sou · GUB379 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt kommittén är diskriminering en teori som kanske borde uppmärk- sammas (SOU 1996:55, s. 83). Diskrimineringsfaktorn reduceras dock till att bara gälla statistisk diskriminering som enligt kom- mittén har att göra med informationsbrist hos arbetsgivarna. Dessutom betraktas detta som en företeelse som i viss mån är rationellt utifrån arbetsgivarnas synpunkt. Talet om informa- tionsbrist har länge varit en av förklaringarna till diskriminering på arbetsmarknaden. Detta är ingen förklaring i sig utan i bästa fall en faktor som är beroende av andra bakomliggande företeelser. Kommittén ställer inte frågan om varför arbetsgivarna inte är intresserade av information om andra människor. Inte heller vad som gör personer med invandrarbakgrund till okända och till de andra med väsenskilda egenskaper som vi saknar informa- tion om. De funktionalistiska idéer och intressen som i moderniseringens bakvatten appellerade för att få till stånd ett integrerat samhälle kan generellt betraktas som konservativa idéer för att bevara den existe- rande samhällsordningen. Funktionalisterna, som t.ex. , trodde att samhällsmedlemmarna i ett integrerat samhälle skulle komma att acceptera sin plats i samhället och sträva efter social sammanhållning. (1936) hävdade vidare att idéer är grundade i föränderliga sociala och ekonomiska omständigheter. Idéer om social sammanhållning växte fram i av snabba soci- oekonomiska och politiska förändringar. och befann sig många europeiska länder i en situa- tion där interna och externa konflikter betonades. ökade nationalstaterna sina ansträngningar för att minska interna mot- sättningar mellan olika grupper inför ökande internationella kon- flikter. Idéer om att skapa ett integrerat samhälle där mot- sättningarna kunde minskas och kontrolleras dominerade samhälls- vetenskaperna. Som tidigare nämndes försökte många att svara på den klassiska frågan: Hur är ett samhälle möjligt? Svaren inklude- rade dock inte den etniska och rasistiska exkluderingen som var och är en del av den moderna samhällsorganiseringen. och har en rasistisk historia där människor har kategoriserats och tilldelats olika positioner i samhället. Den euro- peiska moderna rasismen har sin grund i kolonialism, slaveri, natio- nalism och en rasistisk ideologi genom vilka en rasistisk världsord- ning skapades där de vita européerna betraktade sig som den ovärderliga delen av hela jorden, jordens pärla och en stor kropps hjärna (1999:3). En sådan narcissistisk självupp- fattning, som en nödvändig del av den rasistiska ideologin, fick nödvändig draghjälp från både natur- och samhällsvetenskaperna. Rasismen har en relativt lång historia i och svenska före- tag har deltagit aktivt både i slavhandel och kolonialism. grundades , där svenska staten var delaktig, för att bedriva handel med slavar från till Ame- rika (, 1997: 52). I dagens Cape i byggde det svenska kompaniet fästningen . Borgen har förkla- rats som World Heritage Monument och med sina bevarade fängelsehålor där slavarna förvarades i väntan på transport över står den som ett monument över slaveriets och kolonia- lismens grymheter (, 1997: 45 f). Exakt hur omfattande slav- exporten var är svårt att beräkna då det mesta av räkenskaperna försvunnit. Det finns dock ett kontrakt bevarat som slöts mellan kompaniet och tre köpmän i om transport av 500–600 slavar till Curaçao 1657 (Nováky, 1990: 185). Uppskattningsvis uppgick den svenska slavhandeln till uppemot 1 000 slavar –1658 (Nováky, 1990; , 1997: 60). fick dessutom ta över ön i från . Därefter bildades Västindiska kompaniet (1786) vars största aktieägare skulle komma att bli . Kompaniets privilegier inkluderade rätten att driva slavhandel mel- lan och . Denna ö blev en transitplats för slav- handeln (, 1999). Att föra in och sälja slavar på auktion var gratis, men den svenska profiten kom från att man beskattade frakten av slavarna från ön. Slavauktionerna ägde rum i slavboden som låg vid . Exakt hur omfattande slavhandeln var är inte säkert, men pro- portionerna framgår av antalet slavar på ön. 1787, efter att tagit över ön, hyste den drygt 700 slavar. 