sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Med hänsyn till nämnda omständig- heter har lagstiftaren öppnat dörren för tillskapandet av en ordning, enligt vilken särskilt utsedda representanter fattar beslut i delägarnas ställe. De personer som på så sätt representerar delägarna benämns i försäkringsrörelselagen (1982:713), FRL, delegerade. En ordning med delegerade är helt frivillig, men ett ömsesidigt försäkringsbolag som vill införa en sådan ordning måste inta regler härom i bolagsordningen. Lagstiftaren har överlämnat åt bolagen att själva utforma sin interna organisation mellan styrelse och bolagsstämma, och FRL innehåller alltså inte några närmare regler om hur ett representativt system skall utföras; det ges inte ens några dispositiva regler härom. Om bolagsordningen innehåller bestämmelser om att delägarnas rätt att besluta om bolagets ange- lägenheter skall tillkomma delegerade får dock delägarna inte någon beslutanderätt vid bolagsstämman. Frågan om lämpligheten av ett enskilt bolags regler om delägarrepresentation prövas i samband med att koncession beviljas eller ändring av bolagsord- ningen stadfästs. Med en delegerandeorganisation blir delägarnas rätt att fatta beslut i bolaget inskränkt till att utse delegerade. Även den beslutanderätten kan dock gå förlorad. I bolagsordningen kan nämligen bestämmas att delegerade skall väljas av t.ex. en eller flera fristående organisationer i stället för av delägarna. Vidare är det möjligt att föreskriva att endast vissa delägare utser representan- terna. Även för det fall att bolagsordningen innehåller en bestäm- melse om att delägarnas rätt att besluta i bolagets angelägenheter skall utövas av delegerade, anses delägarna ha en ovillkorlig rätt att närvara och yttra sig på bolagsstämman (se prop. 1981/82:180 s. 219). En delägare har enligt FRL alltid rätt att ta del av stämmans protokoll och klandra dess beslut. Oavsett på vilket sätt en delegerad utses är denne delägarnas förtroendeman. Av det förhållandet följer att det är nödvändigt att den delegerade själv utövar den erhållna rösträtten. Det råder alltså ett förbud för en delegerad att befullmäktiga annan att utöva rösträtten. Det uppställs i FRL inte några kvalifikationskrav på en delegerad. Inte heller ges regler om en delegerads mandattid. En motsvarande ordning kan tillämpas även av ekonomiska föreningar i allmänhet. Det representativa systemet infördes för dem genom en lagändring just för att lösa de praktiska problem som följde med den ökade medlemsanslutningen till de ekonomiska föreningarna och föreningarnas allt större verksamhetsområden. Föreningsmedlemmarnas representanter benämns fullmäktige. Det är för en ekonomisk förening möjligt att i stadgarna föreskriva att endast delar av medlemmarnas befogen- heter övertas av fullmäktige och att medlemmarna själva behåller vissa uppgifter. Man kan däremot inte kombinera en s.k. direkt- stämma och en fullmäktigförsamling så att föreningsstämman består av både fullmäktige och medlemmar. Det stora flertalet av de större ömsesidiga försäkringsbolagen och ekonomiska föreningarna i använder ett representativt system. Också i många andra länder utnyttjar ömsesidiga försäk- ringsföretag, liksom kooperativa företag i allmänhet, en i lag given möjlighet att använda ett sådant system. 8.3.2Möjligheter till ett representativt system också i fortsättningen Utredningens förslag: Kretsen av delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag skall bestämmas i enlighet med nuvarande regler. Ett sådant bolag skall också i fortsättningen kunna välja att ha ett system där representanter fattar delägarnas beslut. Den i FRL fastslagna regeln att direktförsäkringstagarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag också är bolagets delägare följer av den ömsesidiga verksamhetens ändamål och överensstämmer väl med regleringen i åtskilliga andra länder. Även den här lagfästa möjlig- heten att genom bestämmelser i bolagsordningen göra försäkrade, som inte är försäkringstagare, till