sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Han påpekar emellertid också att kulturella hänsynstaganden i rättspro- cessen i andra fall kan få en omvänd – och diskriminerande – effekt. Ett mer nyanserat synsätt förespråkas. Lernestedt tar som utgångspunkt för sin diskussion ett omskri- vet rättsfall där en man och två kvinnor med ursprung i åtalades och dömdes för mord och grov misshandel (mannen) respektive grov misshandel (kvinnorna), av två barn som bodde i hushållet. Det ena barnet dog medan det andra skadades när man- nen och kvinnorna försökte driva ut onda andar ur dem. I delar av är tron på onda andar utbredd. Domstolen accepterade också att de åtalade verkligen trodde att barnen var besatta av onda andar, samt att de trodde att detta innebar en fara. SOU 2006:30 Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. kades bl.a. att den ena kvinnans kulturellt inhämtade föreställningar – andetron – var så starka att de i den svenska miljön närmast lik- nade en paranoid psykos med megalomana drag, hallucinationer och vanföreställningar, alltså en psykisk sjukdom. Det sagda aktu- aliserar en av flera intressanta principfrågor som rättsfallet väcker rörande kulturella skillnader: bör andetro i sig, om den är utbredd och en del av livet på den plats varifrån de tilltalade kommer, få ses som ett tecken på psykisk ohälsa? Lernestedt ifrågasätter inte det slutgiltiga resultatet i målet – vad de tilltalade till slut fälldes för – men kritiserar vägen dit: domstolens sätt att se på det inträffade med svenska glasögon var enligt Lernestedt diskriminerande. Enligt Lernestedts synsätt innebär principen om likabehandling ofta att rättssystemet, medvetet eller omedvetet, utgår från majo- ritetskulturen. När personer som tillhör olika minoriteter bedöms utifrån majoritetssamhällets standardnormer kan detta leda till dis- kriminering. I ett multikulturellt samhälle bör olika kulturella före- ställningar vara respekterade. I den utsträckning som straffrätten i ett sådant samhälle tänks vila på idéer om individuell klandervärd- het – något som är fallet med svensk straffrätt – måste också kul- turella försvar kunna spela roll. Problemet med Lernestedts resonemang är definitionen av be- greppet kultur. Vilka grupper i befolkningen ska ha möjligheter till att åberopa kulturella försvar? Vad skulle t.ex. tillämpningen av denna princip innebära för utgången i de uppmärksammade målen om s.k. hedersrelaterade brott eller Knutbymålet. Skulle personer som tillhör vissa ortodoxa kristna eller muslimska kretsar eller en svensk frikyrklig miljö kunna få strafflindring för sina brott på samma sätt som kongoleser som tror på andar? Hur skulle dom- stolar förhålla sig till människor som begår brott med t.ex. politiska eller filosofiska motiv? Statens mål med att kriminalisera vissa beteenden kan just vara att markera avstånd från vad man i sam- band med en rättegång skulle kunna åberopa som kulturella före- ställningar, t.ex. att människor av olika kön eller med olika etniska bakgrund inte har samma värde. Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Formandet av en brottsbenägen kategori kapitel i antologin tar upp frågan om den i aktuella diskursen om invandrares brottslighet. diskuterar forskning om invandrare och brott och riktar sin kritik i första hand mot Brottsförebyggande rådets rapport och invandrares barns brottslighet (BRÅ 1996:2). ansats är konstruktivistisk, och han menar följaktli- gen att forskning aldrig bara kan vara en objektiv faktabeskrivning utan att den också utgör en process i vilken vissa frågeställningar och hållningar formuleras, bekräftas och legitimeras. Man kan såle- des ställa sig frågan om legitimiteten i användningen av den sociala kategorin invandrare och sammankopplingen av denna kategori med det negativt laddade begreppet brottslighet. Själva begreppet invandrare är enligt ett resultat av en mer eller mindre godtycklig kategorisering där