sou · GUB381 · 2007-01-01 00:00:00 — Samarbeta med och informera om arbetet till andra som är verksamma inom sektorn. Parallellt med detta särskilda sektorsansvar utvecklades arbetet med miljökvalitetsmålen. Miljöledningssystem infördes också hos en majoritet av myndigheterna. 26.4 Det särskilda sektorsansvaret och skogspolitiken 26.4.1 Den skogspolitiska kommittén skogspolitiska kommitté refererade miljöpolitiska beslut och betonade att sektorsmyndigheternas miljöansvar kommer att ha stor betydelse för det fortsatta miljöarbetet.6 Det ingick i kommitténs uppgifter att bedöma hur skogssektorns miljöansvar ska komma till uttryck i skogsmyndighetens uppgifter och organisation. I kommitténs betänkande framkom det även att ansvars- och arbetsfördelningen för miljöfrågorna mellan och skulle preciseras inom ramen för ett särskilt projekt. Kommittén framhöll att en förutsättning för att miljömålen skulle nås var en aktiv medverkan från skogsägarna (som bygger på väl grundade kunskaper). Myndigheternas viktigaste uppgift var därför enligt kommittén att bygga upp kunskaper, förändra attityder samt att kartlägga och för skogsägarna redovisa naturvärden. Kommittén ansåg också att en naturlig utveckling av sektorsansvar kunde vara att myndigheten gavs större ansvar och vidgade befogenheter för naturvårdsfrågor på det skogliga området. I linje med detta föreslog kommittén en överflyttning av den dåvarande ädellövskogslagens bestämmelser till skogsvårds6 SOU 1992:76. Samhällets och näringens ansvar SOU 2006:81 108 lagen samt att skulle handlägga samråds- och tillståndsfrågor kring skogliga arbetsföretag. Kommittén ansåg också att jakt- och viltfrågor med skoglig anknytning borde hanteras av . 26.4.2 skogspolitiska proposition Det särskilda sektorsansvaret berördes sedan också i den proposition som låg till grund för den nuvarande skogspolitiken.7 Departementschefen betonade vikten av att sektorsansvaret för miljön förs vidare även på myndighetsnivå. I den proposition som låg till grund för beslutet om det särskilda sektorsansvaret hade det framhållits att övervägande skäl hade talat för att skogsvårdsmyndigheten skulle få ansvar för tillämpningen av det nya biotopskyddet för skogsmark. Departementschefen ansåg det vara dags att fullfölja denna linje på det sätt som den skogspolitiska kommittén hade förordat. Vidare föreslogs att ädellövskogslagen skulle föras över till SVL. Ansvaret för att besluta i frågor om att ta mark i anspråk för annat ändamål än ädellövskogsbruk och i fråga om trädslagsbyte från ädellövskog till annat trädslag förs över från till . Däremot godtog departementschefen inte kommitténs förslag om att även överföra ansvar för frågor om våtmarksdikning och jakt och viltvård från länsstyrelserna till skogsvårdsmyndigheterna. 26.5 och det särskilda sektorsansvaret Enligt 2 § instruktion ska myndigheten i enlighet med sitt sektorsansvar och i samråd med de myndigheter som ansvarar för naturvård och kulturmiljövård verka för biologisk mångfald och en rik och varierad kulturmiljö.8 har i en skrivelse till framfört önskemål om en precisering av sektorsansvaret.9 Myndigheten anser att sektorsansvaret behöver utvecklas både avseende näringen och myndigheten. På myndighetssidan kan sektorsansvaret, enligt , utvecklas väsentligt och ges det myndigheten betecknar ett reellt innehåll. Med detta menar att 7 Prop. 1992/93:226. 8 Förordning (2005:1160) med instruktion för . 