sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — Vi som bor här vet inte så mycket om det som händer i . Vi vet bara vad man läser i tidningarna. Att drar ner ganska mycket folk, att det finns inga jobb och sånt. , , så kom det att skulle varsla ytterligare 800 personer! Men det är inte så många som läser tidningarna. Så man vet inte så mycket om fö- retagen och sånt. För den här tjugoåriga kvinnan med iransk bakgrund är iden- tiskt med den industriella sidan. är , högteknologiska företag, det man läser om i tidningarna. verkar inte alls vara en bostadsförort till . Det är dessutom talande för den tekno-etniska klyftan att upplevelsen av Kistas industriella sida inte kommer genom direkta erfarenheter utan förmedlas genom tid- ningar. Eller för att ta ett annat exempel. Den här gången är det en dryga man från : Jag vet inte om jag är en så intressant person att prata med. Jag vet inget om . Jag är aldrig där. Jag åker därifrån och kommer till jobbet och sen åker hem . Du kan- ske borde prata med någon som är arbetslös och som bor där. Genom att godta den officiella definitionen av accepterar i själva verket både sr och ib en marginaliserad ställning i . Det innebär i praktiken att man döper om bostadsområdet i , för de tycks tydligt uppleva det som att bostadsområdet är något helt annat än det högteknologiska området och att endast det senare är att jämställa med . Kistas bostadsområden jämförs med , med alla de associa- tioner som det för med sig av ett invandrarområde med svåra soci- ala integrationsproblem. Oberoende av etnisk bakgrund klagar de som bor i bostadsområ- dena på att de lämnats utanför hela det projekt som står för. Su, en svensk kvinna som bor på annan ort och som arbetar i en av de lokala skolorna, säger: Förvaltningen vill göra saker, men de gör det med den andra sidan. De bygger ut gatu och fastigheter. Men vem gör de det för? Vem behöver bättre gator? De vill göra området mer attraktiv, att de som jobbar också ska flytta in men det gör ingen skillnad om det finns blommor på gatorna. Om skolorna är bra, om de har pengar för nya böcker, om det finns bra lärare, då skulle de tänka jag vill att mina barn ska gå till den här skolan och flytta hit. Men som det är så satsar de inget på samhällssidan. Alla investeringar, också de som den lokala förvaltningen står för, riktar sig till de som arbetar i området, inte de som bor där. Hon konstaterar – med den insikt som praktiskt arbete med tonåringar och deras föräldrar kan ge – att om man vill få IT- människorna att vilja bosätta sig i området så måste det till ett an- nat slags investering. En som fokuserar mindre på fysisk infra- struktur och mer på social utveckling. Jag vill bara säga när man inte tycker att är fint, jag menar, vad betyder för ? Och vad betyder det?] Om det har all forskning och viktiga data industri ligger där, så är det en mycket vik- tigt del av , och . Det är ofrånkomligt det fast man då man kanske bara satsar på det. Resten av kanske förslum- mas. För de som arbetar där, de går allmänt inte ut hit eller bo- stadsområdena, de vet inte hur den ser ut eller vilka som bor här. Rm är en svensk kvinna som bott i området . Hon ger röst både åt en känsla av att stå utanför de försök till invester- ingar som görs i och av att ignoreras av de som istället drar fördel av investeringarna. Invånarna tar ofta upp Galleria som ett exempel på det utanförskap de känner. Det lokala shoppingcentret genomgick en omfattande renovering , något som förvandlade det till en mer modern men också dyrare shoppinggalleria. Den där sidan, som jag säger, de är rika och köpstarka. Vem bygger man kg för? Inte för de fattiga här som inte ens har ett jobb. är stor, och fin och glansig. De som bor här har inte råd med det. Att det renoveras är på grund av alla arbetsplatser, och de har ju och det här. De skulle inte bygga det för invånarna i , ett sånt centrum. Jag menar, vad säljer de där? De flesta personer med invandrarbakgrund i området känner sig lurade. De menar att