sou · GUB320 · 2007-01-01 00:00:00 — förhållandet mellan å ena sidan den delen av nettodräktigheten av nettodräktighet och å andra sidan företagets totala nettodräktighet. Fartyg som hyrs in utan besätt- ning, jämställs i första stycket med fartyg som ägs av företaget. Detsamma gäller fartyg som hyrs in med besättning, när fartyget hyrs för en period och högst , och det vid ingåendet av hyreskontraktet har avtalats om en köpoption som innebär att förhyraren senast vid hyrestidens slut kan förvärva fartyget till högst marknadspriset vid köpoptionens förvärvande. Fartyg som har förklarats sjö- odugligt av behörig instans om- fattas inte av första stycket. Om företaget ingår i en företagsgrupp skall 21 § första stycket inte tillämpas om den nettodräktighet som gruppen disponerat i inhyrda fartyg med besättning i genomsnitt under beskattningsåret inte överstigit av gruppens genom- snittliga totala nettodräktighet under beskattningsåret. Företaget skall under ett beskattningsår upprätthålla eller öka andelen av den netto- dräktighet som företaget äger av kvalificerade fartyg och som är registrerade i en stat som är medlem i Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Utgångs- punkten för bedömningen skall vara den andel av nettodräktig- heten som är registrerad i någon av medlemsstaterna vid ingången av det beskattningsår som före- taget tillämpar tonnagebeskattning. Första stycket gäller inte om, i genomsnitt under beskattnings- året, av före- tagets ägda nettodräktighet som används i kvalificerad verk- samhet varit registrerad i någon av medlemsstaterna. Första stycket skall inte heller tillämpas om företaget ingår i en företags- grupp, om i genomsnitt under beskattningsåret av gruppens ägda nettodräktighet som används i kvalificerad verk- samhet är registrerad i någon av medlemsstaterna. Vid tillämpning av första och andra stycket jämställs fartyg som hyrs in utan besättning med fartyg som ägs av företaget. Om ett företag inte uppfyller kravet i 23 §, skall intäkten av den ytterligare andelen i förhåll- ande till utgångspunkten enligt 23 § inte anses ha uppkommit i den kvalificerade verksamheten. Intäkten av den ytterligare andelen skall beräknas som den andel av nettoomsättningen enligt 3 kap. 12 § årsredovisningslagen (1995:1554), som svarar mot förhållandet mellan denna andel av nettodräktigheten och hela den av företaget ägda nettodräktig- heten som används i kvalificerad verksamhet. Tonnageinkomsten utgör för varje kvalificerat fartyg följande grundbelopp per 100 netto- dräktighet (NT) per påbörjat dygn, oavsett om fartyget är i drift eller inte: Till och med 1 000 NT per 100 NT, 2.från 1 001 NT till och med 10 000 NT per 100 NT, 3.från 10 001 NT till och med 25 000 NT per 100 NT, 4. mer än 25 000 NT per 100 NT. För tid under vilken fartyg har förklarats sjöodugligt av behörig instans skall tonnageinkomst inte beräknas. Avdrag medges inte från tonnageinkomst. Utgift som kan hänföras till både tonnagebeskattad verk- samhet och annan verksamhet fördelas proportionellt i förhåll- ande till nettoomsättningen enligt 3 kap. 12 § årsredovisningslagen (1995:1554) i den verksamhet som tonnagebeskattas och den övriga verksamheten. Finansiella intäkter och kostnader inklusive valutakurs- vinster och valutakursförluster skall fördelas proportionellt efter det värde som i räkenskaperna upptagits på tillgångar i den tonnagebeskattade verksamheten respektive på tillgångar i övrig verksamhet. Skattepliktig andel av skill- nadsbeloppet100 procent90 procent45 Överlåtelse av tillgångar i tonnagebeskattad verksamhet tillämpas reglerna i 30 och 32 §§ om tillgångarna anskaffats före inträdet i tonnagebeskattningen. tillämpas bestämmelserna i 32 § om tillgångarna anskaffats efter inträdet i tonnagebeskattningen. Överlåts andra tillgångar än sådana som omfattas av bestäm- melserna i 18 kap. tillämpas inte bestämmelserna i detta kapitel på överlåtelsen. Om tillgång som avses i 29 § första stycket överlåts från