9 , , skrivelse, . SOU 2006:81 Samhällets och näringens ansvar 109 myndigheten bör ges det samlade ansvaret för kulturmiljö-, naturvårds- och vattenfrågor på skogsmark. I praktiken skulle detta innebära en överföring av ansvarsområden från , samt länsstyrelserna till . Enligt myndigheten skulle det då bli möjligt att göra en i ett sammanhang fullständig avvägning mellan skogspolitikens likställda mål. 26.6 analys av det särskilda sektorsansvaret redovisade ett flertal myndigheter på regeringens uppdrag sitt arbete med det särskilda sektorsansvaret för ekologiskt hållbar utveckling till . Flera av dem framförde önskemål om vidareutveckling av det särskilda sektorsansvaret och gav även förslag på hur samspelet mellan detta och arbetet med miljökvalitetsmålen borde stärkas. Redovisningarna låg till grund för en rapport om det särskilda sektorsansvaret som sammanställdes av Naturvårdsverket.10 I rapporten konstaterade verket bl.a. att om det särskilda sektorsansvaret ska behållas så behöver det bli tydligare speciellt avseende dess innebörd, sektorsbegreppet och kopplingen mellan det särskilda sektorsansvaret, arbetet med miljökvalitetsmålen och miljöledningssystemet. ansåg att det övergripande målet i arbetet med det särskilda ansvaret är hållbar utveckling, men att sektorsansvaret endast borde gälla miljödimensionen av hållbar utveckling. Vidare ansåg verket att allt miljöarbete inom sektorn faller inom ramen för miljödimensionen. Det särskilda miljöansvaret för sektorn är också en del i arbetet för att nå miljökvalitetsmålen. Vidare förordades att ansvaret fortsättningsvis bör betecknas ett särskilt miljöansvar för sektorn. Beträffande avgränsningen av en sektor ansåg att begreppet i sammanhanget bör avse den berörda myndighetens ordinarie verksamhetsområde, så som det beskrivs i de styrdokument som definierar myndighetens ansvar, t.ex. instruktioner och regleringsbrev. I sektorn ingår också de aktörer som myndigheten har beröring med inom sin ordinarie verksamhet. 10 , Myndigheternas miljöansvar Vidareutveckling av det särskilda sektorsansvaret (5352). Samhällets och näringens ansvar SOU 2006:81 110 I sammanhanget bör nämnas att föreslog att borde behålla ett särskilt sektorsansvar. föreslog vidare att verket ges en pådrivande, samlande, samordnande och vägledande roll för myndigheterna med ett särskilt miljöansvar för sektorn. ska, enligt förslaget, i vissa fall också ha en stödjande roll. Vid behov ska verket följa upp och utvärdera arbetet med det särskilda miljöansvaret. 26.6.1 Sektorsansvarets innebörd Enligt bör en myndighet med särskilt miljöansvar för sin sektor ansvara för att införa styrmedel och genomföra åtgärder för att myndigheten och aktörer inom sektorn ska integrera miljöfrågorna i sin verksamhet. Åtgärderna ska syfta till att sektorns negativa miljöpåverkan minskas och att sektorn därmed bidrar till att uppnå miljökvalitetsmålen och en hållbar utveckling. Vidare bör myndigheten bygga upp kunskap om sektorns miljöpåverkan samt rapportera till regeringen . Rapporteringen ska, enligt förslag, samordnas tidsmässigt med den fördjupade utvärderingen av miljökvalitetsmålen. Den första rapporteringen bör lämnas . ansåg att rapporten bl.a. ska innehålla en redogörelse för genomförda åtgärder liksom en listning av styrmedel och åtgärder som myndigheterna har identifierat att det finns behov av men som de inte har mandat att genomföra. Vidare ska målkonflikter och synergieffekter inom sektorn samt gentemot andra sektorer redovisas. föreslog också att det särskilda miljöansvaret för sektorn skrivs in i respektive myndighets instruktion eller på annat sätt kopplas till den ordinarie styrningen av myndigheterna. övervägde alternativet att avskaffa det särskilda sektorsansvaret. Man fann dock att detta alternativ hade uppenbara brister bl.a. att vissa myndigheters ansvar för miljö begränsas samt att vissa frågor kan falla mellan stolarna om sektorsperspektivet försvinner. Fördelarna skulle vara ett enklare system som det är lättare att överblicka. Sektorsperspektivet skulle, enligt , dock kunna lyftas in i någon annan process i samhället, t.ex. i arbetet med miljökvalitetsmålen. SOU 2006:81 Samhällets och näringens ansvar 111 26.7 Regeringens syn på det särskilda sektorsansvaret I regeringens senaste miljömålsproposition konstaterades det att har visat på ett behov av att förtydliga arbetet med det särskilda sektorsansvaret. Regeringen pekade dessutom på ett behov av att tydliggöra samspelet mellan framför allt det särskilda sektorsansvaret och arbetet med miljökvalitetsmålen.11 Regeringen