sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Vid sådana beståndsöverlåtelser eller fusioner skall enligt gällande rätt ombildningsreglerna i 12 kap. 15 § FRL gälla i tillämpliga delar. När övergångsfrågor diskuteras är det viktigt att ha i åtanke att riskkapitalet som försäkringstagarna bidrar med, främst via konsolideringsfonden, har ett kollektivt inslag. typer av aktuariella och finansiella risker bärs av försäkringstagarna som kollektiv. T.ex. kan värdeminskningar till följd av tillfälliga nedgångar på tillgångsmarknader fördelas mellan generationer av försäkringstagare, så att den försäkringstagargrupp som under nedgången befinner sig i utbetalningsfasen inte drabbas fullt ut. Vissa övergångsalternativ nedan ger inte utrymme för kollektivt riskkapitalbidragsgivande. Förlusten av det kollektiva inslaget i riskkapitalet måste i sådana fall ställas mot vinsten av en tydlig uppdelning mellan bolagets och försäkringstagarnas medel, en stark ägarstyrning samt klara och tydliga åtaganden gentemot försäk- ringstagarna från bolagets sida. Ett helt annat sätt för ett icke-vinstutdelande livförsäkrings- aktiebolag att uppnå de krav som utredningen uppställt är som redan nämnts att genomföra en ombildning till ett ömsesidigt försäkringsbolag. Verksamheten skall i så fall också fortsättningsvis bedrivas helt för försäkringstagarnas räkning, och då kan ordningen med konsolideringsfond behållas. Försäkringstagarna i det icke- vinstutdelande försäkringsaktiebolaget blir delägare i det nya ömsesidiga försäkringsbolaget, och deras ställning stärks genom ett reellt försäkringstagarinflytande som tillförsäkras med de regler som föreslås i avsnitt 8.3. En redogörelse för de regler som föreslås gälla vid ombildning från icke-vinstutdelande aktiebolag till ömse- sidigt bolag lämnas i 8.4.6 nedan. 8.4.4Försäkringstagarna blir ägare genom emission av aktier Utredningens bedömning: Gottskrivning genom ökning av aktiekapitalet och emission av nya aktier till försäkringstagarna bör vara ett alternativ att tillgå för livförsäkringsaktiebolag som skall övergå till vinstutdelande verksamhet. Aktierna kan noteras på en marknadsplats eller lösas in av bolaget vid försäk- ringsfall med stöd av ett inlösenförbehåll i bolagsordningen. Utredningens förslag: En gottskrivning genom emission av aktier till försäkringstagarna skall kunna genomföras utan hinder av bestämmelserna i 11 kap. ABL. Vid en sådan gottskrivning skall bestämmelserna i 12 kap. ABL gälla i till- lämpliga delar. Det införs övergångsbestämmelser som innebär att undantag får göras från ABL:s föreskrifter om aktiers överlåtbarhet. Beskattning skall inte ske så länge aktiesparandet uppfyller inkomstskattelagens kriterier för P-försäkring och inte heller i fall när utbetalningar av överskott redan är skatte- fria. Gottskrivning genom emission av aktier Ombildningsreglerna i 12 kap. 16 § FRL anger som nämnts inte närmare hur värden i ett icke-vinstutdelande livförsäkringsbolag skall gottskrivas försäkringstagarna. I förarbetena till dessa regler uttalades emellertid att det inte kan uteslutas att särskilt övervärden i tillgångar kan komma försäkringstagarna till del genom någon form av riktad emission (se prop. 1998/99:87 s. 368). Ett sätt att gottskriva försäkringstagarna överskotten, som ligger i linje med nämnda förarbetsuttalande, är att genom ett förfarande som kan jämställas med en fondemission göra försäkringstagarna till aktieägare. Vid en fondemission ökas aktiekapitalet genom överföring från andra poster under eget kapital utan tillskott från befintliga aktieägare. Den lösning som skall diskuteras här liknar en fondemission men skulle riktas till andra än aktieägarna, nämligen till försäkringstagarna eller i vissa fall, i första hand vid tjänste- pensionsförsäkring, förmånstagarna. Detta fondemissionsliknande gottskrivningsalternativ skulle kunna gå till så att bolaget – eventuellt efter att ha gottskrivit en del av överskottet som villkorad återbäring – gör en till försäkrings- tagarna riktad emission omfattande återstående överskottsmedel. Hur stor andel som gottskrivs som återbäring samt vilka försäk- ringstagargrupper som detta skall gälla får avgöras av bolaget utifrån dess specifika situation. Det torde t.ex. vara lämpligt att till försäkringstagare som är i eller nära utbetalningsfasen gottskriva överskott som garanterad eller villkorad återbäring snarare än som aktier. Som tabell 2 visar skulle majoriteten av bolagen kunna gottskriva mer än hälften av överskottsmedlen som villkorad återbäring utan att solvenskvoten understiger två. Därefter kan det befintliga aktiekapitalet utökas genom en emission som omfattar återstoden av försäkringstagarnas överskottsmedel och riktas till försäkringstagare som har rätt till del i överskottet. Här beskrivna metod ryms inte inom bestämmelserna i 11 kap. ABL om ökning av aktiekapitalet och utgivande av nya aktier. För att möjliggöra metoden får därför införas en övergångsregel som innebär att metoden får användas utan hinder av nämnda bestämmelser i . Vid en gottskrivning genom ökning av aktiekapitalet och utgivande av nya aktier till försäkringstagarna och andra ersättningsberätti- gade på grund av försäkringar bör bestämmelserna om fond- emission i 12 kap. ABL gälla i tillämpliga delar. Om de ursprungliga aktieägarna vill behålla kontrollen över bolaget kräver en riktad emission enligt ovan att ägarna i vissa icke- vinstutdelande bolag tillskjuter nytt kapital. Det befintliga aktie- kapitalet är i många fall en mycket liten del av det kapital som emissionen skulle behöva omfatta. Även om de nya emitterade aktierna skulle vara röstsvaga i förhållande till de ursprungliga ägarnas aktier, skulle försäkringstagarkollektivet få majoriteten av rösterna i aktiebolaget efter ombildning om inte nytt kapital tillförs. Om de emitterade aktierna skulle få en röststyrka som motsvarar en tiondel av de ursprungliga aktiernas – vilken är den högsta tillåtna skillnaden i röstvärde enligt ABL (4 kap. 5 §) – skulle nytt kapital på behöva skjutas till för att de ursprungliga aktieägarna skulle behålla en majoritet av rösterna i , , S E B Trygg Liv Gamla och Liv (se tabell 2). Tabell 2 Nytt kapital för majoritet vid emission av aktier (mkr ) S E B Trygg Liv Gamla S E B Trygg Liv Nya Not: Beräkningen bygger på att bolagen gottskriver en del av konsolideringsfonden som villkorad återbäring så att den nya kapitalbasen (den gamla kapitalbasen minus det gottskrivna beloppet) är dubbelt så stor som den nya solvensmarginalen (den gamla solvensmarginalen plus av det gottskrivna beloppet) samt gör en fondemission av det belopp som återstår i konsolide- ringsfonden med en röststyrka som uppgår till en tiondel av de ursprungliga aktierna. Kapitalet som krävs är det belopp som de ursprungliga aktieägarna måste tillskjuta som aktiekapital (med de ursprungliga aktiernas röststyrka) för att behålla majoriteten av rösterna. Källa: Årsredovisningen för respektive bolag, utredningens beräkningar Alla tillgångar som svarar mot eget kapital undantaget aktie- kapitalet och överkursfonden får anses tillhöra försäkringstagar- kollektivet. Dessa medel skall således, givet att överskottet inte gottskrivs försäkringstagarna på annat sätt, tillfalla försäkrings- tagarna i form av nya aktier. Värdet på de aktier som försäkrings- tagaren får, det s.k. kvotvärdet (bolagets nya utökade aktiekapital dividerat med antalet aktier), kommer att motsvara en uppskatt- ning av försäkringstagarens individuella bidrag till överskottet vid det givna tillfället, dvs. i enlighet med gällande kontributions- princip. Som beskrivits i avsnitt 4.4 kommuniceras löpande till försäk- ringstagarna värden som inte har någon direkt koppling till poster på balansräkningen. Om det till försäkringstagarna kommunicerade försäkringsvärdet är högre än värdet på nettotillgångarna (som tillhör försäkringstagarna) i bolaget – dvs. konsolideringsgraden är lägre än 100 – kommer emissionsför- farandet