sou · GUB3107 · 2007-01-01 00:00:00 — De skäl som redovisades till stöd för uppfattningen gör sig gällande med ännu större styrka när det kommer till att domstol ska ta ställning till det hade varit medicinskt lämpligt att arbetsgivaren påbörjade rehabiliteringsåtgärder. Kan en arbetsrättslig reglering bidra till lösningen på de problem Ett införande av en arbetsrättslig lagstiftning på de områden som anges i direktiven skulle innebära ett systemskifte. Den främsta konsekvensen skulle bli att den tillsynsroll staten har genom För- säkringskassan i praktiken skulle flyttas över till den enskilde arbetstagaren. Det är han eller hon som får det yttersta ansvaret för att bevaka sina rättigheter enligt lagen. Saken kan också beskrivas som en privatisering av vissa delar i ett – i varje fall på papperet – sammanhållet system som administreras av staten. Det som privati- seras är alltså tillsynen. Kostnadsansvaret kommer alltjämt att ligga kvar hos staten, utan att den har några direkta möjligheter att påverka vilka rehabiliteringsinsatser som görs på arbetsplatsen i det enskilda fallet. Förhåller sig arbetsgivaren passiv och arbetstagaren är nöjd med att vara sjukskriven torde statens enda roll bli att betala sjukpenning. En sådan situation är inte önskvärd. Vi har tidigare konstaterat att av de sjuk- skrivna är arbetslösa vid sjukfallets början eller blir arbetslösa under sin pågående sjukskrivning. För den sistnämnda gruppen skulle en arbetsrättslig reglering innebära att den omfattas av två system, ett civilrättsligt så länge de är anställda och ett offentligrättsligt när anställningen har upphört. Det kan antas att en arbetsgivare är måttligt intresserad av att vidta rehabiliteringsåtgärder för en per- son vars tidsbegränsade anställning ska upphöra. har För- säkringskassan ingen roll så länge som anställningen pågår. Det kan ifrågasättas om en arbetsrättslig reglering skulle stärka denna grupps ställning och öka möjligheterna för den att komma tillbaka på arbetsmarknaden. Den nuvarande lagstiftningen i AFL om arbetsgivarens och För- säkringskassans ansvar är till sin utformning både tydlig och detal- jerad. Problemet är således inte lagens utformning eller innehåll i sig. Det största problemet är i stället att arbetsgivarna och Försäk- ringskassan inte efterlever de bestämmelser som finns. Det finns även andra tänkbara förklaringar till varför rehabiliteringen inte har fungerat vilka vi närmare har presenterat i kapitel 18. Ett annat problem i det sammanhanget är att det inte finns några sanktions- möjligheter enligt AFL. En arbetsrättslig reglering skulle möjligen kunna lösa problemet med bristen på sanktioner vid underlåtenhet att efterleva lagen, men enligt vår mening måste det starkt ifråga- sättas om en arbetsrättslig reglering också bidrar till lösningen av Kan en arbetsrättslig reglering bidra till lösningen på de problem de övriga problem som presenterats och som till stora delar beror på tillkortakommanden. Även om arbete med rehabilitering inte alls har nått upp till de ambitionsnivåer som kommer till uttryck i AFL blir ändå frågan om detta är ett tillräckligt skäl för att staten ska överlåta delar av sitt nuvarande ansvar på parterna. Den lösning som ligger närmare till hands synes vara att staten i stället ser till att fullgör sina lagstadgade uppgifter. Ska en annan väg väljas bör man vara övertygad om att detta är ett bättre alterna- tiv. Som framgår av de redovisade för- och nackdelarna med en arbetsrättslig reglering är det enligt vår uppfattning klart att följ- derna av ett sådant förslag övervägande skulle vara negativa. Vi har då särskilt beaktat konsekvenserna av en övergång från en offent- ligrättslig reglering till en civilrättslig, där arbetstagaren själv får bevaka sina rättigheter som han eller hon genom sin sjukdom befinner sig i en utsatt situation. Det är högst tveksamt om en arbetsrättslig reglering skulle stärka individens ställning. I all synnerhet gäller det för individer som inte tillhör en facklig