sou · GUB348 · 2007-01-01 00:00:00 — Av som används för konsumtion kommer nästan 25 från socialförsäk- ringen.2 1ESV 2006:10, Statsbudgetens utfall . 2Försäkringskassan, Årsredovisning 2005. Även arbetslöshetsförsäkringen, som till övervägande del finan- sieras över statsbudgeten, innebär en stor kostnad för det allmänna. betalade arbetslöshetskassorna ut i arbetslöshetsersättning.3 Ytterligare ett område med mycket stora offentliga utbetalningar är studiestödsområdet. För /2005 beviljade () studiestöd med . Av beloppet avsåg studiehjälp, 19 mil- jarder kronor studiemedel och rekryteringsbidrag till vuxenstuderande. Av de studiemedel som betalades ut avsåg studiebidrag och studielån.4 Av det utbetalade studiestödet utgjorde således bidrag. För kommunerna innebär det ekonomiska biståndet enligt soci- altjänstlagen en stor kostnad. beviljade kommunerna ekonomiskt bistånd med inklusive intro- duktionsersättningar till flyktingar.5 Utöver de nämnda förmånerna finns ett stort antal andra ersätt- ningar och bidrag som betalas ut inom trygghetssystemen. Det är en omdiskuterad fråga i vilken utsträckning det före- kommer att enskilda förmånstagare genom medvetet oriktiga upp- gifter skaffar sig bidrag och ersättningar från det allmänna och hur stora kostnader det orsakar samhället. Med utgångspunkt i vikten av en god hushållning med de gemensamma resurserna har emel- lertid frågor om missbruk av välfärdssystemen bli- vit alltmer uppmärksammade. Detta har lett till att statsmakterna fattat beslut om ett flertal åtgärder med det huvudsakliga syftet att förhindra missbruk av de offentliga trygghetssystemen. Hit hör också denna utredning med ett avgränsat uppdrag som rör det rent straffrättsliga området. Bland övriga åtgärder kan nämnas följande. 3Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, Statistik, Utbetald arbetslöshetsersättning 2005. 4Sveriges officiella statistik, Statistiska meddelanden UF 70 , CSN, Beviljning av studiestöd /05. 5Sveriges officiella statistik, Statistik socialtjänst 2006:1, , Ekonomiskt bistånd kvartal 1–4, 2005. och har tilldelats resurser för att anställa ytterligare personal som skall förstärka arbetet med att förebygga och minska fel och oegentligheter inom trygghetssystemen. En särskild delegation har tillsatts för åtgärder mot felaktiga utbetalningar från de offentliga försäkrings- och bidragssyste- men (FUT-delegationen, dir. 2005:52). Delegationen skall vara ett samverkansorgan för åtgärder mot felaktiga utbetalningar från de offentliga trygghetssystemen. Delegationen skall – i samverkan med flera myndigheter – lämna förslag till hur ären- dehantering, utbetalningssystem, myndigheternas kontroll- system och informationen till enskilda kan utvecklas så att ris- kerna för felaktigheter minimeras. I delegationens uppdrag ingår också att lämna förslag till enhetliga mätmetoder avse- ende felaktiga utbetalningar. Delegationen skall vidare föreslå lämpliga mål och resultatindikatorer för att arbetet med att minska omfattningen av felaktiga utbetalningar skall säker- ställas samt verka för att regler som kan ge upphov till felaktiga utbetalningar förändras. Delegationen skall lämna en slutlig redovisning av sitt arbete . Statskontoret har fått i uppdrag att utvärdera ett utökat informationsutbyte som påbörjades mellan de allmänna försäkringskassorna, , , länsarbets- nämnderna och arbetslöshetskassorna. I uppdraget ingår att lämna förslag på åtgärder inom det befintliga informations- utbytet för att stärka kontrollen. En arbetsgrupp har inrättats i med uppdrag att se över vissa frågor om återkrav av felaktigt utbetalda ersättningar och bidrag. I uppdraget ingår bl.a. att pröva frågan om ränta på återkrav inom socialförsäkringen och arbets- löshetsförsäkringen och om bestämmelser om återbetalnings- skyldighet bör samlas i en särskild lag. En särskild utredare har tillkallats med uppdrag att pröva lämp- ligheten av utökade möjligheter till elektroniska informations- utbyten mellan myndigheter (dir. 