de individer som placeras i denna kategori har få gemensamma drag och saknar en upplevd samhörig- het. När en sådan kategori skapas och används kan det leda till eta- bleringen av ett tankemönster där olika samhällsfenomen förklaras utifrån just denna kategorisering. En självuppfyllande profetia9 ska- pas. I dagens diskurs anses det relevant och etiskt försvarbart att relatera kategorin invandrare till begreppet brottslighet. Så har emellertid inte alltid varit fallet. har t.ex. debatten istället handlat om brottslighet och social klass, medan diskussionen om etnicitet och brottslighet närmast har betraktats som oetisk. I skulle det på motsvarande sätt knappast anses lämpligt att koppla ihop brottslighet med t.ex. begreppet sexuell läggning eller ras. Utöver att ha granskat invand- rares barns brottslighet (BRÅ 1996) har granskat de nyhets-, ledar- och debattartiklar –2004 som anknöt till denna rapport samt annan forskning rörande invandrare och brott. När BRÅ motiverade undersökningen om invandrares brottslighet menade man att debatten om frågan redan var i gång och att BRÅ genom att presentera fakta skulle kunna motverka de främlingsfientliga tonerna i debatten. 9 Ett exempel på detta från senare tid märks i artikel på DN-debatt (05 09 19) där författaren kräver att kollektivet invandrare ska ta avstånd för invandrarnas brottslighet. Detta sätt att resonera påminner om de krav som av och till framförs i debatten på att det konstruerade kollektivet män ska ta avstånd från männens våld mot kvinnor. Varken när det gäller invandrare eller män kan man utgå från att det finns någon form av sammanhållande band eller kollektiv identitet bakom de konstruerade kategorierna. SOU 2006:30 Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. rapporten snarare undergrävde dessa ambitioner genom att publi- kationen tydligt slog fast invandrargruppens högre brottslighet i förhållande till svenskarnas utan att ange några bärande förklar- ingar bakom detta förhållande. Rapporten kan alltså sägas ha bidra- git till en förstärkning av stereotypa föreställningar i stället för att motverka dessa. I den fortsatta debatten hänvisade följaktligen många aktörer till den höga invandrarbrottsligheten som offici- ellt hade bekräftats av den statliga myndigheten gande rådet. Även de främlingsfientliga kretsarna hänvisade till rapporten. genomgång av mediernas rapportering kring BRÅ- rapporten visar att man i medierna använde sig av rapporten som den slutgiltiga legitimeringen av en beskrivning där invandrare utmålades som mer kriminella än svenskar. Medierna ansåg sig nu inte längre heller behöva iaktta den försiktighet som präglat den tidigare nyhetsrapporteringen kring invandrares brottslighet. Sam- tidigt saknade medierapporteringen alla de nyanser som trots allt fanns i rapporten. Den komplicerade frågan om möjligheten att dra slutsatser om en grupps brottslighet utifrån polisuppgifter (se nedan i avsnitt), som i viss mån diskuteras i BRÅ-rap- porten, togs över huvud taget inte upp i rapporteringen. Slutsatsen av undersökning är alltså att även en väl- menande forskning som syftar till att minska fördomar och öka kunskaper om ett komplicerat samhällsproblem , exem- pelvis genom valet av frågeställningar, kan förstärka de stereotyper som ligger till grund för diskriminering. Brottslighet bland personer födda i och i utlandet10 ur ett strukturellt diskrimineringsperspektiv I antologis sista kapitel återkommer jag till frågan om invandrare och brott. I den svenska samhällsdebatten är detta ämnesområde numera en mycket central fråga som förs fram både i medierna och i den politiska sfären. Föreställningen om att invandrare, och då i synnerhet utomeuropeiska invandrare, är betydligt mer brottsbe- lastade än svenskar är väl etablerad i vårt samhälle och, som det har framgått ovan, har numera även bekräftats av den statliga myndig- het som bl.a. ansvarar för kriminalstatistiken. Vi har alltså här att göra med en officiellt bekräftad stereotyp. 