organi- sation. Samma sak gäller även för fackligt anslutna som av olika skäl inte får stöd och bistånd av sin organisation. Vidare har beaktats att en lyckad rehabiliteringsprocess kräver ett gott samarbete mellan i första hand arbetsgivaren och arbetstagaren men också mellan andra aktörer. Det kan inte nog understrykas att en domstolspro- cess skulle kunna äventyra detta samarbete. Vi anser inte att man med fog kan anta att en arbetsrättslig reglering skulle leda till en effektivare rehabilitering. Av det anförda följer att vi inte föreslår en arbetsrättslig reglering som innebär att arbetstagaren ges rätt till en rehabiliteringsutredning och att åtgärder vidtas. Vi anser inte heller att det i en arbetsrättslig reglering – eller i annan lagstiftning – är lämpligt att införa en tidsgräns för när åtgärder ska vara påbörjade. Däremot menar vi att det finns skäl att göra vissa andra ändringar i befintlig lagstiftning, vilket vi återkommer till i följande kapitel. Som framgått av vad vi har anfört skulle en arbetsrättslig reglering i och för sig vara möjlig när det gäller arbetsgivarens skyl- dighet att upprätta en rehabiliteringsutredning. Vi ställer oss emel- lertid tveksamma till det nuvarande systemet och avser att föreslå att rehabiliteringsutredningen ersätts med en plan för åtgärder på arbetsplatsen. Tankarna bakom denna förändring redovisas i kapitel 22. Av denna anledning föreslår vi ingen arbetsrättslig reglering av arbetsgivarens skyldighet att upprätta en rehabiliteringsutredning. 21Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? Målsättningen i arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML) är att förebygga ohälsa och olycksfallTPF1FPT. Lagen reglerar de övergripande ansvarsfrågorna när det gäller arbetsanpassning och rehabilitering. ställer krav på arbetsgivaren att vidta åtgärder när det gäller arbetsanpassning och rehabilitering. Det handlar i huvudsak om att se till att arbetsgivaren har system och rutiner inom området. 22 kapitlet i lagen om allmän försäkring (1962:381) (AFL) reg- lerar arbetsgivarens, individens och ansvar då den anställde är i behov av insatser för att kunna återgå i arbete efter sjukskrivning. Många av de arbetslivsinriktade åtgärder som arbetsgivaren ska vidta enligt förarbetena till AFL finns angivna i Arbetarskyddssty- relsens allmänna råd. För ytterligare beskrivning av regelverket kring rehabilitering i AFL respektive AML hänvisar vi till kapitel 5 och 6. Anpassning av arbetsförhållandena till individen och arbetsgiva- rens skyldighet därvidlag regleras alltså i AML medan AFL reglerar åtgärder för att stärka individens möjlighet att kunna återgå i arbete efter en längre eller kortare tids sjukskrivning och arbetsgivarens ansvar i detta sammanhang. Tillsynen över arbetsgivarens organisation av arbetsanpassnings- och rehabiliteringsarbetet ligger på medan till- synen över den enskilde personens rehabiliteringsåtgärder ligger på . Arbetsgivarens ansvar för arbetslivsinriktade rehabiliteringsåt- gärder kan omfatta till exempel arbetsprövning, arbetsträning på den egna arbetsplatsen, omplacering och utbildning. Andra exem- pel är förändring av arbetsorganisation, arbetsmetoder och arbets- tider. Arbetsgivaren kan också vara skyldig att vidta tekniska åtgär- 1TP PT 1 kap. 1 § AML. Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? der eller att anskaffa särskild utrustning, arbetsredskap och teknisk utrustningTPF2FPT. Även personella stödinsatser är sådant som arbetsgiva- ren kan vara skyldig att tillhandahållaTPF3FPT. Frågor kring ansvar för anpassning av arbetsplatsen och arbets- livsinriktade rehabiliteringsåtgärder i det enskilda fallet hör så nära ihop att det är värt att fundera över om det är rätt att de är place- rade i olika lagar. Bör man överväga att reglera arbetsgivarens ansvar för såväl anpassnings- som arbetslivsinriktade rehabiliter- ingsåtgärder i en och samma lag? Arbetsgivarens ansvar i 22 kap. AFL skulle då kunna överföras till 3 kap. AML och byggas ihop med