2005:91). I uppdraget ingår att se över om och under vilka förutsättningar myndigheter bör ha möjlighet eller vara skyldiga att på eget initiativ underrätta andra myndigheter vid misstanke om oegentligheter. Utred- ningen, som antagit namnet informationsutbytesutred- ning, skall redovisa sitt uppdrag före utgången av . Det pågår således ett omfattande arbete med huvud- syftet att förhindra missbruk av välfärdssystemen. Parallellt med detta arbete har också ett flertal åtgärder vidtagits för att förhindra brott på skatteområdet, bl.a. genom att resurser tillförts Skatte- verket i syfte att stärka skattekontrollen. I direktiven till utredningen (dir. 2005:51) beskrivs ett antal under- sökningar som gjorts i fråga om omfattningen av oegentligheter rörande ersättningar och bidrag. Med oegentligheter menas här att någon lämnar oriktiga uppgifter i en ansökan om en förmån eller att uppgifter av relevans för ett utbetalningsbeslut avseende ett bidrag eller en ersättning utelämnas. Det kan också vara fråga om att någon inte anmäler ändrade förhållanden, t.ex. ändrad inkomst eller ändrat boende som påverkar rätten till förmånen och där- igenom ger upphov till en felaktig utbetalning. Med utgångspunkt i de redovisade undersökningarna anförs i direktiven att det finns anledning att anta att det förekommer oegentligheter i samband med utbetalningar från trygghetssyste- men i större omfattning än vad man trott. Det betonas att det är av största vikt att bidrag och ersättningar kommer just de personer till del som har rätt till sådant stöd. Bara den som är berättigad till ett bidrag eller en ersättning skall få del av dem och en förutsättning för att trygghetssystemens legitimitet och accep- tans skall kunna upprätthållas är att oegentligheter upptäcks och att straffvärda gärningar också kan mötas med straff. I direktiven konstateras att bedrägeri enligt 9 kap. 1 § brotts- balken är den vanligaste brottsrubriceringen i de fall där någon döms till ansvar för att genom brott ha skaffat sig ett bidrag eller en ersättning. Det anförs att det är viktigt att straffrättslagstiftningen är modern och ändamålsenlig och att bestämmelserna måste vara anpassade till de särskilda förhållanden som gäller för trygghets- systemen, särskilt när det gäller regleringens tydlighet och lättill- gänglighet. Vidare sägs att det är viktigt att det straffbara området är utformat på ett sådant sätt att straffvärda beteenden är kriminali- serade. Med utgångspunkt i att det straffbara området för bedrägeri är begränsat till uppsåtliga fall kan den som saknar uppsåt men har en misstanke om att han eller hon agerar på ett sådant sätt att ett bidrag eller en ersättning betalas ut felaktigt inte straffas för bedrä- geri. Enligt direktiven är det tänkbart att vissa sådana beteenden är så klandervärda att de bör kunna bestraffas och att det därför finns anledning att överväga en utvidgning av det straffbara området. I direktiven påpekas vidare att det är av stor vikt att berörda myndigheter och arbetslöshetskassor polisanmäler de fall av miss- tänkta brott som upptäcks och att detta är en förutsättning för att straffbestämmelserna skall få avsedd effekt på efterlevnaden av reglerna om bidrag och ersättningar. Mot bakgrund av dessa allmänna utgångspunkter har utred- ningen fått i uppdrag att utreda behovet av en mer modern och ändamålsenlig straffrättslig reglering i fråga om oegentligheter vid utbetalningar från trygghetssystemen. Om det finns skäl för en förändrad reglering, skall utredningen överväga utformning och lämna de författningsförslag som behövs. I denna renodlat straffrättsliga del av utredningen ingår 1.att överväga lämpligheten av att införa särskilda straffbestämmelser på området och pröva a.om bestämmelserna om skattebrott och vårdslös skatte- uppgift i skattebrottslagen kan tjäna som förebilder för en ny straffrättslig reglering samt b.om en sådan reglering bör ske i specialstraffrättslig lag eller i särskilda bestämmelser i , 2.att överväga behovet