1812 hade antalet slavar stigit till nästan 2 00, motsvarande av den totala befolkningen. Ingenting tyder på att den svenska behand- lingen av slavarna var mindre brutal än andra kolonialmakters. 1815 förbjöds den svenska slavhandeln. Förbudet kom dock senare än i länder som (1792), (1807) och (1808) (, 1999: 52). som den svenska handeln förbjöds fortsatte man dock att profitera på slavhandeln genom att ta ut en avgift från de skepp som fortsatte att använda som transitplats för handel med slavar (Catomeris, 2004: 39). Detta skedde dock i gott sällskap av upplysta vetenskapsmän. Den världsberömde var en av dessa, och klassifice- rade inte bara in djur och växter i olika kategorier och system utan även människor. Han var den förste som delade människor in i ett hierarkiskt system baserat på hudfärg med de vita överst och svarta underst. Den vita människan (Europaeus) beskrevs som intelligent och företagsam medan den (afer) var trögtänkt och lat. lärjungar spred systemet under sina upptäcktsfärder, särskilt i , där befolkningen beskrevs som synnerligen underlägsen (Fryer, 1984: 166; , 1997: 34). Rasismen var lika spridd inom vetenskapen och i kulturlivet i som i övriga . Även inhemska minoriteter som samer och romer drabbades av den svenska rasismen och har en lång historia av förtryck av inhemska minoriteter. Man kan tydligt se hur den rasistiska ideologin tillämpats på dessa. De nega- tiva stereotypiseringarna blev allt vanligare och framåt. När rasbiologin utarbetades, vari hade en ledande roll, drabbades de inhemska minoriteterna hårt. Samernas historia är full av aggressiva förtryck som denna grupp har utsatts för av den svenska staten. I syfte att sätta hela under sitt styre och kontrollera samerna tillsattes lappmarkspräster och byggdes kyrkor. En aggressiv mission igångsattes och samernas religion fördömdes som djävulsdyrkan vilken kunde straffas med döden. Sammanlagt förekom 49 mål om trolldom och vidskepelse vid tingen i och början av 1700- talet. Flera samer dömdes till böter och spöstraff, andra dömdes till döden. Romerna som har varit i sedan början är en annan grupp som har varit utsatt för rasism och diskriminering i . När kyrkan efter reformationen kring 1530 tog över fattig- vården pekades tattarna eller zigenarna ut som lättlingar och löst eller onyttigt folk. I instruktioner till prästerskapet klargjordes att kyrkans folk inte skulle befatta sig med tattare, hwarken döpa theras barn eller jorda theras lijk (Montesino, 2002: 37). Förbudet upprepades 1594 och 1597 miste en kyrko- herde i Dingtuna sin tjänst för att ha döpt resandes barn (ibid: 28). Politiken hårdnade allt mer och infördes så dödsstraff för manliga tattare/zigenare som inte lämnade landet. Männen skulle hängas medan kvinnor och barn skulle utvisas (Montesino, 2002: 41). mer eller mindre krimi- naliseras de kringresandes levnadssätt (Catomeris, 2004: 222-290; Hazell, 2002). Historien bakom etableringen av Rasbiologiska sällskapet och senare i är ett talande exem- pel på att rasismen gjordes till en del av det kollektiva medvetandet i . utvecklade metoder för mätning av mänskliga kranier, metoder som fick stor internationell spridning inom rasbiologin, och användes snart för att upprätta ett system där befolkning definierades som överlägsen alla andra folk och afrikaner som de lägst stående (, 1997: 36 ff). Erövringen av nya kolonier betraktades som beviset på det vita . De koloniserades militära svaghet tolkades som underlägsenhet och oförmåga att styra sig själva (, 1997: 39). Den marknadsorienterade utvecklade teorin om det naturliga urvalet som gick ut på att svaga och otill- räckliga människor hamnar på samhällets botten, medan rikt utrustade personer klättrar uppför den sociala stegen. Detta är ett talande exempel på hur marknadens dysfunktioner och baksidor som genererade