sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — Ekonomisk knapphet innebär att leva utan marginaler och därmed också utan trygghet redan i spädbarnstadiet. Risken är stor att barn med två utlands- födda föräldrar drabbas av ekonomisk utsatthet . När ekonomisk utsatthet drabbar barn med utländsk bak- grund under uppväxten blir konsekvenserna av den strukturella diskrimineringen än tydligare. Det som har kommit att kallas dis- krimineringens spill over- effekter; att diskriminering inom ett område påverkar villkoren inom andra livssfärer, representerar i själva verket diskrimineringens systemiska karaktär. På ett övergripande plan opererar diskrimineringen inom väl- färdsområdet på två skilda sätt. I det fall som belyses ovan är väl- färdsystemets blindhet för strukturell ojämlikhet avgörande. När det gäller föräldraförsäkringen kan dock systemets utformning knappast betraktas som neutral. Den utgår från en norm som pre- mierar lönearbete på heltid och som förutsätter föräldrar som redan är etablerade på arbetsmarknaden och har likvärdiga möjligheter att Välfärd, medborgarskap och diskriminering Modellens diskriminerande effekter uppstår när likadana regler tillämpas på grupper med o(jäm)lika förutsätt- ningar. Men det är inte bara modellens universalism som kan ifrå- gasättas utan även dess förmåga att skapa skillnad. I det fall som redovisas nedan är diskrimineringen ett resultat av en särpolitik som utgår från kulturrasistiska antaganden om vissa gruppers inne- boende egenskaper och potentiella farlighet.2 analyserar hur kategorin invandrare gestaltas i policydokument. Hennes material består av handlingsplaner och informationsmaterial om hiv/aids från myndigheter och andra offi- ciella instanser. som har gått sedan svenska myndigheter började agera mot hiv/aids har framställningen av invandrare förskjutits från en marginell och osynlig position till en central plats i diskursens problemfokusering. Denna fokusför- skjutning kan enligt Bredström inte enbart ses som ett resultat av den epidemiologiska utvecklingen; den bör också sättas i relation till en generell utveckling och förskjutning från en kulturpluralis- tisk till en neo-assimilatorisk diskurs. Den kulturpluralistiska dis- kursen sammanfaller med den ekonomiska krisen och har på många sätt haft en beslöjande roll i relation till sociala problem. Den neo-assimilatoriska kan ses som en fortsättning på samma bana, men leder mot ökad disciplinering och kontroll. Detta är ingen unik utveckling menar ; en liknande process äger rum i andra länder och inom andra närliggande policyområden. Bredström hänvisar till policydokument från EU-myndigheter där invandring i allt större utsträckning har kommit att kopplas till kriminalitet, narkotikasmuggling, terrorism och smittsamma sjuk- domar. Bredströms analys av den svenska policyutvecklingen rörande hiv/aids är ett exempel på hur välfärdsstaten gestaltar en kategori som potentiellt farlig och som en risk för andra samhällsmedlem- mar. En annan intressant aspekt i Bredströms exempel är hur myn- digheternas formuleringsprivilegium förvandlar en sjukdomsbild som främst visat sig vara relaterad till ett riskbeteende (oskyddat sex) och risksituationer till ett problem om riskidentiteter. Trots policydokumentens upprepade markeringar om att invandrare är en heterogen grupp återkommer uttalanden om deras oförmåga 2 Uppgifter om att personer med invandrarbakgrund är kraftigt överrepresenterade bland dem som nekas sjukpenning tyder på att det förekommer diskriminering när sjukförsäkringsreglerna tillämpas enligt (nr 10, ). I detta fall är det inte försäkringssystemets generella utformning som skapar ojämlikhet utan dess tillämpning. Välfärd, medborgarskap och diskriminering att tillgodogöra sig information och om invandrade familjers bristande kapacitet att motsvara föräldrarollens krav. Särskiljandet av invandrare och deras stigmatisering som riskgrupp i hiv/aids- sammanhang har enligt Bredström blivit starkt kritiserat