och lämpligheten av att tydliggöra det straffrättsliga ansvaret vid underlåtenhet att lämna uppgifter genom att införa ett äkta underlåtenhetsbrott, 3.att utreda behovet och lämpligheten av en kriminalisering av grovt oaktsamma beteenden, samt 4.att göra vissa komparativa studier av hur oegentligheter i trygg- hetssystemen behandlas straffrättsligt i några andra jämförbara länder. Utredningen skall inte överväga förändringar av bedrägeribrottet. I förekommande fall skall utredningen dock överväga hur nya straff- rättsliga bestämmelser bör förhålla sig till bestämmelsen om ansvar för bedrägeri. Utredningen har uppfattat uppdraget så att det primärt skall avse socialpolitiska ekonomiska förmåner i den vidare mening som beskrivits i avsnitt 1. Utanför faller därmed i princip sådana förmå- ner som i och för sig medför en kostnad för det allmänna men som tillhandahålls på annat sätt än genom utbetalningar till enskilda per- soner. Utöver frågorna om en ny straffrättslig reglering skall utred- ningen slutligen överväga om det finns skäl att införa en anmäl- ningsskyldighet för berörda myndigheter och organ vid misstanke om brott rörande bidrag och lämna de författningsförslag som behövs för att införa en sådan anmälningsskyldighet. Direktiven i sin helhet finns i bilaga 1. Utredningens arbete har till stor del bestått i studier av förarbeten, rättspraxis och doktrin med anknytning till de frågor som utred- ningen haft att undersöka. Utredningen har tagit del av statistik som tagits fram hos bl.a. myndigheter som handlägger utbetal- ningar av olika förmåner inom trygghetssystemen. Rapporter från myndigheter som beskriver exempelvis kontrollarbetet och under- sökningar rörande missbruk av ersättningssystemen liksom fri- stående forskningsrapporter har varit av stor betydelse. I arbetet har vidare ingått en genomgång av ett större antal nedlagda för- undersökningar. I syfte att få en ökad förståelse för den praktiska hanteringen av ersättningar och bidrag har utredningen gjort ett antal studiebesök hos olika myndigheter och genomfört ett flertal intervjuer med företrädare för berörda myndigheter och organ. Utredningen har besökt i , Försäk- ringskassans citykontor i , CSN:s lokalkontor i , Akademikernas erkända arbetslöshetskassa i , socialförvaltningen i , i , – Utvecklingscentrum , Åklagarkammaren i samt i . Ytterligare kontakter har tagits med bl.a. (), PPM, , Försäk- ringskassans regionkontor i samt socialförvaltningarna i och . Som framgått av redovisningen ovan pågår ett omfattande arbete som rör åtgärder mot felaktigheter och oegentligheter vid utbetal- ningar av ersättningar och bidrag. Straffrättsliga överväganden rörande missbruk av trygghetssystemen har emellertid gjorts i ett par tidigare utredningar utan att detta lett till lagstiftning. Här- utöver pågår inom EU ett omfattande arbete kring straffrättsliga frågor med anknytning till detta område. brottmålsutredning hade fått i uppdrag bl.a. att undersöka var gränsen borde gå för det straffrättsliga ingripandet vid mindre överträdelser på förmögenhetsrättens område. Utredningen skulle dessutom pröva vilka möjligheter som fanns att sätta in andra sanktioner än straff vid sådana överträdelser. Mot den bakgrunden behandlade utredningen också den straffrättsliga regleringen kring sjukförsäkringsmissbruk. Utredningens övervägande i detta avse- ende redovisades i delbetänkandet Snyltningsbrott och sjukförsäk- ringsmissbruk (SOU 1973:13).1 Utredningen menade att det stod klart att sjukförsäkrings- missbruket hade hög frekvens men att fall som anmäldes till poli- sen i relativt stor utsträckning inte föranledde åtal eller, om åtal väcktes, ledde till frikännande dom. Enligt utredningen kunde man dessutom utgå ifrån att åtskilliga fall av misstänkt sjukförsäkrings- bedrägeri föll bort vid försäkringskassornas prövning av anmäl- ningsfrågan och att bedrägerirekvisiten endast täckte en mindre del av vad försäkringskassorna bedömde vara sjukförsäkringsmissbruk. Till en del ansågs