de blev lovade arbeten, men att de endast fick byggnader. Det är det som är roligt med det hela. Innan man satt igång de här in- satserna för , även från förvaltningen åkte man till på stu- diebesök, därför att det är precis samma sak som händer det. Det där med och runt omkring finns förorterna, massa arbets- lösheten och det där köret. Och så skulle man lära sig att det ska inte upprepas här. Jag tror inte på att byggnader ska göra folk lyckligare. Jag tror att man skulle ha satsat pengarna på människorna. Om de be- hövde det så skulle de själva bygga huset. Det är människorna som är viktiga tycker jag. Men det hjälper inte för att det finns [Galleria] de flesta ungdo- mar som har gått till skolan, som har studerat och kan, de får inte jobb. När la [förre stadsdelsdirektören] började, han sa att man ska bygga, att man ska få jobb, boende, och att det ska vara Husbyborna de första som får jobbet. Jag tycker det är orättvis. Och ungdomar som bor här, de har sökt. De fick inget. Ett argument som ofta hörs i den offentliga debatten om personer med invandrarbakgrund (och kvinnor) är att de har fel sorts utbildning och att det är därför de inte får jobb. Rg och vc bemöter den sortens resonemang så här: rg: Jag tycker det är skandalös!! Vi som bor här får inga jobb där. Fast det är inte bara ingenjörer som behövs; det behövs mycket annat vc: Det är inte bara ingenjörer. Det behövs mycket service jobb också, och ändå En viktig del av den här uppsatsens argumentation är att själva den ekonomiska logiken i ett teknologiintensivt samhälle skapar kate- gorier som rangordnar människor och aktiviteter. Segregation är inte enbart ett resultat av individuella beslut, fördomar eller hand- lingar. I själva verket är det just det ekonomiskt rationella som formar det socio-ekonomiska systemet. Rg och vc förstår den här arbetsfördelningen, de förstår att en högteknologisk region behö- ver annat än bara högteknologiska jobb (något som många av in- formationssamhällets utövare och teoretiker inte vill kännas vid – se exempelvis English-Lueck, 2002). De uttrycker sin frustration inför att ha lurats att tro på chansen till arbete, inför ouppfyllda löften. Och, som så ofta annars, leder känslan av att ha blivit lurad till vrede. Vreden riktar sig bland annat mot den likgiltighet gränsande till nonchalans som de offentliga myndigheterna visar för invandrarnas situation. Aö, en svensk man som närmar sig 40 och som flyttade från innan intervjun ägde rum, klagar: Jag vet inte hur många grupper har jag sett komma till , titta runt och hoppa in i bussen igen. Arkitekter och politiker med Ytter- stads Satsning. De kommer, tittar runt, säger allt är mycket fint här och åker därifrån. Det värsta är att det är de som sen fattar beslut! Och ingen har pratat med dem som bor där. Vi tycker mycket om invandrare; det är något exotiskt. Som om invandrarna inte vore människor men exotiska varelser man ska studera. Vet du när de bryr sig om dem? Bara när det är tid för val. Då letar de efter någon in- vandrare som de kan sätta fram och dra röster med. Aö ger uttryck för en känsla som många har. Utan att lyssna på de åsikter och erfarenheter som de boende i invandrarområdena har fattar man beslut och drar igång projekt som påverkar alla som bor där. [I]ngen har pratat med dem som bor där. Aö (och många andra invånare med honom) är mycket medveten om den tystnad som omringar invandrarna. Han ser dessutom tydligt det dubbel- spel som invandrarna utsätts för. Tystnad när de är oönskade, ex- otiska varelser när det passar. Han syftar på de två mekanismer som vi har sett bidrar till att fördjupa segregationen i det ekono- miska systemet. Aö har en egen förklaring till den kompakta tystnad som omger invandrarna. eb: Det är som om de [stadsdelsnämnden] har anammat IT sidans ar- gument aö: Vet du varför? Det är på grund av det här [och pekar på ett ex av ]. Det är DN Ekonomi sidor. eb: Vad menar du? aö: Hör man namn som eller , får man en bild av förlo- rare. Att bo där är lik