att innebära en momentan reallokering. Detta medför att aktierna tillsammans med kvarvarande garanterade försäkrings- belopp har ett lägre värde än vad som kommunicerats till försäk- ringstagarna. Omvänt kommer ett högre värde gottskrivas försäk- ringstagarna än vad som förmedlats till dem om den kollektiva konsolideringsgraden överstiger 100. Nämnda förhållande utgör emellertid naturligtvis inte något hinder för gottskrivning genom emission av aktier till försäkringstagarna. Försäkringstagarnas ekonomiska ställning kan ju inte anses bli försvagad jämfört med då styrelsen i icke-vinstutdelande bolag när som helst och helt diskretionärt kan besluta om momentan allokering och reallokering. Med den gottskrivningsmetod genom en aktieemission som riktas till försäkringstagarna som beskrivits skulle en del av riskkapitalet ligga kvar i eget kapital som aktiekapital. Försäk- ringstagarnas aktiekapital skulle omfattas av om minoritetsskydd och andra skyddsregler. Förfarandet skulle också medföra att försäkringstagarna får inflytande över bolagets styrning i egenskap av aktieägare. Försäkringstagarnas dubbla roller skulle därmed tydliggöras. Potentiella intressekonflikter mellan försäkringstagare, i egenskap av riskkapitalbidragsgivare, och aktie- ägare försvinner, och dessutom skulle försäkringstagarna få inflytande i rätt egenskap, dvs. Försäkringstagare som ingår avtal med försäkringsbolaget efter det att övergången till vinstutdelande verksamhet är klar kommer inte att bidra med riskkapital. En övergång med hjälp av en riktad emission möter emellertid en del andra problem vilka kräver närmare överväganden. En övergångslösning enligt vilken försäkringstagarna tillförs aktier i försäkringsbolaget aktualiserar frågor om beskattning av livförsäkringar. Den lösningen kan nämligen anses innebära en separation av delar av försäkringskapitalet. Huruvida en sådan separation kan få skattekonsekvenser beror på försäkringens klassificering enligt inkomstskattelagen (1999:1229). Skattemässigt klassificeras livförsäkring antingen som pensions- försäkring (P-försäkring) eller som kapitalförsäkring (K-försäk- Utgifterna för en P-försäkring får dras av inom vissa ramar, medan belopp som betalas ut i pension är skattepliktiga i inkomstslaget tjänst. Beloppet skall enligt 10 kap. 8 § inkomst- skattelagen tas upp som intäkt det beskattningsår då det kan disponeras eller på något annat sätt kommer den skattskyldige till del. Vid K-försäkring är ordningen den motsatta; avdragsrätt saknas och utbetalade belopp är skattefria. I 58 kap. inkomst- skattelagen anges de villkor som skall vara uppfyllda för att en P- försäkring skall föreligga. Villkoren innehåller bl.a. att försäkrings- beloppen kan utgå som ålderspension, och enligt 10 § nämnda kapitel får sådan pension normalt inte börja betalas ut innan den försäkrade fyller . Liksom övriga s.k. kvalitativa villkor för P-försäkring syftar vill- koret i fråga om när utbetalning tidigast får ske till att ge skatte- mässiga förmåner i form av avdrag för kostnader för pensionering. Av lagmotiv framgår nämligen att skattereglerna för P-försäkring är inriktade på att motverka ett obehörigt utnyttjande av denna för- säkringsform och att endast försäkringar som syftar till och är ägnade för pensionering kan godtas (se bl.a. prop. 1975/76:31 s. 113 ff.). Frågan om vad som kan utgöra en utbetalning måste ses mot bakgrund av den ovan nämnda bestämmelsen i 10 kap. 8 § inkomst- skattelagen. Den bestämmelsen innebär att skatteplikt inträder när medel är tillgängliga för lyftning. I praxis har detta t.ex. ansetts få till följd att medel i en personalfond som en medlem förklarat skall stå kvar som bundna i fonden inte skall beskattas förrän de betalas ut (se RSV:s rättsfallsprot. 