sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Den kulturbundna kulturen SOU 2006:73 , , 1994. Det mångkulturella samhället och erkännandets politik. , m.fl. 1999. 1999:6 Mångfald, integration, rasism och andra ord. Wierzbicka, 1997. Understanding Cultures through their : English, Russian, Polish, German and Japanese. Zahran, (u.å. ), Etnisk mångfald i kulturlivet. Ambitioner och verklighet. : Arbetsförmedlingen Kultur . I: Bruket av kultur. Hur kultur används och görs socialt verksamt. (red.). (Under utgivning) , 2005b. Kulturresonemang i texter om invandrarpatienter. I: (red.). Bruket av kultur. Hur kultur används och görs socialt verksamt. (Under utgivning) 218 8 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? mest slående och frånstötande draget hos främlingar (strangers) är att de är varken grannar eller utlänningar (aliens). Eller de är (kan vara – vem vet?) snarare – förvirrande, oroande, skrämmande nog – både och. Det vill säga socialt avlägsna men fysiskt nära. Bebyggare av ingenmansland – ett rum som är antingen normlöst eller markerat med för få regler för att göra orientering möjlig. (1995:191) I stadsdelen i södra utkanten av har en process av rasifiering pågått , vilken analyserats i . Etnisk boendesegregation i folkhemmet (1997). Processen har bestått av bostadspolitik, stigmatisering av förorten, hantering av invandringspolitik både centralt och lokalt och selektiva förändringar i välfärdsförsörjning . Stadsdelen kom, som många andra förorter byggda i , att bli känd som en invandrartätt förort, associerat med problem och kriminalitet. Den lokala sociorumsliga geografin har varit föränderlig under den analyserade fyra decennierna, och så är fallet även . Den tes jag driver igenom det här kapitlet är att det s.k. invandrartäta har gått in i en ny process och trängs numera ihop både rumsligt materiellt och socialt. Från att ha konstruerats som en enhetligt annorlunda, icke svensk förort håller stadsdelen numera på att erövras av vittheten då en åtminstone partiell avetnifiering verkar vara på gång. Invandrartätheten packas ihop, osynnliggörs, belägras. De objektifierade invandrarna skall inte synas. Stadsdelen skall bli svensk igen. Den främsta orsaken till den här processen kan hänvisas till kommunens överhettade bostadsmarknad och brist på byggmark för egnahemsbyggandet. Det byggs villor i de välbärgade perifera områden av . Den nya bebyggelsen på extremt segregerade grunder ställer om villkoren och tendenserna för områdets lokala utveckling. Det håller på att utformas en ny politisk lokal ordning i där det i första hand är var219 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 ken den invandrade befolkningen, politikerna eller massmedierna som designar den nya agendan, utan snarare de starka aktörerna på bostadsmarknaden, villaborna. För att förankra analysen teoretiskt utvidgas här idén om belägring och undantagstillstånd. Förorter som blir undantaget till regeln, de är undantagna från svenskheten som norm. Den rasifierade invandrade befolkningen undantas likaså och belägras. Den idealt planerade stadsdelen I studien träder en klar bild av som en segregerad och stigmatiserad förort fram. var dock som i princip alla andra stadsdelar/bostadsområden som föddes ur miljonprogrammet, tänkta att bli föredöme för den nya modernistiska stadsplaneringen. Miljonprogrammet betraktades av forskare och andra specialister, som en snabb och effektiv lösning på bostadsbristen och så mycket som en miljon bostäder färdigställdes –1975 längs hela landet. Områden med höga betonghus, långt ifrån städernas centrum, med förhållandevis dålig service och otillräckliga förbindelser, blev snabbt uppfattade som mindre attraktiva bostadsmiljöer (SOU 1990:20). Som dess motståndare åberopade i den intensiva debatt som utspelades , var Miljonprogrammet ett uttryck för en grannskapsplanering, där dess ursprungliga anglosaxiska ideal krossades under trycket av storskalighet och betong. På grund av en snabbt växande