grundade detta ställningstagande och de förslag som presenterades i propositionen huvudsakligen på ovan refererade rapport som överlag hade tagits emot positivt av remissinstanserna. Noterbart i sammanhanget är att i sitt remissvar hade framhållit att miljöarbetet redan ingår i myndighetens huvuduppgifter och att det följaktligen inte är ändamålsenligt med ett särskilt sektorsansvar. Regeringen ansåg emellertid att skogssektorn har en stor miljöpåverkan och att särskilda sektorsansvar ger ett mervärde. Mervärdet blir, enligt regeringen, särskilt tydligt då man i refererad proposition även föreslog ett sextonde miljökvalitetsmålet om biologisk mångfald; Ett rikt växt och djurliv. Regeringen framhöll också att är miljömålsansvarig myndighet för miljökvalitetsmålet Levande skogar men att sektorns miljöpåverkan sträcker sig utanför det område Levande skogar omfattar. Då det särskilda sektorsansvaret innebär ett ansvar för samtliga relevanta miljökvalitetsmål kompletterar det särskilda sektorsansvaret miljöansvar till att gälla samtliga relevanta miljöproblem inom sin sektor. 26.7.1 Ansvaret begränsat till miljöarbetet När det gäller det särskilda sektorsansvarets mål och inriktning konstaterade regeringen att flera myndigheter hade föreslagit att ansvaret även bör omfatta den sociala och ekonomiska hållbarheten. Regeringen ansåg dock att det särskilda sektorsansvaret bör begränsas till miljöarbetet till dess ansvaret blivit mer etablerat i sektorerna. Regeringen betonade dock att inget hindrar de myndigheter som vill integrera alla dimensionerna av hållbar utveckling i sitt arbete att göra det. I likhet med ansåg regeringen att myndigheterna ska rapportera om sitt arbete med särskilt 11 Prop. 2004/05:150. Samhällets och näringens ansvar SOU 2006:81 112 sektorsansvar för miljömålsarbetet till och att det första tillfället för en sådan rapportering ska vara . Regeringen angav också att arbetet med särskilt sektorsansvar för miljömålsarbetet ska komplettera det miljömålsansvar som de centrala miljömålsmyndigheterna (däribland ) har tilldelats för ett eller flera specifika miljökvalitetsmål. Miljökvalitetsmålen med delmål och åtgärdsstrategier, ska enligt regeringen, utgöra grund och struktur för det särskilda sektorsansvaret som det fungerar som ledstjärna för arbetet. Det särskilda sektorsansvaret innebär att myndigheten har ett ansvar för att driva arbetet mot miljökvalitetsmålen framåt i sin sektor. 26.7.2 Utredning av sektorsansvaret I miljömålspropositionen aviserades att en särskild utredare ska tillsättas med uppgift att utvärdera sektorsansvaret inom de verksamheter som påverkar den biologiska mångfalden. Enligt uppgift från har någon utredare emellertid ännu inte tillsatts. 26.8 Det allmänna sektorsansvaret och ansvaret för skogspolitikens genomförande I Miljömålspropositionen skrev regeringen att sektorsansvaret är fortsatt centralt i arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålen.12 Det allmänna sektorsansvaret är, enligt regeringen, en grundbult i svensk miljöpolitik och i det fortsatta arbetet med att nå miljökvalitetsmålen. Regeringen ansåg att ansvaret för att de åtgärder som behövs för att nå miljökvalitetsmålen vidtas delas av alla. Utan ett aktivt deltagande från kommuner, näringsliv, organisationer och enskilda försvåras möjligheterna att nå de uppställda målen, skriver regeringen. Som har nämnts i inledningen av detta kapitel omfattar begreppet sektorsansvar utöver det allmänna sektorsansvaret för miljön ibland även frågan om hur ansvaret för skogspolitikens genomförande i vid bemärkelse ska fördelas mellan myndigheter och skogsägare. 