18/03). Vidare har en överföring av medel från en arbetsgivares vinstandelsstiftelse till en tjänste- pensionsförsäkring inte föranlett omedelbar beskattning (se RÅ 2001 not 178). En aktieemission som innebär att försäkringstagare fritt kan disponera medel som i den nuvarande ordningen inte blir tillgäng- liga får följaktligen anses innefatta en utbetalning av ålderspension och därmed stå i strid med beskattningsreglerna för P-försäkring. Bedömningen bör däremot kunna bli en annan om försäkringstagarnas förfoganderätt över de tillgångar som överförs till dem på så sätt inskränks att syftet med den skatte- rättsliga regleringen inte åsidosätts. Medlen får som framgått inte anses ha kommit försäkringstagarna till del. Självfallet måste också medel härrörande från en P-försäkring som tillkommer försäk- ringstagarna som aktier beskattas hos försäkringstagarna i utbetal- Lika givet är att förutsättningarna för livförsäkrings- avtalet inte får på så sätt rubbas att enskilda försäkringstagare tvingas till beskattning . Medlen måste alltså också sedan de placerats i bolagets aktier vara underkastade de villkor som gäller för en P-försäkring. Frågan är hur detta krav skall kunna tillgodo- ses. Denna fråga har inte bäring på K-försäkring; som framgått gäller inte några motsvarande villkor om utbetalning för sådan försäkring. Ett sätt att tillgodose nämnda krav är att förena aktieemissionen med en överföring av värdet av aktierna till det pensionssparsystem som regleras genom lagen (1993:931) om individuellt pensions- sparande. För det individuella pensionssparandet gäller nämligen samma skatteregler som för P-försäkring; en ålderspension får inte heller inom det individuella pensionssparandet börja betalas ut innan pensionsspararen fyller (58 kap. 24 § inkomstskatte- lagen). Medel som överförs till detta sparande skulle därmed förbli låsta för försäkringstagarna. Individuellt sparande för pension får ske enligt särskilt avtal med ett pensionssparinstitut i bl.a. fondpapper, såvida sparandet inte omfattas av försäkringsavtal. skall för varje pensionssparavtal föra ett pensionssparkonto och på detta konto placera tillgångarna på det sätt kontoinnehavaren från tid till annan bestämmer. Genom en överföring av medel från bl.a. konsolideringsfonden till aktiekapitalet och en åtföljande emittering av aktier till försäk- ringstagarna frigörs värden från försäkringen; de på så sätt överförda medlen kan därmed knappast längre anses omfattas av ett försäkringsavtal. Medlen är dock alltjämt avsedda som pensions- medel. Dessa omständigheter talar för att sparande i de erhållna aktierna skall kunna ske i enlighet med lagen om individuellt pensionssparande. Det finns emellertid vissa omständigheter som talar emot det individuella pensionssparandet som en helt generell lösning av den här behandlade skattefrågan. Det gäller till en början det förhållandet att lagen om individuellt pensionssparande avser sparande som bedrivs av en enskild person; utanför lagens tillämp- ningsområde faller inte bara sparande som sker i kollektiva former utan också sparformer som är individuellt inriktade, men som ombesörjs av någon annan än den berättigade, t.ex. en arbetsgivare (se prop. 1992/93:187 s. 179). Om försäkringsbolaget för sina för- säkringstagares räkning överför värdet av de emitterade aktierna till pensionssparkonton, kan det hävdas att sparandet inte bedrivs av en enskild person. I fråga om individuell försäkring finns det emellertid knappast fog för en sådan ståndpunkt. Vid individuell försäkring har medlen inbetalats till försäkringsbolaget av en enskild person och pensionssparinstitutet skulle efter en överföring av medlen dit ha att följa enbart den enskildes instruktioner. Såvitt gäller tjänstepension handlar det däremot om medel som har inbetalats till försäkringsbolaget av en arbetsgivare på grund av en pensionsutfästelse. Det kan därmed sättas i fråga om det sparandet kan betraktas som individuellt. Ersättningen vid försäkringsfall från tjänstepensionsförsäkringar skall dock vanligtvis i sin helhet tillfalla den enskilde trots att arbetsgivaren har betalat premien. Om medel överförs från sådana försäkringar till aktiekapitalet och i