detta kunna bero på att själva bedrägerikonstruk- tionen beredde svårigheter. Vidare konstaterade utredningen att de 1 SOU 1973:13 s. 109 ff. som åtalades inte sällan frikändes på subjektiva grunder därför att den misstänkte inte insett att han eller hon otillbörligen uppburit sjukpenning eller i varje fall inte hade kunnat överbevisas om det. Utredningen tog upp frågan om införandet av en särskild straff- bestämmelse mot sjukförsäkringsmissbruk som skulle straffbelägga ett förfarande som innebar att någon genom förtigande eller läm- nande av positiva uppgifter vilseledde rörande förhållanden som påverkade rätten till sjukpenning. Utredningen diskuterade också om straffbarheten skulle kunna utsträckas till att gälla såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma för- faranden. En fördel med en sådan bestämmelse ansågs vara att man genom den skulle kunna skapa förutsättningar för användande av summarisk handläggning genom strafföreläggande. Vidare skulle utredningarna av mindre allvarligt sjukförsäkringsmissbruk kunna förenklas och myndigheterna inom rättsväsendet skulle kunna besparas arbete som inte sällan föreföll stå i orimlig proportion till brottens svårhetsgrad. Å andra sidan skulle en sådan specialstraffrättslig bestämmelse kunna medföra att rättsväsendets resurser togs i anspråk för flera mål än som då var fallet. Införandet av en sådan bestämmelse ansågs inte heller vara förenlig med den utveckling som utred- ningen menade kännetecknade modern kriminalpolitik och som innebar att straffrättens roll begränsades och att andra åtgärder än straff sattes in för att förebygga och reagera mot missbruk. Utred- ningen uttryckte i det sammanhanget också att det torde vara en allmän princip inom svensk sociallagstiftning att undvika straff- bestämmelser som riktas mot sådana bidrags- och understöds- mottagare som lagen avser att tillgodose och att i den mån de gör sig skyldiga till brott mot systemet, den straffrättsliga regleringen bör ske enligt de vanliga bestämmelserna i . Mot den redovisade bakgrunden stannade utredningen för att arbetet i stället borde inriktas på att begränsa de straffrättsliga ingripandena och att man borde satsa på brottsförebyggande åtgär- der som det sanktionssystem som försäkringskassorna förfogade över borde byggas ut. Utredningen hänvisade till bestämmelserna om uteslutning ur arbetslöshetskassan och om möjligheterna till skattetillägg enligt skattelagstiftningen och före- slog i stället för en ny straffrättslig bestämmelse att försäkrings- kassorna skulle ges rätt att besluta om en särskild avgift när någon lämnat oriktiga uppgifter alternativt förtigit uppgifter av betydelse för rätten till sjukpenning. Utredningens förslag ledde som sagt inte till lagstiftning. Uppdraget för förmögenhetsbrottsutredningen var att göra en samlad översyn av förmögenhetsbrotten. Utredningen redovisade sina överväganden i betänkandet Översyn av lagstiftningen om för- mögenhetsbrott utom gäldenärsbrott (SOU 1983:50). Som en del av arbetet övervägde utredningen lämpligheten av att införa straffan- svar för oaktsamt bedrägeri samt för utnyttjande av annans vill- farelse i vissa situationer.2 Man bedömde att en bestämmelse om straffansvar för oaktsamt bedrägeri skulle innebära vida större möj- ligheter än de som då fanns att ingripa mot dem som genom orik- tiga eller ofullständiga uppgifter föranledde andra till dispositioner innebärande ekonomisk skada. Enligt utredningen skulle en sådan bestämmelse kunna få praktisk betydelse bl.a. vid bidragsmissbruk. Utredningen hänvisade till att det uppmärk- sammats att det i stor omfattning förekommit att personer upp- burit för höga bostadsbidrag på grund av felaktiga inkomstupp- gifter men att detta endast i begränsad utsträckning lett till åtal och fällande domar för bedrägeri, huvudsakligen på grund av svårig- heter att konstatera bedrägligt uppsåt. Utredningen menade vidare att det vid en jämförelse med skattestrafflagstiftningen kunde tyckas motiverat med