sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — Det är följaktligen tillåtet med en ordning där stämman utgörs av representanter för medlemmarna, och reglerna för en sådan ordning bestäms då helt i stadgarna. Föreningen är skyldig att offentliggöra sina regler för hur personer i de skilda föreningsorganen utses samt sammansättningen i dessa organ. Det representativa systemet anses i vara väl fungerande och ha flera fördelar. De administrativa kostnaderna minskar drastiskt när endast ett fåtal i stället för ett mycket stort antal för- säkringstagare utövar stämmans befogenheter. Vidare medför det representativa systemet en ökad grad av förståelse för verksam- heten och dess problem, eftersom representanterna normalt är experter. Ömsesidiga försäkringsföreningar skall vid bildandet ha ett garantikapital. I stadgarna skall anges hur detta kapital skall åter- betalas och vilket inflytande garanterna skall ha. På grund av sin rättsliga struktur har ömsesidiga försäkringsföreningar ibland svårt att skaffa nytt kapital. Såsom onoterade har de endast begränsade möjligheter att nyttja kapitalmarknaden. De får i stället främst ackumulera kapital med vinster från försäkringsverksamheten eller Ömsesidiga föreningar kan dock ta upp förlagslån eller utfärda andelsrätter (Genussrechte). Innehavare av andelsrätter är underkastade affärsriskerna i föreningen och har vanligen företräde till del i föreningens vinst. I VAG ges särskilda bestämmelser om en ömsesidig försäk- ringsförenings överlåtelse av tillgångar och skulder till ett aktie- bolag. De syftar till att säkerställa försäkringstagarnas berättigade intressen vid en sådan överlåtelse. Merparten av överskotten i ett livförsäkringsbolag är avsedd för försäkringstagarna. Återstoden betalas till aktieägare eller reserve- ras i företaget. I VAG bemyndigas eller tillsyns- myndigheten att ge närmare föreskrifter om försäkringstagarnas rätt till del i företagets överskott. Enligt nu gällande föreskrifter skall försäkringstagarna ha rätt till åtminstone av netto- avkastningen på de tillgångar som är avsatta för framtida försäk- ringsförmåner. I första hand skall dock avkastningen användas för att infria utställda garantier. Avkastningsdelning med ägarna kan bara ske efter att garantierna är infriade. Återbäring måste synliggöras i balansräkningen. Det är emeller- tid inte tillåtet att i balansräkningen göra avsättningar för åter- bäring som ännu inte är garanterad försäkringstagarna. Särbehandling av små försäkringsföretag I princip samtliga försäkringsföretag omfattas av offentlig tillsyn. Från tillsynslagstiftningen undantas dock bl.a. understödsfonder och institut som meddelar socialförsäkring. Härtill kommer att vissa mindre ömsesidiga företag, begränsade antingen till verksam- hetsområde, geografiskt område eller medlemsantal, inte är under- kastade samtliga för sådana företag. Tillsynsmyndig- heten kan i särskilda fall helt undanta små företag från tillsyn. Den tyska försäkringsmarknaden är den näst största marknaden i . av bruttopremierna i OECD-området går till tyska försäkringsbolag. Livförsäkringsmarknaden dominerar sett till förvaltade tillgångar men av de inhemska premieinbetalningarna går till skadeförsäkringsföretag. I upprättas tjänstepensionsplaner av arbetsgivaren på frivillig basis. Tjänstepensionslösningar är således inte obligatoriska som en följd av kollektivavtal, även om sådana arrangemang kan förekomma. av arbetskraften har någon form av tjänstepension, men andelen faller. Tjänstepensionsåtagandet tryggas vanligen genom avsättningar i arbetsgivarens balansräkning, men kan även tryggas genom att arbetsgivaren betalar till ett livförsäkringsföretag. spelar en framträdande roll på den tyska försäkringsmarknaden. stod ömse- sidiga livförsäkringsföretag för av de totala livför- säkringspremierna. På skadeförsäkringsmarknaden dominerar dock aktiebolagsformen; av premieintäkterna betala- des till ömsesidiga försäkringsföretag. Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Enligt den brittiska försäkringslagstiftningen får försäkrings- verksamhet bedrivas av aktiebolag (companies limited by shares), ömsesidiga företag, däribland s.k. friendly societies, och de försäk- ringsgivare som uppträder under namnet Lloyd´s. Friendly societies kan sägas motsvara de svenska understöds- föreningarna. (Om friendly societies, se vidare SOU 1990:101 s. 118 ff.) Lloyd´s är varken ett försäkringsbolag eller en för- säkringsförening utan en sammanslutning av individer som, med Lloyd´s i som marknadsplats, kan acceptera att överta försäkringsrisker som erbjuds dem. (Om Lloyd´s, se vidare SOU 1987:58 s. 408 ff. och SOU 1992:5.) Bestämmelser om försäkringsbolagens verksamhet och tillsynen över denna upptas i särskild lagstiftning. I associationsrättsligt hän- seende regleras bolagen däremot av föreskrifter i den allmänna bolagsrätten. De associationsrättsliga bestämmelser som följer av EG-rätten, såsom bestämmelserna om bolagets ägare och ledning, har dock intagits i den särskilda lagstiftningen om försäkrings- rörelse. För friendly societies och Lloyd´s gäller avvikande regler- ing i lagstiftning för just dessa försäkringsgivare. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Försäkringstagarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag är normalt också bolagets medlemmar. De har inte någon lagfäst skyldighet att skjuta till medel till bolaget. Det är i stället varje enskilt ömsesidigt försäkringsbolag som genom bestämmelser i bolagsordningen avgör om medlemsansvar skall förekomma. I bolagsordningen skall vidare anges hur tillgångar skall fördelas vid bolagets upplösning. Såsom på de flesta andra håll fordras i ett ömsesidigt försäk- ringsbolag ett startkapital, garantikapital, som normalt lånas upp men ibland tillskjuts av medlemmarna. Vad som gäller för sådant kapital följer av bestämmelser i allmän bolagsrätt. kan liksom andra försäkrings- givare skaffa nytt främmande riskbärande kapital under rörelsens bedrivande, bl.a. genom utställande av s.k. Permanent Interest Bearing Shares. I ger s.k. with profit-avtal försäkringstagarna rätt till del av överskottet i livförsäkringsrörelse. Avtalen liknar den svenska traditionella livförsäkringsprodukten med en garanti i botten, riskutjämning och fördelning av eventuellt överskott. Det finns ett otal olika varianter för att fördela överskottet mellan för- säkringstagarna och mellan olika fonder inom bolagen. Metoderna kan vara desamma oavsett om det är ett ömsesidigt försäkrings- bolag eller aktiebolag. Överskottet kan komma ifrån en viss avgränsad tillgångsmassa eller från avkastningen på vissa tillgångar plus andra källor till vinster eller förluster i ett försäkringsbolag. I det senare fallet kan försäkringstagaren dela hela affärsrisken till- sammans med bolaget, utöver den finansiella risken. Det finns således ingen princip i att försäkringstagarna inte kan stå allmän rörelserisk. Överskottstilldelningen kallas bonus och utgår i huvudsak i två olika former: regular bonus, som bestäms och löpande garanteras försäkringstagarna på samma sätt som den underliggande garantin, och terminal bonus, som bestäms först vid försäkringsfall eller då avtalet löpt ut. Regular bonus bestäms utifrån en värdering av den fram- tida kostnaden för bolagets åtaganden. Denna s.k. deklarerade bonus garanteras försäkringstagarna som ett tillägg till det garante- rade försäkringsbeloppet och försäkringsbolaget måste därför göra avsättningar för den. Vid beräkning av bonusens andel av över- skottet beaktas endast realiserade överskott. Överskottsöverföringar skall framgå av resultaträkningen, vilket innebär att det inte, benämningen with profits till trots, är en del av bolagets vinst som blir bonus till försäkringstagarna. Hela årets avkastning brukar inte tilldelas som bonus utan man gör en lämplig tilldelning beroende på vad bolaget anser om framtida avkastning och förutsättningar att klara garantierna. Det uppstår då ett kollektivt buffertkapital som