socioekonomiska klyftor i samhället rättfärdigades genom en närmast rasbiologisk förklaringsmodell. Det rasbiologiska tänkandet som kategoriserade människor i olika hierarkiska grupper gick alltid hand i hand med kulturessenti- alistiskt tänkande där biologiska egenskaper gjorde att vissa grup- per även betraktades som kulturellt inkapabla att bo och verka i . Fattigvårdsutredning fanns t.ex. tanken att man skulle kunna sterilisera eller på livstid internera särskilt brottsliga och sjukliga individer som man menade förekom framför allt bland tattarna. Det kunde bli nödvändigt med en utrotning av problemet genom direkta eller indirekta åtgärder (Catomeris, 2004: 235). förespråkade en massiv sterilisering av tattarna (ibid: 244). föreslogs det i att en särskild lag borde stiftas för att tvångsomhänderta tattarnas barn. Någon lag kom dock inte till stånd beroende på att det ansågs för komplicerat med tvångsåtgärder och att det skulle vara skadligt för andra omhändertagna barn att vistas på samma barnhem som tat- tarnas barn (Catomeris, 2004: 230 f). Just de praktiska hindren mot ett omfattande tvångsomhändertagande av resandebarn ledde till framväxten av opinionen för en omfattande tvångssterilisering i stället. Judar var en annan grupp som skulle hållas utanför . 1919 skickade () instruktioner till sina repre- sentationer i och om att inte bevilja judar visum i , och infördes krav på uppgift om trosbekännelse i samband med visumansökan i syfte att gallra ut judiska visum- sökare. kom även nya viseringsdirektiv för affärs- resor som tycks ha varit särskilt riktade mot tyska judar (Catomeris, 2004: 134). De negativa och rasistiska attityderna mot judar fortsatte att dominera till . När de nazi- tyska myndigheterna beslöt att samtliga tyska judars pass skulle stämplas med ett rödfärgat J, meddelade Social- styrelsen i ett hemligt cirkulär till de svenska passkontrollerna att tyskar med en J-stämpel i passet skulle avvisas, såvida de inte redan hade svenskt uppehållstillstånd eller en s.k. gränsrekommendation. Samma datum meddelade UD viserings- myndigheterna att tyskar med J-stämpeln tillhörde den grupp Sve- rige inte ville släppa in i landet. (SOU 1999:20 s. 78; , 1992: 276). Rasismens historia visar att olika maktcentra i samarbete och interaktion med varandra har skapat ett tämligen robust system av diskriminering av de andra som vidmakthålls också med hjälp av negativa föreställningar och stereotyper av underordnade grupper. Den politiska och ekonomiska makten använde sig av en veten- skapliggjord rasistisk ideologi för att reproducera sin maktposition. Den franska idéhistorikern, (1977: 27) menar att makt och kunskap förutsätter varandra, att det inte finns någon maktrelation som inte är kopplad till ett kunskapsfält och att det inte finns någon kunskap som inte är baserad på och reproducerar existerande maktrelationer. Rasismen handlar också om makt och kontroll. Genom kontroll och obegränsad tillgång till makt och andra socioekonomiska resurser skaffar sig en grupp en överordnad position i förhållande till en annan grupp (Hazekamp & Popple, 1997: 2). får den makten och kontrollen över materiella resurser och privilegiet att gestalta världen och framställa den som ett rationellt hierarkiskt sammanhang. Därmed skapar man en etnisk hierarki där olika grupper ockuperar olika positioner i för- hållande till varandra. Ju närmare majoritetssamhället en grupp står, desto bättre tillgång till makt och inflytande har den. Gällande det svenska förhållandet kan vi säga att t.ex. turkar och araber får en underordnad position i förhållande till östeuropéer, och dessa får en lägre position än västeuropéer. Denna hierarkiska ordning reproduceras genom institutionella handlingar som i och för sig inte behöver vara menade för diskriminering av personer med invandrarbakgrund. Den strukturella/institutionella diskrimine- ringen sker oftast systematiskt och regelmässigt, och individers och organisationers intentioner spelar inte någon avgörande