med att vara en förlorare, en sopa. Är man där så är man dum. Det är bara förlorare som bor där. Jag är så trött på det. När jag flyttade till från var det ingen som frågade mig om jag flyttade dit för att jag var trött på svenskarna. När jag flyttade därifrån till innerstaden, var det många som frågade om jag flyttade därifrån för jag var trött på invandrare. Och vill politi- ker och stadsdelsnämnderna arbeta mot den bilden, de ska få bort den. Man ska prata om vad mycket som görs där och allt som händer där. Man vill ändra den bilden och då gör man saker som man ska prata om. Fördomar om invandrare – saker som man vanligtvis förknippar med invandrarområden – samt en önskan från de offentliga myn- digheternas sida att motverka dem. Aö bodde i och fick som svensk en inblick i attitydskillnaden gentemot svensktäta eller invandrartäta områden. Ingen reflekterade över hans beslut att flytta från ett traditionellt svensktätt område i till ett tra- ditionellt invandrartätt område i . Men de flesta såg dolda skäl till hans beslut att flytta på nytt, till ett icke- invandrartätt område i . Vrede och frustration över at- tityder som många svenskar tycks dela präglar hans ord. Sr, en ung invandrarkvinna som växt upp i , har en alldeles egen strategi för att handskas med sin vrede. Det är inte bara invandrare som är jobbiga. Svenska kärringar kan vara så jobbiga, så jobbiga. Jag säger åt mina arbetskamrater när någon job- big svensk kommer. Det där var en jobbig svensk kvinna Jag säger till dem. Det är inte bara invandrare, så jag säger också om svenskarna. Jag är ganska öppen, och det är bra både för mig och för dem. Skulle jag inte säga någonting, så skulle de också tycka att det är jobbigt. Men jag säger och så får jag lite respekt. Hon arbetar deltid i en av affärerna i Galleria. Hennes arbets- kamrater är alla unga svenska kvinnor. Under intervjun berättar hon om flera olika tillfällen då arbetskamraterna behandlat invand- rarkunder mer respektlöst än om de hade varit svenska. Hennes strategi för att handskas med detta är att tydligt markera när någon svensk kund är jobbig. På detta sätt syngliggör hon hennes arbets- kamraters fördomar, men hon ger röst åt sig själv som invandrare. Ett sista exempel. Mr är en iransk kvinna som invandrade till tillsammans med sina tre barn . Hon har bott i och hennes dotter bor i tillsammans med sin pojkvän. Kvinnan berättar för mig om hur värmesystemet i hennes dotters lägenhet gick sönder och att hennes hyresvärd vägrade laga det. Men samma vinter hade hyresvärden investerat i en bredbandsinstallation i fastigheten. Dottern och hennes pojkvän fick köpa ett elektriskt element för att överleva vintern. Hon avslutar sin berättelse: Det är inget särskilt med bredband. Det är bara bredbandsbolaget som tjänar pengar på det. De får massor med kunder och väldigt många månadsavgifter. De tror att de åstadkommit mycket när det de gör i själva verket är oansvarigt. Här symboliserar teknologin vreden och frustrationen som mr känner inför att bli nonchalerad. Investeringar görs på högtekno- logi men, menar hon, de är oansvariga då de inte tänker på våra behov. Att inte se sig själv som en del i den nya bilden av det högtek- nologiska leder till känslor av utanförskap, vilka i sin tur lätt leder till vrede och frustration. Den här uppsatsen tar avstamp i den diskussion som förs av bland andra om modernitetens projekt och dess konsekvenser för den sociala ordningen. Moderniteten är ett projekt där teknolo- gin har kommit att användas som en strategi för att nå fram till det mer allmänna målet ekonomiska framsteg och, i förlängningen, civi- lisation. Fallet som presenteras här, som utspelas mot en fond av socio-demokratiska ideal som har att göra med ekonomisk tillväxt och social utveckling, tjänar som ett exempel på föresatser som präglats av modernitetstankar. Men vad händer när sådana tankar översätts i handling? Analysen som förs fram i uppsatsen berättar om diametralt motsatta konsekvenser mot de som avsågs. Det