sou · GVB386 · 2007-01-01 00:00:00 — Vi har också anmärkt på att det inte sker någon regelrätt be- siktning inom trav- och galoppsporten och förordat en annan ordning. Vi utgår från att dessa förslag i vart fall balanserar varandra. Tävlingsarrangörerna kommer att själva behöva betala ut ersättning till tävlings- och banveterinärer. I gengäld kommer de helt befrias från skyldigheten att ansöka om att veterinären anställs. Det betyder enligt vår mening en arbetslättnad för tävlingsarrangör- en och även det en besparing. 6.3Vad de frigjorda medlen bör användas till Sammantaget blir det alltså fråga om frigjorda medel som kan till- falla tävlingsarrangörerna. Dessa medel kan beräknas uppgå till . Då har vi alltså bara räknat med att den nuvarande administrationskostnaden på kommer att ersättas med en låg kostnad hos länsstyrelserna på högst . Vi har inte räknat med övriga mer marginella effektiviseringsvinster. En mindre del bör som tidigare anförts användas av förbättra rapporteringssystemen vid tävlingar med djur. Syftet ska vara att få fram underlag så att förbunden i samarbete med myn- digheterna aktivt kan förbättra djurskyddet. Det ska finnas underlag som ger utrymme för riskanalyser. Riskerna ska kontinuerligt minskas eller helst elimineras. Såväl inom travsporten som galoppsporten finns det ett banveterinärdatasystem, som dock inte används fullt ut. Inom övriga sporter saknas fungerande rapporteringssystem. Detta måste förbättras. Vi ser inga behov av sammanhängande datasystem för andra än trav- och galoppsporten. Däremot är det en grundläg- gande sak att varje tävlingsveterinär efter varje tävling måste rap- portera antalet djur som skadats och skälen för skadorna. Även an- talet djur som fått startförbud måste rapporteras. Rapporterna ska vara så pass fylliga att analyser av materialet är möjligt. vi ger en mycket liten ökning av ban- eller tävlingsveterinärens arbete. Det förutsätts ske på frivillig väg. Om detta inte visar sig vara möj- ligt bör genom föreskrifter se till att systemet fun- gerar. De frigjorda medlen som alltså tillfaller tävlingsarrangörerna ska därutöver i sin helhet användas för utbildning av ban- och tävlings- veterinärer. förekom en årlig vidareutbildning av banveteri- närer. Kostnaderna delades mellan Svenska Travsportens Centralför- bund och tidigare lantbruksstyrelsen (nuvarande ). Utbildningen upplevdes som värdefull av banveterinärerna. Vi anser att det är angeläget att denna utbildning återupptas. Genomgående har under utredningen kommit fram att det föreligger en stor osäkerhet hos veterinärerna om vad ban- och tävlingsveterinärerna har för uppgifter och vad som är deras befogenheter. Som tidigare anförts menar vi att myndigheternas detaljstyrning är en orsak till detta. Vi avser nu att återupprätta ban- och tävlingsveterinärernas ställning. Vårt mål är att veterinärerna på nytt ska kunna agera med auktoritet och ha till uppgift att se till att djurskyddet förbättras. En viktig förutsättning för att veterinärerna ska klara sitt svåra arbete är att de har tillgång till lämplig utbildning. Vi anser att detta i hög grad skulle förbättra djurskyddet för tävlingsdjuren. Detta föreslås ske genom frivillig samverkan från tävlingsarrangörerna. De förbund som anordnar tävlingar har genomgående ställt sig positiva till detta förslag. Självfallet gynnar en sådan utbildning såväl täv- lingar i allmänhet som djurskyddet i synnerhet. Det saknas därmed skäl att föreslå åtgärder. En lämplig huvudman för denna vidareutbildning bör () kunna vara. har kompetens att i samarbete med organisationerna skapa lämpliga utbildnings- dagar. Regeringen har också i årets budgetproposition föreslagit att ett nationellt centrum för djurskyddsforskning inrättas vid SLU. Det finns även ett ramanslag för detta på . (Anslag 25:1). Vi föreslår nu att utbildning av ban- och tävlingsveterinärer sker inom ramen för detta nationella centrum för djurskyddsforskning. Ut- bildningarna bör kunna genomföras som uppdragsutbildningar med SLU som huvudman. Det anförda avsåg vidareutbildning. Vi anser dock också att det kan finnas skäl att ha synpunkter på grundutbildningen för veteri- närer. Veterinärprogrammet vid SLU består av 5,5 års- kurser och innehåller en mängd moment. Först i årskurs fem ingår momentet djurskydd och författningskunskap. poäng och en veckas studier. Vi menar att det finns starka skäl för att djurskydd för tävlingsdjur behandlas som ett sammanhållet mo- ment i veterinärutbildningen. 