roll för dess reproduktion (Kamali, 2005a). En del forskare har trott att rasism skulle för- svinna i takt med en ökad industrialisering och modernisering, vil- ket skulle etablera marknadslogiken i ett mångetniskt samhälle (, 1957). Även om denna optimism försvann ganska snabbt i och med raskravallerna i teorins hemland, , fortsatte main- stream-sociologerna att se rasismen som en företeelse som kunde organiseras bort genom spridning av information och utbild- ning av rasister. Bland dessa sociologer märks (1950) och Lipset (1963) som definierade rasismen som en del felaktiga anta- ganden som kunde utvecklas till fördomar mot grupper som föreställdes vara mindervärdiga. Dessa fördomar kunde sedan leda till att deras bärare diskriminerade vissa grupper. Rasismen reducerades till att gälla felaktiga föreställningar hos vissa individer mot andra och lösningen kunde därmed delvis vara att utbilda rasister som för det mesta tillhörde arbetarklassen. På så sätt betraktades rasism att vara: (1) ett tillstånd som drabbar vissa män- niskor, (2) en företeelse som inte påverkar samhället och dess institutioner, och (3) ett socialt problem som måste analyseras kli- niskt genom att försöka hitta och skilja mellan goda och dåliga äpplen bland befolkningen. (, 1993). Alla dessa former refererar till rasism som ett individuellt problem som går att åtgärda genom insatser riktade till individer med rasistiska attity- der. Denna föreställning som ofta förpackas i teoretiska termer gör allt för att undvika ett erkännande och en diskussion om struktu- rell/institutionell diskriminering. Många av dessa forskare vill gärna, som (2001) säger, förklara etniska skillnader med anything but racism. Den strukturella/institutionella diskrimineringen som etablera- des genom moderniseringsprocessen och de europeiska ländernas koloniala korståg och nationsbygge, har motverkat uppkomsten av ett integrerat samhälle där alla skulle ha lika rättigheter och möjlig- heter. De politiker, som i , och samhällsvetare, som , och , som appellerade för skapandet av ett integrerat samhälle hade dock en föreställning om samhället som en etniskt homogen organism. Etniska och religiösa grupper som genom en systematisk kategorisering hade andrafierats räkna- des inte in i det moderna integrerade samhället. Det antogs att dessa grupper, om de mot all förmodan skulle bli integrerade, först måste bli som oss, dvs. tillhöra majoritetssamhällets grupp eller klass, och sedan bli integrerade. Snarare kan man säga att andrafie- ringen av interna grupper som motbilden av nationen var ett effek- tivt sätt att förverkliga idealbilden av ein , ein Reich. Denna förhållning var dominerande i många europeiska länder och lever kvar än i dessa länders social- och integrationspolitik. De medel som skapades för att främja integration, som t.ex. social- försäkringssystemet och annan socialpolitik, är fortfarande präg- lade av en föreställning om existensen av en etniskt homogen nation. Andrafieringsprocesser exkluderar och diskriminerar sam- tidigt många grupper som inte förväntades tillhöra den föreställda gemenskapen, nämligen nationen (de los , 2005). Den strukturella/institutionella diskrimineringen är ett av de mest rigida hindren för att alla människor ska kunna delta i sam- hällslivet på lika villkor. Om integration är ett nödvändigt tillstånd där social sammanhållning blir möjlig genom solidariska handlingar och en känsla av tillhörighet bland samhällsmedlemmar, måste dis- krimineringen och den systematiska exkluderingen av vissa grupper och individer elimineras. Detta innebär att det europeiska och det svenska dilemmat mellan politiskt korrekta deklarationer och real- politiken måste lösas. Kärnan i integrationens dilemma är deklara- tioner av att alla människor har lika rättigheter och att alla har lika värde å ena sidan, och den strukturella/institutionella andra- fieringen, marginaliseringen och exkluderingen av vissa grupper från makt och inflytande i dessa samhällen å den andra (Kamali 2005a). har betoningen på social sammanhållning på majori- tetens villkor blivit ett sätt att dölja exkludering, diskriminering och kontroll (, 2004). 