inträdet i tonnagebeskatt- ningen skall till beskattning upptas nedan angivna del av skillnaden vid inträdet mellan restvärdet och det skattemässiga värdet, beräknat enligt andra stycket, på de överlåtna tillgångarna. inträdesåret 1:a året efter tonnagebeskattningen fördelas på inventarier som ingår i den tonnagebeskattade verksamheten och övriga inventarier propor- tionellt efter det värde som i räkenskaperna upptagits på inventarierna i den tonnage- beskattade verksamheten respek- tive värdet på övriga inventarier. Det skattemässiga värde som belöper på inventarierna i den tonnagebeskattade verksamheten fördelas därefter på var och en av dessa inventarier proportionellt efter hur stor del anskaffnings- utgiften för respektive inventa- rium utgör av den totala anskaffningsutgiften för samtliga inventarier i den tonnage- beskattade verksamheten. Beskattning enligt 30 § skall inte ske om företaget under beskattningsåret förvärvar fartyg som används i den tonnage- beskattade verksamheten för en anskaffningsutgift som minst motsvarar restvärdet vid in- gången av det beskattningsår överlåtelsen sker. Beskattning sker dock om det förvärvade fartyget avyttras före utgången av tonnageskatteperioden, såvida inte ny ersättningsanskaffning enligt första meningen sker. Bindande avtal om leverans av fartyg jämställs med förvärv av fartyg. Avtal skall ha ingåtts senast självdeklaration för inkomståret skall lämnas. Om sådant avtal ingåtts jämställs kontrakts- summan med anskaffnings- utgiften vid tillämpning av första stycket. Vid överlåtelse av fartyg som avses i 29 § första och andra stycket, skall vinst beräknad enligt andra stycket tas upp till beskattning. Vinsten beräknas som skill- naden mellan försäljningspriset och anskaffningsutgiften med tillägg för sådana förbättrings- utgifter som inte utgör repara- tions- eller underhållsutgifter. Avdrag från vinst enligt första stycket får göras för förlust vid avyttring av fartyg som såväl förvärvats som avyttrats under beskattningsåret. Beskattning enligt 32 § skall inte ske om företaget under beskattningsåret förvärvar fartyg som används i den tonnage- beskattade verksamheten för en anskaffningsutgift som minst motsvarar försäljningspriset på avyttrade fartyg. Bindande avtal om leverans av fartyg jämställs med förvärv av fartyg. Avtal skall ha ingåtts senast självdeklaration för inkomståret skall lämnas. Om sådant avtal ingåtts jämställs kontrakts- summan med anskaffnings- utgiften vid tillämpning av första stycket. Den tonnagebeskattade in- komsten skall läggas samman med företagets övriga inkomster av näringsverksamhet. Avskrivningar under tonnage- skatteperioden Fartyg och andra tillgångar skall som de har omfattats av tonnagebeskattning anses ha skrivits av enligt bestämmelserna i 36–38 §§. För inventarier som anskaffats före inträdet i tonnagebeskatt- ningen skall avskrivningsunder- laget utgöras av ett värde beräknat enligt följande. Det skattemässiga värdet på inven- tarier vid inträdet i tonnage- beskattningen fördelas på inventarier som ingår i tonnage- beskattad verksamhet och övriga inventarier proportionellt efter det värde som i räkenskaperna upptagits på inventarierna i den tonnagebeskattade verksamheten respektive värdet på övriga inventarier. Det skattemässiga värde som belöper på inventar- ierna i den tonnagebeskattade verksamheten fördelas därefter på var och en av dessa inventarier proportionellt efter hur stor del anskaffningsutgiften för respektive inventarium utgör av den totala anskaffningsutgiften för samtliga inventarier i den tonnage- beskattade verksamheten. För inventarier som anskaffas efter inträdet i tonnagebeskatt- ningen utgörs avskrivningsunder- laget av anskaffningsutgiften med tillägg för sådana förbättrings- utgifter som inte utgör reparations- eller underhålls- utgifter. För byggnader och mark- anläggningar som anskaffats före inträdet i tonnagebeskattningen skall beräkningen av avskriv- ningsunderlaget ske på mot- svarande sätt