delägare i bolag med stark arbetsrättslig anknytning är väl förenlig med bärande tankar bakom ömsesidigheten. Det saknas skäl att nu vidga denna möj- lighet till att omfatta också andra grupper (se vidare härom i avsnitt 10.2). Även om en ursprunglig tanke med ömsesidig försäkringsrörelse var att alla försäkringstagare, tillika delägare, skulle ta direkt del i verksamheten uppfyller naturligtvis ett representativt system det grundläggande kravet på en demokratiskt kontrollerad organisa- tion. För att tillgodose det kravet kan det representativa systemet till och med många gångar vara att föredra. Tillämpas inte ett sådant system i ett bolag med många delägare får nämligen, som utvecklats i avsnitt 5.4, styrelsen ofta en alltför stark ställning och delägarna kan få svårigheter att följa bolagets verksamhet och påverka denna. En betydande passivitet bland delägarna är enligt vad erfarenheten visar mycket vanlig inte bara i större ömsesidiga försäkringsbolag där direktstämma förekommer utan också i andra kooperativa företag med sådan beslutandeordning. Detta gäller även sedan modern kommunikationsteknik gjort det möjligt för delägare att delta i en bolagsstämma från en eller flera andra orter. I en delegeradeförsamling har man i regel ett antal personer som har intresse av och kvalifikationer för att företräda delägarna vid bedömningen av styrelsens förvaltning och i övrigt fullgöra stäm- mans uppgifter. Med endast ett fåtal delegerade i stället för en stor mängd röstberättigade delägare vinner man vidare den fördelen att bolaget besparas de betydande administrativa kostnader som är förenade med delägarnas möjligheter till utnyttjande av sina förvaltningsrättigheter. Det nu angivna, i grunden positiva, synsättet på ett representa- tivt system i ömsesidiga försäkringsföretag ansluter väl till den gängse uppfattningen i många jämförbara länder. Synsättet är också väl förenligt med tankarna bakom den näraliggande regleringen av ekonomiska föreningar. Det sagda kan föranleda frågan om man i ömsesidiga bolag av annan än endast mindre omfattning rent av bör kräva att delägarnas inflytande utövas av representanter. En sådan ordning synes ju ofta vara till delägarnas bästa. De problem som är förenade med bristande engagemang hos en associations intressenter är emellertid av ett sådant allmänt slag att de inte bör angripas på försäkringsområdet ensamt utan bör i stället behandlas i ett mera övergripande sammanhang. Det gäller i vart fall om det är fråga om en så ingripande åtgärd som att tvinga delägarna att avstå från direktstämma. Redan av angivna skäl bör ett obligatorium nu inte komma i fråga. Det kan ändå tilläggas att det skulle vara en mycket besvärlig uppgift att dra gränsen för när det representativa systemet borde vara obligatoriskt. Mera näraliggande är att genom insatser inom gällande regelverk, såsom skett bland de allmänna aktiebolagen, förbättra förutsätt- ningarna för en direktstämma. Man bör nämligen på skilda sätt kunna underlätta för delägare som inte kan eller vill delta i bolags- stämman personligen att delta i de beslut som bolagsstämman fattar. T.ex. bör en ökad användning av informationsteknik vid eller i anslutning till bolagsstämman förbättra möjligheterna för många delägare att utnyttja en rösträtt. Vidare kan det inte bortses från möjligheten att åtskilliga försäkringstagare inte är medvetna om sin delägarroll och att information om denna roll skulle få betydligt fler att vilja utnyttja en rösträtt. Också i fortsättningen skall alltså det representativa systemet kunna tillämpas av ömsesidiga försäkringsbolag. I enlighet med regleringen i utlandet och bestämmelserna för ekonomiska föreningar i allmänhet bör systemet såsom erbjudas som en möjlighet. Det bör alltså även vara bolagsstämman som avgör om direktstämman skall ersättas av en delegeradeförsamling. Det avgörandet torde liksom nu bli beroende av bolagets omfatt- ning och inriktning men också av möjligheterna att i ena eller andra fallet utforma en allsidigt sammansatt och kompetent bolags- stämma. Den fortsatta diskussionen får ta sikte på frågan om det bör införas några begränsningar i de enskilda bolagens möjligheter att tillsätta och utforma delegeradeförsamlingar. 