2004/05:150. SOU 2006:81 Samhällets och näringens ansvar 113 26.8.1 Regeringen om ansvarsfördelningen inom skogspolitiken Enligt regeringens skrivelse om skogspolitiken beslutades grunderna för nu gällande skogspolitik i bred politisk enighet. En av dessa grunder är att skogsbruket även i fortsättningen i princip bör vara självfinansierat. Statligt ekonomiskt stöd kan endast komma i fråga för åtgärder som inte kopplar till uppfyllande av skogspolitikens produktionsmål, men som är av ett uttalat samhällsintresse. Regeringen ansåg i skrivelsen att de krav som ställs i skogsvårdslagstiftningen ska tillgodoses utan statligt stöd. I regeringens proposition om en ny skogspolitik konstaterades det att i den nya avreglerade skogspolitiken ställs högre krav på den enskilde skogsägarens kunskaper om naturvård och ekologi än tidigare.13 I anslutning till detta slogs det dock fast att skogsägaren har ett ansvar för att själv skaffa sig de kunskaper som behövs i detta sammanhang. I samma proposition konstaterade regeringen att rådgivning skulle komma att få en ökad betydelse i den nya skogspolitiken och att kravet på bevarande av en biologisk mångfald leder till att rådgivningen måste rymma frågor som rör ekologi i vid mening och kulturmiljöfrågor. Dessa frågor är, enligt regeringen, väsentliga för samhället i stort men omfattar inte ekonomiska incitament för den enskilde skogsägaren. Den ekonomiska driften av fastigheten ansåg regeringen vara ett egenintresse för skogsägaren och att rådgivning inom området därför bör bekostas av skogsägaren själv. Denna typ av rådgivning är i första hand en fråga för skogsägarnas egna organisationer men bör i viss utsträckning kunna tillhandahållas av den skogliga myndigheten. Regeringen ansåg att staten även fortsättningsvis därför bör finansiera denna rådgivning. Enligt regeringens direktiv till ingår det i det statliga åtagandet på skogspolitikens område att tillhandahålla information, rådgivning och utbildning om gällande regelverk och lämpliga former för att bedriva ett hållbart skogsbruk. Staten har även åtagit sig att finansiera viss forskning, och att informera om nya rön och ny metodik. 1992/93:226. Samhällets och näringens ansvar SOU 2006:81 114 26.8.2 Om fördelningen av ansvar i delbetänkande I delbetänkande konstaterades att den gällande skogspolitiken ger den enskilde skogsägaren ett stort eget ansvar för brukandet av den egna skogen.14 menade utredaren att staten, främst i form av dåvarande ()15, har ett stort ansvar för att tillhandahålla underlag för skogsägaren, inte minst mot bakgrund av att skogspolitikens mål är väsentligt högre än de krav som ställs på skogsägaren i lagstiftningen. Utredaren ansåg vidare det är otydligt vilken roll SVO:s rådgivning till skogsägarna egentligen är tänkt att spela. I delbetänkandet konstaterades att i förarbetena till den nu gällande skogsvårdslagen var man av den uppfattningen att statens rådgivningsansvar främst låg inom områdena naturvård och säkerhet och att övrig rådgivning, som kopplar till den ekonomiska driften av fastigheten, avsågs skötas av skogsbrukets egna organisationer. Utredaren pekade på att SVO strävar efter att ge en heltäckande rådgivning inom alla de områden som skogspolitiken innefattar, som anslagen till rådgivning minskar. 26.8.3 rådgivning Enligt årsredovisning utgjorde verksamhetsgrenen rådgivning, utbildning och information av tjänstgöringsdagarna och av omsättningen.16 Rådgivningens inriktning I årsredovisningen sägs att rådgivning ska möta skogsägarnas uttalade och outtalade behov av kunskaper och på så sätt bidra till att de skogspolitiska målen uppnås. I kontakterna med skogsbruket inriktas arbetet med rådgivning, utbildning och information främst mot de långsiktiga verksamhetsmålen inom föryngring, generell hänsyn och avsättningar, röjning samt tätorts14 SOU 2005:39. 15 , dvs. dåvarande samt elva skogsvårdsstyrelser, ombildades till den samlade myndigheten . 