6.4Sammanfattning av ekonomiska konsekvenser Vårt förslag innebär att några tävlingsgrenar helt befrias från ett lagreglerat krav om veterinär närvaro vid tävling. Därtill kommer att det återigen blir möjligt för veterinärerna att avstå från ersättning. Det innebär kostnadsbesparingar för klubbarna inom de förbund som organiserar dessa tävlingar. De som berörs är klubbarna inom , samt inom när det gäller tävlingar som voltige och gymkana. Vidare undantas hopptävlingar för hästar om hinderhöjden inte överstiger . Genom dessa kostnadsbesparingar bör det bli billigare att tävla inom dessa tävlings- grenar. Dessa konsekvenser är alltså väl förenliga med regeringens beslutade mål om att minska de administrativa kostnaderna. Även för den övriga tävlingsverksamheten med djur innebär våra förslag en kostnadsbesparing. Genom att minska administrationen räknar vi med att de tävlingsarrangörer som fortfarande har ett lagreglerat krav om veterinär närvaro tillsammans sparar ca genom minskade utgifter. Vi föreslår att täv- lingsarrangörerna använder de frigjorda medlen till utbildning. Vidare bör veterinärernas rapporteringssystem förbättras. Vi bedömer att den minskade byråkratin i sig kommer att leda till ett förbättrat djurskydd. Därutöver föreslår vi att medlen används till utbildning och förbättrade rapporteringssystem för att ytterligare förstärka djurskyddet. Detta förutsätts ske på frivillig väg. Det betyder i sin tur att den enda kvarstående ekonomiska konsekvensen är att vissa tävlingsgrenar helt befrias från veterinärkravet, vilket gynnar dessa tävlingsarrangörer och tävlingsdeltagarna. I övrigt medför utred- ningens förslag inga ekonomiska konsekvenser. Enligt direktiven ska vi utöver ekonomiska konsekvenser även ange konsekvenserna för tävlingsverksamheten, såväl på lägre nivå som på elitnivå. Våra förslag innebär att det blir enklare att ordna tävlingar inom voltige, gymkana, hästplöjning, hinderhoppning på lägre nivå, hund- kapplöpning och inom draghundssporten, eftersom vi tagit bort det lagstadgade kravet på veterinär närvaro. Det betyder att fler täv- lingar lättare kan ordnas. Exempelvis har det kommit fram att det varit svårt att ordna draghundstävlingar på grund av det ibland varit svårt att få tag på veterinärer, särskilt i . Detta gynnar tävlingsdeltagarna. Eftersom det i hög grad är flickor och kvinnor som tävlar inom ridsportens grenar har detta även en positiv effekt för jämställdheten. Våra förslag gör det också enklare för veterinärer med privat- praktik att verka som ban- eller tävlingsveterinärer, eftersom dessa inte behöver vara anställda av . Vårt förslag gynnar därmed små företags arbetsförutsättningar. Vi bedömer att våra förslag inte har några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, sysselsättningen, eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 7.1Förslag till lag om ändring i djurskyddslag (1988:534) 17 § Djur får inte tränas för eller användas vid tävling på sådant sätt att de utsätts för lidande. Detsamma gäller vid film-, videogram- eller tele- visionsinspelning och föreställning eller annan förevisning som anordnas för allmänheten. Vid tävlingar med djur ska vid behov en veterinär medverka. Veterinär- ens uppgift är att förhindra att skadade eller sjuka djur deltar i tävlingen, att minimera risken för skada under tävlingen samt att ge hjälp till akut skadade djur. Veterinären ska före tävlingen besiktiga tävlingsområdet och de delta- gande