8.3.3Begränsad befogenhet för representanterna? Utredningens förslag: Varje ömsesidigt försäkringsbolag skall självt få bestämma omfattningen av sitt representativa system. Även om det representativa systemet som framgått ofta har viktiga fördelar jämfört med en ordning med direktstämma bör övervägas om en väg till förbättrat delägarinflytande skulle kunna vara att, när det representativa systemet tillämpas, fordra en begränsning av representanternas befogenheter. Man skulle kunna ha en kombina- tion av en ordning med direkt rösträtt och ett delegeradesystem. Det ligger i så fall nära till hands att låta delägarna själva fatta de beslut som typiskt sett är av särskild vikt, t.ex. beslut om ändring av bolagsordningen, om överlåtelse av försäkringsbestånd eller om likvidation, och överlämna beslutanderätten åt delegerade i övriga fall. En annan variant är att låta delägarna utgöra bolagsstämman vid sammanträden med vissa längre mellanrum och ge represen- tanterna beslutanderätten i bolagets angelägenheter när direkt- stämman inte är samlad. Med sådana mera begränsade uppgifter för delägarna kan det tänkas att deras engagemang i en del fall skulle öka. Det kan här nämnas att en uppdelning av befogenheten på här beskrivet sätt förekommer i svenska kooperativa företag, låt vara att det är mycket ovanligt. Också de nu diskuterade arrangemangen syftar till att locka delägarna till att bättre utnyttja sina möjligheter till inflytande i företagets verksamhet. Som redan framhållits lämpar det sig i regel mindre väl att söka finna verksamhetsspecifika lösningar på generella problem. I sammanhanget skall framhållas att det för ekonomiska föreningar i allmänhet har lämnats fritt att besluta om fullmäktiges befogenheter och att ömsesidiga företag i utlandet kan fatta sådana beslut. Även mera praktiska skäl talar emot ett krav på fördelad befogenhet. Dit hör att det i stort sett helt saknas svenska erfarenheter av sådana fördelningar inom försäkringsområdet och att det därför inte finns något underlag som tyder på att en på visst sätt inskränkt beslutanderätt för delägarna ökar deras engagemang i bolaget. Varje ömsesidigt försäkringsbolag som väljer ett representativt system bör alltså självt få bestämma omfattningen av detta. Också vid det avgörandet får hänsyn tas till bolagets omfattning och verk- samhetsinriktning. 8.3.4Vem skall kunna utse representanter? Utredningens förslag: Delägarna skall själva utse sina repre- sentanter till bolagsstämman. Val av delägarrepresentanter kan tänkas ske på en rad olika sätt. Ett sätt är att stämman utser delegerade, ett annat att delägarna på krets- eller distriktsmöten väljer delegerade och ett tredje att utom- stående, såsom fristående organisationer, utser delegerade. Ytterli- gare en möjlighet är att delägare väljer en grupp representanter medan en eller flera organisationer utser återstoden. Som en följd av den frihet som lagstiftningen ger har de skilda ömsesidiga försäkringsbolagen utformat olika representativa system. Särskilt bland de större bolagen är det vanligt att de delege- rade utses av intresseorganisationer med vilka bolagen har viss samhörighet, ofta kooperativa eller fackliga organisationer. En beskrivning av representationssystemen i några ömsesidiga försäk- ringsbolag har lämnats i avsnitt 5.4.3. Frågan är om det ligger i delägarnas intresse att begränsa den nu gällande friheten för bolagen att utse delegerade till några särskilt anvisade sätt. Den frågan motiverar emellertid inte nu en diskus- sion, som förts i tidigare lagstiftningssammanhang, om ett krav på att delägarnas representanter utses av ett helt utomstående organ, såsom ett för ändamålet särskilt tillsatt förtroenderåd eller en offentlig myndighet, närmast tillsynsmyndigheten. Ett sådant krav skulle otvivelaktigt innebära