16 , årsredovisning 2005, . SOU 2006:81 Samhällets och näringens ansvar 115 nära skogar. Prioriterade grupper har varit skogsägare med identifierat åtgärdsbehov, t.ex. skogsplantering, naturvårdsinsatser och ungskogsröjning. I regleringsbrev avseende verksamheten 2006 står att målet för myndighetens arbete med rådgivning, utbildning och information är ökade kunskaper hos skogsägare och allmänhet för att nå skogspolitikens mål. Dessutom ska anpassningen till grupperna kvinnor respektive män ökas, ett mål som är nytt . Ingen annan förändring har skett i regleringsbrevet avseende målet för rådgivning, utbildning och information. Enligt regleringsbrevet ska redogöra för verksamheten avseende rådgivning, utbildning och information genom att återrapportera bl.a. vilka kontakter myndigheten haft med skogsägare och allmänhet , samt de väsentligaste genomförda aktiviteterna. Det ska också framgå vilka insatser som har gjorts för att målgrupperna kvinnor respektive män har kunnat delta i eller tillgodogöra sig informations-, rådgivnings- och utbildningsverksamhet och vilket resultat som har uppnåtts. Resultaten från återväxtinventeringen Polytax samt åtgärder för att öka röjning i plant- och ungskog ska återkopplas till markägare och entreprenörer. Av de verksamhetsområden som anges som prioriterade i årsredovisning kan två huvudsakligen hänföras till produktionsmålet (föryngring och röjning), två i huvudsak till miljömålet (generella hänsyn och avsättningar) samt ett till andra allmänna intressen (sociala värden). Varken i årsredovisning eller i regleringsbrev finns det alltså någon tydligt angiven inriktning mot rådgivning inom miljö- och säkerhetsfrågor, som i den skogspolitiska propositionen (ovan) utpekas som de områden inom vilka myndigheten i första hand ska bedriva rådgivning.17 Resurser till rådgivning Enligt årsredovisning har omfattningen av antalet tjänstgöringsdagar för rådgivning ökat med i jämförelse med . Detta har varit möjligt bl.a. tack vare EUmedel. Ökningen gäller främst i den södra delen av landet där 17 I årsredovisningen anges att säkerhetsrådgivning fick särskilt stort utrymme i samband med upparbetningen av virke efter stormen . Även verksamheten med motorsågskörkort för skogsägare nämns särskilt. Samhällets och näringens ansvar SOU 2006:81 116 medel för landsbygdsutveckling har nyttjats. I norra har EU-finansiering liksom föregående år kunnat användas i form av Mål 1-medel (, , och ). Sammantaget satsade (dåvarande ) ca på rådgivning, utbildning och information . Av dessa medel låg ca 110 miljoner inom myndighetsanslaget, 13 miljoner utgjordes av EU-stöd och 4 miljoner kom från annan finansiering. 26.9 Skogsägarnas organisationer och ansvaret för rådgivning m.m. Av vad som framgått ovan innebar den nya skogspolitiken vissa förväntningar från statsmakternas sida på att skogsägarna och dess organisationer bl.a. skulle ta ansvar för den rådgivning som gällde den ekonomiska driften av en skogsfastighet. Frågan är i vilken utsträckning detta ansvar har axlats av skogsägarnas organisationer. Enligt de fyra största skogsägarföreningarna bedrivs rådgivningsverksamhet som når 50 00060 000 av de sammanlagt cirka 125 000 medlemmarna.18 Skogsägarföreningarna har cirka 45 000 individuella rådgivnings- och utbildningskontakter med skogsägare och ytterligare 35 000 inom ramen för skogsdagar och skogskvällar. Ytterligare totalt cirka 20 000 rådgivningskontakter uppstår genom årsmöten i de olika skogsägarföreningarna, temaaktiviteter, studiecirklar och kurser samt kontakter med utboskogsägare. Många skogsägare deltar i flera aktiviteter, varför antalet kontakttillfällen är betydligt större än antalet kontaktade skogsägare. påbörjade LRF projektet skogen. Projektets syfte är att genom information, rådgivning och kompetensutveckling inom privatskogsbruket bidra till en mer aktiv skogsskötsel med höga miljöambitioner. Målet är att genomsnittligt öka skogsproduktionen på skogsgården på (). Skogsbolagen bedriver rådgivning bl.a. i samband med virkesköp och därtill kopplade skogsbruks- och skogsskötselåtgärder. Någon kvantifiering av omfattningen på den verksamheten är dock inte gjord, enligt uppgift från Skogsindustrierna. 18 Siffrorna grundas på skattningar från skogscheferna i Norra skogsägarna, Skogsägarna Norrskog, Mellanskog och Södra och avser situationen . 