stigmatisering främst förmedlad av massmedier (se , oh Ristilammi 2002) av områdena som sociala problem, och den förbättrade ekonomiska situationen, som gav även arbetarklassen större mobilitet på bostadsmarknaden, började de som hade råd snabbt söka sig till andra områden. Efter bara stod lägenheter tomma och hyresvärdarna fick problem att finna intresserade (svenska) familjer villiga att flytta till dessa starkt kritiserade områden. höll 1970-talets fortsatta invandring till på att ställa myndigheterna inför en hel del praktiska överväganden, som krävde snabba lösningar, inte minst vad gällde bostadsförsörjning. Flyktingfamiljerna tilldelades troligen utan någon större tanke på konsekvenserna för urban etnisk segregation, regelmässigt dessa lättillgängliga bostäder. har några av miljonprogramområdena präglats av en växande andel befolkning med utländsk bak220 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? , , och är möjligen ovanligt segregerade förorter men de har gemensamt att de har en högt etniskt blandad befolkningsstruktur. Forskningen om har främst anmält processen av rasifiering bestående av bostadsdirigering, stigmatisering och segregering av invandrade personer främst från . Dessa processer återkommer jag till senare i kapitlet. Det som tycks vara på gång är en process som motsvarar det som i urbanforskningssammanhang kallas gentrifiering – ett slags förnyelse och statusupplyftning av det rummet som ofta implicerar ett socialt utbyte av befolkning från fattiga till välbärgade boende. Avetnifieringsprocessen, eller den etniska rensningen som en av de lokala aktörer som jag kommer att åberopa vill hellre kalla det, kan ses som det pris som en förnyelse eller normaliseringen av det illa beryktade måste betala för att tas ur dess stigmatiserade tillstånd. Med hjälp av några lokala röster, ett par genomförda studier och teorin om undantagstillstånd och belägring kommer jag att berätta den nutida historien om den rasifierade stadsdelen i . Undantag och belägring Enligt , och med referens till den italienska filosofen , vad Nazismen, i och med , på ett definitivt sätt förde till var förläggningen. The camp, med dess etimologiska ursprung i latin och med betydelsen fält, definieras som en avgränsad plats för en tillfällig vistelse (2006). Förläggningen kan vara alltifrån ett fångläger till en gated community (2005). Agambens teoretiska resonemang har applicerats i flera olika sammanhang, men oftast associerat till flyktingarnas levnadsbetingelser, i till exempel flyktingförläggningar. En särskilt fruktbar användning av tankarna kring undantagstillstånd och belägring har gjorts för att uppmärksamma och förstå avhumaniseringen av människor som hålls i förvarsanläggningar utvisningsbeslutet verkställs (Khosravi 2006, 2006). Agambens teori utmynnar främst i idén om Homo Sacer, den nakna människan, människan utan vare sig rättsligt skydd eller medborgerliga rättigheter. Den anglosaxiska sociologin har därmed funnit i Agamben en riktig 221 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 inspiratör särskilt för att komplettera och maktteorier (och 2005). Det finns enligt Agamben, menar , en inbyggd motsägelse i idén om undantagstillstånd och förläggningen, nämligen den att flyktingen inkluderas som den exkluderas och den exkluderas som den inkluderas. Detta gör att förläggningen blir suveränitetens absoluta plats. Västs viktigaste kategoripar blir således tack vore den här zonen av icke differentiering mellan inklusion och exklusion, naket liv/politisk existens, zoé/bios, inklusion/exklusion (2004: 84). På ett liknande paradoxallt sätt äger våldet rum menar och låter sig inspireras av . Det är när undantaget blir regel eller när dessa inte går att särskilja från varandra att det nakna livet starkast associeras till idén om suveränitet (Agamben 1998). Miljonprogramförorten som undantag As nomos of the global racial order, whiteness and its Empire represent planetary authority over the life and death of not only humans