sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — Utlänningarna och brottsligheten återfinns en liknade ar- gumentation i förordet: Det är vår förhoppning att denna skrift skall bidra till en ökad förståelse för de anpassningsproblem som möter invandrarna i vårt land och tona ner de ofta överdrivna före- ställningar som finns om invandringens betydelse för kriminaliteten i (1983, min kursiv). Utgångspunkten för resonemang som dessa verkar vara ungefär följande: Det förs en kriminalpolitisk diskussion i samhället. Den diskussionen fokuserar till viss del på relationen mellan invandrare och brottslighet, oavsett vad man tycker om detta. Det är främ- lingsfientliga krafter som lägger fokus på just det förhållandet. Den utgångspunkten, att fokus bara ligger där det ligger, leder till att taktiken för att motverka de främlingsfientliga myterna blir att bedriva seriös forskning utifrån de redan givna förutsättningarna (dvs. med en utgångspunkt i att det kan finnas skillnader mellan invandrare och svenskar i brottsstatistiken.). och avslutar sin sammanfattning av varför man redovisar invandrares brottslighet för sig med att påpeka att skillnaden mellan invandra- res och svenskars representation är mindre än mellan tjänstemän och arbetare och att detta ger lite perspektiv på invandrares över- representation (, 020629). I och med detta menar man att uppdelandet inte främst görs för att man vill finna orsaker till brottsligheten utan att det är en form av anti-rasistisk statistikakti- vism. Man kan dock också mot bakgrund av denna utgångspunkt se det som forskning som bedrivs på villkor dikterade av just de kraf- ter man säger sig vilja motverka. Den gängse uppfattningen bland dem som ser den aktuella forskningen som positiv är dock att den enda alternativa taktiken för att motverka främlingsfientliga myter är att tiga. Detta ses som ännu farligare än att ta upp och belysa problemet (se t.ex. , 020629). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori detta försöka se det problematiska i en sådan utgångspunkt. De grundläggande premisserna (skillnaden mellan svenskar och in- vandrare i fråga om brottslighet) erkänns dikterade av någon man vill motverka och ses som oegentliga och olämpliga (1996, s.10f.). Trots det ska alltså förhållandet undersökas veten- skapligt och en sanning om förhållandet mellan invandrare och brotts- lighet produceras. Avmytifierandet blir ett vetenskapliggörande av myten. Fördomarna blir inte nödvändigtvis bekräftade men de ges en annat slags legitimitet när den förs in i och ordnas i ett veten- skapligt sammanhang. och påpekar i sin artikel att främlingsfientliga grup- per i sin propaganda om invandrare och brottslighet ser sig som förmedlare av en stigmatiserad sanning (, 020629). Även tidningarnas ledarartiklar målar upp bilden av att det faktum att invandrare är överrepresenterade i brottsstatistiken är en sådan obehaglig sanning att många vill förtiga den. Ett stort antal artiklar där forskningen stöds utnyttjar avsevärt av utrymmet att kritisera de som är har vänt sig mot den för att försökt mörka sanningen och vara räddhågsna (020630). I vissa artiklar sker detta till den grad att det blir en slags appell för fri forskning (se t.ex. 020629). Tanken om den stigmatiserade sanningen blir dock ännu tydli- gare när man ser på nyhetsartiklar där man rapporterar om BRÅ:s resultat. En del av det mediala framställandet av rapporten ges en karaktär av närmast triumferande avslöjande. Man lyfter fram rap- porten som ett avslöjande av en tidigare tabubelagd sanning och inte bara en rapport i raden av andra. Med fraserna är det slut med spekulationer och Invandrare är mer brottsliga än svenskar. Jodå, det kan sägas högt. Det är nämligen bevisat i en ny undersök- ning. inleds två framställningar av rapportens resultat i massmedia (, 961018 och , 961026). Att det först är nu det kan sägas högt ger bilden av tidigare dolda fakta som man inte vågat tala om p.g.a. någon slags politisk korrekthet. Medieforskaren menar dock att det inte är sant att me- dia tidigare skulle ha undvikit att tala om invandrare och brott. Varje ny undersökning sen 1980 som visat på invandrares överre- presentation i brottstatistiken får stor publicitet, ofta med just motiveringen att först nu berättar vi hur det verkligen är (Expres- sen, 000322). Att forskningen ses som ett vetenskapligt bekräftande av myten behöver heller inte vara kopplat till en rapports publikation. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori 2000 publicerades i en artikel som inleds med orden granskar verkligheten som få vågar tala om (Afton- bladet, 000313). Artikelns resonemang bygger på BRÅ:s rapport som alltså publicerades innan artikeln. Man hävdar vidare att media har tassat kring ämnet som katten runt het gröt trots att rapporten både förmedlades och diskuterades i media 1996. Detta framställande skapar en slags exklusivitet (som inte står i proportion till forskningens resultat). Vilket ger intrycket av att forskningen behandlar något särskilt allvarligt eftersom man inte vågat tala om det. Det skapar en situation där invandrares brotts- lighet kan komma att uppfattas som ett oproportionerligt stort kriminalpolitiskt problem. Viljan till kunskap om brottslighet Om viljan att motverka fördomar kan sägas vara något av en ideo- logisk (anti-rasistisk) anledning till forskningen så finns det en an- nan åtminstone på ytan mer opolitisk motivering. Det är en slags generell vilja att identifiera vilka som begår brott. Men försök till en inringning av vilka som begår brott är inget som görs slumpmäs- sigt utan den är en riktad verksamhet. Kategorier för vilka man söker finna kunskap om inom forskning om brottslighet är t.ex. kön och social klass och alltså också invandrare och svensk. Användandet av dessa kategorier görs för att de anses vara rele- vanta på ett eller annat sätt. Anledningen till varför invandrare skulle vara en relevant kategori motiveras sällan med annat än att man vet att de är överrepresenterade i brott. Detta sker i det under- sökta mediematerialet med en direkt eller indirekt referens till 1996:2 (se skillnaden i t.ex. 980628 och , 020630). I själva rapporten motiveras det bara med att det är en kategori som diskuteras i den krimi- nalpolitiska debatten. Men även fast rapporten är referens och ut- gångspunkt i diskussionen så har kunskapen om invandrare och brott föregått den, inte bara i form av myter. Rapporten sägs vara den första som undersöker invandrares brottslighet men andra undersökningar har mer eller mindre dragit slutsatsen av sina resultat (att personer utan svenskt medborgarskap som är folk- bokförda i är överrepresenterade i brottstatistiken) att invandrare (personer folkbokförda i men födda i ett annat land) är överrepresenterade i brottsstatistiken. Redan i slutet av Konstruktionen av en brottsbenägen kategori gjordes vid bl.a. universiteten ett antal arbeten om utlänningars brottslighet både avseende invandrare i stort och avse- ende skilda nationaliteter (Se t.ex. m.fl. 1969). gjordes ett antal undersökningar på olika håll som bl.a. visades att utlänningar var överrepresenterade i lagförings- statistiken. Ämnet ansåg även då vara känsligt (se t.ex. 1981). Svensk forskning på området har även funnits med i inter- nationella publikationer (Se t.ex. Tonry 1997). 1996:2 är alltså en rapport i raden av andra som ansett att invandrare är en relevant kriminologisk och kriminalpolitisk kategori även om de tidigare rent metodologisk kanske inte undersökt just detta. Även efter 1996 har det kommit undersökningar där invandrarstatus berörts och resultatet blir så gott som alltid detsamma, eller nästan detsamma. Ändå återkommer undersökningarna vilket i sig inte är märkligt. Det som är anmärkningsvärt är att det påstås vara dels en tabubelagd sanning det handlar om och dels att vi inte tidigare haft kunskap om förhållandet. Viljan att få kunskap om invandrares förhållande till brottslighet kan alltså inte motiveras främst av att man vill veta hur det ligger till, för det vet man, åtminstone själva faktumet att de är överrepre- senterade. Som ett exempel kan en intervju med vice riksåklagare stå. Hon menar att [i]nvandrarnas andel av brottstatistiken är okänd och att man behöver mer fakta (, 021018) vill hon inte av kunskapen om att bland de som erkänns oskyldigt anhållna, häktade eller fängslade är