sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Slutligen återfinns också bestämmelser om vilka olika typer av församlingar och nämnder som bör finnas i kommunerna och landstingen. Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda Sammanfattningsvis kan vi alltså konstatera att förtroendeuppdra- gets karaktär är sådant att det inte är möjligt att juridiskt hänföra till någon annan kategori av avtal eller uppdrag. Både vad gäller förtroendevalda på kommunal- och landstingsnivå samt förtroen- devalda på statlig nivå finns bestämmelser som reglerar de yttre förutsättningarna för utförandet av förtroendeuppdragen. Kom- mittén kan emellertid konstatera att det inte finns någon lagstiftning som garanterar förtroendevalda som utsatts för eller riskerar att utsättas för brott det stöd och den hjälp som vi anser nödvändigt. Denna slutsats bör modifieras till att bara gälla de frågor som är av sådan karaktär som i ett anställningsförhållande skulle hänföras till arbetsmiljölagstiftningen. Vad däremot gäller det regelverk som styr polismyndigheternas verksamhet och övriga bestämmelser som kan ge brottoffer stöd och skydd i anledning av en rättsprocess så ger denna lagstiftning förtroendevalda samma stöd och hjälp som andra enskilda som utsatts för brott. De hand- lingsplaner som enligt kommitténs uppfattning bör tillämpas måste därmed anpassas efter det sistnämnda regelverket. 9.2Ökade möjligheter att följa upp och bevaka frågor om brott mot förtroendevalda Bedömning: Regeringen bör inrätta en delegation i syfte att mer långsiktigt följa utvecklingen av den demokratiska proble- matiken som följer på brott mot förtroendevalda. I detta arbete bör bland annat ingå att säkerställa att det finns en fungerande systematik i arbetet hos och mellan berörda aktörer. Det bör också ingå att undersöka behovet av och möjliggöra ytterligare forskning som kan öka kunskapen om den demokratiska pro- blematiken. I syfte att fortsätta diskussionen kring frågor om brott mot förtroendevalda och för att kunna bevaka frågorna också fort- sättningsvis bör det finnas en återrapporteringsskyldighet för i regleringsbrevet i nu nämnda frågor. För att möjliggöra en fortsatt bevakning av frågorna om brott mot förtroendevalda bör det införas en ny brottskod för sådana ärenden. Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda 9.2.1Inrättandet av en delegation tog regeringen initiativ till samråd mellan reger- ingen Kommuner och Landsting, RÅ, RPS, , BRÅ och ett antal enskilda förtroendevalda med egna erfarenheter av att ha varit utsatta för brott på grund av att de utövat sina förtroende- uppdrag. Samrådet ledde till att det bildades en arbetsgrupp med uppgift att förebygga och motverka brott mot förtroendevalda verksamma i kommuner och landsting. Inom ramen för arbets- gruppens arbete skrevs en handbok där bland annat den första un- dersökningen av omfattningen av brott mot förtroendevalda redo- visades. Bland annat med anledning av att arbetsgruppen pekat på en problematik som visat sig vara såväl omfattande som av demokra- tisk karaktär tillsattes den nu arbetande kommittén. Av våra direk- tiv framgår att arbetet med frågorna i och med kommitténs arbete är avsett att gå in i en fas där vi har att komma med konkreta för- slag av olika karaktär, starta olika utbildningsprojekt och ta fram olika metoder och material för utbildning om förtroendevalda och demokrati som riktar bland annat till skolorna och till förtroende- valda. Det kontinuerliga arbete med frågor om brott mot förtroende- valda och konsekvenserna av sådana brott som pågått kommer att avslutas i och med att kommittén redovisar sitt upp- drag . De frågor som arbetsgruppen och vi har haft att arbeta med skiljer sig emellertid från andra kommittéuppdrag, främst vad gäller behovet av att frågorna också fortsättningsvis be- vakas från regeringens sida. Kommittén ser ett stort behov av att det påbörjas ett mer långsiktigt arbete som säkerställer att de före- slagna åtgärderna kommer till stånd