regelverket om arbetsanpassning och den organiserade arbets- anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten. 21.1Vad talar för att AML ska inrymma även de delar av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar som finns i 22 kap. AFL? har kunskap om arbetsmiljöfrågor och arbetsplatser gör 39 000 systeminspektioner. Även om det innebär att enbart ett fåtal av företagen får ett besök ger det ändå en överblick. skulle få en tydlig roll när det gäller att utöva tillsyn Arbetsgivare kan ha svårt att särskilja uppdrag inom rehabiliteringsområdet från . Det finns också en risk att de olika uppdragen i AML och AFL skapar en situation där alla väntar på alla. Om uppdraget att utöva tillsyn både vad gäller individ- och systemfrågor åvilar en och samma myndighet blir uppdraget tydligare. Arbetsmiljölagen har ett sanktionssystem Bristen på sanktioner i AFL nämns ofta som ett problem och en av orsakerna till att AFL inte efterlevs vad gäller rehabiliteringsutred- ningar i alla sjukfall som pågått minst . 2TP PT Prop. 1990/91:141 s. 42. 3TP PT AFS 1994:1. Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? kassan och har ett avtal om sam- verkan kring uteblivna rehabiliteringsutredningar. Arbetsmiljöver- ket har efter besked från om utebliven rehabili- teringsutredning kontaktat arbetsgivare via brev eller aviserat inspek- tion. Beskedet från om att utebliven rehabiliter- ingsutredning indikerar brister i lagstadgade rutiner för anpassning och rehabilitering har haft stor effekt på antalet inkomna rehabili- teringsutredningar från arbetsgivare. Den fackliga organisationens roll framför allt i form av skyddsombudens roll skulle stärkas De fackliga organisationerna har genom skyddsombuden en god insikt i arbetsmiljöarbetet men deltar mer sällan i den enskildes rehabiliteringsplanering. Genom att låta anpassning och rehabiliter- ing på system- och individnivå sammanföras skulle de fackliga ombu- den få en naturlig plats i rehabiliteringsarbetet runt den anställde sjuk- skrivne. AML reglerar även krav på företagshälsovård Genom att samla lagstiftningen kring företagshälsovård, förebyg- gande arbete, anpassning och rehabilitering på system- och individ- nivå i en lag skapas en överblick över hela kedjan vilket bör gynna att kunskapen inom detta område ökar och att tidiga och förebyg- gande insatser kommer till stånd i högre grad än . I det prakti- ska arbetet bör företagshälsovården vara en naturlig part för arbets- givare att ta hjälp av. roll renodlas till att vara en försäkringsgivare tillsyns- och samordningsuppdrag har aldrig satt sig. Kanske beroende på att det inte passar i Försäkrings- kassans verksamhet. är av tradition en myndig- het för utbetalning av olika typer av socialförsäkringsförmåner. Även om det skett en nyrekrytering av personal med annan kompe- tens, t.ex. beteendevetenskaplig utbildning är det fortfarande så att större delen av personalen är rekryterad för att handlägga utbetal- ningsärenden. Genom att lyfta ut uppdraget att utöva tillsyn och Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? samordna och lägga det i AML skulle uppdrag bli tydligare. 21.2Vad talar emot att AML ska inrymma även de delar av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar som finns i 22 kap. AFL? Många sjukskrivna saknar arbetsgivare av de sjukskrivna är eller blir arbetslösa under pågående sjukskrivning och omfattas då inte av AML. Det innebär att (eller någon annan myndighet) måste ha ett ansvar för att bevaka att de som saknar arbetsgivare får sitt behov av insatser tillgodosett. Det är också ett ökat fokus på att personer som fått sjuk- eller aktivitetsersättning ska få stöd för att på nytt kunna återgå i arbete och deras intresse kan inte tas tillvara inom AML eftersom dessa i ännu högre grad saknar arbetsgivare. Så mycket som av dem som har tidsbegränsad sjuk- eller aktivitetsersättning har visat sig sakna arbetsgivareTPF4FPT. Det skulle krävas en avsevärd resursförstärkning till Om denna myndighet även skulle ha