av hiv/aidsforskare. Att peka ut en identitet snarare än en praktik har inte bara diskriminerande effekter utan riskerar att få till följd att vissa individer tror sig vara säkra enbart i kraft av sin grupptillhö- righet. I detta sammanhang är det särskilt anmärkningsvärt att i sitt remissvar till betänkandet Samhällets insatser mot hiv/STI – att möta förändring (SOU 2004:13) tillstyr- ker förslaget om obligatoriska hivtester för asylsökande: anser att hälsoundersökningar av asylsökande som syftar till hivprevention bör vara obligatoriska. För de personer som har uppehållstillstånd bör hälsoundersökning med hivprevention vara en obligatorisk del av introduktionen till (remissvar) Hanteringen av hiv/STI-frågor är exempel på hur statliga myn- digheters policyformulering sanktionerar en särskiljande praktik och skapar kategorier och identiteter som definieras som potenti- ellt farliga och därmed legitima föremål för kontroll och tvång. Kategoritänkandet och definitionen av avvikande identiteter eller riskidentiteter har även andra konsekvenser; som skapandet av normalitet kring vissa grupper, värderingar och beteenden. När asylsökande och invandrade tillskrivs en riskidentitet aktiveras därför andra associationer, som bekräftar denna uppdelning mellan ett nationellt vi och de hotfulla andra. På en strukturell nivå är således policyformuleringen avgörande eftersom den anger vad/vilka som utgör ett socialt problem. Därmed anges även rikt- linjerna för hur ett sådant problem kan åtgärdas. Standardberättelser, normativa uppfattningar och stigmatiserande föreställningar Den diskriminerande ordningen skulle inte kunna existera utan diskursers makt att definiera problem och/eller skapa betydelse- sammanhang i specifika institutionella miljöer. Diskursernas makt att skapa mening återspeglas även i en särskiljande praktik som legitimerar o(jäm)lika välfärdslösningar för olika sorters brukare. Välfärd, medborgarskap och diskriminering Välfärdens organisering har genomgått en rad viktiga föränd- ringar . En av dessa är genomförandet av Ädel- reformen som överförde det organisatoriska och finansiella ansva- ret för äldreomsorgen till kommunerna. Denna utveckling, som präglats av decentralisering och marknadsanpassning, har enligt bidrag till denna antologi inneburit en alltmer selektiv praktik inom den offentliga äldreomsorgen. Brodin menar att såväl marknadsretoriken som konsumentprofileringen av äldre- omsorgen står för ett normativt tänkande som både skapar och vidmakthåller strukturell diskriminering. En anledning till detta är att marknadsanpassningen förutsätter olikhet beträffande behov, resurser och förutsättningar som konsumentprofile- ringen utgår från en heteronormativ diskurs som sätter svenskhet, medelklass och manlighet i centrum. En följd av modellens imple- mentering är att existerande ojämlikheter bland äldre bevaras och fördjupas. Brodins forskning visar att det framför allt är invandrade äldre och äldre kvinnor från arbetarklassen som drabbas av äldre- omsorgens marknadsanpassning. Nedskärningar och ökade krav på anhöriga gör, tillsammans med bekönade föreställningar om invandrares speciella omsorgskultur, att kvinnliga anhöriga till hjälpbehövande äldre med utländsk bakgrund i realiteten har små möjligheter att inte välja rollen som anhörigvårdare. Den utveckling som Brodin analyserar har stora likheter med de effekter som kan identifieras när det gäller föräldraförsäkringen. Även den offentliga äldreomsorgen reproducerar en ojämlikhet som skapas av ett normerande arbetsliv. Att äldre kvinnor har sämre möjligheter än män att leva upp till föreställningen om den äldre som resursstark konsument är ett tydligt exempel på detta. analys visar också att diskrimineringen inte bara är ett resultat av dessa strukturella förhållanden. Den är även en kon- sekvens av en institutionaliserad praxis där bedömningen av omsorgsbehov utgår från bekönade och rasifierade föreställningar om invandrares omsorgskultur. Dessa