10 BRÅ rapport 2005:17. Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. I kapitlet diskuteras vilka konsekvenser diskrimineringen av et- niska minoriteter inom rättsväsendet kan tänkas ha på invandrares överrepresentation i brottsstatistiken. Invandrare är generellt över- representerade i både statistiken över misstänkta och lagförda, men denna överrepresentation varierar kraftigt beroende på individernas ursprungsland, graden av förankring i det svenska samhället samt vilka typer av brott som avses. Den generella bilden är att de minoriteter som i störst utsträckning upplever diskrimine- ring i vårt samhälle också är de mest överrepresenterade i brotts- statistiken. Överrepresentationen är dessutom störst när det hand- lar om typiska underklassbrott (t.ex. våldsbrott). Slutsatsen i detta avsnitt är att både statistiken över misstänkta och lagförda med stor sannolikhet överskattar brottsligheten hos invandrare i allmänhet, och hos tämligen nyanlända invandrare från fattiga i synnerhet. Denna överskattning beror på att personer tillhöriga vissa etniska minoriteter selekteras fram i olika steg av den rättsliga processen. Visserligen visar bl.a. Kardells analys ovan att vissa delar av den rättsliga processen tycks ha en korrigerande verkan på den strukturella diskrimineringen, men den generella effekten är med stor sannolikhet att det både bland de misstänkta och lagförda samt bland dem dömda till de strängare straffen finns en större andel invandrare än det skulle be- höva vara om dessa grupper inte varit utsatta för strukturell diskri- minering. är det knappast troligt att hela överrepresentationen av invandrare i brottsstatistiken kan förklaras av diskriminering. Det är rimligt att anta (bl.a. utifrån självrapporteringsundersökningar samt statistik över personer misstänkta och lagförda för brott med hög anmälnings- och uppklaringsandel) att vissa etniska minorite- ter de facto har en högre brottsbelastning än andra grupper. Dis- krimineringen påverkar emellertid även den faktiska brottsbenä- genheten. Flera kriminologiska teorier ser brottsligheten som orsa- kad av negativa, stereotypa förväntningar på individen och/eller individens upplevelse av diskriminering och främlingskap i mötet med majoritetssamhället. Vår stereotypa syn på invandrare som mer brottsbenägna än svenskar kan alltså leda till att stereotypen dels bekräftas genom statistiken och dels förverkligas genom faktiskt beteende. SOU 2006:30 Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. I har forskningen kring diskriminering av etniska och reli- giösa minoriteter inom rättsväsendet kommit i gång mycket sent. Först har här frågan uppmärksammats i ett antal forskningsarbeten. Det kan därför vara av intresse att diskutera varför frågan om behandlingen av minoriteter inom rättssystemet tidigare varken ställts inom forskningen, politiken eller av medi- erna. Det har ju funnits starka skäl att anta att sådan diskriminering förekommer. De psykologiska mekanismerna för sorteringen av människor efter deras etniska/religiösa tillhörighet har knappast varit okända. Man kan inte heller ha varit omedveten om att sådan diskriminering har förekommit och beskrivits i flera andra, med jämförbara, länder. Rent teoretiskt har det såle- des knappast funnits någon anledning att tro att just det svenska samhället och det svenska rättssystemet skulle vara förskonat från mer allmänt förekommande diskrimineringsmekanismer. Mot bakgrund av att forskningen om diskriminering av minori- teter i i allmänhet – och inom det svenska rättssystemet i synnerhet – har en kort historia så saknas i många stycken den solida kunskapsbas som skulle krävas för att kunna beskriva hur problemen ser ut i detalj. Vi befinner oss följaktligen i ett skede där forskningen på området ofta väcker fler frågor än den besvarar och där resultaten pekar åt olika håll. Så är också fallet i denna antologi. Jag