djuren. Veterinären får förbjuda tävlingen eller att ett visst djur deltar i tävlingen om ett djur utsätts eller kan antas bli utsatt för skada eller annat lidande. Det- samma gäller om det finns tecken på att djuret har utsatts för skada eller lidande under träningen. Veterinären får meddela krav om ett veterinärt frisk- intyg inför tävling om skäl finns. Avsaknaden av ett sådant ut- låtande innebär förbud för djuret att delta i den tävlingen inom den angivna tidsfristen. Veterinär för tävling förordnas av . Om skäl finns ska länssty- relsen entlediga veterinären. För veterinären gäller 11 och 12 §§ om jäv i förvaltningslagen (1986:223). Ersättning till veterinären ska utges av den som anordnar tävlingen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om sådan användning av djur. Denna lag träder i kraft . I paragrafen är den kursiva texten utredningens förslag till ny lydelse. Utredningens förslag till ny lydelse inleds med att vi anger att vid behov en veterinär ska medverka. var regelsystemet sådant att huvudregeln var att veterinär alltid skulle medverka, men att det från denna regel fanns en mängd undantag. verket var svårläst är det vår ambition att klarlägga det. Våra förslag innebär också att veterinär endast ska medverka när det är nöd- vändigt, den totala resursen ska koncentreras till där behovet finns för att säkra djurskyddet. Vi anger därför redan i djurskyddslagen att veterinär ska medverka vid behov. I 33 § djurskyddsförordning föreslår vi sedan (jämför nedan) att det uttryckligen anges vid vilka tävlingar ett sådant behov finns. I fjärde stycket föreslår vi att ban- och tävlingsveterinärer ska förordnas av . Innebörden är att den enskilde veterinär- en ska utöva ett uppdrag och inte längre som vara anställd av /. Det betyder i sin tur att den enskilde veterinären kommer att utöva myndighet. Enligt regeringsformens 11 kap. 6 § gäller att myndighetsutövning endast får överlämnas till enskild med stöd av lag. Vi föreslår därför att vete- rinärens befogenheter framöver framgår av djurskyddslagen och inte som tidigare av djurskyddsförordningen. I samma stycke anger vi också att inte bara ska för- ordna veterinärer till ban- och tävlingsveterinärer utan även ska ent- lediga dem. Detta kommer att vara nödvändigt med vårt förslag. anställdes tävlingsveterinärer separat för varje tävling. Vi föreslår att ska förordna ett tillräckligt stort antal tävlingsveterinärer som täcker behovet i länet. Den långa för- ordnandetiden betyder att det även måste vara nödvändigt att kunna entlediga dem. Vi har inte angett skälen i lagtexten. I första hand föreställer vi oss att veterinären själv ska kunna begära att bli ent- ledigad på grund av exempelvis sjukdom. Våra förslag innebär dock också att vi anser att endast särskilt lämpade och kunniga veterinärer ska komma i fråga som ban- eller tävlingsveterinärer. Det betyder att måste entlediga dem om det visar sig att de agerat olämpligt eller omdömeslöst. Eftersom veterinärerna inte längre kommer att vara anställda av myndigheten kommer de inte längre att automatiskt omfattas av gällande jävsregler i förvaltningslagen. Det är självfallet ett grundläggande krav att de omfattas av jävs- bestämmelserna. Det gäller särskilt, eftersom deras beslut inte kan överklagas och vi föreslår att de ska kunna avstå från sin ersättning. Vi föreslår därför att förvaltningslagens jävsbestämmelser ska gälla för veterinärerna. Veterinärernas befogenheter finns uppräknade i tredje stycket. Be- fogenheterna är samma som var angivna i 33 § djurskydds- förordningen. Vi har vidare lagt till två. Det ena är att veterinärens beslut om att meddela startförbud eller att förbjuda tävlingen även kan grunda sig på att det finns tecken om djuret har utsatts för skada eller lidande under träningen. Det kan exempelvis vara fråga om piskmärken på en hästrygg eller sår och svullnader från otillåten utrustning. Det andra är att veterinären alltid kan kräva ett vete- rinärt friskintyg inför