som för inventarier enligt 36 §. För byggnader och mark- anläggningar som anskaffas efter inträdet i tonnagebeskattningen utgörs avskrivningsunderlaget av anskaffningsutgiften med tillägg för sådana förbättringsutgifter som inte utgör reparations- eller underhållsutgifter. Avskrivning från underlaget enligt 36 § skall anses ha gjorts med belopp motsvarande enligt 37 § skall anses ha skett för byggnader enligt reglerna i 19 kap. 5 § och för markanlägg- ningar maximalt enligt reglerna i 20 kap. 5 §. Ett underskott av närings- verksamhet som kvarstår från det föregående beskattningsåret får inte dras av mot tonnagebe- skattad inkomst enligt 39 b kap. Begränsning vid inträde i tonnagebeskattning Ett företag som tillämpar reglerna i 39 b kap. (tonnage- beskattning) får inte göra avdrag för underskott som kvarstår före inträdet i tonnage- beskattningen till den del underskottet hänför sig till den tonnagebeskattade verksamheten. Denna del av underskottet skall anses motsvara den andel av värdet i räkenskaperna vid utgången av beskattningsåret före inträdet som tillgångarna i den tonnagebeskattade verksamheten utgör av de totala tillgångarna i företaget. Denna lag träder i kraft och tillämpas på beskattningsår som börjar efter utgången av 2004. Företag som bedriver kvalificerad verksamhet vid lagens ikraftträdande kan begära beskattning med stöd av reglerna i 39 b kap. senast i självdeklarationen vid taxering. Förslag till lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § bokföringslagen (1999:1078) skall ha följande lydelse. Om ett företag bedriver flera verksamheter, skall det ha en bokföring som omfattar samtliga verksamheter. Trots bestämmelsen i första stycket får ett företag som bedriver flera verksamheter ha en bokföring för varje enskild verksamhet, om det finns särskilda skäl och det är förenligt med god redovisningssed. Företag som avses i 6 kap. 1 § skall i så fall löpande arkivera uppgifter om ställning och resultat i de olika verksamheterna på en gemensam plats. Om företaget bedriver verksamhet på egen hand, skall arkiveringen ske i anslutning till bokföringen för en sådan verksamhet. Företag som bedriver verk- samhet enligt 39 b kap. inkomst- skattelagen (1999:1229) och annan verksamhet skall ha en bokföring för respektive verk- samhet. Denna lag träder i kraft och tillämpas på beskattningsår som börjar efter utgången av 2004. Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter Härigenom föreskrivs att det i lagen (2001:1227) om själv- deklarationer och kontrolluppgifter skall införas en ny paragraf, 3 kap. 5 a §, av följande lydelse. Den som redovisar tonnage- inkomst enligt 39 b kap. inkomst- skattelagen (1999:1229) skall lämna de uppgifter som behövs för beräkning av den tonnage- beskattade inkomsten. 1.fartygets namn, netto- dräktighet och registreringsland, 2.antal dygn för vilka tonnageinkomst skall beräknas för fartyget, beräknad tonnage- inkomst för fartyget, 3.om fartyget är inhyrt, för vilken tid fartyget är inhyrt och om det hyrs in med eller utan besättning, 4.om den verksamhet som bedrivs med fartyget omfattar bogsering, hur stor del av verksamheten som bedrivs med fartyget som utgör sjötransport, 5.om verksamheten omfattar mudderverk, hur stor del av mudderverkets driftstid som utgör sjötransport, 6.om fartyget hyrs ut utan besättning, hur länge fartyget uthyres och om det varit uthyrt förut, 7.vilket beskattningsår företaget började tillämpa reglerna i 39 b kap. inkomstskattelagen, 8. nettoomsättningen enligt 3 kap. 12 § årsredovisningslagen (1995:1554) i den tonnage- beskattade verksamheten respek- tive i den övriga verksamheten, 9. anskaffningsutgift för förvärvade fartyg som används i den tonnagebeskattade verksamheten respektive kon- traktssumma i ingångna avtal enligt 39 b kap. 31 och 33 §§ inkomstskattelagen, 10. finansiella intäkter och kostnader inklusive valutakurs- vinster och valutakursförluster i den tonnagebeskattade verksam- heten respektive i den övriga