straffansvar för den som grovt oaktsamt orsakat att bidrag från stat eller kommun betalades ut med för höga belopp. Utredningen ansåg emellertid att det inte var motiverat med ett generellt straffansvar för den som av oaktsamhet vilseledde annan och därigenom förorsakade ekonomisk skada. Med det huvudsak- liga syftet att straffbelägga vissa fall av bidragsmissbruk som inte uppfyllde rekvisiten för bedrägeri diskuterade utredningen därför i stället frågan om straffansvar vid utnyttjande av annans villfarelse under vissa omständigheter. Utredningen övervägde införandet av en bestämmelse, enligt vil- ken den skulle kunna drabbas av ansvar som förtiger en omstän- dighet, varom det enligt lag, avtal, tjänst eller dylik ställning ålegat honom att upplysa, och därigenom förorsakar den som borde ha fått upplysningen ekonomisk skada. 2 SOU 1983:50 s. 272 ff. Straffansvar enligt en sådan bestämmelse skulle, enligt utred- ningen, kunna drabba den som underlät att på föreskrivet sätt redovisa sådana uppgifter som var av betydelse för ett företags eller en persons rätt till bibehållet stöd eller bidrag eller för statens eller kommuns rätt att återkräva ett redan utbetalat bidrag eller stöd. Det anfördes att rekvisiten för bedrägeri i allmänhet inte torde vara uppfyllda i sådana fall. Utredningen bedömde emellertid att mycket talade emot att i införa en särskild straffbestämmelse med främsta syfte att komma åt sådant bidragsmissbruk som inte uppfyllde rek- visiten för bedrägeri. En kriminalisering av underlåtenhet att lämna upplysningar om förhållanden, om vilka upplysningsskyldighet förelåg enligt lag eller avtal, bedömdes drabba många fler gär- ningstyper än sådana med anknytning till bidragsmissbruk och dessutom innebära en opåkallad nykriminalisering av avtalsbrott i privaträttsliga sammanhang. Enligt utredningen borde en lämpli- gare metod att komma till rätta med bidragsmissbruk vara att se över själva bidragssystemet i syfte att åstadkomma sådana regler om villkor och kontroll som bättre kunde förhindra missbruk. Utredningens överväganden ledde således inte till något förslag om ny eller ändrad lagstiftning. 4.3Rättsligt samarbete inom EU Skyddet för EU:s finansiella intressen har diskuterats och mer intensivt . Detta har bl.a. resulterat i antagandet av konventionen av om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, den s.k. bedrägerikonventionen.3 Denna innehåller bl.a. krav på kriminali- sering av bedrägeri enligt angivna definitioner i konventionens arti- kel 1. I har bedrägerikonventionen lett till införandet av bestämmelsen om subventionsmissbruk i 9 kap. 3 a § . Enligt bestämmelsen döms den som, i strid med föreskrifter eller villkor, använder ett bidrag eller utnyttjar en förmån som finansie- ras över eller på annat sätt påverkar Europeiska gemenskapernas budgetar för ett annat ändamål än det som bidraget eller förmånen har beviljats för, till böter eller fängelse i högst . I ringa fall döms inte till ansvar. 3EGT nr C 316, 27.11.1995, s 48. 1998/99:32, bet. 1998/99:JuU16, rskr. 1998/99:167. Parallellt med arbetet att förstärka skyddet för EU:s finansiella intressen inom ramen för den tredje pelaren har en särskild expert- grupp arbetat fram ett förslag till en straffrättslig reglering, även den med främsta syfte att skydda EU:s finansiella intressen. Den föreslagna regleringen, som benämns Corpus , innefattar bl.a. bestämmelser om straffansvar för oredlighet avseende bidrag på grund av felaktiga uppgifter som lämnats av grov oaktsamhet. Förslaget, som inte har inlemmats hos någon av institutionerna, har blivit kritiserat på flera punkter. Kritiken har bl.a. gått ut på att bestämmelserna är mycket långtgående och att det kan ifrågasättas om Corpus är den bästa vägen att gå för att nå det önskade resultatet.5 5 Se bl.a. i Nordisk tidsskrift for kriminalvidenskab (NTfK) 1997 s. 262 ff. 5Ekonomiska förmåner inom trygghetssystemen Det socialrättsliga regelsystemet har genom samhällsutvecklingen byggts ut stegvis och