nästa tävling. Detta får veterinären göra så snart han eller hon finner anledning till det, dvs. det krävs inte att det kan antas att djuret utsätts för skada eller lidande. I ett sådant fall skulle alltså veterinären låta djuret starta i den aktuella tävling- en, men kräva ett veterinärutlåtande inför nästa tävling inom en viss tidsfrist som veterinären bestämmer. Om ett sådant utlåtande inte visas upp får djuret genast startförbud i nästa tävling. Självklart gäller samma sak om det av ett veterinärutlåtande inte skulle framgå att djuret är friskt och utan skador. I andra stycket är även veterinärens uppgifter definierade för att det inte ska kunna råda någon oklarhet om dem. Till skillnad från tidigare föreslår vi att även skyldigheten att ge hjälp till akut skadade djur ska lagfästas. Det är som framgår av lagtexten bara fråga om akut skadade djur. Lindriga skador måste andra veterinärer än ban- och tävlingsveterinärer hjälpa djuret med. En avgörande fråga vid bedömningen om ett djuret är akut skadat eller inte är om det är möjligt att transportera djuret till närmast tillgänglig veterinär utan att skadorna förvärras eller att detta medför ett onödigt lidande för djuret. Av femte stycket följer att ersättning till veterinären ska utges av tävlingsarrangören. Detta är ingen nyhet utan denna bestämmelse fanns tidigare i 33 § djurskyddsförordningen. Det som dock tagits bort är lydelsen om att fastställer ersättningen. 7.2Förslag till förordning om ändring i djurskyddsförordning (1988:539) 33 § Vid följande offentliga tävlingar med djur ska en veterinär medverka. a.trav, med undantag av ponnytrav där totalisatorspel inte förekommer, b.galopp, med undantag av ponnygalopp, c.fälttävlan, med undantag av dressyrprovet, d.nationella och internationella hopptävlingar samt vid andra hopptäv- lingar om hinderhöjden överstiger för häst eller om svårighets- graden motsvarar minst lätt A för ponny. f.körning, med undantag av dressyr- och precisionskörning. g. tornerspel och vid westernridningens tids- och boskapsgrenar samt vid reining. får meddela närmare föreskrifter för veterinären. får också bestämma att en veterinär ska medverka vid nya offentliga täv- lingsformer som kan komma att bildas eller vid redan befintliga tävlingar om djurskyddet vid dessa tävlingar väsentligen skulle komma att försämras. Denna förordning träder i kraft . I denna paragraf har vi räknat upp samtliga tävlingar där veterinär ska medverka. I punkten d använder vi hästtermen lätt A. För ponnys anger man inte hinderhöjden, eftersom det finns olika storlekar på ponnys och hinderhöjden därför måsta anpassas till det. Lätt A mot- svarar en hinderhöjd för de största ponnys och en hinder- höjd för de minsta. I sista stycket har vi vidgat Jordbruks- verkets möjligheter att meddela föreskrifter. Syftet är att myndig- heten ska kunna föreskriva veterinär medverkan om nya tävlingar uppstår och där det är nödvändigt med veterinär medverkan. Samma sak skulle kunna gälla om djurskyddet vid tävlingar som inte behöver ha veterinär väsentligen skulle försämras. Vårt syfte är alltså att det av djurskyddsförordningen klart ska framgå vid vilka tävlingar veterinär medverkan är nödvändig. Denna förteckning ska Jord- bruksverket inte kunna förändra om inte nya väsentliga omstän- digheter tillkommer. En skillnad mellan dagens system och vårt förslag är att nya djur- sporter inte längre automatiskt kommer att omfattas av krav om veterinär närvaro. måste därför vid behov agera. I samband med detta har frågan uppkommit hur ska få kännedom om att nya tävlingar uppstår eller att djurskyddet vid redan befintliga tävlingar väsentligen försämras. Vi menar att länsstyrelserna (och än så länge även kommunerna) har en allmänt tillsynsansvar för alla djur, även tävlingsdjur. Om det uppkommer ett behov av föreskrifter ingår det därmed i länsstyrelsernas ansvar att verka för detta. Vidare förutsätter vi att de stora huvudorgani- sationerna för häst och hund, och