samband därmed till ett pensionssparkonto, kan förhållandet mellan pensionssparinstitutet och den enskilde väl jämföras med institu- tets relation till en enskild som själv tecknat försäkring. Till detta kommer att relationen mellan försäkringstagaren och den försäk- rade i många delar styrs av innehållet i de kollektivavtalade pensionsplanerna. Vissa pensionsplaner innehåller t.ex. en rätt för den försäkrade, dvs. den enskilde, att flytta tjänstepensionen till ett nytt försäkringsbolag. Det ovan sagda talar för att även överskott som härrör från tjänstpensionsförsäkringar i många fall bör kunna överföras till ett pensionssparkonto. En ytterligare komplikation är att en överföring av medel från försäkringsbolaget till ett pensionssparinstitut fordrar att det har träffats ett skriftligt pensionssparavtal mellan varje enskild försäkringstagare eller försäkrad och pensionsspar- institutet. Ett sådant förfarande kan innebära vissa praktiska problem. Det kan naturligtvis inte komma i fråga att låta försäk- ringsbolaget utan uttryckligt mandat ingå pensionssparavtal för enskildas räkning. Sådana åtgärder skulle stå i strid med allmänna avtalsrättsliga principer. En förutsättning för genomförande av den här behandlade överföringen är alltså en ny avtalsrelation i vilken försäkringsbolaget inte ingår. Den överföring som försäkrings- bolaget skulle göra till pensionssparinstitutet måste därmed anses bli gjord på försäkringstagarens eller den försäkrades uppdrag. Vid sådant förhållande synes det i förstone rimligt att göra bedöm- ningen att medlen blivit på så sätt tillgängliga för den enskilde att beskattning då skall ske. Tillser man att åtgärden inte ger utrymme för den enskilde försäkringstagaren eller försäkrade att på annat sätt komma åt medlen finns det emellertid fog för en motsatt Syftet bakom skattereglerna kan då knappast sägas ha trätts förnär. Vidare är sparande i enskilda värdepapper enligt 2 kap. 4 § lagen om individuellt pensionssparande sålunda begränsat att sådana papper måste vara noterade vid en börs eller auktoriserad marknadsplats eller i utlandet föremål för handel vid en reglerad marknad som är öppen för allmänheten. Denna begränsning innebär att en överföring av aktier till individuellt pensionssparande inte kan ske utan att livförsäkringsbolaget först noteras på en börs eller reglerad marknadsplats. Utredningen återkommer till frågan om notering i avsnittet om realisering vid försäkringsfall nedan. Anförda omständigheter leder till slutsatsen att en överföring av aktietillgodohavanden till pensionssparkonton inte utgör en heltäckande lösning för uppfyllande av skattemässiga krav, dock att sådana överföringar skulle kunna vara lämpliga i vissa fall. Även andra metoder måste därför stå till buds för de försäkringsbolag som väljer att överföra aktiekapital till sina försäkringstagare. Gemensamt för dessa metoder måste som redan framhållits vara att de innebär att medlen inte kommer den enskilde till del i strid med villkoren för P-försäkring. Nämnda krav kan knappast tillgodoses inom den princip om aktiers fria överlåtbarhet som är fastslagen i 4 kap. 7 § ABL. Denna princip kan visserligen enligt gällande rätt begränsas genom före- skrifter i bolagsordningen, men de begränsningarna kan inte sträcka sig så långt att en aktieägare, oavsett typ av bolag, helt förhindras att överlåta sina aktier. ABL tillåter före- skrifter om samtyckesförbehåll, förköpsförbehåll och hembuds- förbehåll. Aktieägare som vill ha inskränkningar i aktiers överlåtbarhet som går längre än som ryms inom sådana förbehåll får träffa särskilt avtal om det. Ett sådant avtal är i princip gällande parterna emellan men har inte någon verkan mot bolaget (se prop. 2004/05:85 s. 251). Genom ett samtyckesförbehåll skulle det kunna läggas i bolags- stämmans eller styrelsens händer att förhindra sådana aktieöver- låtelser från försäkringstagare som kommer i konflikt med skatte- reglerna för P-försäkring; samtycke skulle ges endast när