM kunnat genomföras helt eller delvis för 44 klienter (antalet överenskommelser som ingick i uppföljningen var totalt 74 stycken). 5.2.3Andra insatser för att utveckla missbrukarvården har ett särskilt regeringsuppdrag för att ta fram na- riktlinjer för missbruksarbetet. Avsikten är att med stöd av aktuell kunskap om t.ex. effekter av behandling påverka utveck- lingen av missbrukarvården. Denna styrning sker inte bara genom förmedling av kunskap utan även via tillsyn. Tanken är att skapa en plattform med en för alla aktörer gemen- sam uppfattning om vad god missbrukarvård är och på den grunden bedriva förutsägbar tillsyn. Arbetet leds av en projektgrupp som till sin hjälp har en referensgrupp och expertgrupper. De specifika expertgrupperna, tillsatta av , har granskat och skaffat kunskapsunderlag för att skriva riktlinjer, bl.a. vad gäller förebyggande och uppsökande arbete, psykosocial be- handling av personer med narkotikamissbruk och avgiftning. Ex- pertgruppernas underlag har sedan varit föremål för en analys av behovet, eller ändamålsenligheten av nationella riktlinjer, där det vetenskapliga underlaget motiverat detta. nyttan och etiska eller andra skäl har sedan vägts in i diskussionen kring riktlinjer. Ett förslag har arbetats fram av som skickats ut på remiss. I förslaget ingår riktlinjer när det gäller sex olika områ- den. De två första områdena rör upptäckt och förebyggande verk- samhet samt bedömningsinstrument och dokumentation och där- efter följer ett avsnitt vardera för psykosocial behandling och läke- medelsbehandling när det gäller narkotika och alkohol. Riktlinjerna avslutas med områdena gravida kvinnor och samsjuklighet mellan missbruk och psykiatriska eller somatiska sjukdomar. 6Länsstyrelsernas arbete med tillsyn tillsynsansvar inom socialtjänstområdet, dvs. til- lämpningen av socialtjänstlagen, LVM och LVU regleras i social- tjänstlagen. har tillsyn över den socialtjänst som kommunerna i länet svarar för. Det uppdraget innebär att skall följa socialnämndernas tillämpning av lagen, in- formera och ge råd till allmänheten i frågor som rör , biträda socialnämnderna med råd i deras verksamhet, främja sam- verkan på område mellan kommunerna och andra samhällsorgan, verka för att kommunerna planerar för att kunna tillgodose framtida behov av bistånd i form av hemtjänst och bo- ende i vissa former. Länsstyrelserna skall även i övrigt se till att soc- ialnämnderna fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. Länsstyrelsernas sociala tillsyn styrs på ett övergripande plan av lagstiftning samt regleringsbrev och specifika reger- ingsuppdrag. Vid tillsynen granskar och bedömer länsstyrelserna och utgår då från de krav som ställs i lagar, förord- ningar, förarbeten och rättspraxis m.m. 6.2Länsstyrelsernas tillsyn i praktiken tillsyn omfattar både individtillsyn och verksam- hetstillsyn. Härutöver ordnar också olika utbild- ningsinsatser för att ge information till kommunala handläggare om olika frågor. Myndigheten har också uppgifter som innebär till- ståndsgivning inom det sociala området. Individtillsyn avser handläggning och/eller verkställighet av ett enskilt ärende. Det är med andra ord ett särskilt ärende som står i fokus. Dessa ärenden har oftast sin grund i klagomål från enskilda som är missnöjda med en socialnämnds hantering av deras ärende. Länsstyrelsernas arbete med tillsyn granskar bl.a. huruvida den enskilde har blivit be- handlad på ett rättssäkert sätt och om bemötandet varit gott. Efter utredning meddelar beslut i tillsynsärendet. Begreppet verksamhetstillsyn är granskande tillsyn som riktar sig till hela eller delar av i en kommun eller till hela eller delar av enskilt bedriven verksamhet. Vid sådan tillsyn granskar länsstyrelserna verksamheten som sådan, vanligen struktur, process och resultat. Det kan innebära granskning av enskilda ärenden men till skillnad från individtillsynen är då syftet inte att kontrollera hanteringen av en särskild persons ärende. Verksamhetstillsyn ini- tieras ofta från själv men det kan också vara ett sär- skilt regeringsuppdrag som påverkar inriktningen på tillsynen. Länsstyrelserna anger i årliga tillsynsplaner den tillsyn man avser att genomföra och det kan avse hela eller delar av social- tjänsten inom vissa kommuner eller särskilda tema i flera eller alla kommuner i länet. Härutöver genomför sådan tillsyn som anses påkallad genom klagomål från enskilda eller där länssty- relsen på annat sätt får kännedom om förhållanden som innebär att anser att det finns skäl att göra tillsyn. Inom ramen för det nationella programmet för social tillsyn ini- tieras tillsyn som bör ske nationellt. Beslut om sådan tillsyn fattas av en samverkansgrupp som består av representanter för länsstyrel- serna och . I och länsstyrelsernas årliga rapport, Social till- syn, beskrivs utgåva, bilaga 4, olika metoder i tillsynen. Där anges en mängd exempel på metoder vid verksamhetstillsyn som att granska styrdokument och akter, intervjua politiker, che- fer, brukare, anhöriga och andra myndigheter, enkäter, yttrande från den nämnd som är ansvarig för verksamheten, besök och del- tagande observationer. När det gäller tillsyn som berör enskilda brukare, s.k. individtillsyn sker sådan som regel med ett skriftligt förfarande genom att i en remiss begär in en beskriv- ning av situationen från . Vid granskning kan inter- vjuer genomföras med anmälaren och tjänstemän och besök i verk- samheten kan också ingå. tillsyn avslutas som regel med ett beslut där läns- styrelsen anger om man funnit brister i verksamheten eller inte, vilket i många fall redovisas vid ett möte med socialnämnden och ansvariga tjänstemän. Om finner brister kan man ut- tala kritik, i vissa fall allvarlig kritik. Länsstyrelsernas arbete med tillsyn I samband med beslut i tillsynsärenden kan begära in en handlingsplan från vilken beskriver hur social- tjänsten planerar att komma till rätta med de brister som påtalats.