föreställningar påverkar inte bara de äldres tillgång till omsorg utan även deras anhöriga. Det finns t.ex. kommuner som har beslutat att endast de anhöriga som förlorar sin arbetsinkomst har rätt att få ekonomisk ersättning för vård och omsorg om äldre släktingar. I praktiken innebär detta att anhöriga som är arbetslösa eller som saknar inkomster förlorar möjligheten att få ersättning för sitt arbete. I en av de kommuner som Brodin har undersökt beräknades att även om av Välfärd, medborgarskap och diskriminering allt ekonomiskt bistånd till kommunens anhörigvårdare skulle dras in, skulle de flesta ändå fortsätta att vårda sina äldre. Brodin hänvisar till (2005), där det uppges att anhörigbidrag eller anhöriganställning inom äldreom- sorgen är en särlösning som framför allt riktas mot invandrade äldre som kommer från länder utanför . Ju fler invånare i en stadsdel som är födda utanför , desto högre andel äldre som beviljats anhörigbidrag eller har anhöriga anställda som anhörigvår- dare. Andelen anhörigbidrag i en stadsdel är således direkt korrele- rad med mängden invånare som är födda utanför . Utifrån detta menar att boendesegregering verkar ha betydelse för hur den offentliga äldreomsorgen organiseras. Detta kan även ses som ytterligare ett exempel på diskrimineringens kumulativa effekter, i och med att diskriminerande normer och rutiner inom ett område (boende) får återverkningar på andra institutionella kontexter (omsorgens organisering). Brodins slutsatser kan relate- ras till kulturgeografen (2000) avhandling om lokala välfärdsmodeller som visar hur stereotypa föreställningar om invandrares särskilda behov och önskemål påverkar politiska beslutfattare på kommunnivå. De prioriteringar som görs både när det gäller barnomsorgen och äldrevården styrs av en föreställning om invandrare, särskilt invandrade kvinnor, som hemarbetande och bärare av en särskild omsorgskultur. menar att beslutsfattare kopplar denna omsorgskultur till en specifik behovsstruktur, som leder till att den lokala välfärden anpassas efter föreställningar om invandrares behov och traditioner. undersökning bör i likhet med Brodins ses i ljuset av nedskärningarna inom den offentliga sektorn och överföringen av reproduktionsarbete till den privata sfären; en strukturell omvandling med tydliga etniska och könsmässiga följ- der. Föreställningen om att äldres behov av vård och omsorg skiljer sig åt beroende på etnisk tillhörighet är inte ny. Den kan spåras tillbaka till 1900-talets början, då speciella ålderdomshem för samer startades. hade dessa s.k. lappålderdomshem också rätt till kommunala och statliga bidrag för uppbyggnad och driftsunderhåll. Särlösningarna motiverades utifrån rasifierade tan- kegångar. Det ansågs exempelvis omöjligt att blanda samiska äldre med andra äldre, eftersom samerna utifrån stereotypa uppfattningar förmodades ha andra matvanor, vara mindre lydiga och ha en helt annan dygnsrytm (1996). Välfärd, medborgarskap och diskriminering att det etniska särskiljandet lever kvar i dagens omsorgspraktiker och föreställningar om äldre. Begreppet äldre invandrare avser en grupp karaktäriserad av sociala och medicinska problem, dålig fysisk och psykisk hälsa, isolering, språk- och kommunikationssvå- righeter samt kulturell vilsenhet. Benämningen äldre invandrare representerar därmed en tydlig motsats till äldre som är födda i , eftersom dessa har kommit att framställas som friska, oberoende och pigga pensionärer. Skapandet av ett vi och ett dom är således en diskriminerande praktik som även pågår sent i livet. Om normativa uppfattningar om de äldre medför institutionell diskriminering inom vården har standardberättelser om de hem- lösa liknande effekter när det gäller bostadslösheten. och analyserar bostadslöshet i relation till personer som invandrat och utifrån empiriskt material som föl- jer en grupp bostadslösa familjer i deras erfarenheter av bostads- sökande. Det välkända faktum att arbete kvalificerar till de gene- rella