överlåtelse kan ske utan ändrade skattekonsekvenser för försäk- ringstagaren. Man skulle lämpligen fordra samtycke endast i dessa beskrivna situationer. Det synes nämligen bli en väl komplicerad ordning om det krävs inhämtande av samtycke från bolagsstämman eller styrelsen i ett mera omfattande antal fall. kan sägas uppnås genom att en överlåtelse i strid med ett samtyckesförbehåll är ogiltig. Samtyckesförbehåll är emellertid avsedda för helt andra situatio- ner än den som behandlas här; dessa förbehåll är tänkta för fall när aktieägarna vill pröva om en viss tilltänkt förvärvare skall godtas eller inte (se a. prop. s. 264 f.). Följaktligen skall, om samtycke inte ges, bolaget på begäran av den som vill överlåta aktien anvisa en annan förvärvare. Ett sådant krav kan naturligtvis inte gälla gentemot försäkringstagare som erhållit aktier i enlighet med utredningens förslag på övergångsarrangemang. Det skall också uppmärksammas att samtyckesförbehåll får förekomma endast i bolag som inte är avstämningsbolag. Bestämmelserna om samtyckesförbehåll ger alltså inte de möjligheter som fordras för att skatteintressena skall kunna tillgodoses. Inte heller en lösning med ett avtal mellan de inför emissionen befintliga aktieägarna är en framkomlig väg. Ett avtal dem emellan om förbud mot aktieöverlåtelser blir inte utan vidare bindande för nya aktieägare och kan som framgått inte åberopas mot bolaget. Av det sagda följer att den inlåsning av aktier som av skatteskäl måste åstadkommas fordrar särskilda övergångsbestämmelser som innebär undantag från nuvarande föreskrifter om aktiers överlåt- barhet. Övergångsreglerna bör anknyta till om förbehåll. De erforderliga inskränkningarna bör liksom de genom ABL tillåtna överlåtelseförbehållen komma till uttryck genom föreskrifter i bolagsordning. Inskränkningarna kommer därigenom att bli underkastade prövning. Det nu föreslagna avsteget från gällande regler om aktiers överlåtbarhet ger visserligen försäkringstagarna en något sämre ställning än aktieägare i allmänhet. Deras situation blir emellertid inte försämrad i förhållande till nuvarande ordning. De fördelar vid sidan av överlåtelsemöjligheten som ett aktieinnehav har jämfört med en helt obestämd rätt i bolagets eget kapital har utvecklats i det föregående. Det får ankomma på bolaget att inom ramen för övergångsbestämmelserna i bolagsordningen närmare beskriva hur den erforderliga inlåsningen av de till försäkringstagarna emitterade aktierna skall åstadkommas. För att säkerställa att sparandet i de emitterade aktierna inte föranleder skatteeffekter får vidare införas för här behandlade fall avpassade undantagsregler i skattelagstiftningen. De reglerna får gå ut på att beskattning inte skall ske så länge aktiesparandet uppfyller inkomstskattelagens kriterier för P-försäkring eller individuellt Beskattning bör inte heller ske av aktierna i de fall utbetalningar av återbäring eller annat överskott är skattefritt hos mottagaren. Försäkringstagarnas ställning i skattehänseende bör inte heller annars ändras av en aktieemission. Liksom vid en överlåtelse av en pensionsförsäkring genom bodelning under äktenskapet bör vid en överlåtelse av gottskrivna aktier på sådant sätt överlåtaren i stället för förvärvaren normalt vara skattskyldig för de belopp som faller ut. Vidare bör gottskrivna aktier inte tas upp som tillgång vid beräkning av skattepliktig förmögenhet enligt lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, i de fall försäkringen inte skall ingå i den beräkningen. Något annorlunda behandling fordrar försäkringstagarnas ändrade ställning när det gäller beskattning av livförsäkrings- aktiebolaget. Samtliga tillgångar som ett försäkringsbolag förvaltar för försäkringstagarnas räkning, med undantag av tillgångar som motsvarar gruppliv-, sjuk- och olycksfallsförsäkringar, ingår i underlaget för beräkning av den avkastningsskatt som bolaget är skyldigt att betala enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel.