sou · GUB381 · 2007-01-01 00:00:00 — Skogsbruksplanläggning, uppdrag åt arbetsmarknadsmyndigheterna, inventeringsuppdrag och skötsel av formellt skyddade områden ansåg utredaren även fortsättningsvis bör kunna vara en del av myndighetens uppdragsverksamhet medan hon var mer tveksam när det gäller skötseluppdrag åt exempelvis kommuner. Utredaren förordade också en uppdelning på personalnivå av den avgiftsfinansierade uppdragsverksamheten och den anslagsfinansierade myndighetsverksamheten inom den nya myndigheten. Hon ansåg att det borde tillskapas ett brett sammansatt forum där SVO:s uppdragsverksamhet kunde diskuteras. 21.2.4 SVO:s tillsynsverksamhet När det gäller SVO:s tillsyn enligt skogsvårdslagen konstaterade utredaren i delbetänkandet att denna har minskat i omfattning . betonade hon att dagens skogspolitik är beroende av att det finns möjligheter för de skogliga myndigheterna att bedriva tillsynsverksamhet. Det gäller inte minst mot bakgrund av att uppföljningar hade visat att skogsägarna inte har tagit sin del av det skogspolitiska ansvaret på exempelvis föryngringssidan. Utredaren ställde sig mycket positiv till de metodutvecklingsprojekt som bedrivs inom SVO på tillsynsområdet men var bekymrad över att det tycktes råda en viss brist på enhetlighet i Den nya SOU 2006:81 18 tillsynsarbetet. Sådana brister är, enligt utredaren, särskilt allvarliga när det gäller myndighetsutövning. konstaterade hon att dessa enhetlighetsproblem tas på stort allvar av myndighetens ledning. 21.2.5 Övrig verksamhet Utredaren betonade vikten av att utvärdering, uppföljning och inventering ges en framskjuten roll inom SVO. Hon lyfte fram betydelsen av att håller sig väl framme på den internationella skogliga arenan och gjorde bedömningen att den föreslagna enmyndighetslösningen (se nedan) kommer att underlätta för SVO att frigöra resurser för dessa ändamål. 21.2.6 Ny organisationsform för SVO Utredaren sammanfattande bedömning var att SVO i många stycken fungerar på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Hon hänvisade också till pågående förändringsarbete inom organisationen som syftade till att komma till rätta med flera av de problem som trots allt förekommer. Utredaren ansåg emellertid att många av förändringsprocesserna inom SVO skulle vara betjänta av att koncernmyndigheten omvandlas till en enmyndighet, vilket hon också föreslog. Vidare ansåg hon att det inom en enmyndighet blir lättare att samordna exempelvis ekonomiadministration och IT-verksamhet samt att utnyttja personalresurserna optimalt. Hon underströk att en samordning av olika funktioner bör lokaliseras till regionala centra och att samordningsvinster som uppkommer vid tillskapandet av en enmyndighet bör komma den nya myndigheten till del fullt ut. Eftersom enmyndighetsmodellen koncentrerar mycket av beslutsmakten till generaldirektören och den nya myndighetens ledningsgrupp föreslog utredaren att ombildas till en styrelse med fullt ansvar. Vidare föreslog hon att det inom varje skogsvårdsregion bildas ett särskilt råd med bred sammansättning. Utredaren pekade på att ett utökat och mer formaliserat samarbete mellan SVO och länsstyrelserna kommer att ge goda SOU 2006:81 Den nya 19 förutsättningar för en samordning längre fram. erinrade hon om att har i uppdrag att se på hur staten bör vara organiserad på regional nivå. Hon ansåg att kommittén bör göra en samlad bedömning av konsekvenserna av att samla den regionala statliga administrationen i en och samma myndighet. 21.3 I budgetpropositionen för föreslog regeringen att och skogsvårdsstyrelserna skulle slås samman i enmyndigheten . beslutade i enlighet med regeringens förslag.2 förslag om en avveckling av SVO:s s.k. rotpoststämpling på uppdrag samt att uppdragsverksamheten ska skiljas personalmässigt från myndighetsverksamheten har ännu inte realiserats. Däremot har det, i linje med utredningens förslag, bildats ett råd med uppgift att diskutera uppdragsverksamhet. håller även på att utse ledamöter i de fem regionala sektorsråd som i viss utsträckning kan anses ersätta de tidigare skogsvårdsstyrelsernas styrelser. Förslaget om att ombilda till en styrelse med fullt ansvar bereds fortfarande inom . 