verksamheten, 11. värdet enligt räkenskaperna på tillgångar i den tonnage- beskattade verksamheten respek- tive i den övriga verksamheten, 12. om överlåtelse sker av sådana tillgångar som avses i 18 kap. inkomstskattelagen och som anskaffats före inträdet i tonnage- beskattningen, restvärdet som avses i som avses i 39 b kap. 39 b kap. 30 och 32 §§ inkomstskattelagen, 13. om företaget ingår i en svensk koncern enligt 1 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551) eller en motsvarande utländsk före- tagsgrupp, övriga företag i koncernen eller företagsgruppen, samt 14. de övriga uppgifter som behöver för att beräkna den tonnagebeskattade inkomsten. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas för tonnagebeskattad verksamhet. Denna lag träder i kraft och tillämpas på beskattningsår som börjar efter utgången av 2004. Utredningen skall enligt direktiven (dir. 2004:165) undersöka förutsättningarna för att införa ett system med s.k. tonnageskatt för sjöfartsnäringen. Uppdraget skall ses mot bakgrund av den ökade internationella konkurrensen på sjöfartsområdet. Vissa stater erbjuder redare att registrera sina fartyg i öppna register och segla under s.k. bekvämlighetsflagg. Flertalet sjöfartsstater i Europeiska unionen (EU) har i syfte att stödja sina sjöfartsnäringar och förmå redare att återregistrera fartyg under nationell flagg infört system med tonnageskatt. Tonnageskatt innebär att inkomsten bestäms schablonmässig utifrån fartygens tonnagevolym (dräktighet). Tonnaget anses ge ett mått på fartygens lastkapacitet och därmed intjäningsförmåga. Regeringen och har uttalat att det är angeläget att slå vakt om den svenska sjöfartsnäringen och att denna näring måste ges konkurrensvillkor likvärdiga med dem i våra närmaste konkurrentländer. Majoriteten av EU:s sjöfartsnationer har till följd av den hårdnande konkurrensen från fartyg under tredje lands flagg infört olika stödsystem. Mot bakgrund av skillnaderna mellan dessa system har Europeiska kommissionen () utarbetat riktlinjer på området för att i viss mån samordna medlemsstaternas stödinsatser (Meddelande C [2004] 43 från kommissionen – Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport [2004/C 13/03]). Ett system med tonnagebeskattning avviker från de allmänna principerna för inkomstbeskattningen och det är därför nödvändigt att noga reglera hur tonnagebeskattningen skall avgränsas från det övriga skattesystemet. En utgångspunkt bör enligt direktiven vara att systemet bör vara stabilt och neutralt. Det bör inte möjliggöra byten mellan tonnagebeskattning och konventionell beskattning föranledda av t.ex. förändringar i konjunkturen eller inkomst- utvecklingen av en företagsgrupps övriga verksamheter. En annan utgångspunkt bör vara att systemet bör kunna tillämpas oberoende av i vilken företagsform verksamheten bedrivs. Utredningen skall överväga hur den verksamhet som skall tonnagebeskattas skall avgränsas från företagets övriga verksamhet som fortfarande skall beskattas konventionellt. I samband härmed bör eventuellt begreppet internationell trafik definieras. Det skall alltså klarläggas vilka krav som i övrigt bör ställas på fartygets användning. Vidare måste utredningen ta ställning till vilka land- baserade inkomster som bör ingå i den tonnagebeskattade verksamheten. Utredningen skall överväga vilka krav som bör ställas i fråga om fartygens registrering för att de skall få ingå i det tonnage som schablonbeskattas och i vilken utsträckning även fartyg som omfattas av en medlemsstats internationella register och fartyg som är registrerade i tredje land bör kunna omfattas av tonnage- beskattning. En annan fråga gäller villkoren för fartygsdriften och vilka befraktningsformer som skall omfattas av tonnageskatt. Det före- kommer att fartyg ägs eller befraktas gemensamt av flera delägare. Det bör undersökas om det skall ställas krav på andelens storlek för att företaget skall kunna omfattas av tonnagebeskattning eller om det bör