anser emellertid att vi, trots att vi befinner oss i ett tidigt skede i kunskapsuppbyggnaden på detta område, med ledning av det som presenterats ovan kan dra vissa (om än prelimi- nära) slutsatser och formulera ett antal frågor för fortsatt forsk- ning. När det gäller själva förekomsten av diskriminering finns det i denna antologi flera empiriska resultat som stödjer tesen att vissa invandrargrupper (främst utomeuropeiska invandrare som kommer från fattiga länder) i genomsnitt döms hårdare (de döms oftare till fängelse, men döms även till längre fängelsestraff) än svenskar i de svenska domstolarna. Eftersom forskningsresultaten tyder på att brottsligheten hos de dömda ur dessa minoriteter inte tycks skilja sig från den brottslighet som personer ur majoritetsbefolkningen döms för, bör detta tolkas som tecken på strukturell diskrimine- ring. Orsaken till denna diskriminering kan sökas i det sätt på vil- ket domstolarna fungerar och som innebär att personer med en Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. annan sorts av symbolisk kapital11 har svårare att göra sig gällande. De negativa stereotyper som i vår kultur är förknippade med vissa etniska minoriteter, ett sätt att uppträda som skiljer sig från en svensk medelklassnorm samt rent av språksvårigheter kan få till följd (enligt flera åklagare och advokater) att personer med vissa etniska bakgrunder bl.a. uppfattas som mindre trovärdiga. Det bör emellertid påpekas att det ur domstolsmaterialet kan utläsas för- hållandevis få tecken på särbehandling (genom andrafiering och kulturalisering) av etniska minoriteter. Särbehandlingen tycks alltså med få undantag komma till uttryck i mer subtila processer och förefaller exempelvis sällan lämna synliga avtryck i dokumen- ten från domstolsprocessen. Man kan möjligen hävda att just påföljdsbestämningen innehåller ett större diskretionsutrymme än många andra delar av den rättsliga processen. Ett annat område med stort diskretionsutrymme (be- tydligt större än när det gäller påföljdsval) är polisingripanden. Inte minst patrullerande poliser har ett betydande utrymme att själva avgöra om, i så fall på vilket sätt, och mot vilka personer de ska ingripa. Internationell forskning visar att poliser i sådana samman- hang oftare väljer att ingripa mot medlemmar av minoritetsgrupper med typiska utseenden/beteenden. Även svensk polisforskning ger stöd för en sådan tes. Systematiska undersökningar av hur polisen agerar i dessa situationer finns dock inte i . Det är därför viktigt att sådan forskning påbörjas . Det finns emellertid mycket, bl.a. resultat i denna antologi, som tyder på att vissa individer även i i större utsträckning än andra utsätts för vissa typer av polisiära ingripanden utifrån vad som brukar kallas racial profiling. Så löper t.ex. unga män med utomeuropeiskt utseende större risk att utsättas för polisens kon- troller och andra ingripanden (t.ex. i trafiken) jämfört med kvin- nor, äldre och personer med västerländskt utseende. Därmed ökar sannolikheten för att personer med dessa kännetecken upptäcks i samband med olika typer av brottslighet. Det bör kanske påpekas att denna metod för att välja ut personer som ska kontrolleras också ökar sannolikheten för vissa minoriteter att bli misstänkta och lagförda för brott även om polisens skäl till att göra dessa urval kan vara välgrundade. Genom att polisarbetet fokuseras kring vissa personer med vissa egenskaper minskar sannolikheten för 11 Se ovan. SOU 2006:30 Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. att brott begångna av personer med andra egenskaper upptäcks och utreds. Ett mycket intressant fynd som presenteras i denna antologi kan tolkas som att systemet i viss mån försöker kompensera för den eventuella diskrimineringen i samband med det första ingripandet. Denna korrigering tycks ske i det efterföljande skedet, nämligen när beslut om eventuellt åtal eller lagföring genom åtalsunderlå- telse/strafföreläggande