ansvar för att bevaka att den enskilde anställde får det stöd i form av rehabilitering och arbetsan- passning som denne behöver krävs en väsentlig resursförstärkning till . Detta skulle i och för sig kunna ställas mot att rimligen borde behöva motsvarande mindre resurser, men eftersom måste ha kvar delar av sitt samordningsansvar (för dem som saknar arbetsgivare) blir det antagligen totalt sett en resursökning. Det skulle också krävas en resursförstärkning inte bara i form av ett stort antal nya inspektörer utan också sannolikt fler jurister och specialister på rehabiliteringsområdet. Dessutom skulle det krävas arbete med att ta fram nya tillsynsmetoder, utbildning av chefer och inspektörer samt handledningsresurser. Utbildningsinsatsen för de nyanställda inspektörerna skulle bli omfattande då myndig- 4TP PT Uppgift: projektet, . Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? heten är inne i en generationsväxling som medför en stor arbetsbörda i form av ersättningsrekrytering och utbildning. inriktning är inte anpassad till individärenden har merparten av sina resurser inom det tek- niska, kemiska och medicinska området. har god kompetens på det psykosociala området men för ett upp- drag som detta är kompetensen inte avpassad. Tillsyn av arbetsanpassning och rehabilitering ur ett individper- spektiv skulle innebära tillsyn enligt helt andra tillsynsmetoder än de som finns . Tillsyn av enskilda individer mångdubblar ju också antalet tillsynsobjekt till en omfattning som Arbetsmiljö- verket inte kan överblicka. Tillsynen skulle dess- utom bli mer komplicerad och mer tidskrävande genom det nya inslaget att också ställa krav på åtgärder utifrån ett individperspek- tiv förutom det nuvarande perspektivet om systematiskt arbets- miljöarbete. Det finns inget som säger att skulle klara uppdraget bättre Under ett stort antal år har ambitionen varit att förstärka Försäk- ringskassans kompetens när det gäller individuell rehabilitering. Om man bedömer att detta inte lyckats är frågan om det skulle lyckas bättre i en myndighet där inriktningen av verksamheten huvudsakligen är en annan än individen? Så länge Försäkrings- kassan har ansvaret för sjukförsäkringen är det där som kompetens och resurser behöver utvecklas så att myndigheten klarar sitt upp- drag. Om bedömningen är att det behövs sanktionsmöjligheter mer direkt kopplade till arbetsgivarens brister i de enskilda ärendena så bör sådana möjligheter snarare ges till , i kombi- nation med att arbetsgivarens gränser för rehabiliteringsansvaret tydliggörs. Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? Många sjukskrivna är i behov av insatser från flera håll För att kunna bevaka att en individ får de insatser han/hon behöver på arbetsplatsen och dessutom nödvändiga medicinska rehabili- teringsinsatser behövs en samordningsfunktion. För att kunna ta det ansvaret måste man ha tillgång till det medicinska underlaget i sjukfallet. Det krävs också kunskap för att kunna tolka medicinsk information. har försäkringsläkare att tillgå medan någon liknande funktion inte finns inom . Sådan kunskap går givetvis att bygga upp men innebär en ökad kostnad. Integritetskänslig information kommer att delges ytterligare en myndighet Om ska ta över ansvaret att bevaka den enskil- des rätt till insatser innebär det att ytterligare en myndighet ska ha tillgång till integritetskänslig information, eftersom Försäkrings- kassan även i fortsättningen måste ha den informationen för att kunna ta ställning till den enskildes rätt till ersättning från sjukför- säkringen. nuvarande uppdrag kan påverkas negativt Risken att nuvarande verksamhet försvagas kan inte negligeras. Ett antal faktorer måste noggrant övervägas. Vad skulle förändringen innebära när det gäller tydligheten i Arbets- miljöverkets myndighetsutövning? Är uppdragen verksamhetsmäs- sigt helt förenliga med varandra eller finns problem? Hur mycket tempo skulle man tappa i utvecklingen mot systemtillsyn? Det finns anledning att överväga förstärkning