omfattar numera ett stort antal olika eko- nomiska stödformer som regleras i en mängd författningar. Huvuddelen av förmånerna ingår i socialförsäkringen. Grund- läggande bestämmelser om socialförsäkring återfinns i socialförsäk- ringslagen (1999:799, SofL). Närmare förutsättningar för de olika hjälpformerna i socialförsäkringen regleras i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och i särskilda författningar för respektive förmån. Bland de mer betydelsefulla förmåner som regleras utanför soci- alförsäkringen finns arbetslöshetsersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring samt studiestöd enligt studiestödslagen (1999:1395). Av stor allmän betydelse är också sådant ekonomiskt bistånd som hanteras av den kommunala och som regleras i socialtjänstlagen (2001:453). Härutöver förekommer ett stort antal andra stödformer, bl.a. arbetsmarknadspolitiskt stöd enligt lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program och migrationspolitiska förmåner enligt lagen (1994:137) om mot- tagande av asylsökande. Här följer en kortfattad beskrivning av de huvudsakliga ekono- miska förmåner som i vid mening kan anses ingå i trygghets- systemen och de författningar som reglerar dessa förmåner. SofL innehåller bestämmelser om vem som omfattas av social trygghet genom social försäkring och vissa bidragssystem (social- försäkring). Förmånerna inom socialförsäkringen handläggs av och . Socialförsäkringen är indelad i en bosättningsbaserad försäkring med garantibelopp och bidrag samt en arbetsbaserad försäkring mot inkomstförlust. Ekonomiska förmåner inom trygghetssystemen gemensamma bestämmelser för de olika förmånerna, bl.a. avseende omfattningen av de båda försäkringsgrenarna och handläggning av ärenden. De olika socialförsäkringsförmånerna återfinns i 3 kap. 1– 5 §§ SofL. I sammanhanget bör nämnas att utredningen för samordning av socialförsäkringslagarna (SamSol) lämnade ett förslag till socialförsäkringsbalk som föreslås ersätta de cirka 30 social- försäkringslagarna, Socialförsäkringsbalk (SOU 2005:114). Sjukförsäkring (3 kap. 1 § 1–4 och 3 kap. 4 § 1–3 SofL) Sjukförsäkringen regleras närmare i AFL. Till sjukförsäkringen hör ersättning för hälso- och sjukvård och tandvård (2 kap. AFL), sjukpenning inklusive havandeskapspenning (3 kap. AFL) och för- äldrapenningförmåner (4 kap. AFL). I AFL (21 kap.) finns vidare bestämmelser om frivillig sjukförsäkring. Bestämmelserna om ersättning för sjukvård m.m. möter den enskilde främst i form av patientavgifter. De ersättningar som aktualiseras betalas i huvudsak till vårdgivaren. Genom sjukförsäk- ringen ersätts under vissa förutsättningar kostnader för hälso- och sjukvård i andra EU- och EES-länder. Även i dessa fall betalas ersättningen oftast till vårdgivaren, men i vissa fall betalas ersätt- ningen ut direkt till den försäkrade i efterskott.1 Sjukpenningförsäkringen kompenserar inkomstbortfall på grund av sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga. Arbetstagare har rätt till sjuklön från arbetsgivare under de 14 för- sta dagarna i en sjukperiod. Därefter samt för försäkrade som inte har rätt till sjuklön utges sjukpenning. Sjukpenningen utges med viss del av den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI). Havandeskapspenning motsvarande sjukpenningen utges till en försäkrad kvinna om graviditet har satt ned hennes arbetsförmåga. Det finns två typer av föräldrapenningförmåner. Föräldra- penning med anledning av ett barns födelse utgår under sammanlagt för föräldrarna när de inte förvärvsarbetar. Dess- utom har en förälder rätt till tillfällig föräldrapenning för vård av ett barn på grund av bl.a. sjukdom. Föräldrapenningen utgår med belopp upp till sjukpenningnivå. 1 Jfr avsnitt 5.3 om social trygghet inom EU m.m. Ekonomiska förmåner inom trygghetssystemen Sjukersättning och aktivitetsersättning (3 kap. 1 § 3 SofL) Dessa förmåner regleras främst i 7–9 och 16 kap. AFL och har er- satt tidigare bestämmelser om förtidspension och sjukbidrag.