fattas. Förekomsten av en korrigeringsme- kanism är den mest rimliga tolkningen mot bakgrund av att skäli- gen misstänkta personer som tillhör vissa utomeuropeiska invand- rargrupper i klart mindre utsträckning än andra grupper går vidare till åtal. Utifrån det ovan anförda måste den diskurs som finns i vårt samhälle om invandrares brottslighet, som i stor utsträckning base- ras på statistiska uppgifter över misstänkta och lagförda, te sig som tämligen aningslös. Denna diskurs – som har utmyn- nat i utspel där politiska lösningar har formulerats utifrån etable- rade stereotyper om invandrare och brott – utgår från att överre- presentationen av vissa etniska grupper i kriminalstatistiken också motsvaras av en överrepresentation med avseende på den faktiska brottsligheten. Med tanke på att den stora majoriteten av brott inte anmäls till polisen och att det stora flertalet av de brott som anmäls inte leder till personuppklaring, så står påståendet om att invand- rare och vissa etniska minoriteter (personer med bakgrund i fattiga ) skulle vara kraftigt överrepresenterade i den faktiska brottsligheten på tämligen svag grund. Det finns i varje fall starka skäl att anta att denna överrepresentation är mindre än statistiken visar. förefaller det tämligen klart att per- soner som tillhör dessa minoriteter faktiskt begår fler brott än vad man skulle kunna förvänta utifrån deras andel av befolkningen. Överskattningen av dessa personer med invandrarbakgrund brottsliga aktiviteter har emellertid två allvarliga konsekvenser: 1.Den bekräftar stereotypa föreställningar om dessa grupper som leder till att diskrimineringen av dessa grupper ökar. 2.Den bidrar till att känslan av utanförskap hos många indivi- der som tillhör dessa minoriteter ytterligare förstärks, vil- ket i enlighet med flera kända kriminologiska teorier leder till ökad risk för faktiskt brottslighet. Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Sett ur detta perspektiv är överskattningen av – och fokuseringen på – invandrarbrottsligheten ett allvarligt samhällsproblem. Ökade kunskaper inom detta område kan troligen minska diskrimineringen och minska de utsatta gruppernas faktiska brottslighet. I denna antologi har de flesta författarna fokuserat på diskrimi- neringen av personer som misstänks och lagförs för brott. Endast Diesen presenterar resultat rörande diskriminering av brottsoffer samt tar upp frågan om hur man inom rättssystemet behandlar kombinationer som svensk förövare/svenskt offer, utländsk för- övare/svenskt offer, svensk förövare/utländskt offer samt utländsk förövare/utländskt offer. I de av Diesen refererade forskningsre- sultaten framkommer tecken på att personer ur vissa etniska mino- riteter även behandlas sämre i rättssystemet i egenskap av offer. Liknande resultat framkommer i en del utländska studier (SOU, 2005:56) samt i ett sänt radioprogram (Kalliber 2005). Dis- krimineringen av brottsoffer från vissa etniska/religiösa minoriteter är förstås ett lika allvarligt demokratiproblem som diskrimine- ringen av misstänkta/förövare. En sådan diskriminering leder till samma upplevelse av utanförskap, mänskligt lidande och samhällsproblem som ovan beskrivits när det gäller diskrimine- ringen av misstänkta/lagförda personer. Återigen behövs här be- tydligt mer forskning. Det är inte ovanligt att en forskningsgenomgång resulterar i rekommendationer om ytterligare forskning. Hur berättigade dessa krav än är så pekar den samlade kunskapen om diskriminering av etniska/religiösa minoriteter inom rättssystemet som presenteras i denna antologi – samt på annat håll – redan nu på att ett ökat med- vetande om dessa problem också kan vara ett verkningsfullt medel för att förebygga diskriminering. Som tidigare påtalats handlar dis- krimineringen av minoriteter och personer med invandrarbakgrund inom det svenska rättssystemet inte i någon större utsträckning om någon medveten eller avsiktlig