21.3.1 Ny organisation3 Den nya samlade skogsmyndigheten, , började formellt sin verksamhet . Utöver sammanslagningen av de tidigare skogliga myndigheterna har det genomförts en intern omorganisation inom den nya myndigheten. En ny organisation har bemannats och träder formellt i kraft . Den nya organisationen redovisas översiktligt i figur 21.1. Den regionala strukturen har förändrats, lednings- och uppföljningsfunktionerna har förstärkts och de skogliga och administrativa stödfunktionerna har samlats i två nationellt sammanhållna 2 Prop. 2005/06:1, bet. 2005/06:MJU2. 3 Beskrivningen bygger huvudsakligen på följande två rapporter från till regeringen: , Redovisning av uppdraget att förbereda inrättandet av den nya , samt , Arbetet med att implementera den nya skogsmyndigheten, . Den nya SOU 2006:81 20 avdelningar (Skogsavdelningen respektive Serviceavdelningen). Bemanningen på flera chefspositioner har förändrats. Noterbart i det sammanhanget är att andelen kvinnliga chefer har ökat från till . Figur 21.1 organisation Enligt har målet med förändringen varit att med större effektivitet och flexibilitet samt på ett mer enhetligt sätt utnyttja tillgängliga resurser, som den lokala förankringen bibehålls. En viktig förutsättning för detta är, enligt , en mer sammanhållen och tydlig ledning. Verksledning Verksledningsstab Serviceavdelning - enheter Skogsavdelning - enheter 5 regioner 5 regioner inkl. regionledningsstaber 44 distrikt - enheter Skogsavdelning - enheter 5 regioner 5 regioner inkl. regionledningsstaber 44 distrikt 2006:81 Den nya 21 21.3.2 Bibehållen lokal förankring Utöver en bibehållen lokal förankring innebär förändringen att stabsresurser har blivit gemensamma för hela myndigheten, en tydligare uppdelning av styr- och stödstaber samt färre regioner. Regionindelningen är främst gjord med, det som betecknar, internadministrativa utgångspunkter. Det är den lokala organisationen, dvs. distrikten, som svarar för den operativa verksamheten och som i första hand utgör kontaktpunkten för skogsägare, myndigheter, organisationer och andra intressenter. De fem regionerna inrymmer sammanlagt 44 distrikt. Inom varje distrikt finns oftast flera lokala kontor. Distriktens verksamhet och distriktschefsrollen genomgår betydande förändringar, vilket har påverkat utformningen av myndighetens lednings- och stabsfunktioner. Den nya stabsorganisationen har, enligt , ökat möjligheterna till effektivisering och rationalisering av den stödjande verksamheten, vilket också har skapat utrymme för en förstärkning av distrikten. Sammantaget innebär förändringen en överföring av resurser från stödjande till operativ verksamhet på . Den tekniska utvecklingen har öppnat möjligheter att införa nya system och rutiner och en mer rationell organisation. Ett exempel är en gemensam enhet för löne- och ekonomiredovisning, som lokaliseras till . Denna ska vara i drift . Ett fyrtiotal anställda blir övertaliga i samband med omorganisationen. Företrädesvis är det löne- och ekonomiadministrativ personal som berörs. 21.3.3 Reviderad verksamhet och fortsatt förändringsarbete Den nya myndighetens vision och långsiktiga verksamhetsmål är oförändrade. anser dock att den nya organisationen ger väsentligt bättre förutsättningar att uppfylla dessa mål, inte bara genom att mer resurser har överförts till den operativa verksamheten utan också genom bättre styrning, ökad enhetlighet och ett i många stycken förändrat arbetssätt. Den lokala distriktsorganisationen i det avseendet ha en nyckelroll. Ansvar och befogenheter har i ökad utsträckning lagts ut på distrikten. Även om dessa inte omfattats av den organisa Den nya SOU 2006:81 22 toriska förändringen innebär deras utvidgade roll samt nya arbetssätt, system och rutiner betydande förändringar jämfört med tidigare. framhåller att förändringsarbetet bara är påbörjat. krävs ett intensivt utvecklingsarbete för att tillvarata de möjligheter som de ändrade förutsättningarna ger. Det handlar bl.a. om utveckling av ledarskap, IT-stöd, administrativa rutiner m.m. Enligt tar det innan det är möjligt att göra utvärderingar av de totala effekterna av omorganisationen och det övriga förändringsarbetet. 