2.11Självsegregering som en reaktion på diskriminering Den systematiska strukturella/institutionella diskrimineringen genererar också oväntade reaktioner hos de andrafierade och mar- ginaliserade grupperna. När kanalerna för kontinuerlig kontakt och umgänge mellan olika grupper i samhället är begränsade, tvingas mer homogena grupper att söka en intern umgängeskrets. Diskri- minering framkallar alternativa motreaktioner som försvårar social sammanhållning. Skapandet av etniska nätverk, genom vilka många personer med invandrarbakgrund skapar sin umgängeskrets och sociala tillvaro, blir en kompensation för den uteblivna integratio- nen och en reaktion på den systematiska diskrimineringen. Detta är ett område som inte uppmärksammats tillräckligt inom den svenska forskningen. Studier från visar att afro-amerikanska familjer väljer att bo tillsammans i samma bostadsområde på grund av diskrimine- ring, ekonomisk status och strukturer (, 1992). Andra studier visar att situationen har blivit värre. starkare tendenser att välja samma bostadsområden som andra afrikansk-amerikaner än (m.fl., 1978; m.fl., 1993). Den europeiska situationen skiljer sig inte från den i . Den engelska Commission for Racial Equality kon- staterade att svarta engelsmän som efter många års försök lyckades att flytta från marginaliserade och stigmatiserade områden, diskriminerades i sina nya vita engelska bostads- områden och hade inget annat val än att flytta tillbaka till sina gamla bostadsområden. Även i har många familjer och per- soner med invandrarbakgrund som har flyttat från marginaliserade och stigmatiserade områden utsatts för diskriminering i de nya områdena och tvingats att flytta tillbaka till sina gamla bostads- områden (Kamali, 2005b). En del forskare menar att boendesegregation är ett resultat av det moderna livets fragmentering som skapar ett behov av en lokal social solidaritet (Blokland 2003; , 2003; Thorns, 2002). Många väletablerade och välmående grupper inklusive medelklassen väljer att leva tillsammans. De menar att folk som oss, de jag kan identifiera mig med och folk som tänker som oss är den grupp man vill ha som granne och boende i samma bostadsområde. Forskarna menar att det exi- sterar ett starkt vi-och-dem-tänkande som genomsyrar dessa grup- pers val av bostadsområde. Den sociala solidaritet som generera- des för att skapa ett integrerat samhälle trots den ökade fragmenteringen och olikheterna mellan olika grupper, har själv blivit fragmenterad och gäller bara för vissa grupper. Dessa grupper delar en viss typ av socialt och kulturellt kapital, med terminologi, mer än andra grupper som tilldelar dem ett relativt homogent sätt av gemensamma idéer, attityder, känslor och perspektiv (, 2003: 185). Den spatiala och sociala solidariteten leder därmed till exkludering av de andra som inte är som oss. Men detta förnekas systematiskt av den privilegierade medelklassen (ibid: 105). Dessa mångsidiga mekanismer av skapandet av interna band och extern gränsdragning mot andra grupper resulterar i själv- segregering. Denna segregering gynnar privilegierade grupper och missgynnar de redan missgynnade. Följaktligen återskapas de socioekonomiska och etniska klyftornas spatiala och ansikte. Boendesegregation är därför inte bara ett uttryck för klasstillhörighet utan också ett resultat av etniska klyftor genere- rade av rasism och diskriminering. Segregationen är dock en mångfacetterad företeelse som för- svagar och hindrar social solidaritet och sammanhållning på natio- nell nivå och kan inte begränsas till boendesegregation. Segregatio- nen kan kategoriseras som följande: Diskriminering och marginalisering på den svenska arbets- marknaden har skapat en segregerad arbetsmarknad som visar sig i (a) segregerade branscher och (b) segregerade arbetsuppgifter (, 2006). Svårigheter att få ett jobb på den