rasism. Snarare tycks problemen ligga i en bristande medvetenhet om de stereotypa föreställningar som styr den enskilda individens och hela systemets agerande. En större uppmärksamhet kring förekomsten av dessa stereotyper och en debatt om bl.a. de förhållanden som beskrivs i denna antologi bör kunna förbättra situationen. Erfarenheter av de åtgärder som tillämpats inom olika delar av vårt samhälle för att motverka könsdiskriminering kan också ofta användas för att komma till rätta med diskriminering på grund av SOU 2006:30 Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. enisk/religiös bakgrund. Denna parallell mellan diskriminering med avseende på kön respektive etnisk/religiös tillhörighet gäller förstås också problemets omfattning. Rättssystemet är en del av samhället, och de diskriminerande strukturerna inom rättsväsendet utgör följ- aktligen endast en begränsad del av de diskriminerande struktu- rerna inom samhället i stort. Jämför man de här presenterade resultaten med uppgifter om förekomsten av diskriminering inom andra sektorer (bl.a. SOU 2005:56 och SOU 2005:112) kan man möjligen får intryck att utrymmet för diskriminering inom det tämligen strikt juridiskt reglerade rättssystemet är mindre än på andra håll. De ovan nämnda kriminologiska teorierna om på vilket sätt diskrimineringen kan bidra till att öka brottsligheten hos dem som upplever sig vara utsatta för diskriminering kan endast i begränsad utsträckning tillskrivas rättssystemets egen diskrimine- rande verkan. Istället handlar diskrimineringen i vid bemärkelse snarare om effekter av främlingskap inom skola, boende, arbetsliv, politik, kulturliv, osv. som ökar risken för social utslagning och kriminalitet. De åtgärder som behöver vidtas, om de ska ge avsedda effekter, kan därför knappast begränsas endast till rättssystemet. På basis av det ovan anförda föreslås följande åtgärder: 1.Medel bör anslås för fortsatt forskning om diskriminering av etniska, kulturella och religiösa minoriteter inom rätts- systemet. Bland annat är det följande frågeställningar som kräver belysning: a.Allmänhetens benägenhet att anmäla brott be- gångna av personer ur olika etniska minoriteter b.Polisens benägenhet att ingripa mot personer ur olika etniska minoriteter samt sättet på vilket per- soner (i synnerhet unga män) ur utomeuropeiska minoriteter behandlas av polisen. Här krävs det bl.a. en deltagande observationsstudie. c.Orsaker till att personer med bakgrund i fattiga, ut- omeuropeiska länder, jämfört med majoritetsbe- folkningen, oftare misstänks för brott som de i mindre utsträckning åtalas för brott som de är skäligen misstänkta för Strukturell diskriminering i rättsväsendet på grund av etnisk och religiös tillhörighet. d.Orsaker till att domstolar dömer personer som till- hör vissa minoritetsgrupper hårdare. e.Rättssystemets behandling av brottsoffer som till- hör etniska minoriteter samt om det förekommer särbehandling om både offer och gärningsperson tillhör vissa etniska minoriteter. Samt vidare, hur behandlas sådana fall (i synnerhet när det gäller vålds- och sexualbrott) där offret är svenskt och förövaren invandrare. Även fall där förövaren är svensk och offret invandrare bör granskas. f.Det föreligger vidare ett behov av rättsvetenskap- liga studier av olika straffrättsprocessuella aspekter (t.ex. av bevisvärdering) i mål där förövare och of- fer tillhör olika etniska grupper. g.En annan intressant kunskapslucka förefaller vara förekomsten av eventuell etnisk diskriminering i ci- vilrättsliga processer t.ex. vårdnadstvister. Kunska- per saknas även när det gäller hur försäkringsbolag hanterar skadeståndsanspråk hos skadelidande med olika etniska bakgrunder. h.Vi saknar även i stor utsträckning kunskap om några etniska hänsyn (och i så fall vilka) tas vid se- lektion av ärenden som utsätts för särskild gransk- ning hos skattemyndigheterna, tullen, försäkrings- kassorna, kommunala socialförvaltningar m.fl.