but non-humans as well. Non-white, colonial, and worlds occupy the paradoxical spaces of exception of the Empire of whiteness. Non-whites are the signposts of bare life, the politically unqualified life and as such negations of whiteness, and hence central to the racialized bio and geopolitical calculus of the Empire of whiteness. (, 2006) Den användning av Agambens teori om Homo Sacer och undantagstillstånd som testas i det här arbetet kan sammanfattas i idén om den belägrade förorten. Tankegången är att förorten skapas som problem i massmedier och därefter rasifieras (och även sexifieras) (, och 2002). Miljonprogramförorten blir undantagna platser i den svenska staden; i representationerna är inte dessa platser och de befinner sig inte i nutiden som de behandlas som undantag (inte normala svenska bostadsområden) i debatt och politik. Idén om simultan inkludering och exkludering är därmed ständigt närvarande i konstruktionen av förorten. I det här arbetet bygger jag vidare på konstruktionen av som ett problemområde, som verkar ha gått in en ny fas av den rasifierande platsmeningskonstruktionen. Området håller på att avetnifieras, medan invandrarskapet trängs ihop till ett begränsat territorium 222 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? (områdena kring centrumet). Områdets ansiktslyftning som politiker och pressen ofta talar om handlar om att vitheten tar vid i de perifera områdena runt omkring centrumet och den försöker därmed omdefiniera områdets etniska karaktär. återfår sin svenskhet medan invandrarna relegeras i ord och handling till bestämda områden i stadsdelen. skriver i en annan volym i den här utredningen (SOU 2006:37), att Homo Sacer kan representera flyktingarnas situation i (se även Khosravis bidrag i samma volym). I mötet med polisen visar flera av hans intervjupersoner hur de upplevt att de har förlorat (eller aldrig haft) sina medborgerliga rättigheter. Under upprepade erfarenheter av våld och godtycklig behandling från polisens sida har människor känt misstänkliggörande, utsatthet och hopplöshet. Flyktingar i hamnar i ett slags, med Agamben, undantagstillstånd från lag och rättigheter (2006). Statistiskt brukar delas upp i fem stadsdelarTPF 1 FPT. Dessa är , , Vårdsätra, Sunnersta, och . Intressant nog har denna indelning följt både geografiskt territoriella linjer och redan befintliga sociala avgränsningar. Som statistiken visade var bostadsmarknadens karakterisering i termer av typer av bostäder strukturerad efter en klar territoriell indelning. Denna indelning, särskilt på mikronivå, ställde upp småhus respektive flerbostadshus, samt äganderätter respektive bostads- och hyresrätter separat ifrån varandra. Uppdelningen överensstämde med sociala skiljelinjer mellan områden mätta i termer av den lokala strukturen för bland annat inkomst- och utbildningsnivåer. De fem stadsdelar som består av är inte bara geografiskt åtskilda genom skogar och vägar utan de har helt olika social och etnisk karaktär. är ett universitetsområde huvudsakligen bestående av dess inrättningar, inklusive student- och personalbostäder. består av både bostäder (nybyggda bostadsrätter dominerar) och vårdinrättningar, främst kopplade till den psykiatriska vården. Vårdsätra och Sunnersta är nästan utesluTP 1 PT , 1986–2002, och därmed för intervjustudien med de boende, delades kommundelen både politiskt och administrativt mera formellt upp i samma fem stadsdelar. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 tande villaområden med höginkomsttagarhushåll och mycket svenska områden. Andelen personer med utländsk bakgrund i de villadominerade stadsdelarna var 1991 , av vilka kom från länder utanför (1997). Andelen hade stigit med efter (se tabell 1). En sak är vad de politiskt administrativa indelningar säger och en annan är hur den allmänna stigmatiserade föreställning definierar . Enligt mentala segregation (, ibid) definieras inte som denna ojämlika variation utan som flerbostadshusområdena bestående huvudsakligen av hyresrätter kring . Av alla f.d. stadsdelarna i kommundelen, skulle möjligen Sunnersta, på grund av sin geografiska närhet, kunna kopplas till förorten . Det var dock av intervjuerna med de boende att bedöma föga troligt att någon som bodde i Sunnersta, eller i någon av de andra tre av stadsdelar var villig att identifiera sig själv som gottsundabo. Att dessa stadsdelar administrativt tillhörde har nog inte mer än en formell betydelse för dess invånare. Detta framgår klart av intervjuerna med gottsundabor födda i som bodde i området och gärna ville göra det förtydligandet. Även invandrade personer som intervjuades ville markera skillnaderna mellan och resten av . Trots att området i sin helhet består av hyreslägenheter i flerbostadshus beskrivs , av nästan alla intervjuade, som ett högstatusområde, eftersom de andra tre delarna domineras av småhus. En intervjuperson som bodde i ett av perifera område, officiellt benämnt , ville i stället kalla det för . En vilja att identifiera sig med ett område som konstruerats som ett med relativt högre status och ständigt skjuta ifrån sig det socio-rumsligt dåliga uppenbaras i intervjuerna. Detta återkommer jag till. En återgång till en mental uppdelning snarare än en administrativ i och med kommunens beslut att gå ifrån kommundelsindelning, har gett dessa individuella och kollektiva lokala självidentifieringar större fastförankring i den lokala rasifierade uppdelning av den forna kommundelen. De behöver inte längre höra ihop administrativt. Men det finns vissa offentliga rum som fungerar som gemensamma offentliga rum för alla stadsdelens invånare. Den viktigaste är utan tvekan . Centrumbyggnaden tillhör det kommunalägda fastighetsbolaget . SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? Centrumet har genomgått några förändringar sedan invigningen . uppfattades centrumet som funktionellt av invånarna. Där fanns allt som man kunde förvänta sig av service. förväntas spela en viktig roll i pågående upplyftande process. Detta återkommer vi till . rasifiering - historia och geografi är en med staden mått mätt ganska stor stadsdel. Förorten har dessutom en urban struktur som liknar den som en stad i en större skala kan tänkas ha. En mindre stad snarare än en förort där det bland annat finns ett administrativt och kommersiellt centrum, där trafiknätet, som väl täcker hela området, konvergerar. Runt om i förorten finns ett antal differentierade bostadsområden med sinsemellan varierad socio-ekonomisk status. Stadsdelen kan definieras som en mer eller mindre sammanhängande förort, ett tämligen fullkomligt lokalt samhälle med andra ord. Som det går att spåra ur dess invånares berättelser, var man bor i detta lilla samhälle spelar stor roll för de individuella boendeerfarenheter skilda invånare har. Just denna karakteristiska geografiska interna variation gör det möjligt att tala om inte bara ett , utan om flera. Dessa flera beror på en stark intern segregation, vilken döljs bakom statistiken när denna samlas på en aggregerad nivå. Till och med mer finfördelade former av etniskt baserad befolkningskoncentration avslöjas på mindre statistiska enheter som kvartersnivå och fastighetsnivå. I ligger de mest attraktiva områdena i utkanterna, inte i centrum. Denna lokala struktur påminner om det utbredda mönster som går att återfinna i europeiska städer i allmänhet, dvs att lågstatus bebyggelsen samlas i centrala delar medan de välbärgade bosätts i städernas periferi. Med landets efterkrigsbostadspolitik blev svenska städer till synes skonade av nedgången i deras centrala områden. kan sägas ha genomgått en odramatisk gentrifieringsprocess i och med ett reglerat underhållstvång av alla byggnaderna. Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 Tabell 1. Statistik över stadsdelar befolkning 2005 Andel med utländsk bakgrund 2005 Andel småhus Andel flerbostadshus Antal bostäder totalt Inkomster 2004 Män Kvinnor 423 18.7 18.5 81.5 248 250 293 210 4 229 35.1 32.0 68.0 1 837 241 274 204 9 424 47.6 15.9 84.1 4 269 230 267 195 Vårdsätra 252 8.3 100 0 129 241 277 202 Sunnersta 5 432 10.6 94.3 5.7 1 761 240 282 198 Total 19 760 33.6 - - - - - - Källa: kommun, . Hur gick det till i ? Förorten föddes i princip tillsammans med Miljonprogrammet. De högsta husen och därmed den tätaste bebyggelsen anordnades kring . Lägre bebyggelse lokaliserades i ringarna runtom. Den bebyggelse som kom till bestod även den mestadels av lägre bebyggelse i både flerbostads- och småhus och även den fyllde de perifera ringarna i området. I har en aktiv dirigering av invandrade personer (och med stor sannolikhet även andra sociala grupper) till förekommit. För andra intervjuade var detta enda alternativet, som behovet att få tag i en bostad var akut. Utan undantag hade de intervjuade, beroende av diverse omständigheter, mer eller mindre hamnat i . Ingen hade aktivt sökt sig dit från början. Med eller utan avsikt har strukturell diskriminering i boendet inneburit att immigranterna berövats möjligheten att välja bostadsområde och boendevillkor. Precis som i den socio-ekonomiska boendesegregationen, handlar koncentrationen av personer med utomeuropeisk bakgrund till vissa stadsdelar i staden varken om fria val eller individuella preferenser. Den strukturella diskrimineringen i boendet har varit en av de viktigaste grundpelarna i processerna av stadens rasifiering. De invandrades koncentration till området var ett tämligen förutsägbart resultat av denna systematiska dirigering. Rasifieringsprocessen aktiverades i det här fallet inte som en planerad befolkningsfördelning, utan snarare som ett resultat av just bristen på långsiktig stadsplanering samt myndigheternas passiva accepterande av bostadsmarknadens diskriminerande villkor. Man kan i brist på specifikt forskningsmaterial spekulera kring de tankar och strategier som styrde denna etniskt 226 SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? snedda dirigering av nykomna flyktingar från alla världens hörn till några få förorter. Säkert är dock att detta, tillsammans med det redan av efterkrigstidens bostadspolitik och stadsplaneringen cementerade sociala segregation, kom att ge ett rumsligt mönster av en rasifierad urban struktur i och i övriga svenska städer och förorter. Säkert är också att dessa villkor inte ännu har motverkats av en mer offensiv invandrarbostadspolitisk strategi som med hjälp av olika bostadspolitiska instrument till exempel bestämmer sig för att öppna svenska områden, de vita öarna, för invandrare. Multikulturalism eller rasifiering har blivit mångkulturellt uttalas det ofta i den allmänna och även i den politiska debatten. i synnerhet har fått den benämning, det mångkulturella . Multikulturalism sägs ha som främsta princip ett erkännande av och en respekt för kulturella skillnader. Men en viktig kritik av multikulturalism handlat om dess politiska neoliberala karaktär (1991, 1994). Kritiken kan sammanfattas som att projektet är en ny version av den långa västerländska traditionen av kolonialism. I den mån diskursen om multikulturalismen inte tar upp frågor om befrielse, om social och ekonomisk jämlikhet, eller maktfrågor, innebär denna ingen utmaning. I stället förflyttar diskursen frågor om exploatering, förtryck och orättvisa till ett föregivet och neutralt område bestående av kulturell skillnad och egenart. Multikulturalism handlar inte heller om en i grunden sund men illa genomförd politik, som många med god vilja skulle vara benägna att tro. Det handlar snarare om ett misslyckat försök att med kulturella lösningar komma till rätta med icke-kulturella problem. Diskursen om integration har, i multikulturalismens retorik, präglats av en kulturreduktionistisk karaktär. Det tas för givet att människor som kommer till kommer från annorlunda kulturer. Deras ofta icke definierade annorlunda kulturella egenskaper används även för att förklara brister i den så kallade strukturella integrationen, det vill säga en hög arbetslöshet eller segregerade boendemönster bland