öppna och reguljära arbetsmarknaden som motsvarar kompetensen tvingar många personer med invandrarbakgrund att söka sig till låg-status- yrken och branscher som står utanför de normala regelverk som gäller på den reguljära arbetsmarknaden. Dessa branscher möjliggör ofta för en person att skaffa sig ett jobb, eller som en av dessa per- soner uttryckt sig, köpa sig ett jobb. Diskriminering på arbets- marknaden är en av de viktigaste orsakerna bakom skapandet av en segregerad arbetsmarknad och ett segregerat arbetsliv. Diskrimine- ringen i rekryteringsfasen hindrar personer med invandrarbakgrund att få tillgång till lönearbete (ibid). Men diskrimineringen fortsätter även i arbetslivet. Personer med invandrarbakgrund som får ett jobb diskrimineras även i arbetslivet (de los , 2006). Anställda med invandrarbakgrund reduceras ofta till deras föreställda olik- heter i form av deras kulturella kompetens och etniska till- hörighet (Kamali, 2002). Denna föreställda kulturella bakgrund används sedan för att reproducera kulturella skillnader genom en så kallad mångfaldspolicy (Mulinari, 2006). Diskrimineringen på arbetsmarkanden och i arbetslivet har långtgående konsekvenser i form av överföringseffekter eller s.k. spill over-effekter på andra områden. Arbetslöshet bland boende i marginaliserade och stigmatiserade områden tvingar många att leva kvar i sina från majoritetssamhället segregerade bostads- områden. Detta begränsar dessa människors möjligheter att skapa sociala relationer med andra grupper i samhället. Deras nätverk inkluderar oftast andra människor i samma situation och oftast boende i samma områden. Sociala nätverk och sociala relationer bland personer med invandrarbakgrund är dock inte bara bestämda De marginaliserade arbetsuppgifterna tvingar många arbetande personer med invandrarbakgrund att i sitt privata umgänge söka sig till andra personer med invandrarbakgrund, ibland från samma yrkeskategori och ibland till andra grupper med eller utan arbete. Den sociala segregationen cementerar marginali- seringen och stigmatiseringen av personer med invandrarbakgrund. Skulden för detta läggs oftast på dessa grupper själva och diskuteras sällan i samband med de hinder som finns hos majoritetssamhället för en mer integrerad social tillvaro. Många musiker och kulturarbetare med invandrarbakgrund dis- krimineras och får inte tillgång till de etablerade kulturarenorna (Pripp, 2005; Pripp, Plisch & , 2004). Detta tvingar många andrafierade kulturarbetare, musiker och sångare att söka etablera nya arenor i segregerade områden och vända sig till sin publik i förorterna. Detta bidrar till reproduktionen av den mång- sidiga etniska segregationen och förstärker segregationens spatiala konsekvens, nämligen boendesegregationen. Den mångfacetterade segregationen som är ett resultat av dis- kriminering och reproduktionen av de socioekonomiska och etniska privilegierna försvagar känslan av tillhörighet till ett sam- hälle med gemensamma normer och dialogiska värderingar. Detta exkluderar personer med invandrarbakgrund från tillgång till makt och inflytande, och reproducerar majoritetssamhällets monopol över maktmedlen. 2.12Integration, makt, diskriminering och rasism En väldokumenterad internationell och nationell forskning visar att diskriminering och rasism påverkar människornas välfärd. När per- soner med invandrarbakgrund exkluderas från tillgång till löne- arbete påverkas deras materiella förhållanden och levnadsstandard. Diskriminering på arbetsmarkanden leder oftast till diskriminering inom andra områden som t.ex. socialförsäkringssystemet (SOU 2006:37; 2005). Internationella och natio- nella studier visar entydigt på diskrimineringens effekter på indivi- dernas levnadsstandard. I , som har en längre tradition av sys- tematiska studier av rasism och diskriminering, visar forskningen t.ex. att den strukturella/institutionella rasismen påverkar möjlig- heten till banklån för afrikansk-amerikaner och andra personer med invandrarbakgrund (, 1992).