välfärdssystemen gäller även för boendet. och studie visar på ett direkt samband mellan förankring på arbetsmarknaden och förankring på bostadsmarknaden. På motsva- rande sätt utgör en svag arbetsmarknadsanknytning, svag socio- ekonomisk ställning och svag förankring på bostadsmarknaden vad författarna beskriver som cirklar av förstärkande utanförskap. De kategorier som en bostadslös barnfamilj med utländsk bak- grund riskerar att sorteras in i kan också förstärka gränshindren eller omvänt; bli en orsak till den svaga arbetsmarknadsförank- ringen och/eller bostadssituationen. Föreställningen om den stora flykting- och invandrarfamiljen lyfts fram i intervjuer med olika aktörer som ett hinder på bostadsmarknaden, p.g.a. en brist på stora lägenheter i svenska flerfamiljshus samt att hyresvärdar är negativt inställda till stora familjer då det antas innebära ett stort slitage på lägenheten och vara störande för grannarna. Stora famil- jer finns naturligtvis, men det har blivit ett slags standardberät- telse, som ingår i olika organisationsföreträdes syn och som åter- kommer även om det stämmer dåligt med verkligheten. Standard- berättelser om bostadslösa eller hemlösa som bärare av olika former av sociala problem, vilket förstärks genom att vara klient hos , kan också utgöra en förstärkning av de gräns- hinder som man stöter på. Ensamstående kvinnor med barn och med utländsk bakgrund riskerar att hamna långt utanför såväl Välfärd, medborgarskap och diskriminering arbetsmarknad som bostadsmarknad. tenderar dess- utom att ha svårt att hantera denna grupp. Enligt författarna bör därför bostadsfrågan ses i en vidare strukturell kontext av sociala processer på en övergripande nivå, där internationella migrationer, etnisk boendesegregation och före- komsten av en etnisk rangordning ses som centrala. Men även ett intersektionellt perspektiv som problematiserar den simultana effekten av klass, invandrarskap och kön är av betydelse för analy- sen av hemlösa familjers ekonomiska utsatthet. På ett institutio- nellt plan menar författarna att frånvaron av politiska styrmedel och allmänt formulerade ägardirektiv är ett problem. Detta gäller också frågan om hur de kommunala bostadsbolagen ska uppfylla sitt sociala ansvar. ställs höga men otydliga krav från hyres- värdarnas sida. Otydligheten ger stort utrymme för godtyckliga (och diskriminerande) utsorteringar av sökande. Det material som författarna presenterar i sitt kapitel tyder på en systematik som inte kan förklaras av slumpen. För dem som inte uppfyller hyresvärdarnas krav återstår den sekundära bostadsmarknad som ansvarar för. Men för att komma in i detta system måste man vara klient hos social- tjänsten. Författarnas slutsatser är att lösningar på såväl försörjnings- som boendeproblemet på lång sikt kan förvärra situationen, eftersom klienterna blir fastlåsta i det selektiva systemet. Därigenom försämras möjligheterna till ett eget boende och egen försörjning samt i förlängningen tillgången till de gene- rella välfärdssystemen. och visar i sitt kapitel att skapandet av skillnad inom välfärdsstaten sker genom en komplex interaktion på flera nivåer. Ojämlikheten, som kan relateras till såväl bostadsmarkna- dens funktionssätt som individernas position inom könsmässiga, etniska och klassmässiga strukturer, förstärks av de kommunala bostadsbolagens diskriminerande praktiker. Men även det diskur- siva skillnadsskapandet har påtagliga konsekvenser. Standardberät- telser om bostadslösa och hemlösa bidrar till att permanenta en situation som kunde vara tillfällig. I analys av möten mellan familjerättssekreterare och brukare står särskiljandet av en professionell grupp och kon- struktionen av etniska identiteter i och genom välfärdsinstitutio- ners praktiker i fokus. I artikeln visas hur familjerättssekreterare får etnicitet och nation att smälta samman och hur de återskapar den svenska staten – som de själva är en del av och representerar i mötet Välfärd, medborgarskap och diskriminering