av resurser för att klara det nuvarande uppdraget. Det finns en hel del som talar för att arbetsgivarens ansvar för anpassning och rehabilitering skulle kunna samlas i en och samma lag och på så sätt också få en och samma tillsynsmyndighet. Kan rehabiliteringsreglerna rymmas i Arbetsmiljölagen? Det som talar emot det är framför allt att en sådan lagstiftning endast skulle kunna omfatta den som har en anställning under sjuk- skrivningstiden. Övriga sjukskrivna personer måste få sitt behov av stöd och insatser reglerade i annan lagstiftning. Det skulle leda till att vi fick två parallella spår i rehabiliteringsarbetet, ett för anställda och ett för övriga. Ytterligare ett problem är att de flesta också behöver insatser från sjukvården och samordningen av dessa insatser med insatser på arbetsplatsen är inte frågor som passar inom ett arbetsgivaransvar som regleras inom AML. Vi har också övervägt att föreslå att endast den paragraf i AFL som regleras arbetsgivarens skyldighet att upprätta en rehabiliter- ingsutredning, 22 kap. 3 § AFL, skulle flyttas till AML. Eftersom vi i kapitel 24 föreslår att sanktioner då arbetsgivare inte i föreskriven tid inkommer med plan för åtgärder på arbetsplatsen (som ersätter rehabiliteringsutredning) ska regleras genom en förseningsavgift, anser vi dock att det är mer logiskt att kravet på ett underlag från arbetsgivare efter en viss sjukskrivningstid även fortsättningsvis regleras i AFL. 22Rehabiliteringsutredning ersätts med en plan för åtgärder på arbetsplatsen Arbetsgivarens skyldighet att genomföra en rehabiliteringsutred- ning ersätts med en skyldighet att upprätta en plan för åtgärder på arbetsplatsen. Den försäkrades arbetsgivare ska i samråd med den försäkrade klarlägga och vidta de åtgärder på arbetsplatsen som den försäkrade behöver för att kunna återgå i arbete. På begäran av den försäkrade eller ska arbets- givaren i samråd med den försäkrade upprätta en plan för åtgärder på arbetsplatsen som är nödvändiga för att den försäkrade skall kunna återgå i arbete. Planen ska utgå från den försäkrades indivi- duella förutsättningar och behov. Planen ska ges in till senast från den dag då begäran enligt andra stycket framställdes hos arbetsgivaren. Även om ingen begäran har framställts av den försäkrade eller ska arbetsgivaren senast då den försäkrade på grund av sjukdom helt eller delvis varit frånvarande från arbetet i följd ge in en plan till . Arbetsgivaren ska fortlöpande se till att planen följs och att det vid behov görs ändringar i den. Det formulär som ska användas som underlag till plan för åtgärder på arbetsplatsen bör utformas i nära samarbete mellan arbetsmarknadens parter och . Vi har i kapitel 20 redovisat varför vi anser att en arbetsrättslig reglering inte är en lämplig väg att gå för att få en effektiv rehabili- teringsprocess. Vi tror dock att det finns andra förändringar som skulle kunna skapa en effektivare rehabilitering. Gällande ordning med en rehabiliteringsutredning som ska påbörjas av arbetsgivaren senast efter fyra veckors sjukfrånvaro och lämnas till senast bör ändras. Rehabiliteringsutredning ersätts med en plan för åtgärder på arbetsplatsen Vi föreslår att arbetsgivarens rehabiliteringsutredning slopas och ersättas med en plan för åtgärder på arbetsplatsen, som arbetsgivaren ska upprätta och lämna till . Planen ska upprättas då den anställde eller begär det. Även om en sådan begäran inte gjorts ska en plan alltid upprättas och lämnas till senast då den anställde på grund av sjukdom varit frånvarande . Planen ska redovisa samtliga åtgärder som planeras/genomförts på arbetsplatsen, alltså även sådana som inte ger rätt till rehabiliteringsersättning. På så sätt får man en tydligare bild av de samlade insatserna på arbetsplatsen. Arbetsgivaren har i allmänhet god kunskap om sina anställda och deras resurser samt vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta återgång i arbete. I detta avseende spelar arbetsgivarens möjligheter att anpassa arbetsplatsen stor roll. Även