117 27 Privatskogsbrukets utveckling 27.1 Direktiven Enligt är förändringar i privatskogsbruket en av de faktorer som har påverkat skogspolitiken och som av det skälet ska analyseras. Den förändring som lyfts fram uttryckligen i direktiven är det faktum att allt flera skogsägare inte bor på och brukar sin fastighet. 27.2 Några iakttagelser från 2001 I 2001 konstaterades att de strukturella förändringarna i småskogsbruket1 inte var så stora och att de förändringar som skedde har haft mindre betydelse för skogspolitikens genomförande. Antalet brukningsenheter hade ökat svagt liksom andelen flerägda brukningsenheter (+7 %). Ju större skogsfastigheten var desto vanligare var det med flerägda brukningsenheter. Andelen utbor ökade från en dryg femtedel till ungefär en tredjedel. 2 Utboägandet var mer vanligt och ökade i snabbare takt bland de flerägda brukningsenheterna. Av utborna hade sin hemvist i ett annat län än brukningsenheten. Andelen äldre skogsägare hade ökat under nämnd period medan andelen kvinnliga skogsägare var i stort sett oförändrad, dvs. En ökande andel, från hälften till , av skogs1 Begreppet småskogsbruket definieras av som innehav på mellan 5 och 5 000 ha. Begreppen privatskogsbruket och familjeskogsbruket brukar syfta på privat skogsägande vid sidan om de större skogsbolagen. 2 Utbo är skogsägare som bor i en annan kommun än den där brukningsenheten är belägen. Flerägda brukningsenheter betecknas som utboägda om minst hälften av ägarna bor utanför kommunen. Om uppgifter om bostadskommun saknas klassas brukningsenheterna som utboägda. Privatskogsbrukets utveckling SOU 2006:81 118 ägarna gjorde bedömningen att av inkomsten kommer från skogen. Det ökande antalet utboägare innebär bl.a. att entreprenörer anlitas i ökad utsträckning i småskogsbruket. Skogsmaskinförarnas insatser bedömdes i 2001 därmed bli allt viktigare för de skogspolitiska ambitionerna. En annan iakttagelse i 2001 var att det finns en positiv vilja bland skogsägarna att återinvestera avkastningen från skogsbruket i skogsvårdsåtgärder. Investeringsviljan är dock till stora delar betingad av den ekonomiska konjunkturen. En ökad miljömedvetenhet uttrycktes bl.a. i att skogsägarna hade en mer positiv syn på naturvården på den egna skogsfastigheten. Trots detta och ökade kunskaper bland skogsägarna ansågs inte miljömålet ha uppnåtts till fullo vilket ansågs till viss del kunna förklaras av att attityderna inte alltid omsätts i praktisk handling. Andra faktorer, som exempelvis konjunkturläget, styr hur långt skogsägaren är beredd att sträcka sig i miljöhänsyn. Den sammantagna slutsatsen i 2001 var att de beskrivna strukturella förändringarna kan komma att få betydelse för skogspolitikens genomförande. 27.3 Utvecklingen inom privatskogsbruket3 27.3.1 Många skogsägare med små fastigheter I finns drygt 350 000 privata skogsägare (exklusive aktiebolag). Dessa äger av den svenska skogsmarksarealen medan av virkesförrådet finns på privat mark. av den svenska skogsråvaran kommer från det s.k. familjeskogsbruket. Familjeskogsbrukets skogsfastigheter är relativt små. av fastigheterna är mindre än 50 ha, och är mindre än 20 ha. av skogsägarna har fastigheter över 100 ha. Medelstorleken på en skogsfastighet är 50 ha, och det finns ungefär 200 000 fastigheter som är större än 5 ha. 3 Avsnittet bygger, om inte annat anges, på uppgifter från LRF Skogsägarna. SOU 2006:81 Privatskogsbrukets utveckling 119 27.3.2 Något fler män än kvinnor äger skog av skogsägarna är kvinnor och män. Kvinnor äger i snitt något mindre fastigheter än män. Förutom fastighetens storlek är det svårt att notera några skillnader mellan kvinnors och mäns skogsägande rent statistiskt. Inte heller kan man notera några större förändringar eller tydliga trender . Skogsägandet är i det korta perspektivet relativt . Däremot minskar antalet företag som kombinerar jord och skogsbruk. 27.3.3 Hög medelålder Skogsägarnas medelålder är relativt hög. Bortåt 100 000 skogsägare har passerat pensionsåldern. Medelåldern behöver dock inte ange åldern på den som verkligen ansvarar för brukandet av skogsfastigheten.