övervakar behovet av föreskrifter. Samtliga förändringar föreslås träda i kraft . Det saknas behov av övergångsbestämmelser. Djurskyddskontroll vid tävlingar med djur Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall se över den nuvarande djurskyddskon- trollen vid tävlingar med djur och överväga hur denna bör vara upp- byggd. Målsättningen skall vara en organisation som är effektiv ur ett samhällsekonomiskt perspektiv med bibehållande av nuvarande djurskyddsnivå. Uppdraget gäller såväl tävlings- som banveterinärer och omfattar samtliga berörda djurslag. Utredaren skall analysera såväl den nuvarande organisationen som alternativa organisatoriska lösningar inklusive avveckling av dagens offentliga huvudmannaskap och ett delegerat ansvar. Utredaren skall redovisa för- och nack- delar med de olika alternativen samt lämna förslag till författnings- ändringar som förslagen föranleder. Uppdraget skall redovisas . Av 17 § djurskyddslagen (1988:534) framgår att djur inte får använ- das vid tävling på sådant sätt att de utsätts för lidande. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande , får meddela ytterligare föreskrifter om sådan användning av djur. Vidare framgår av 18 § att ett djur som deltar i tävling på tävlingsbana inte får utsättas för dopning eller andra otillbörliga åtgärder som på- verkar djurets prestationsförmåga eller temperament. Enligt 33 § djurskyddsförordningen (1988:539) skall det vid offentlig tävling med djur finnas en veterinär som förordnats av , eller om myndigheten bestämmer det, av . Veterinären skall före tävlingen besiktiga tävlingsom- rådet och de deltagande djuren. Om det finns särskilda skäl får Djur- skyddsmyndigheten föreskriva eller för särskilt fall medge undantag från dessa krav. Om djur utsätts eller kan antas bli utsatt för skada eller annat lidande skall veterinären med omedelbar verkan helt eller delvis förbjuda tävlingen eller att ett visst djur deltar i täv- lingen. Av paragrafen framgår vidare att får meddela närmare föreskrifter för veterinären och att myndig- heten fastställer ersättning till denne. Ersättningen skall betalas av den som anordnar tävlingen. Av 34 § djurskyddsförordningen framgår vidare att Djurskydds- myndigheten får meddela ytterligare föreskrifter om hur djur får tränas och användas vid tävling. De detaljerade bestämmelserna om den veterinära kontrollen vid tävlingar med djur återfinns i föreskrifter. Således anges i föreskrifter (DFS 2005:2) om träning och tävling med djur vad som avses med t.ex. tävling och tävlingsområde, skyldigheter för den som tävlar med djur, tävlings- arrangörernas skyldigheter och de särskilda bestämmelser som gäller för tävling med hund. I föreskrifter (DFS 2004:25) om undantag från kravet på veterinär medverkan vid offent- lig tävling med djur anges t.ex. vid vilka offentliga tävlingar som veterinärens medverkan kan inskränkas till att före tävlingen besik- tiga tävlingsområdet och de deltagande djuren samt ombesörja åt- gärder som föranleds av besiktningen och vilka tävlingar som får genomföras utan medverkan av tävlingsveterinär. I den senare före- skriften anges också vad som avses med begreppet tävlingsveterinär, nämligen veterinär som har anställts av för uppgifter enligt 33 § djurskyddsförordningen och dessa föreskrifter. En särskild kategori av tävlingsveterinärer benämns banveterinärer. Med detta begrepp avser veterinärer som är anställda av myndigheten och tjänstgör vid tävlingsbanor där totalisatorspel förekommer. I föreskrifter (2005:1) om dopning m.m. av djur vid träning eller tävling finns bl.a. bestämmelser om karenstider för hästar innan dessa får tränas eller delta i tävling när de behandlats med läkemedel eller annat ämne eller genomgått viss operativ behandling. Den praktiska tillämpningen av bestämmelserna Enligt nuvarande rutiner tillämpas bestämmelserna på så sätt att en tävlingsarrangör kommer överens med aktuell veterinär och före- slår att denne skall förordnas. tillstyrker