krävas att samtliga delägare till ett fartyg skall beskattas enligt samma skattesystem. Vidare skall utredningen ta ställning till hur försäljningar av fartyg och andra anläggningstillgångar skall behandlas. Utredningen skall även utreda hur ett företag skall vara bunden vid schablonbeskattningen och i vilken utsträckning det skall krävas att samtliga närstående företag omfattas av systemet. Slutligen skall utredningen överväga de frågeställningar som uppkommer i fråga om redovisning, inkomstberäkning och taxering. Dessutom skall en lämplig nivå på skatteuttaget föreslås. Utredningsarbetet har bedrivits i form av en enmansutredning. Arbetet har skett i nära samarbete med experterna, som har representerat berörda departement, myndigheter och näringslivet. Material om utredningens frågor har samlats in på olika sätt. utredningars resultat har studerats liksom material an- gående olika länders tonnageskattesystem och beslut. Uppgifter och synpunkter har under arbetets gång lämnats av utredningens experter. Sammanträffanden har skett med representanter för finansdepartementen i , och . Vidare har besök genomförts på några representativa rederier och utredaren och sekreteraren har träffat riksdags- ledamöter samt företrädare för och (Facket för Service och Kommunikation). Utredningen lägger fram ett förslag om ett nytt kapitel, 39 b kap. inkomstskattelagen (1999:1229), med särskilda bestäm- melser för vissa rederier och förslag till andra ändringar i inkomstskattelagen och andra lagar. System med tonnageskatt har införts i majoriteten av Europas sjöfartsnationer i syfte att stödja landets sjöfartsnäring och förmå redarna att återregistrera fartyg under nationell flagg. Tonnageskatt innebär som huvudregel att inkomsten bestäms schablonmässigt med utgångspunkt från fartygens tonnagevolym (nettodräktighet). Systemen är i regel utformade så att ett schablonbelopp multipliceras med det antal dagar som företaget förfogat över respektive fartyg. Den schablonberäknade inkomsten läggs därefter samman med företagets övriga inkomster och beskattas med den vanliga bolagsskattesatsen. I detta kapitel redogörs inledningsvis för olika begrepp som tillämpas inom sjöfartsnäringen. Därefter lämnas en beskrivning av Europeiska kommissionens () riktlinjer för statligt stöd till sjötransport. Avsikten med riktlinjerna är att medlemsstaternas stödinsatser skall samordnas. Slutligen redogörs för den svenska sjöfartsnäringen och det befintliga stödet till näringen. 2.2Beskrivning av vissa termer Ett fartygs dräktighet, tonnage, är ett enhetslöst jämförelsetal för fartygs storlek beräknat enligt internationella skepps- mätningskonvention. Bruttodräktigheten anger fartygets totala inneslutna rymd och används huvudsakligen för statistikändamål och är i viss utsträckning den grund på vilken olika avgifter beräknas. Nettodräktigheten är ett uttryck för rymden av fartygets lastrum, passagerarutrymmen samt fartygets djupgående i relation till mallat djup och räknas fram med hjälp av en formel. Netto- dräktigheten används uteslutande för avgiftsberäkning och kan sägas mäta de utrymmen som finns tillgängliga för fartygets intjänande av frakt och biljettintäkter. Bruttodräktigheten uttrycks i bruttotonnage som betecknas GT efter engelskans gross tonnage. Nettodräktigheten uttrycks i nettotonnage som betecknas NT efter det engelska net tonnage. Även beteckningen UR (Rules) används för att visa att fartyget är mätt efter det senaste regelverket. Ordet tonnage har inte något med måttenheten ton att göra. mättes dräktigheten i registerton där ett registerton var lika med 100 kubikfot eller . Dödvikt (eng. deadweight) är vikten uttryckt i metriska ton (metersystemet) av den last, bunker (fartygets drivmedel) och lös utrustning som fartyget förmår bära. Lätt deplacement är fartygets egenvikt uttryckt i metriska ton, dvs. vikten av allt stål i fartygets konstruktion. Detta mått är mest intressant när ett fartyg skall säljas som skrot. Det fullständiga