arbetstagarorganisa- tionerna har en viktig roll genom den kompetens och kännedom som de har om arbetsplatsen. Arbetsgivaren har även tillgång till medicinsk information i form av ett läkarutlåtande där funktions- nedsättningen är beskriven. Detta gör sammantaget arbetsgivaren till den lämpligaste parten att ansvara för att den anställdes behov av insatser på arbetsplatsen klarläggs och planeras. Redan ordet rehabiliteringsutredning bidrar till otydligheten om vad arbetsgivarens ansvar egentligen innebär. Arbetsgivaren ska ansvara för att individens behov av åtgärder på arbetsplatsen klar- läggs och för att den anställde får de insatser på arbetsplatsen som denne behöver för att kunna återgå i arbete. Däremot har arbets- givaren inte ansvar för utredning och behandling av medicinsk eller social natur som individen eventuellt behöver. Detta ansvar åvilar andra (hälso- och sjukvården respektive kommunen). Vi har noterat att rehabiliteringsutredningen i dess nuvarande utformning inte uppfattas som ett verktyg i arbetsgivarens arbete utan som en läxa som ska göras och redovisas till Försäkringskas- san. Detta har förstås en stor betydelse för den bristande efter- levnaden av lagens krav på en obligatorisk rehabiliteringsutredning efter fyra veckors sjukskrivning. upp- levs svår att fylla i då den medicinska behand- lingen kanske ännu inte gett något resultat. Det är ett välkänt pro- Rehabiliteringsutredning ersätts med en plan för åtgärder på arbetsplatsen blem att rehabiliteringsutredningar är ofullständigt ifyllda, vilket också redovisats i olika uppföljningar som gjorts av Försäkrings- kassan. I de rehabiliteringsutredningar som inkommer är den vanli- gaste informationen att man avvaktar medicinsk behandling/läk- ning. 22.1Arbetsgivaren har ansvar för att tidigt kartlägga, planera och genomföra insatser Det är eftersträvansvärt att man på alla sätt undviker meningslösa passiva sjukskrivningar både med tanke på individen och med tanke på samhällets kostnader för sjukskrivningar. Så snart en längre sjukskrivning kan förutses bör därför samtal inledas mellan arbets- givaren och den anställde om vad som kan göras för att förkorta sjukskrivningstiden, till exempel om arbetstagaren kan utföra andra arbetsuppgifter eller om arbetsgivaren på något sätt kan anpassa arbetsuppgifter eller arbetsplats. Den tidiga dialogen på arbetsplat- sen är mycket viktig. Arbetsgivaren är skyldig att anpassa arbetsuppgifterna efter den anställdes förutsättningarTPF1FPT vilket innebär att han redan från sjuk- fallets första dag måste överväga om det finns möjlighet att anpassa arbetsuppgifterna efter den anställdes nya förutsättningar. Detta ansvar förändras inte av vårt förslag att arbetsgivaren om ingen framställan gjorts från den anställde eller alltid ska upprätta en plan för åtgärder på arbetsplatsen senast efter 90 dagars sjukfrånvaro. Arbetsgivarens ansvar att kartlägga den anställdes behov av insatser för att kunna återgå i arbete regleras såväl i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)TPF2FPT som i Arbetarskydds- styrelsen kungörelse med föreskrifter om arbetsanpassning och rehabiliteringTPF3FPT. I kommentaren till sistnämnda föreskrift betonas vikten av tidiga kontakter mellan arbetsgivaren och den anställde vid sjukskrivning: Det är särskilt viktigt att det finns rutiner för hur kontakt ska tas med de sjukskrivna. Det är angeläget att höra av sig 1TP PT 3 kap. 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160). 2TP PT 22 kap. 3 § AFL. 3TP PT 5 § Arbetarskyddsstyrelsen kungörelse med föreskrifter om arbetsanpassning och rehabili- tering, AFS 1994:1. Rehabiliteringsutredning ersätts med en plan för åtgärder på arbetsplatsen från arbetet och därefter upprätthålla täta kontakter under hela sjuk- perioden.TPF4FPT 22.2Arbetsgivaren och den anställde ska upprätta planen tillsammans och den anställdes fackliga organisation ska underrättas De viktigaste personerna då en plan ska upprättas är självklart den anställde och arbetsgivaren.