och att det underlag och de metoder för utbildning som vi tagit fram, verkligen förs ut och an- vänds framledes. Ett av de skäl som talar för att frågan också fortsättningsvis bör vara föremål för ett aktivt arbete är att de aktörer som berörs av kommitténs förslag om förändrade strukturer för hantering av frå- gor om brott mot förtroendevalda bör kunna ges stöd för att kunna genomföra de förändringar som krävs. Som framgått tidigare och som också kommer att beskrivas i de nästkommande avsnitten är det enligt vår mening av stor vikt att det finns en systematik i hur de politiska partierna, kommunerna, landstingen, polismyndighe- terna och hanterar frågor om brott mot för- Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda I just dessa frågor har kommittén inte haft möjlighet att vidta alla de åtgärder som vi anser vara nödvändiga för att kunna underlätta i arbetet att införa systematiken. I avsnittet som rör de olika aktörernas ansvar i frågor om brott mot förtroendevalda dis- kuterar vi exempelvis att de politiska partierna bör åta sig ansvaret för det kurativa stödet till förtroendevalda som utsatts för brott. Om partierna haft rimliga ekonomiska förutsättningar på alla ni- våer hade kommittén kunnat precisera detta ansvar och ställa högre krav på de politiska partierna. Detta hade i sin tur inneburit ett bättre stöd för de förtroendevalda som utsatts för brott. Vi har kunnat konstatera att de ekonomiska förutsättningarna för partior- ganisationerna som möjliggör för partierna att åta sig ett sådant ansvar är högst varierande och att partistödens andel av de kom- munala budgetarna snarare minskat än ökat. Vad vidare gäller arbetet med frågor om brott mot förtroende- valda inom kommunerna och landstingen har vi kunnat konstatera att förutsättningarna för att bedriva ett effektivt arbete varierar på ett sätt som inte kan anses vara acceptabelt. Kommittén har under- sökt möjligheterna att kunna säkerställa att de säkerhetsansvariga får information och erbjuds utbildning på ett sätt som innebär att alla förtroendevalda inom kommuner och landsting behandlas lika oavsett vilken kommun eller landsting de är verksamma i. Det har emellertid visat sig omöjligt att genomföra dessa grundläggande åtgärder, eftersom det saknas ett register över de säkerhetsansvariga i kommunerna och landstingen och eftersom det visat sig inte vara möjligt att upprätta ett sådant register inom ramen för kommitténs arbete. Ett av de första stegen i ett arbete för att förbättra möjligheterna för kommunerna och landstingen att arbeta systematiskt i frågorna är att upprätta ett sådant register och att det också utarbetas rutiner för att säkerställa att de säker- hetsansvariga får del av information och erbjuds utbildning. Sammanfattningsvis är det alltså av avgörande betydelse att sä- kerställa att alla aktörer får möjligheter att utarbeta riktlinjer i en- lighet med kommitténs. Detta inte minst för att kunna bevaka den demokratiska problematik som brott mot förtroendevalda enligt vår mening kommit att utvecklas till. För att åtgärdskedjan skall fungera, såväl internt hos varje aktör som externt i förhållande till de öviga aktörerna, krävs att det bevakas att varje aktör prioriterar frågorna. Här vill kommittén också peka på att det finns ett behov av forskning inom de frågor som är av mer övergripande demokratisk Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda Forskningen skulle i sin tur kunna utgöra en grund för en fortsatt diskussion om vilka konsekvenserna av brott mot förtro- endevalda kan komma att få i ett större perspektiv. Under kommitténs arbete har vi kunnat konstatera att kunska- pen i frågor kring förtroendevaldas uppgifter och de förhållanden som de utför sina uppgifter bland befolkningen i allmänhet och bland de unga i synnerhet är relativt liten. Detta gäller också i frå- gor som rör hur det demokratiska systemet fungerar. Vi anser att det är angeläget att det arbete som kommittén startat i denna del följs upp och utvecklas. Inom