deplacementet, uttryckt i metriska ton, är fartygets vikt plus vikten av förnödenheter ombord, last och vikten av besättning och even- tuella passagerare. Här rör det sig om det vatten som undanträngs av fartyget när det är fullt lastat. Detta storleksmått används oftast när man beskriver storleken på örlogsfartyg. Storleken på många fartyg, inte minst tank- och andra bulk- fartyg, beskrivs oftast utifrån fartygens lastförmåga eftersom det är detta som är det kommersiellt intressanta. Då används dödvikts- måttet. För andra fartyg, t.ex. passagerarfärjor och ibland ro-ro-1 och containerfartyg, är ofta rymden viktigare. Då används dräktigheten som storleksmått. En stor färja på många tusentals GT kan ha en förhållandevis liten dödvikt. Det beror på att människor och t.ex. bilar inte väger så mycket men behöver mycket utrymme. Andra storleksmått på fartyg kan vara t.ex. längdmeter (egentligen parkeringsyta) på lastdäcken, rälsmeter, container- eller virkeskapacitet (containrar och virke lastas både under och över däck), lastrums- eller tankvolym uttryckt i kubikmeter, stuvnings- faktor (dvs. förhållandet mellan dödvikt och lastrumsvolym). När den kommersiella nyttan av ett fartyg bedöms måste man även ta hänsyn till pumpkapacitet, maskinstyrka, fart, bränsleförbrukning, 1 Roll on roll off. Lastning och lossning sker genom att lasten körs ombord via en eller flera ramper i fartygets ändskepp eller sidor. längd, bredd, höjd, djupgående, kranutrustning, lastlucksstorlekar, tanktoppens (durken) bärighet, lastrummens mått, antal tankar och möjlighet att lasta olika laster , bärkraft i ramper och hissanordningar, passagerar- och hyttantal. 2.2.2Olika typer av fraktavtal Sjöfart förekommer både i regelbunden fast trafik och i trafik som inte följer fasta linjer. Linjefart omfattar transporter av främst förädlade varor med fartyg i regelbunden, tidtabellsbunden trafik mellan fasta hamnar. Linjerederierna marknadsför alltså en regel- bunden transporttjänst som är öppen för alla avlastare som önskar skeppa last med rederiet. Kunderna behöver endast befrakta en så stor del av fartygets transportkapacitet som krävs för den specifika transporten. Linjetransportören erbjuder en samlastningsfunktion så att även varuägare med små volymer får möjlighet att utnyttja sjötransportsystemet. Linjeverksamhet kräver en större land- organisation jämfört med andra former av sjöfartstjänster. Det är huvudsakligen färjetrafiken och containertrafik samt en viss del av ro-ro- och torrlasttrafiken som bedrivs i en form av linjetrafik. Huvudsakligen regleras linjetrafikens styckegodstransporter av reglerna i 13 kap. sjölagen (1994:1009). I sjölagen ingår flera tvingande regler som följer av internationella konventioner. När det gäller befraktning utanför linjetrafiken är den viktigaste indelningsgrunden skillnaden mellan resebefraktning, tidsbefrakt- ning och skeppslega. Tramp är en äldre beteckning för sjöfart som inte är bunden av tidtabeller och fasta linjer. Detta utgör fort- farande den största delen av sjöfarten. De befraktningsformer som redovisas nedan avser befraktning utanför linjefarten. Ett avtal om transport av gods till sjöss medför i flera fall att fartyget för befraktarens räkning skall göra en viss bestämd resa eller ett visst antal resor. Avtalet är då inriktat på förhyrningen av själva fartyget (befraktningsavtalet). Fraktinkomsten beräknas med hänsyn till den eller de resor fartyget skall företa. brukar kallas resebefraktning (voyage charter). Detta regleras i 14 kap. sjölagen. Dessa regler är dispositiva. Om befraktaren förfogar över hela fartyget talar man om helbefraktning. anger att befraktaren ska leverera en fullständig last inom gränsen för fartygets kapacitet. Om redaren inte kan finna en befraktare för hela fartyget kan han dela upp fartyget på flera befraktare som var för sig får disponera ett visst utrymme för sin last. Om befraktaren endast utnyttjar en del av fartyget talar man om delbefraktning.