ligger som ett kapital som är tillgäng- ligt för vinstdelning men inte blivit deklarerad som bonus. Bolagen har på samma sätt som i stort diskretionärt utrymme att bestämma fördelningen av bonus och annat kapital. Terminal bonus garanteras försäkringstagarna först i samband med utbetalning. Metoden är ett sätt att låta försäkringstagarna få ta del av även icke realiserade överskott vilka som nämnts inte är tillgängliga för löpande tilldelning. Detta möjliggörs genom att utnyttja kassaflödet från nya premieinbetalningar så att terminal bonus kan utgå utan att placeringstillgångar avyttras. Terminal bonus är således ett sätt för bolaget att behålla en del av överskottet i bolaget utan att avsättningar måste göras. Det kan då också fungera som ett buffertkapital för de ställda garantierna. Medel till- gängliga för terminal bonus motsvaras således i balansräkningen av en reservpost under eget kapital utvisande skillnaden mellan till- gångarnas verkliga värde och anskaffningsvärde. Dessa medel är endast i begränsad utsträckning tillgängliga för vinstutdelning till aktieägarna I aktiebolagen delas överskottet med aktieägarna. Fördelningen sker efter att ett överskott har uppkommit vilket kan grunda sig på en mängd olika orsaker. I huvudsak används två olika modeller för fördelningen mellan försäkringstagarna och aktieägarna. Det ena är en 90/10 fördelning av överskottet där försäkringstagarna får av överskottet och aktieägarna . har några bolag börjat med en 100/0 fördelning. En fördelning där försäkringstagarna får allt sker oftast i avtal där överskottet tilldelas i form av andelar i en fond. I sådana arrange- mang står aktieägaren för affärsrisken när det gäller bolagets administrativa kostnader. För det tar aktieägaren en avgift som antingen är fastställd i förhållande till tillgångarnas värde eller som premieavgift. Fördelningen 90/10 brukar motiveras med att försäk- ringsgivaren står för det garanterade beloppet. Det framhålls dock i rapporter från tillsynsmyndigheten att den garantin sällan behöver infrias eftersom det oftast finns tillräckligt med internt genererat buffertkapital. I har det skrivits utredningar och rapporter från tillsynsmyndigheten om den produkt som inne- håller avtal med vinstdelning. Produkten – som har många likheter med den svenska traditionella livförsäkringsprodukten – har fram- för allt ifrågasatts ur ett konsumentperspektiv. Det har framhållits att produkten är mycket svår att genomlysa. Det går t.ex. inte att under avtalets löptid avgöra om försäkringsavtalet har gett en bra avkastning eller inte eller vad som bidragit till avkastningen. Det kan lika gärna bero på bra resultat i kapitalförvaltningen som dålig avkastning men med uppräkning av värdet via bonus som tas från reserver. Det är först när alla utbetalningar är gjorda som man kan avgöra om man fått en bra avkastning på sin premie eller inte. Vidare har oklarheter om kostnadsuttagen kritiserats. Det har inte rapporterats om storleken på dem eller gått att avgöra om de är dyrare eller billigare än andra produkter. Man har också i uppmärksammat intresse- konflikterna mellan försäkringstagarna och aktieägarna i de vinstutdelande bolagen. Som exempel nämns att försäkrings- tagarnas medel kan användas till strategiska investeringar för bola- get som inte nödvändigtvis gagnar försäkringstagarna. Även kost- nadsfördelningen kan vara till försäkringstagarnas nackdel. Konstruktionen med vinstdelning mellan försäkringstagarna och aktieägarna enligt principen 90/10 har också kritiserats för att vara alltför primitiv. Om vinstdelningen motiveras av att aktieägaren står för risken att inte det garanterade beloppet infrias, så borde värdet av den garantin prissättas därefter. Med andra ord skulle en större andel av avkastningen på tillgångarna tillfalla försäkrings- tagarna i tider när upparbetat kollektivt buffertkapital är större eftersom risken då minskat för aktieägaren. Särbehandling av små försäkringsföretag I stort sett alla försäkringsgivare omfattas av den särskilda lagstift- ningen på försäkringsområdet. En fackförening som driver försäk- ringsrörelse är dock undantagen från regleringen om försäkrings- rörelsen är begränsad till att tillhandahålla förmåner vid strejker och liknande situationer. Försäkringsmarknaden i är den största i och den tredje största marknaden i världen, efter den i och . Mer än en tiondel av världens försäkringspremier går till den brittiska marknaden. Det finns ungefär 770 företag som är auktoriserade att bedriva försäkringsrörelse i . Mer är av dessa företag får endast bedriva skadeförsäkrings- verksamhet, får meddela långvarig liv- och pensionsförsäkring och resten av företagen har tillstånd att ha blandad verksamhet. Fondförsäkringsprodukter har kommit att bli allt mer dominerande. Nyförsäljningen av traditionella livförsäk- ringar (with profit) var ungefär lika stor som den för fondförsäk- ringar , men föll försäljningen av traditionella livförsäkringsprodukter kraftigt. var värdet av nytecknade traditionella försäkringar mindre än hälften så stor som värdet av nytecknad fondförsäkring. I sätter arbetsgivare upp tjänstepensionsplaner på frivillig basis. Normalt gör arbetsgivaren avsättningar till en s.k. trust fund som omfattas av särskild reglering (trust law). Tjänste- pensionstillgångarna i motsvarar av landets BNP, vilket i ett internationellt perspektiv är mycket högt (endast uppvisar en högre andel i ). Försäk- ringsbolag kan få i uppdrag att förvalta tjänstepensionstillgångarna, men tjänstepension tryggas vanligen inte med att en tjänste- pensionsförsäkring tecknas. Ömsesidiga försäkringsbolag har traditionellt haft en stark ställ- ning på den brittiska försäkringsmarknaden. hade ömsesidiga försäkringsbolag en betydande del av försäkrings- marknaden – av de totala premieintäkterna gick till ömsesidiga försäkringsbolag. ömsesidiga försäkringsbolag för närmare en tredjedel av premie- volymen. Ett flertal ömsesidiga livförsäkringsbolag har emellertid ombildats till aktiebolag. Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Privat försäkringsrörelse får i bedrivas av ett aktiebolag (anonyme), ett ömsesidigt försäkringsbolag (dassurance mutuelle) eller ett bolag med ömsesidig form (dassurance à forme mutuelle). Den sistnämnda företagskategorin utmärks av att alltid debitera rörliga , att ha en verksamhet som är begränsad till ett visst geografiskt område eller till en viss yrkesgrupp, att inte anlita försäkringsmäklare och att återbära över- skotten bland medlemmarna. Ett bolag med ömsesidig form får meddela endast direkt skadeförsäkring. Bestämmelser om försäkringsbolagens verksamhet ges i le Code des . För försäkringsaktiebolagen gäller i associationsrättsligt hän- seende i princip allmän bolagsrätt, däribland den allmänna aktie- bolagslagen. Beträffande de ömsesidiga försäkringsbolagen innehåller försäk- ringslagstiftningen särskilda associationsrättsliga bestämmelser. De tar sikte på bolagets bildande och dess interna angelägenheter. Det görs i särlagstiftningen följaktligen inte någon generell hänvisning till allmänna associationsrättsliga regler. Emellertid refereras i många fall till bestämmelser som gäller för kommersiella företag i allmänhet. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag I försäkringslagstiftningen anges de kriterier som kännetecknar ett ömsesidigt försäkringsbolag. Ett sådant bolag drivs inte i vinstsyfte utan är bildat för att försäkra medlemmars risker. Bolaget kan debitera fasta eller rörliga men medlemsansvaret får aldrig vara obegränsat. Vid livförsäkring är medlemsbidragen alltid fasta. Medlemmarna jämställs inte med aktieägare och har följaktligen inte några anspråk på bolagets kapital. I händelse av likvidation skall därför alla överskott överföras till ett annat ömsesidigt försäk- ringsbolag eller en liknande association. Verksamheten i ett ömsesidigt försäkringsbolag bygger på prin- ciperna om demokrati och likabehandling av medlemmarna. Härav följer att stämman skall