23 22 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 22.1 Direktiven Av regeringens direktiv till framgår det att skogspolitiken har utvärderats två gånger (1997 och 2002). Den förra av dessa utvärderingar resulterade i mindre ändringar i skogsvårdslagen (SVL) och i skogsvårdsförordningen. I direktiven anges det vidare att en bedömning av om SVL har bidragit till skogspolitikens måluppfyllelse kräver att lagen utvärderas. Även tillsynen över SVL:s efterlevnad ska utvärderas. 22.2 Disposition och avgränsningar I denna dels andra kapitel har skogsvårdslagstiftningen introducerats1 genom att dess nutidshistoria har beskrivits och lagstiftningens huvudsakliga innehåll har skisserats. I detta kapitel förs inledningsvis ett resonemang om de inom skogspolitiken använda begreppen lag- och rådgivningsnivå som används inom ramen för skogspolitiken. Därefter introduceras och tillämpas en måluppfyllelsemodell för att bedöma skogsvårdslagstiftningens betydelse för uppfyllandet av de skogspolitiska målen. Noteras bör att direktiven endast anger att skogsvårdslagen (SVL) ska utvärderas. SVL är dock en ramlag och ges mycket av sitt innehåll i författningar på lägre nivå. Den utvärdering som görs i detta kapitel tar därför hänsyn till hela skogsvårdslagstiftningen, dvs. även skogsvårdsförordningen och föreskrifter. Även allmänna råd beaktas. I kapitlet behandlas inte den i skogspolitiska sammanhang betydelsefulla överföringen av lagens bokstav till berörda genom 1 Utöver Skogsvårdslagen (SVL) innefattar begreppet skogsvårdslagstiftningen här även Skogsvårdsförordningen samt föreskrifter utgivna av . svarar även för allmänna råd för tillämpningen av SVL. Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 24 exempelvis den information och rådgivning som m.fl. svarar för. Vidare bör det nämnas att skogsvårdslagstiftningen på olika sätt även berörs i flera andra kapitel i detta betänkande. 22.3 Lag- och rådgivningsnivå Skogspolitiken bygger på grundtanken att statsmakterna i lagstiftningen lägger fast en miniminivå för vad man förväntar sig av markägarna på vissa områden. är det nödvändigt med ett agerande utöver denna miniminivå för att skogspolitikens mål ska kunna nås. Målen är alltså mer ambitiösa än lagens minimikrav. Den första nivån brukar betecknas lagnivån och åsyftar bl.a. kravet på att åtgärder måste vidtas för att säkerställa återväxt efter avverkning. Den skogspolitiska målribban ligger således dock högre och betecknas ibland rådgivningsnivån. Det är upp till denna nivå den skogliga myndigheten genom allmänna råd och olika rådgivningsinsatser vill lyfta skogsägarnas agerande. Rådgivningsnivån ska vara en slags genomsnittsnivå som det svenska skogsbruket ska nå för att man ska kunna säga att skogspolitikens övergripande mål är uppnådda. När gör uppföljningar av hänsynen i samband med avverkning gör man en sammanvägd bedömning efter en tregradig skala: Bättre än 30 § SVL. I nivå med 30 § SVL. Sämre än 30 § SVL. För att något förenklat illustrera systemets funktion kan man tänka sig ett poängsystem från 19 där avverkningar som får 03 poäng vid bedömning av avverkningshänsynen anses ligga under lagnivån eller annorlunda uttryckt är sämre än kraven i 30 § SVL. Avverkningar som får 46 poäng klassas som i nivå med 30 § SVL, medan de med 69 poäng anses vara bättre än 30 § SVL. I den sistnämnda gruppen hamnar alltså de avverkningar som ligger ovanför den s.k. rådgivningsnivån och som alltså anses uppfylla skogspolitikens mål. Det poängsystem som illustrerar ovanstående beskrivning motsvaras i verkligheten av den inventeringsinstruktion som använder vid genomförandet av s.k. polytaxinventeringar. I denna finns olika hänsynsvariabler som ska bedömas efter vissa SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 25 kriterier. Dessa variabler och kriterier utgör sammantaget den måttstock som använder för att bedöma vilka poäng hänsynen vid en avverkning får. 22.3.1 Invändningar mot tvånivåsystemet Det tänkesätt med rådgivnings- och lagnivåer som har illustrerats ovan har mött en del invändningar från bl.a. Skogsindustrierna och skogsägarrörelsen. Kritiken kan i stora drag sammanfattas i följande punkter: Måttstocken är fel utformad. Nivåerna ligger på fel poängnivå. Den skogliga myndigheten är inte tillräckligt tydlig med att åtgärder över lagnivån är frivilliga. När det gäller måttstockens utformning (i det här fallet Polytaxinstruktionen) anser kritikerna att denna utgör en (1) uttolkning av rådande skogspolitik, men att det måste finnas utrymme för andra uttolkningar. Mätt mot måttstock kan en uppföljning av avverkningshänsyn ge ett mer negativt utfall än om uppföljningen hade gjorts med hjälp av en måttstock som hade byggt på en annan uttolkning av skogspolitiken. Kritiken sammanhänger således med vem som ska rätt att uttolka rådande skogspolitik. Om man bortser från olika syn på måttstockens utformning återstår trots detta en kritik som handlar om när man har uppnått de skogspolitiska målen. Om vi återvänder till ovan beskrivna poängindelning med intervall för de olika nivåerna kan vissa anse att det kunde vara lika rimligt att lagnivån ligger mellan två och fyra poäng och att allt över fyra poäng innebär att skogspolitikens mål är uppnådda. Den sista punkten i uppräkningen ovan handlar om att den skogliga myndigheten måste göra en tydlig åtskillnad mellan det som är ett krav enligt skogsvårdslagstiftningen och det som är ett råd om en åtgärd som markägaren kan utföra på frivillig grund för i att skogspolitikens mål sammanvägt och på övergripande nivå ska nås. Den kritik som kan knytas till denna punkt handlar mycket om hur (och kanske främst de dåvarande skogsvårdsstyrelsernas) tjänstemän förmedlar skillnaderna mellan de båda nivåerna. Kritiska synpunkter går ut på att det i en rådgiv Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 26 ningssituation inte tillräckligt klart framgår att det finns en miniminivå som skogsägaren måste uppnå och en högre skogspolitisk ambitionsnivå som enligt uttolkning innebär att skogsägaren bör agera på ett visst sätt. Resultatet kan, enligt kritikerna, bli att skogsägaren uppfattar rådgivningsnivån som ett krav enligt gällande lagstiftning. Ett problem som sammanhänger med detta är att alternativa uttolkningar av politikens rådgivningsnivå gjorda av exempelvis skogsägareföreningar har svårighet att få genomslag då den skogliga myndighetens uttolkning uppfattas som ett lagkrav. 22.4 Måluppfyllelsemodell Skogsvårdslagstiftningen är ett av de viktigaste medlen för att uppnå skogspolitikens mål. Att utvärdera ett helt lagstiftningskomplex är emellertid en inte helt okomplicerad uppgift. Även om varje skogsägare är skyldig att känna till lagens innehåll blir tillämpningen av en ramlag som SVL i stor utsträckning ett resultat av markägarnas egna uppfattningar och den styrning som sker med hjälp av andra styrmedel än själva regelverket. Det handlar inte minst om hur lagens övergripande målsättningar bryts ned och kommuniceras till dem som berörs av lagstiftningen. Här kan information och rådgivning liksom den som kanaliseras via skogsägareföreningar m.fl. anses ha stor betydelse. Då utredningens direktiv betonar SVL:s roll som medel för uppfyllelsen av skogspolitikens mål ligger det nära till hands en basera utvärderingen på en måluppfyllelsemodell. En sådan skulle kunna innebära att följande tre frågor besvaras: 1. Vilka är målen för skogspolitiken? Har målen uppnåtts? Hur har SVL bidragit till eller motverkat måluppfyllelsen? Den första frågan har besvarats i betänkandets kapitel fyra liksom även