den invandrade befolkningen. I en kritisk granskning av det så kallade multikulturella samhället är detta ett väsentligt konstaterande. Multikulturalism, som flera europeiska och andra industria227 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? SOU 2006:73 liserade nationer anser sig ha nått, handlar egentligen inte om något erkännande eller hyllande av skillnader. Multikulturalism och angränsande frågor döljer problem som i själva verket gäller makt och hegemoni. (1991, 1994). Denna fixering vid föreställda kulturella skillnader har konsekvenser på flera samhälleliga nivåer. Möjligen är den viktigaste av konsekvenserna att den förstärker en indelning av nationen i Vi och De. Samhället välkomnar De Andras exotiska mat, läckra kvinnomode och annorlunda musik, som det från flera håll påstås att invandrare, De Andra, är kriminella, narkotikamissbrukare och bidragsberoende. Integrationsretoriken, som förutsätter utanförskap och en Vi/De indelning kan, när allt kommer omkring, bidra till att de problem som först och främst drabbar De Andra, såsom rasistiskt våld och diskriminering, och inte minst boendesegregation, inte ska angå hela befolkning utan endast den invandrade befolkningen och deras barn. I intervjustudien i den antagna multikulturella uppenbaras just frågan om social ojämlikhet i relation till trivsel i området. De intervjuade invandrade personerna kopplade sin bild av bostadsområdet till hur tillgången till både kommersiella och kollektiva välfärdstjänster såg ut. Om man ska nämna något som intervjupersonerna, oavsett var i de bodde, upplevde som genomgående positivt var det: tillgången till serviceutbud. I finns allting, var det flera som uttryckte. Särskilt omnämnt var de goda bussförbindelserna och att allt man behövde handla i princip fanns där. Trots denna positiva bild av serviceutbudet i området hade nedskärningarna i de kommunala tjänsterna inte passerat obemärkt för intervjupersonerna. Enligt flera hade besparingarna påverkat servicekvalitén. Besparingarna har gjort att kvalitén i undervisningen sjunkit och hemspråksundervisningen påtagligt försämrats, var det flera som tyckte, för många barn och för lite personal. På vårdcentralen var det långa väntetider. Inom socialförvaltningen hade atmosfären blivit hårdare, man vill inte gärna komma under för att undvika att komma dit och söka socialbidrag. Det finns personal där som är mycket hårda mot invandrare och de verkar tycka att alla invandrare är lika, var det någon som uttryckte det som flera andra hade påpekat (1997). till exempel som bodde intill centrum var väldigt nöjd med . Busshållplatsen låg precis utanför huset. SOU 2006:73 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? kände inte till andra områden i men hon trodde att det var lika bra överallt. (...) jag tycker inte att det kan finnas några nackdelar [med att bo i ]. För att jag är för det mesta hemma där jag trivs bra. Den största fördelen är köpcentrum som ligger så nära med bankTPF 2 FPT och vårdcentral och olika busslinjer som går härifrån. Det spelar ingen roll när man kommer och går för att det alltid finns bussar. Så jag tycker att allt är bra här. under stora till exempel jul och sådant är det mycket högt ljud som är besvärligt. Multikulturalism har lyfts upp som ett samhällsprojekt där för givet tagna kulturella skillnader mellan olika etniska grupper skulle tas tillvara. Dock har multikulturalism inte tillfört minoritetsgrupper några bättre levnadsvillkor i de länder där projektet tagits in i den politiska dagordningen samt i officiella diskurser om Den . är inget undantag (1994). När det gäller boendet och dess betydelse för de sociala relationerna i just det här området, som oftast kallas för multikulturellt, var erfarenheterna skilda. Några intervjuade hade förståelse för de svenskar som flyttar på grund av en bristande kvalité i utbudet av kommunala tjänster, i synnerhet skola och barnomsorg, och även för att det finns många invandrare i området, som de uttryckte det.