kommitténs arbete har vi visat på en metod för att höja kunskapsnivån om förtroendevaldas villkor i skolorna. Detta exempel på metod bör presenteras på en bredare front och också kompletteras med insatser i lärarutbildningen. Vi har under vårt arbete ständigt framhållit att politikens villkor bör förklaras och försvaras i det vardagliga samtalet. Det är därmed av stor vikt att vårda de fritidspolitiker som gör en mycket stor insats i att föra detta samtal. Den massmediala fokuseringen tar nästan uteslutande sikte på de förtroendevalda som är så kallade heltidspolitiker. För att värna det demokratiska systemet bör denna fråga diskuteras i ett större sammanhang för att sprida kunskap om hur kåren förtroendevalda egentligen ser ut. Mot bakgrund av behovet av ett fortsatt arbete inom de här be- skrivna områdena anser vi att regeringen bör inrätta en delegation som bör arbete mer långsiktigt med att följa frågans utveckling. Delegationen bör också säkerställa att det skapas en systematik i arbetet hos och emellan de berörda aktörerna. Delegationen bör bistå aktörerna i detta arbete. Utifrån de åtgärder som vidtas hos respektive aktör bör det också inom delegationen ske ett arbete med att se över om det finns skäl att föreslå förändringar i gällande sekretesslagstiftning för att underlätta arbetet mellan aktörerna. I delegationens uppgifter bör slutligen också ingå att undersöka på vilket sätt ytterligare forskning kan bidra till att förebygga och åt- gärda brott mot förtroendevalda. Den delegation som vi föreslår bör inrättas bör påbörja sitt arbete med frågorna senaste . Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda Redan nu finns en skyldighet i regleringsbrevet för RPS att redovisa de åtgärder som har vidtagits för att bekämpa hot och våld som riktats mot förtroendevalda samt resultatet av dessa åt- gärder. Denna skyldighet att återrapportera underlättar enligt kommitténs mening möjligheterna att dels ur ett demokratiskt per- spektiv bevaka utvecklingen av förekomsten av brott mot förtro- endevalda, dels möjligheten att följa utvecklingen och genomföran- det av de organisatoriska förändringarna bland annat vad avser formerna för hot- och riskbedömningarna hos polismyndigheterna som beskrivs nedan. För att uppnå de här beskrivna syftena bör emellertid skyldig- heten att rapportera till Regeringen inte bara omfatta bekämpning av hot och våld mot förtroendevalda, utan samtliga handlingar som innefattar brott. Kommitténs påpekanden i detta avseende skulle därmed innebära en utökning av återrapporteringsskyldigheten i förhållande till hur den utformats regleringsbrev. Därut- över bör det särskilt framgå av regleringsbrevet att RPS skall redo- visa de åtgärder som vidtagits för att underlätta ärendehanteringen i de ärenden som rör brott mot förtroendevalda samt skapa och för- djupa ett samarbete i frågorna mellan polismyndigheterna, de poli- tiska partierna med medlemmar som har offentliga uppdrag i kommun och landsting. Utöver de nu nämnda preciseringarna som bör framgå av regler- ingsbrevet bör det av RPS också redovisas antalet ärenden som rör brott mot förtroendevalda. För att det skall vara möjligt att upp- fylla denna skyldighet krävs naturligtvis att det är möjligt att iden- tifiera de anmälningar som rör brott mot förtroendevalda. används olika koder för att beskriva det brott en polisanmälan av- ser. pågår ett fortsatt arbete inom rättsväsendet som bland annat syftar till att modernisera rättsväsendets informa- tionsförsörjning. Inom ramen för detta arbete pågår ett projekt för att strukturera information om brott. Efter kontakter med BRÅ har framgått att en informationskategori kommer att avse uppgifter om målsäganden och att det därmed finns möjligheter att som un- derrubrik i en sådan kategori föra in begreppet förtroendevald. Ett sådant tillägg till de nu befintliga koderna skulle göra det möjligt att bland annat få information av hur många ärenden om brott mot förtroendevalda som förekommit. Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda 9.3Förbättrade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda inom kommuner och landsting 9.3.1Kontaktpersoner inom de politiska partierna, kommunerna, landstingen, polismyndigheterna och Bedömning: Inom organisationerna för de politiska partierna, kommunerna, landstingen, polismyndigheterna och åklagar- myndigheten bör det finnas minst en kontaktperson som an- förtros det övergripande ansvaret för frågor om brott som riktas mot förtroendevalda på grund av förtroendeuppdraget. Kontaktpersonen bör ansvara för både förebyggande åtgärder, såsom utbildning, upprättande av handlingsplaner för hantering av frågorna och uppföljande åtgärder, såsom förmedlande av information, kurativt stöd och kontakter med övriga berörda organisationer och myndigheter. Inom de politiska partierna bör kontaktpersonen vara verk- sam på central nivå. Inom kommun och landsting bör uppgiften anförtros säkerhetsansvariga eller tjänstemän med motsvarande befattning. Inom polismyndigheterna bör det uppdras åt re- spektive länspolischef att bestämma vem som skall fungera som kontaktperson. Vad gäller bör ärenden om brott mot förtroendevalda hanteras på samma sätt som så kallade hatbrott. Varje åklagarkammare har en särskilt utsedd åklagare för sådana brott. Frågor om kompetensutveckling och informationssprid- ning, såväl internt som externt kan således utan organisations- förändringar handläggas i det redan utvecklade samarbetet mel- lan åklagarkamrarna och det Utvecklingscentrum som handhar frågor om brott mot förtroendevalda. Vid våra samtal med förtroendevalda, säkerhetsansvariga inom kommuner och landsting samt polismyndigheterna har det vid ett flertal tillfällen framförts att hanteringen av frågor om brott mot förtroendevalda försvåras genom att det inte finns något utvecklat kontaktnät mellan de aktörer som berörs av frågorna. Detta har bland annat yttrat sig i att förtroendevalda som utsätts för brott inte vet till vem inom det egna partiet han eller hon skall vända sig, att de säkerhetsansvariga i många fall kommit att skapa och ut- nyttja personliga kontaktnät inom polisen för att få råd samt att Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda ansvariga inom polismyndigheterna saknar information som kan utgöra underlag för hot- och riksbedömningar. En avgörande omständighet för att skapa en fungerande hantering av frågor om brott mot förtroendevalda är därför att det på ett tydligt sätt pekas ut vem hos varje aktör som har det övergripande ansvaret för frå- gorna. Inom varje politiskt parti, kommun och landsting, polis- myndighet skall det därför finnas minst en särskilt ansvarig person som fungerar som kontaktperson gentemot dels de förtroende- valda, dels övriga aktörer som är berörda. I kontaktpersonernas ansvarsområde skall det ingå att ansvara för både förebyggande åtgärder som omfattas av respektive aktörs verksamhet, såsom utbildning, upprättande av handlingsplaner för hantering av frågorna och bildande av nätverk, och uppföljande åt- gärder, såsom förmedlande av information i anledning av att ett brott rapporterats. Här bör också ingå ett ansvar för att kontak- terna mellan berörda organisationer och myndigheter fungerar. Inom de politiska partierna skall det finnas minst en kontaktper- son som är verksam centralt inom partiet. Det har inom kommittén framförts en rad olika argument som talar mot att detta ansvar skall kunna anförtros någon på lokal eller regional nivå. Det tyngst vä- gande argumenten för en sådan lösning är att det saknas såväl per- sonella som ekonomiska resurser att skapa ett system med lokala kontaktpersoner. Det bör också framhållas att det enligt vår me- ning är av stor vikt att de politiska partierna samlar den kunskap och erfarenhet som krävs för att kunna hantera frågor om brott mot förtroendevalda hos en eller ett fåtal kontaktpersoner. Syste- met med kontaktpersoner måste också utformas på ett sätt som innebär att kontaktpersonen eller kontaktpersonerna inom de po- litiska partierna ansvarar för hanteringen av frågorna vad gäller så- väl förtroendevalda inom kommun och landsting som förtroende- valda inom . Detta ger möjligheter att överblicka pro- blematiken på ett sätt som annars inte skulle vara möjligt. Inom kommuner och landsting är det enligt vår mening mest lämpligt att använda de redan gällande organisatoriska strukturerna. I många kommuner och landsting finns redan säkerhetsansvariga som kommit i kontakt med frågor om brott mot förtroendevalda. Den mest effektiva och minst resurskrävande lösningen är därmed att anförtro dessa tjänstemän uppdraget att fungera som kontakt- person såväl internt som externt. I de kommuner där det saknas en säkerhetsansvarig bör ansvaret anförtros annan lämplig person med erfarenhet av krisberedskap eller liknande frågor. Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda téns arbete har det förts fram att det i vissa fall skulle kunna vara lämpligt att det utses en kontaktperson för flera kommuner och landsting. Sådana samverkansformer skulle också kunna ge fördelar exempelvis i utbildningsfrågor. Vad gäller polismyndigheterna skall det uppdras åt varje länspo- lismästare att besluta om vem som skall fungera som kontaktper- son. Länspolismästaren skall också kunna uppdra åt sig själv att ha denna funktion när det är lämpligt. Enligt vår mening kommer det finnas bättre möjlighet att skapa sig erfarenhet, kunskap och över- blick om uppgiften att fungera kontaktperson anförtros åt en per- son utan att decentraliseras. Också ekonomiska aspekter talar för en sådan lösning. Om brott mot förtroendevalda skall hanteras inom exempelvis varje närpolisområde finns dessutom en stor risk att detta leder till att frågorna inte får den prioritet som krävs för att hanteringen skall kunna fungera. är, med undantag från Ekobrottsmyndig- heten, samlad inom en myndighet, . bildades också fyra utvecklingscentrum med varsitt verksamhetsområde, vilka ingår i centrala ledning. Frågor om brott mot förtroendevalda sorterar under ut- vecklingscentrum i . Den operativa åklagarverksamheten bedrivs vid landets 43 åklagarkammare. Varje åklagarkamrarna har vanligen ett geografiskt arbetsfält. Vad gäller åklagarmyndigheten finns ett likartat behov av att ha en särskild utpekad kontaktperson som hos övriga aktörer. Den som utsätts för brott kommer enligt vår bedömning att ha samma behov av att ha en särskild person inom den myndigheten att vända sig till. En sådan kontakt bör normalt kunna tas med den så kallade hatbrottsåklagare som finns vid varje åklagarkammare. De kontak- ter som därefter krävs för att exempelvis få information om ären- dets handläggning kan ske via den nu nämnda åklagaren eller någon av de kontaktpersoner som bör finnas inom de politiska partierna, kommunerna, landstingen eller polismyndigheterna. När det gäller utbildning för åklagare inom det nu aktuella området finns det en väl upparbetad rutin för de så kallade hatbrotten som direkt kan omfatta även de närliggande brotten som avser gärningar riktade mot förtroendevalda. De övergripande metod- och utvecklingsfrå- gorna handhas av det ovan nämnda Utvecklingscentrum som ansvarar för sådana frågor. För att uppnå en effektiv organisationsstruktur avseende hand- läggning av frågor om brott mot förtroendevalda bör alltså hand- Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda läggningen av ärenden hanteras inom ramen för den operativa åkla- garverksamheten på sätt som sker . Den åklagare som handlägger ärenden om brott mot förtroendevalda kan vid behov ta kontakt med Utvecklingscentrum , dels för att praxis skall bli enhetlig, dels för att bidra till den informationsinsamling och informationsspridning som sker vid utvecklingscentrum. Bedömning: Inom varje politiskt parti, kommun, landsting, och polismyndighet bör det finnas handlingsplaner som beskriver hanteringen av frågor om brott mot förtroendevalda. Hand- lingsplanerna bör införas på initiativ från de nu nämnda aktö- rerna. Detta för att markera att frågorna tas på allvar och ges prioritet. Av handlingsplaner bör det framgå dels att förtroendevalda skall ha rätt till nedan beskrivna stöd- och hjälpåtgärder. De grundläggande huvuddrag som bör finnas med i handlingspla- nerna bör vara följande. Förtroendevalda skall ges rätt till kurativt stöd. Ansvaret för åtgärderna i denna del skall åvila respektive politiskt parti. Partierna skall därvid bland annat erbjuda professionellt hjälp till den som utsatts och andra berörda, bilda nätverk samt främja annat socialt stöd. Förtroendevalda skall garanteras en säker miljö när de ut- övar sina uppdrag. De politiska partierna, landstingen, kommunerna och polismyndigheterna skall ansvara för lo- kaler och platser där förtroendevalda utövar sina uppdrag i samma omfattning som . Inom varje politiskt parti, kommun, landsting, och polis- myndighet skall det skapas rutiner för att hantera inträffade händelser, såväl internt som externt. Rutinerna skall vara av både förebyggande och uppföljande karaktär. De politiska partierna, kommunerna, landstingen och polis- myndigheterna skall utforma rutiner för informationssprid- ning såväl internt som externt. Mellan de politiska partier som har förtroendevalda som innehar offentliga uppdrag i kommun eller landsting, kommunerna, Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda landstingen, polismyndigheterna bör tas fram handlingsplaner som beskriver följande. Att gemensamt utforma rutiner för hur kontakterna mellan de olika aktörerna skall utformas och vem som bär ansvaret för att rutinerna i denna del fungerar. Det bör åligga kommunerna och landstingen att initiera kon- takterna som skall leda till att arbetet med handlingsplanerna som skall utformas gemensamt påbörjas. Mellan de politiska partier som har förtroendevalda som in- nehar offentliga uppdrag i kommun eller landsting, kommu- nerna, landstingen, polismyndigheterna och Åklagarmyndighe- ten bör tas fram handlingsplaner som beskriver följande. Att gemensamt utforma utbildningsstrategier där kompe- tens inom alla organisationer och myndigheter tas tillvara. Respektive organisation och myndighet bör ansvara för att skapa utbildningsmaterial som är relevant för den egna or- ganisationen eller myndigheten samt för att utbildningen sker på ett tillfredsställande sätt. Det bör också här åligga kommunerna och landstingen att initi- era kontakterna som skall leda till att arbetet med handlingspla- nerna som skall utformas gemensamt påbörjas. För att undvika och lindra de skador som kan uppkomma i sam- band med att en enskild utsätts för brott är det av mycket stor vikt att det finns en organisation som är väl förberedd för att hantera problematiken. Enligt vår mening är det i fråga om brott mot för- troendevalda inte aktuellt att ålägga en enskild organisation eller myndighet ansvaret för att tillhandahålla en sådan beredskap. I stället måste alla de berörda aktörerna se över och anpassa verk- samheten för att kunna hantera frågorna. De handlingsplaner som beskriver rutinerna skall innehålla en uppräkning av de åtgärder som det är frågan om och peka ut vem som skall bära ansvaret för att de förtroendevalda skall kunna komma i åtnjutande av åtgärderna. Här måste detta innebära att de politiska partierna, kommunerna och landstingen åläggs ansvar för vissa av åtgärderna, medan den öppna polisen och bibehåller ansvaret för de åtgärder som de redan nu ansvarar för enligt lag. Det sistnämnda kan vid en första anblick te sig självklart. Ökade möjligheter till stöd och hjälp för förtroendevalda den information som kommittén fått del av har det vid ett flertal tillfällen där förtroendevalda utsatts för brott, varit mycket oklart vem som egentligen burit ansvaret för vissa av stödåtgärderna. Inte minst har de förtroendevalda som utsatts uppgett att de själva uppfattat ansvarsfördelningen som diffus. En för den enskilde som utsatts för brott viktig förutsättning för att kunna hantera den uppkomna situationen är möjligheterna att få kurativt stöd.