tjänstgöringen och meddelar detta till som anställer veterinären under tävlingsdagen. Efter tävlingen skickar veterinären praktikjournal med faktureringsunderlag till Djurskydds- myndigheten och lämnar en kopia till arrangören. Djurskyddsmyn- digheten fakturerar därefter arrangören och betalar ut ersättning till veterinären. Debitering sker i enlighet med Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2001:74) om avgifter för veterinär yrkesutöv- ning. Utöver veterinärens arvode debiteras arrangören kostnader för reseersättning, lönekostnadspålägg samt administrativa avgifter. Banveterinärer tillsvidareanställs av för tjänstgöring vid behov. Arbetsordningen för banveterinärer som arbetar vid trav- och galopptävlingar har fastställts av Djurskydds- myndigheten (dnr 22-873/04). Myndighetens taxa för tjänstgöring- en bestäms efter förhandlingar mellan , och företrädare för ban- veterinärerna. rutiner och bakgrund till den nuvarande tillämpningen av bestämmelserna Före tillämpades bestämmelserna i 33 § djurskydds- förordningen på så sätt att ban- och tävlingsveterinärer förordnades för uppdraget utan att vara anställda av . Tävlings- arrangörernas förslag på veterinär skickades, i likhet med vad som gäller , till för tillstyrkan och vidarebefordran till verket för det formella förordnandet. Veterinären träffade själv avtal med tävlingsarrangören om ekonomisk ersättning. skall veterinärer som i djurskyddsbefräm- jande syfte tjänstgör vid tävlingar vara anställda av . I och med att inrättades övertog myndigheten ansvaret för tävlings- och banveterinärverk- Bakgrunden till den förändrade tillämpningen av bestäm- melserna var främst bedömningen att möjligheterna att förordna en person på en tjänst upphörde i och med att lagen (1976:600) om offentlig anställning upphävdes och ersattes av en ny lag (1994:260) om offentlig anställning, vilken trädde i kraft , då begreppet tjänst mönstrades ut. Vid analys av hur 33 § djurskyddsförordningen därmed skulle tillämpas gjordes bedömningen att tävlings- och banveterinärernas befogen- het att vid behov utesluta ekipage från att tävla eller helt stoppa tävlingar kunde innebära ingrepp i enskildas frihet och därmed också anses utgöra myndighetsutövning. Mot bakgrund av att det i 11 kap. 6 § regeringsformen föreskrivs att lagstöd krävs för över- lämnande av förvaltningsuppgift som innebär myndighetsutövning till t.ex. enskild individ, och då sådant saknas i djurskyddslagen, drog slutsatsen att ban- och tävlingsveterinärer måste vara anställda av verket för att kunna utföra sina uppdrag. Kritik mot nuvarande bestämmelser och tillämpningen av dessa Kritik har i olika sammanhang framförts mot de nuvarande bestäm- melserna och tillämpningen av dessa såvitt avser kraven på medverkan av en statligt anställd veterinär vid tävlingar med djur, i synnerhet hästar. Kritikerna har bl.a. framfört att de nuvarande bestämmelserna och deras tillämpning medför alltför höga kostnader för tävlings- arrangörerna och därmed även för tävlingsdeltagarna. Kravet på med- verkan av en statligt anställd veterinär har även, enligt kritikerna, inne- burit en onödig byråkratisering som i vissa fall uppges ha resulterat i att tävlingar fått ställas in på grund av svårigheterna att engagera en veterinär. har i ett tillkännagivande (rskr. 2000/01:141) gett regeringen i uppdrag att se över 33 § djurskyddsförordningen i syfte att förenkla systemet med förordnande av tävlingsveterinärer och därmed minska kostnaderna för arrangörerna. Frågan om täv- lingsveterinärer har även senare aktualiserats i genom motioner, interpellationer och skriftliga frågor. På uppdrag av och har en utredning under främjande kartlagt eventuella problem med nu- varande system för tävlings- och banveterinärer vid hästtävlingar. Utredningen konstaterar bl.a. att kostnaderna för att anlita tävlings- och banveterinärer har ökat kraftigt sedan de nuvarande rutinerna med krav på statligt anställd veterinär började tillämpas 1996.