med en brukare – enligt en etnisk modell. Författaren utgår från begreppet rasifiering för att namnge praktiker och processer där över- och underordning skapas med hänvisning till biolo- giska/kroppsliga tecken och/eller utifrån föreställningar om kultu- rell särart. Men genom skapandet av en rasifierad Andra/e rasifieras också (om än implicit) den dominerande gruppen, noterar författa- ren med hänvisning till sociologen . Analysen av rasi- fierande praktiker bland familjerättsekreterare synliggör därmed hur svenskhet blir norm och hur vithet blir en privilegierad position i en rasistisk kontext. Undersökningen identifierar två interrelaterade praktiker som är särskilt relevanta inom familjrätts- sekreterarnas arbetsområde: patologisering och osynliggörande. Föräldrar med invandrarbakgrund bemöts utifrån en tolkningsram som förutsätter att svenska män/fäder generellt är annorlunda än invandrade och framför allt inte (lika) patriarkala. Svenskhet anses överensstämma med officiellt påbjudna normer om jäm- ställdhet och respekt för barns rättigheter. Därmed blir relatio- nerna mellan kön, ålder, makt och våld i den svenska kulturen icke- frågor. Skapandet av en rasifierad och normaliseringen av svensk fadersmakt kan på så sätt ses som delar av samma sociala process. menar vidare att rasifieringen inte alltid är kopp- lad till explicita uttalanden om kulturella skillnader eller om en patologisk andra. Den kan också manifestera sig genom osynlig- görandet av etniskt grundad ojämlikhet. Under intervjuerna aktua- liserade informanterna själva frågan om kön, exempelvis genom att tala om kårens numerära kvinnodominans som ett problem men kårens vithet nämndes över huvud taget aldrig. I de fall där informanten framhäver behovet av att själv skaffa sig kulturkom- petens diskuteras inte om det skulle finnas ett behov av utredare och samtalsledare med utländsk bakgrund. Inte heller kopplas etni- citet/ras till maktrelationer mellan professionella och brukare eller till brukares utsatthet i krissituationer. bidrag illustrerar hur rasifiering genom patologisering och osynliggörande återskapar svenskhetens strukturella dominans i välfärdstatens institutionella praktiker. När jämställdhet och barnvänlighet görs till etniska markörer minskar positioneringen som svensk far/man risken för att bli kritiskt granskad, trots att forskningen pekar på att även svenska fäder/män utövar våld. När etniskt och rasmässigt grundad ojämlikhet inte synliggörs pro- blematiseras inte heller vita svenska kvinnors och mäns över- Välfärd, medborgarskap och diskriminering representation i familjerättssekreterarkåren, eller vad denna över- representation betyder för föreställningar om professionalitet och tillräckligt god praktik i möten med brukare. bidrag till denna antologi analyserar hur det svenska välfärdssystemet förhåller sig till frågor om etnicitet och rasism när det gäller barn och familjer. Pringle har ett jämförande perspektiv och problematiserar skillnader och likheter mellan det svenska och det engelska förhållningssättet beträffande diskrimine- ring och rasism. Undersökningen bygger på intervjumaterial med ett strategisk urval av aktörer som är verksamma inom olika sam- hällsarenor (forskning, politik, myndigheter, välfärdsinstitutioner) och på olika organisatoriska nivåer. Pringle menar att rasism och social välfärd i måste ses i en kontext av samhälleliga makt- relationer, vilket bland annat avspeglades i informanternas svar. Till exempel tenderade intervjupersoner som identifierades som tillhö- rande olika etniska minoritetsgrupper att påtala förekomsten av rasistiska praktiker i det svenska välfärdssystemet. Av intervjusva- ren drar Pringle slutsatsen, i likhet med andra författare i denna bok, att rasism oftast samverkar med andra ojämlikhetsaspekter, som ålder, kön och klasstillhörighet. Svaren skilde sig på ett bety- dande sätt åt från de uppfattningar som uttrycktes av forskare och politiker. Dessa informanter tycktes vara benägna