ett alltför stort ingrepp i delägarnas beslutanderätt. En ordning som ger delägarna rätten att personligen eller genom ombud utse sina representanter måste anses helt invändningsfri. Särskilt i bolag vilka saknar naturlig koppling till någon eller några intresseorganisationer kan det representativa systemet knappast tillämpas på ett annat sätt. Huruvida delägarnas beslutanderätt utövas på stämman eller på andra möten torde från principiella synpunkter vara av underordnad betydelse. Frågan gäller i stället närmast om delägarna skall kunna överlämna rätten att utse delege- rade till organisationer eller andra personer utanför bolaget. Visserligen rymmer lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar möjligheten att låta andra än medlemmar utse representanter. Det förhållandet talar för att en motsvarande ordning även fortsätt- ningsvis bör kunna användas av ömsesidiga försäkringsbolag, vilkas associationsrättsliga regelsystem nu så långt möjligt skall anpassas till generell föreningslagstiftning. Vidare kan det med visst fog mera allmänt hävdas att det bör stå delägarna fritt att disponera över sin lagfästa rösträtt. Till detta kommer att intresseorganisatio- ner ofta är väl skickade att finna lämpliga delägarrepresentanter och att de administrativa kostnaderna vanligtvis blir betydligt lägre om representanterna utses av organisationer i stället för av delägarna själva. Eventuella avigsidor med ett visst system där fristående organisationer utser delegerade skulle kunna förhindras av Finans- inspektionen vid dess prövning av en ansökan om tillstånd till försäkringsrörelse eller av en ändring av bolagsordningen samt med tydlig information om bolagsordningens bestämmelser till presumtiva försäkringstagare. Som beskrivits i det föregående gäller emellertid för livförsäk- ringsverksamhetens del speciella förhållanden som gör att delägar- nas behov av inflytande kan sägas vara avsevärt större än när verk- samheten är en annan. Livförsäkringstagarnas inbetalningar av leder normalt till en bundenhet till bolaget för mycket och medför berättigade förväntningar på utbetalningar från bolagets överskott i en omfattning som helt saknar motsvarighet för delägare eller medlemmar i andra kooperativa associationer. Dessa omständigheter talar med styrka emot att livförsäkrings- tagare genom bolagsstämmobeslut skall kunna utestängas från beslutsprocessen och för en särlösning för livförsäkringens del. Den nämnda effekten är nämligen en realitet om möjligheten att utse delegerade helt överlämnas till t.ex. fristående organisationer. Delägarna kan ju därefter inte själva påverka bolagsstämmans sammansättning och därmed dess beslut. ligen inte heller genomdriva en ändring av bolagsordningen som återför beslutanderätten till dem. En sådan ordning kan knappast sägas vara väl förenlig med den bärande idé bakom ömsesidigheten som innebär att försäkringstagarna skall kunna ha inflytande i bolagsverksamheten. Denna idé gör sig särskilt starkt gällande när delägaren, såsom vid livförsäkring, gör ett betydande tillskott av riskkapital. Det skall dock här framhållas att en delegerad vid utövandet av sitt uppdrag inte, såsom ett ombud, är skyldig att rösta enligt instruktioner från dem som utsett honom eller henne. Den delegerade företräder i stället hela delägarkollektivet. Mot angiven bakgrund skulle man kunna tänka sig att uppställa kravet att de organisationer som utser delägarnas representanter till det ömsesidiga bolagets stämma står delägarna nära och kan antas ha intresse av att få fram lämpliga företrädare för dem. Det kravet kan preciseras till att bolagets delägare skall vara medlemmar i någon av organisationerna. Ett krav på att de i bolagsordningen utpekade organisationerna står delägarna på så sätt nära torde emellertid mera sällan helt kunna tillgodoses. Delägarkollektivet i många ömsesidiga bolag är så mångfacetterat att man endast undantagsvis kan dela in det i en eller flera enhetliga grup- per. Det kan därför antas att stora delägargrupper står helt utan koppling till de organisationer som utser delegerade och det gäller även bolag som meddelar främst kollektivavtalsgrundad försäkring. Riktigheten av ett sådant antagande har för utredningen bekräftats av bl.a. , som fordrat förbättrade möjligheter till inflytande för sina medlemmar. De beskrivna problemen torde knappast kunna lösas genom upplysningar innan försäkringsavtalet ingås. Även om man numera ofta har stora förhoppningar om informations välgörande verkan är det orealistiskt att tro att ens flertalet försäkringskunder inför ingående av ett försäkringsavtal kommer till full insikt i frågor om hur deras rösträtt i det ömsesidiga bolaget skall utövas. Det är mera troligt att bolagets egna regler därom blir kända i ett skede, såsom när missnöje av någon anledning uppkommer. Det skall här nämnas att nuvarande föreskrifter om information till livförsäkringstagare inte fordrar uppgifter om förekommande representativa system i ett ömsesidigt försäkrings- bolag. Till det sagda skall läggas utredningens utgångspunkt att reglerna för livförsäkringsbolagens organisation skall vara inriktade på att främja en aktiv ägarfunktion i bolagen. Som utvecklats i det föregå- ende anses ju sådana regler vara till nytta såväl för det enskilda företaget som för näringslivet i stort. En ordning som medger att delägarna i ömsesidiga försäkringsbolag helt överlämnar beslutanderätten åt andra grupper måste anses stå i strid med regeringens strävan att genom regleringen ge goda förutsättningar för en aktiv ägarroll. En ordning där organisationer utan uppdrag från enskilda delägare utser delägarrepresentanter rimmar vidare illa med mellanmansrättens regler om möjligheter att företräda annan. Inom privaträtten i allmänhet föreligger det nämligen hinder mot att en representant utses av en annan person än den han eller hon skall representera. I linje med vad som anförts ligger det krav som uppställts i några andra länder om att delägarrepresentanter, om sådana skall förekomma, skall utses av delägarna eller ställföreträdare för dem. Ett sådant krav gäller för ömsesidiga försäkringsföretag i både och , och kravet gäller såväl livförsäkring som skadeförsäkring. Som framgått talar tungt vägande skäl för att det inte heller här bör vara möjligt att i ömsesidiga livförsäkringsbolag utestänga delägarna från möjligheten att utse representanter på stämman. Utgångspunkten måste vara att representanterna skall utses av delägarna eller ställföreträdare för dem. I princip bör alltså fordras att en organisation eller en annan utomstående person inte utan en enskild delägares uppdrag skall kunna företräda denne i bolaget. Emot ett sådant krav kan anföras att det skulle leda till ökade kostnader för ett ömsesidigt bolag, vilka får bäras av dess ägare, dvs. försäkringstagarna och i förekommande fall de försäkrade. Det angivna kravet syftar emellertid som framgått till att tillgodose det viktiga intresset att försäkringstagarna har inflytande över bolagets verksamhet och bör därför inte förhindras av kostnadsskäl. Också åtskilliga andra krav som uppställts till försäkringstagarnas skydd ger bolagen betydande merkostnader. Därvid kan nämnas de numera ganska långtgående reglerna om information. Det har sagts att man för att i någon mån begränsa de administrativa kostnaderna borde nöja sig med att fordra att en viss minsta andel av representanterna skall utses av delägarna. Man skulle t.ex. kunna föreskriva att de delägarutsedda representanterna är i majoritet. Mot en sådan kompromiss kan man emellertid rikta samma kritik som ovan anförts mot nuvarande ordning. Också då skulle man komma i konflikt med angivna generella regler om utseende av representanter och med kravet på att bestämmelserna skall främja en aktiv ägarfunktion samt skulle man kunna rikta befogad kritik mot valet av organisation som skall utse represen- tanter. För att tillvarata försäkringstagarintresset i ömsesidiga försäk- ringsbolag är det följaktligen enligt utredningens mening erforder- ligt att fullt