hela börjar med insikten om att regeringens mål att för- vandla till det första informationssamhället för alla i själva verket består av två tydliga mål: det teknologiska målet att befinna sig i forskningsfronten, och det sociala målet att nå alla. Samman- smältningen av de teknologiska och de sociala aspekterna i ett enda mål passar väl in med socio-demokratiska tankegångar där ekonomisk tillväxt är vägen till social utveckling (, 2005). Den socio-teknologiska sammansmältningen blev i till ett organisatoriskt problem. Å ena sidan ska utvecklas till ett högteknologiskt kluster, ett framstående internationellt teknolo- giskt centrum, en plats där den teknologiska utvecklingen är det viktiga. Målet att bli det första informationssamhället utvecklas till en vision – dess namn: . Å andra sidan är Kistas moderna historia och nuvarande sociala situation intimt för- knippad med segregation och marginalisering. Detta rimmar illa med målet om att bli ett informationssamhälle för alla. Det första som gjorde för att komma till tals med det organisatoriska problemet att förvandla ett invandrar- område till en science city var att skapa en ny kategoriell gräns- dragning och använda denna för att omdefiniera vad regionen var. har beskrivits efter den etniska kategoriella linjen invandrare/svensk. Denna gränsdragning tystas ner och i dess plats ställs en annan som ska strukturera : teknologiinten- siv/icke-teknologisk. Som påpekar antar kategorier relatio- nella former. Ett kategoriellt par består av en socialt betydelsefull gränslinje och åtminstone en förbindelse mellan positioner på var- dera sidan om den. (, 2000, s. 59). Det är gränsen som definierar aktörerna och strukturerar deras förbindelser. Den tek- nologiska gränsen definierar som en högteknologisk region, urskiljer två grupper (teknisk/icke-teknisk), och organiserar förbindelserna mellan grupperna (hierarkiskt: den icke-teknolo- giske är underställd den teknologiske). Det andra som gjordes för att bemästra Kistas organisatoriska problem var att sammanställa två distinkta kategoriella par. Den teknologiska gränsen förvandlar invandraren till en värdefull in- ternationell tillgång och bidrar till intrycket av öppenhet och tole- rans; den gör invandraren till en del av den nya beskrivningen av som en högteknologisk region av internationellt snitt. Alla andra attribut som traditionellt förknippas med kategorin invand- rare lämnas orörda, tystas ner – de har ingen plats i det nya . är högteknologiskt, och högteknologiskt innebär hög status. Men invandraren stannar på lågstatussidan av den etniska gräns- dragningen. Och genom en motsatsernas logik som är typisk för kategoriella par skrivs ytterligare ett attribut på invandrarens konto: teknologisk likgiltighet. Vi har sett en lösning på det organisatoriska problemet med att för- vandla ett invandrartätt område till en högteknologisk region. Man omdefinierar regionen, och överger tidigare kategorier som man uppfinner nya. Men i och med att de gamla gränsdrag- ningarna har organiserat regionen och lämnat fysiska spår är det inte en enkel sak att komma ifrån dem. De finns lagrade i regionens arkitektur, och de finns också fast förankrade i människors tankar. Klyftan invandrare/svensk är självklar och tydlig, och sträcker sig längre än till den geografiska uppdelningen av området. Den formar den teknologi som utvecklas. På detta sätt används modernitetsprojektet kring ekonomisk till- växt och ordningsskapande som ett argument för att rättfärdiga införandet av de nya gränserna (teknologi), och tystandet av de redan existerande sociala uppdelningarna. Således ignorerar moder- nitetsprojektet befintliga sociala verkligheter och reproducerar den sociala uppdelningen genom sin ordningsskapande praktik. Processen som leder fram till permanentandet av den etniska segregationen i en högteknologisk region kan sammanfattas så här: 1.en ny gränsdragning etableras som skiljer olika aktiviteter åt beroende på den grad av teknologisk expertis som behövs för att utföra dem 2.lägre status ges åt de aktiviteter som är mindre teknologiska till sin karaktär 3.en inre teknologisk gräns ställs samman med en yttre, vida ac- cepterad etnisk gräns 4.personer med invandrarbakgrund slussas till lågstatusjobb oav- sett om de skulle kunna utföra de arbeten som kräver mer tek- nologisk expertis eller inte 5.teknologin utvecklas för att passa den prioriterade socialgrup- pens behov och önskemål Steg ett och två innefattar själva definitionen av en högteknologisk region. Steg tre och fyra utgör ett sätt att kringgå motsägelserna i modernitetsprojektet. Segregationen är så långt helt enkelt en fråga om var man bor. Steg fem, å andra sidan, cementerar segregationen och gör den till en del av teknologin i sig. Föga förvånande uttrycker den nertystade befolkningen starka känslor av utanförskap. De reagerar dels genom att vägra att acceptera det nya , och dels med vrede mot de attityder och beteenden som de ser spår av hos vissa svenskar. Att man försöker hitta individuella syndabockar – vare sig det är svenska arbetskam- rater, vänner, hyresvärdar eller media – är antagligen skälet till att man tror att strukturell diskriminering är en fråga om individuella attityder. Den här uppsatsens slutsatser motsäger en sådan tanke- gång. Segregation och diskriminering är en del av det ekonomiskt rationella i en högteknologisk region, inte något som har att göra med individuella attityder och handlingar. Fördomar hämtar istället näring ur ett segregerat socio-ekonomiskt system. delar upp frågan om kategoriellt ojämlika ersättningar i två delar. Ett: Varför och hur bygger sådana organisationer in ojämlika kategorier i sin dagliga verksamhet? Två: Varför och hur kommer sådana inre kategorier att införliva vissa allmänt etablerade yttre kategorier: kön, ras, etnicitet, utbildningsbakgrund? (, 2000, s. 120). Målet för analys är så långt den organisatoriska enheten. Den här uppsatsen väljer ett annat mål och försöker be- svara frågan på en regional nivå. Därför är den ursprungliga frågan och de två frågor vilka denna sedan delas upp i något omformule- rade. I enlighet med detta är också uppsatsens fokus frågan om ojämlika levnadsmöjligheter inom informationssamhällets ramar. Till att börja med: varför införlivar en region ojämlika kategorier i dess socio-ekonomiska system? Och hur kommer det sig att sådana inre kategorier omfattar också den allmänt etablerade yttre katego- rin etnicitet? Så varför införlivar en region ojämlika kategorier i dess socio- ekonomiska system? IT-politiska mål i ett land med en starkt soci- aldemokratisk tradition formar sig till en socio-teknologisk sam- mansmältning. Å ena sidan finns det ett mål där man vill låta tek- nologins fördelar komma alla till godo. Å andra sidan finns det ett uttalat mål att skapa ett samhälle som representerar det främsta inom den teknologiska utvecklingen. Nationell (social) solidaritet och internationell (teknologisk) tävlan. Genom det IT-politiska målet löper en underförstådd tanke om att teknologi alltid leder till ekonomisk tillväxt och social utveckling – en tanke som är helt i linje med modernitetsprojektet kring ekonomiska framsteg och sociala system. Men då större målsättningar ska genomföras i specifika regionala strategier blir den socio-tekniska sammansmältningen ett organi- satoriskt problem. I tar sig problemet uttryck i en förvand- ling av ett invandrarområde till ett högteknologiskt område. Den strategi som man valde att följa i för att möta det här proble- met bestod i att man etablerade kategoriella gränser mellan aktivi- teter som krävde olika grader av teknologiska kunskaper, och man gav dessutom en lägre status åt de aktiviteter som var mindre tek- nologiska. Vi kunde se att informationsteknologin medvetet användes för att definiera regionen; trådlöst, bredband och mobila teknologier ges högsta prioritet. Aktiviteter som har att göra med dessa teknologier ges högre status och människor som arbetar med dem får större belöningar. På det stora hela organiseras en högtek- nologisk region för att passa den teknologiska expertisen. Så till den andra frågan – hur kommer det sig att sådana inre kategorier omfattar också den allmänt etablerade yttre kategorin etnicitet? Jag pekade på två mekanismer som bidrog till att iscen- sätta den etniska gränsdragningen i och dess- utom lägga den över regionens teknologiska organisation: tystan- det och förvandlingen av den invandrade andre. Bägge förvägrar Kistas invånare rätten att påverka själva och lämnar beskrivningen av en hel region i händerna på de som befinner sig på ena sidan av den kategoriella gränsen. Tystnad och förvandlingen av den andre är således gränsförstärkande verktyg. Dessutom vilar inte ojämlika livschanser på individuella initiativ eller attribut, utan på organiserade sociala relationer: i fallet kom dessa organiserade sociala relationer att manifestera sig i själva teknologin. Enligt svenska är informationsteknologi en teknologi med en stor demokratisk potential, något som också in- tygas av ett antal forskare (, 1998; Toffler, 1980). Med till- gång och utbildning skulle alla kunna dra fördel av den. På något sätt ses teknologi som neutral, som om den hörde till det renodlat materiella, utan avsikter, och således utan någon möjlighet att segregera. Men som vi har sett är teknologin indränkt i ett språk- bruk som tvingar den teknologiska utvecklingen i en riktning bort från Kistas invånares önskemål och behov, något som gör det jäm- lika samhället till en ännu mer avlägsen verklighet. Det är i denna mening som säger att vi aldrig har varit moderna (, 1993). ordning, där natur och materialitet läggs i en låda och människor och kultur i en annan, är endast en berättelse, ett sätt att beskriva verkligheten som inte pas- sar med de socio-tekniska hybriderna som omger oss. Teknologi är allt annat än neutral. Appendix (några metodiska överväganden) Det material som presenteras i föreliggande uppsats är en del av ett bredare forskningsprojekt vars syfte är att studera nätverkssamhäl- let från insidan. Projektet har fokuserat på och forsknings- metoden har varit etnografiskt inspirerad. 2003 genomförde jag mer än 80 djupintervjuer, allt upp till två och långa, med människor som arbetar, bor eller representerar kommunförvaltningen i . Jag deltog också i många arrangemang, såsom forskningsluncher, pris- utdelningar, workshops och konferenser om Kistas framtid, och grillfester i bostadsområdena. Slutligen samlade jag in ett oerhört omfattande skriftligt material från bland annat officiella internet- hemsidor, konferensupprop, officiella presentationer, lokala tid- ningar och pressreleaser. När man bedriver etnografisk forskning kommer forskaren ofrånkomligen att föra med sig sina personliga idiosynkrasier och förutfattade meningar in i projektet; dessutom tillskrivs forskaren en uppsättning sociala kategorier av de som denne avser att studera. Problemet är inte att forskaren har förutfattade meningar, eller att forskaren förhåller sig subjektivt till sitt forskningsprojekt. Det är oundvikligt. Man träder inte in på ett fält som en passiv observatör av objektiva data. Det finns en kulturell och personlig bakgrund som tjänar som det grundläggande ramverk mot vilket likheter och skillnader bedöms (, 1996). Problemet består istället av vilken typ av förutfattade meningar, idiosynkrasier och tillskrivna kategorier som forskaren för med sig. Det är en fråga om att vara medveten om vad den egna bakgrunden får för konsekvenser för forskningssituationen. Jag är en ung kvinna som talar svenska med en tydlig spansk brytning. Även om jag ser mig själv mer som en äventyrare än som en invandrare var det tydligt att många av de jag intervjuade pratade med mig som om jag var en av dem, en invandrare. De gratulerade mig till att ha lyckats, till att ha tagit mig över till den andra sidan. Denna igenkänning visade sig fördelaktig då den gav mig tillgång till in- formation och betydelser som annars skulle ha varit svåra att komma åt.