att undvika en diskussion som skulle kunna utmana grundläggande föreställningar om den svenska staten och dess välfärdssystem. jämförelse mellan det svenska välfärdssystemet och det brittiska lyfter fram en viktig fråga beträffande arbetet mot rasism och etnisk diskriminering; vikten av att utbilda socialarbetare i hur man kan motverka etnisk diskriminering och rasism genom sitt yrkesutövande. Författaren noterar att det, med få undantag, inte tycks finnas någon svensk motsvarighet till den träning som bedrivs i . Inte heller diskuteras i , hävdar , möjligheten att genomföra en antidiskrimineringsträning som tar itu med flera diskrimineringsgrunder som etnicitet, ålder, sexualitet, klasstillhörighet och funktionshinder. En sådan inrikt- ning är däremot ett centralt inslag i välfärdsutbildningen i Storbri- tannien. I sin argumentation för ett ökat inslag av kunskap om antirasistiskt och antidiskriminerande arbete tar Pringle upp läro- böcker och annan litteratur som dels kan öka socialarbetarnas med- vetenhet om dessa problem och dels öka deras kompetensnivå i mötet med brukarna. Välfärd, medborgarskap och diskriminering Trots att föreställningen om människors inneboende olikhet är grundläggande för all diskriminering är relationen mellan de strukturer, institutioner och individer som skapar olikhet inte determinerade på förhand. I intersektioner mellan dessa nivåer finns det utrymme för skilda institutionella praktiker och spelrum för individuellt agentskap. Detta kan relateras till de resurser och handlingsmöjligheter som uppstår i intersektionen mellan kön, klass och etnicitet. Bokens olika bidrag exemplifierar hur kön, klass, ålder och sexualitet transformerar etnicitet, vilket innebär att individernas resurser att hantera och/eller utsättas för diskrimine- ring varierar. Förekomsten av diskriminering på institutionell nivå synliggör hur normativa uppfattningar om brukarnas rättigheter skapas inter- sektionellt. Den illustrerar också specifika särskiljandepraktiker som bekräftar diskrimineringens kontextuella bundenhet. De olika bidragens resultat indikerar att avsaknaden av tydliga riktlinjer och ett institutionellt regelverk ger utrymme för indivi- duella handlingar som, åtminstone i de fall som redovisas, tenderar att förstärka den strukturella ojämlikheten. Resultaten visar också att ett likvärdigt bemötande inom välfärdsektorn hindras av en för- ståelse som kopplar rättigheter till identiteter och tillhörigheter (som svensk, invandrare, kvinna m.m.), vilket i praktiken innebär ett villkorat (socialt) medborgarskap. Ett villkorat medborgarskap? Det villkorade medborgarskapet blir emellertid som mest påtagligt i mötet med samhällets kontrollinstitutioner. Vad händer med medborgarskapet i situationer där individens rätt till skydd och trygghet ifrågasätts eller där han/hon utsätts för ett bemötande som styrs av misstänksamhet och fientlighet? Vad är det som möj- liggör att den relation mellan medborgarskap och rättighet som gäller för vanliga människor upphör att existera? Under de hea- rings som utredningen har hållit i , och har berättelserna om kränkande erfarenheter och starka känslor av rättslöshet varit många (SOU 2005:69). I mina anteck- ningar från dessa möten hittar jag följande citat; Polisen är inte till för oss utan för att hålla oss i schack. Den unga kvinna som utta- lade dessa ord var inte ensam om att känna sig misstänk- Välfärd, medborgarskap och diskriminering liggjord, och hon var inte heller ensam om att notera att samhällets skydd inte var till för henne utan för att skydda andra från henne. analyserar i sitt bidrag hur personer som har känt sig diskriminerade i mötet med polisen beskriver situationen och hur denna erfarenhet påverkar deras vardag. Begreppen undantag, belägring och hopp är centrala analysredskap i studie. Den etniska diskrimineringen beskrivs ofta i termer av undantag; det vill säga som en händelse som bryter mot en etable- rad praxis eller som en tillfällig företeelse.