ut upprätthålla ett krav på delägarutsedda representan- ter. Att som i skapa ett särskilt organ med uppgift att för delägarnas räkning övervaka bolagsverksamheten tillgodoser inte här angivna krav på regelsystemet. En sådan lösning skulle vidare stå i strid med utredningens strävan att så långt möjligt anpassa regelverket för försäkringsföretag till allmän associationsrätt. Utredningens bedömning blir sammanfattningsvis att delägarnas representanter vid bolagsstämman skall utses av delägarna själva. Den rätten skall tillkomma samtliga bolagets röstberättigade delägare. Som redan antytts hindrar naturligtvis detta inte att enskilda delägare ger en viss organisation uppdrag att för hans eller hennes räkning träffa val av delegerade. En närmare beskrivning av hur ett bolags representativa system skall utformas får liksom tas in i bolagsordningen. Det bör i fortsättningen ankomma på ett ömsesidigt försäkringsbolag att upplysa sina försäkringstagare om sådana bestämmelser och om deras ställning som delägare i övrigt. före- skrifter om information får anpassas härefter. Utredningens förslag: En representant behöver inte vara delägare i det ömsesidiga försäkringsbolaget. Representanten skall väljas för högst . Som nämnts uppställs i FRL inte några krav på den person som kan utses till delegerad. En självklar förutsättning torde ändå vara att delegeradeförsamlingen verkligen kan förväntas verka för att delägarnas intressen tillgodoses. Den förutsättningen föranleder frågan om representanten måste vara delägare i bolaget. I gäller ett krav därom. Kravet infördes i den finländska lagstiftningen för att öka kontakten mellan den som verkar som representant och dem som utsett honom eller henne. Ett motsvarande krav utgör utgångspunkt i lagen om ekono- miska föreningar. Till fullmäktig kan dock också utses den som enligt lag är ställföreträdare för en medlem, liksom styrelseledamot eller delägare i en juridisk person som är medlem i föreningen. Om föreningens stadgar anger att vissa personer kan vara styrelseleda- möter utan att vara medlemmar kan även dessa personer utses till fullmäktige. Även helt utomstående personer kan alltså vara medlemsrepresentanter. En näraliggande åtgärd är att för de ömsesidiga försäkrings- bolagens del nu helt ansluta till de regler som gäller för fullmäktige i ekonomiska föreningar. Att såsom i uppställa ett krav på att endast delägare får vara representanter måste anses onödigt långtgående, och ett sådant krav synes i ett internationellt perspek- tiv ovanligt. Bara i mindre ömsesidiga försäkringsbolag blir nog en enskild delägares kontakt med de delegerade bättre om också de är delägare. Om man har möjlighet att sträcka sig utanför delägar- kretsen för att finna delegerade ökar i stället förutsättningarna, framför allt i mindre bolag, för att man skall få ett allsidigt och kompetent representantskap. Detta bör därför såsom utgöra huvudregeln för ömsesidiga försäkringsbolag. En fullmäktig i en ekonomisk förening får väljas för högst . Det saknas skäl att ha en annan regel om mandattiden för en delägarrepresentant i ett ömsesidigt försäkringsbolag. Det har upplysts att delegerade i ömsesidiga försäkringsbolag vanligtvis utses . 8.3.6Ytterligare anpassning till reglerna för ekonomiska föreningar Utredningens förslag: Reglerna om delägarnas rättigheter när representationssystem tillämpas anpassas till motsvarande bestämmelser för ekonomiska föreningar. Som anmärktes inledningsvis blir med ett system med delegerade delägarnas förvaltningsrättigheter kraftigt begränsade. Delägarna har dock i motivuttalanden sagts ha en ovillkorlig rätt att närvara och yttra sig på bolagsstämman. Om man i fortsättningen fordrar att delägarna själva utser representanter är en absolut närvaro- och yttranderätt inte lika angelägen. Det bör därför i fortsättningen ankomma på de enskilda bolagen att i bolagsordningen reglera frågor om närvaro- och yttranderätt för delägarna. En sådan lösning överensstämmer med vad som gäller inom föreningsrätten.