den andra frågan när det gäller miljökvalitetsmålet Levande skogar. I de följande avsnitten ges en närmare beskrivning av den måluppfylleseanalys som gjorts av de sektorsmål som gällde . Vidare besvaras den tredje frågan ovan beträffande dessa sektorsmål samt när det gäller Levande skogar.2 2 Svaren på fråga tre bygger bl.a. på uppgifter från Per , fd lagexpert på . SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 27 22.5 Skogspolitikens mål I kapitel fyra beskrivs målen för skogspolitiken. Det framgår att en uppsättning sektorsmål gällde och att en annan uppsättning gäller . Miljökvalitetsmålet Levande skogar med tillhörande delmål har till viss del arbetats in i nu gällande sektorsmål. En regionalisering av såväl sektorsmålen som miljökvalitetsmålet Levande skogar pågår. Sammantaget finns således en äldre uppsättning sektorsmål som det i viss utsträckning har gjorts utvärderingar mot samt miljökvalitetsmålet Levande skogar där fortlöpande uppföljningar har gjorts , men där sluttidpunkten för uppnåendet av delmålen ligger framåt i tiden, närmare bestämt . Det mer övergripande generationsmålet ska inte vara uppnått förrän . Även den nya uppsättningen sektorsmål har sluttidpunkten . Dessa mål är dessutom så nytillkomna att utvärderingar mot dem kan anses vara mindre meningsfulla i ett så tidigt skede av målperioden. Viss uppföljning är dock möjlig då några av sektorsmålen är identiska med delmål i Levande skogar. I detta avsnitt redovisas resultatet av de uppföljningar som gjorts av den äldre uppsättningen sektorsmål och av miljökvalitetsmålet Levande skogar. Fortlöpande görs kopplingar till den tredje frågan i den utvärderingsmodell som skisserades i inledningen av detta kapitel, dvs. frågan om i vilken utsträckning skogsvårdslagstiftningen har bidragit till eller motverkat uppfyllelsen av målen för skogspolitiken. 22.6 Uppföljning av sektorsmål I betänkandets fjärde kapitel redovisades en uppföljning från 2001 av de kortsiktiga sektorsmål som gällde under perioden 19982003.3 Vidare omnämndes den kompletterande uppföljning som på uppdrag utförde av dessa mål . Slutsatsen från denna uppföljning var att den prognos av måluppfyllelsen som gjordes i 2001 stod sig ganska väl. Nedan listas målen och sammanfattande kommentarer från uppföljning . Därutöver görs också 3 SOU 2005:39. Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 28 en reflektion kring måluppfyllelsemodellens tredje fråga dvs. i vilken utsträckning SVL har påverkat måluppfyllelsen. 22.6.1 Mål för föryngringsavverkning Den avverkade arealen uppfyller minst SVL:s krav på natur- och kulturmiljöhänsyn. På en väsentligt större del av arealen är hänsynen bättre än vad SVL kräver. Mängden död ved med naturvärden och mängden grova äldre träd ökar. I 2001 konstaterade att av den föryngringsavverkade arealen uppfyllde SVL:s krav på natur- och kulturmiljöhänsyn . Målet att hela arealen skulle uppfylla lagkraven kunde därför, enligt , inte anses vara uppnått. Detsamma gällde delmålet om ökad mängd död ved. Att detta mål inte nåddes förklarade med gångna decenniers städambitioner, dvs. en strävan att inte lämna kvar död ved efter en avverkning bl.a. i syfte att minska risken för angrepp av skadeinsekter. Delmålet om hänsyn vid avverkning utöver lagens krav ansåg hade uppnåtts då arealen hade fördubblats . Även delmålet om mängden grova träd ansågs vara uppfyllt eftersom antalet levande grövre träd hade ökat från perioden 19951999 till perioden 19982002. Dessutom hade virkesförrådet av gamla lövträd liksom arealen gammal skog ökat . Skogsvårdslagens betydelse Som har beskrivits ovan regleras hänsyn vid avverkning genom 30 § SVL. I paragrafen ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om den hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötseln av skog. I skogsvårdsförordningen bemyndigas att meddela föreskrifter om hur denna hänsyn ska tas. Därutöver har till stöd för lagtillämpningen utgivit ett antal råd om hur hänsynskraven i 30 § SVL lämpligen bör uppfyllas. Vid bedömningen av måluppfyllelsen använder de resultat som har inhämtats genom den s.k. polytaxinventeringen. SOU 2006:81 Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen 29 Vid denna inventering bedöms bl.a. ett antal miljövariabler på ett urval föryngringsavverkningar. Som har beskrivits i detta kapitel har föreskrifterna samt den inventeringsinstruktion som används således betydelse för var ribban hamnar dvs. var gränsen går mellan den s.k. lagnivå och den rådgivningsnivå som finns inbyggd i den här aktuella målformuleringen. Huruvida SVL med tillhörande föreskrifter och allmänna råd har bidragit till eller motverkat måluppfyllelsen blir här en mindre relevant fråga då de snarare är en del av målet än ett medel för att nå målet. Mer intressant är i stället att fundera över om de föreskrifter och allmänna råd som lägger ribban i lagstiftningen är de rätta, om den rådgivning som ges av bl.a. avspeglar de olika nivåerna och om de variabler som följs upp vid bedömningarna av måluppfyllelsen är de rätta.4 När det gäller den del av det här aktuella målet som handlar om död ved anges det i föreskrifter till 30 § att när det finns döende och döda träd, hålträd, boträd och träd som kan utvecklas till boträd samt kulturpåverkade träd, ska sådana träd lämnas kvar i första hand. I allmänna råd kopplade till aktuell föreskrift framgår att äldre vindfällen, högstubbar och torrakor bör lämnas kvar vid avverkning samt att döda träd och vindfällen som har lämnats kvar vid avverkningen så långt som möjligt bör skyddas vid följande skogsvårdsåtgärder. anges det i för skydd mot insektshärjningar (29 §) att mängden död ved som lämnas kvar efter en avverkning inte får överstiga en viss volym. Förståelsen för den döda vedens betydelse ur miljösynpunkt hade möjligen varit högre om tydligare krav på kvarlämnande hade ställts i föreskrifterna eller på högre nivå i lagstiftningen. är det här, liksom i fallet med flera av som preciseras genom föreskrifter och därtill knutna allmänna råd, sannolikt avgörande för måluppfyllelsen hur dessa föreskrifter och råd kommuniceras till berörda aktörer. Ett tydligt lagkrav på kvarlämnande av en viss mängd död ved i kombination med ambitiösa tillsynsinsatser hade dock inte nödvändigtvis varit ett mer effektivt instrument för att öka volymen död ved än dagens inriktning mot mjukare bestämmelser i lagstiftningen i kombination med rådgivningsinsatser. Vidare bör det även hållas i minnet att den döda veden inte enbart är av godo i skogen. De skogsskyddsbestämmelser som finns i lagstiftningen syftar ju 4 Ett mer utförligt resonemang om hur de olika nivåerna förhåller sig till varandra redovisas längre fram i detta kapitel. Skogsvårdslagen och måluppfyllelsen SOU 2006:81 30 till att förhindra oönskad förökning av skadeinsekter för att säkerställa att produktionsmålet inte äventyras. Utan dessa bestämmelser hade mängden död ved i skogen till gagn för uppfyllelsen av här aktuellt miljödelmål möjligen varit större. hade det varit svårare att hävda att man då hade gjort en rimlig avvägning mellan skogspolitikens båda jämställda mål. Beträffande den del av målformuleringen som avser grova äldre träd kan det noteras att det i föreskrifter till 30 § SVL anges att grova lövträd och träd av mycket hög ålder tillhör de som i första hand ska lämnas kvar vid en avverkning. Bestämmelsen bör kunna anses vara förhållandevis tydlig även om begreppen mycket hög ålder och grova inte specificeras närmare. Bestämmelsen bedöms ha varit förhållandevis lätt att kommunicera ut i samband med utbildningskampanjer, enskilda rådgivningssituationer eller genom formella lagråd. Ett sätt att förbättra måluppfyllelsen när det gäller grova träd kunde vara att knyta någon form av sanktionsavgift till att träd av nämnd beskaffenhet avverkas. Detta förutsätter emellertid en tydligare definition av vilka träd som avses och en närmare vägledning om hur prioriteringar ska göras mellan olika hänsynsinsatser.