utgöras av antingen alla medlemmar eller delegerade som valts av medlemmarna samt att varje medlem som fullgjort sin betalningsskyldighet mot bolaget kan utses till styrelseledamot. Vidare krävs att bolagets personal är representerad i styrelsen. Högst en tredjedel av styrelsen skall utses av och bland företagets anställda. De flesta ömsesidiga försäkringsbolag tillämpar av praktiska skäl en ordning med delegerade på stämman. I allmänhet utser med- lemmarna åtminstone 50 personer som sina representanter. Med- lemmarna bestämmer själva villkoren för val av delegerade. Dessa villkor måste anges i bolagsordningen. I en ordning utan delegerade kan en medlem ge fullmakt åt en annan medlem att rösta på stäm- man. Vidare kan bolagsordningen ge medlemmarna möjlighet att rösta per post. Varje medlem har enligt lagen en röst. Såsom i andra länder fordras ett garantikapital vid bildande av ett ömsesidigt försäkringsbolag. Storleken av detta lånekapital skall anges i bolagsordningen. Försäkringslagstiftningen anger två metoder för att öka risk- kapitalet i ömsesidiga försäkringsbolag. Den ena metoden innebär att nytt kapital tillskjuts av medlemmarna. För det krävs att bolags- stämman beslutar att samtliga medlemmar skall skjuta till medlen. På dessa lånemedel löper en av stämman angiven ränta. Den andra metoden innebär upplåning från såväl medlem som annan mot s.k. titre particitifs. Sådana värdepapper ger innehavaren rätt till betal- ning med dels en fast ränta, dels ett belopp baserat på bolagets premieinkomst. Innehavet ger emellertid inte rösträtt på stämman. Det är bolagets styrelse som avgör när värdepappret kan lösas in. Lånet är efterställt andra bolagets skulder. Livförsäkring i är fortfarande förhållandevis starkt regle- rad, t.ex. regleras vilken ränta som skall användas vid beräkning av på långvariga försäkringskontrakt. Räntan är en funktion av statslåneräntan. Fördelning av överskottet – som delas in i över- skott som härrör från det försäkringstekniska resultatet och överskott från det finansiella resultatet – är också reglerat i försäk- ringsrörelselagstiftningen. Den föreskriver att försäkringsbolagen måste dela med sig av vinster till de försäkrade enligt de villkor som bestäms av . Enligt nuvarande bestämmelser måste försäkringsbolagen distri- buera av det försäkringstekniska resultatet och av det finansiella resultatet till försäkringstagarna. Den sistnämnda nivån kan höjas genom avtal. Särbehandling av små försäkringsföretag Regleringen av försäkringsrörelse omfattar i princip alla franska försäkringsgivare. Endast vissa ömsesidiga försäkringsföretag av helt begränsad omfattning är undantagna från den offentliga till- synen. Den franska försäkringsmarknaden är den tredje största i , av samtliga som betalas inom OECD- området går till den franska marknaden. Premieinkomsten i livför- säkringsmarknaden är nästan dubbelt så stor som den i skade- försäkringsmarknaden. Det är i obligatoriskt för alla privatanställda att omfattas av en tjänstepensionsplan. Tjänstepensionen tryggas dock i särskilda organisationer som styrs av arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer. Frivilliga tjänstepensionsplaner kan tryggas genom tjänstepensionsförsäkring i ett livförsäkringsbolag, men endast en mindre andel av arbetskraften omfattas av sådana lösningar och tjänstepensionsförsäkring har liten betydelse för livförsäkrings- bolagens verksamhet. Även i spelar ömsesidiga försäkringsbolag en viktig roll. Till skillnad från förhållandena på t.ex. den tyska försäkrings- marknaden så är det på skadeförsäkringsmarknaden som den ömse- sidiga bolagsformen är mest framträdande; av de totala skadeförsäkringspremierna går till ömsesidiga försäk- ringsbolag. I livförsäkringssektorn tar aktiebolag in nästan 95 pro- cent av premierna. Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Lagstiftningen rörande försäkringsrörelse i kan hänföras till två delar, dels lagstiftning angående associationer i allmänhet, dels lagstiftning om tillsyn över finansiella företag. Den generella lagstiftningen om associationer innehåller bestämmelser om tillåtna företagsformer för försäkringsföretag, om kraven vid bildande av ett försäkringsföretag, om styrelsens organisation och om redovisning m.m. Enligt denna reglering kan holländska försäkringsgivare till sin associationsform vara antingen aktiebolag eller ömsesidiga försäkringsbolag. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Såsom i andra länder syftar ömsesidig försäkringsverksamhet till att främja medlemmarnas intresse. Normalt är samtliga företagets försäkringstagare medlemmar i associationen. Regleringen förhind- rar dock inte att också andra än försäkringstagare är medlemmar i ett ömsesidigt försäkringsbolag. Som en följd av den ömsesidiga tanken är utgångspunkten att medlemmarna skall täcka underskott i verksamheten, men genom bestämmelser i bolagsordningen kan bristtäckningsansvaret begränsas eller helt upphävas. För det fall att ett ömsesidigt försäk- ringsbolag beslutar om slopat medlemsansvar får bolaget meddela försäkringar även till andra än medlemmar. Omfattningen av sådan försäkringsrörelse måste emellertid vara av mera begränsad omfatt- ning. Liksom på andra håll skall ett ömsesidigt försäkringsbolag i vid bildandet ha ett garantikapital. Detta kapital kan delas upp i andelar och bolaget kan öka kapitalet genom att ge ut nya andelar. Ömsesidiga försäkringsbolag kan skaffa nytt främ- mande kapital också genom upplåning mot utställande av obliga- tioner. Det förekommer inte några för försäkringsverksamhet särskilda bestämmelser för fördelning av överskott. Sådana frågor avgörs i stället ofta genom bestämmelser i ett försäkringsbolags bolagsord- ning. Däri kan t.ex. anges att vinstutdelningen till aktieägare skall vara begränsad och att försäkringstagarna på visst sätt har rätt till del i uppkomna överskott. I ömsesidiga livförsäkringsbolag har försäkringstagarna såsom medlemmar inflytande över bolagets överskottshantering. Försäk- ringstagare i livförsäkringsaktiebolag har dock inte av lagstiftaren getts möjlighet till inverkan på bolagsbesluten. I dessa bolag är, såsom i holländska aktiebolag i allmänhet, beslutanderätten för- delad mellan tre interna organ: bolagsstämman, styrelsen och ett särskilt tillsynsorgan (). Tillsynsorganet har bl.a. till uppgift att kontrollera och godkänna de mera betydelse- fulla styrelsebesluten. Nämnda bolagsinterna organ är emellertid i princip sidoställda i lagstiftningen. Särbehandling av små försäkringsföretag I tillsynslagstiftningen särbehandlas viss försäkringsverksamhet. Sålunda har begravningskassor som tillhandahåller förmåner in natura och institutioner vilkas verksamhet regleras av särskild lag- stiftning, bl.a. om krigsförsäkring, ställts utanför området för till- syn. Försäkringsmarknaden i är ungefär dubbelt så stor som den svenska mätt i totala premieinkomster. Livförsäkrings- marknaden är betydligt större än skadeförsäkringsmarknaden sett till förvaltade tillgångar. Tillgångarna i nederländska livförsäk- ringsföretag motsvarar av landets BNP och mot- svarande siffra för skadeförsäkringsföretagen är . Premieinkomsten i skade- respektive livförsäkringssektorn är emellertid ungefär lika stor. av de anställda i omfattas av någon form av tjänstepension. Vanligtvis är arbetsgivaren skyldig enligt kollektivavtal att upprätta en tjänstepensionsplan. givarens pensionsutfästelse kan bl.a. tryggas genom att försäkring tecknas i livförsäkringsföretag. har en väl utvecklad fondförsäkringsmarknad i ett europeiskt perspektiv. av tillgångarna i liv- försäkringssektorn är tillgångar som svarar mot fondförsäkrings- åtaganden och av premierna i sektorn är för fondförsäkring. Endast i och uppvisar fondförsäkring något högre andelar. Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Enligt den belgiska lagen om tillsyn över försäkringsföretag får för- säkringsverksamhet bedrivas av ett aktiebolag, en kooperativ förening eller ett ömsesidigt försäkringsbolag.