invandrare överrepresenterade dra några slutsatser med moti- veringen att [f]ler invandrare begår allvarliga brott och vid miss- tankar om dylika brott är anhållanden och häktningar vanligare. Kunskapen om förhållandet är alltså ändå så stor att vet att fler invandrare begår allvarliga brott. Mot bakgrund av det blir forskningen inte bara ett arbete för att ta reda på för- hållandet, snarare att precisera de exakta förhållandena och att åter- upprepa och befästa att skillnaden mellan invandrare och svenskar är relevant för kriminalvetenskaperna och kriminalpoli- tiken. Varje ny undersökning, trots liknande resultat, blir därför en tillgång i forskningen i egenskap av ytterligare en legitimering av kategorierna. Det leder till vad benämner en etnifi- ering av brottslighetsfrågan (, 020627). Åter- kommande fokus på invandrare och brottslighet bidrar till att in- vandrarskap ses som en generell egenskap som kan förklara brotts- ligheten. Invandrare kan därmed sägas ha övertagit rollen som den Konstruktionen av en brottsbenägen kategori problemgrupp som arbetarklassen tidigare var (se t.ex. Estrada 1999, s.131f). Denna etnifiering är beroende av frågan aktualise- ras och att forskningen återkommer, upprepar och fördjupar sig, en enda undersökning ändrar inte synen på brottslighetens orsaker. BRÅ kommer alltså fram i sin rapport till att invandrare är överre- presenterade i brottsstatistiken. Den definition av invandrare som BRÅ använder är den strikt formella: Personer bosatta i men födda med ett annat medborgarskap än svenskt räknas som invandrare. Definitionen saknar i allt väsentligt sociologisk, etnisk och kulturell betydelse. Det enda det betyder är ju i själva verket inte svensk. Begreppet invandrare som BRÅ använder det är alltså i sig intetsägande. Man kan därmed säga att de är forskningen i sig som skapar betydelse åt begreppet invandraren. Den invandrare som skapas av forskningen är helt enkelt den som i egenskap av kategori varit föremål för forskning. Den in- vandraren har egentligen inte heller några andra egenskaper än de som givits denne av forskningen, i det här fallet vill det säga att invandrare är en grupp som är överrepresenterade i brottslighet jämfört med svenskar. Till stora delar har alltså denna utgångs- punkt inte sin orsak i något egentligt omdöme om invandrare (dvs. varför det är intressant att diskutera dem som kategori i förhållande till brottsligheten) utan orsaken ter sig till stora delar endast vara att då skillnaden mellan svenskars och invandrares representa- tion i brottsligheten faktiskt visats genom forskning så är de facto uppdelningen relevant. Fortsatt forskning i ämnet uppmuntras mot bakgrund av just detta (, 020630.). Det blir ett slags cirkelargument, dvs. själva motivet till forskningen anses fin- nas i forskningens eget resultat. Forskningen skapar sitt eget objekt och tillskriver detta ett antal egenskaper och erkännandet av den forskningen förstärker detta skapandet av invandrare som en rele- vant kategori. Det bör påpekas att godkännandet av invandrare som en relevant, om än tämligen egenskapslös, kategori har sin för- ankring utanför forskningen. Man kan föreställa sig andra katego- rier som inte skulle accepteras, t.ex. hudfärg. Det är inte ett helt enkelt producent-konsument förhållande mellan forskning och mottagare utan ett komplicerat samspel mellan de olika sidorna eller nivåerna i producerandet och legitimerandet av kunskapen. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Framställningen av invandraren som någon som är född i ett an- nat land men är bosatt i samt överrepresenterad i brottstati- stiken i jämförelse med svenskar gör att man med fog kan säga att invandrare är ett begrepp som i större grand än många andra är öppet för tillskrivande av olika betydelser och egenskaper i olika situationer och diskurser.4 Det är ju väldigt sällan man med begrep- pet invandrarna åsyftar alla i folkbokförda personer som är födda i ett annat land. Begreppet som det används i politiken och framförallt i vardagslivet och samhället i stort har oftast en annan betydelse än den BRÅ gett. I många fall inkluderas ofta personer som inte inbegrips i BRÅ:s invandrarbegrepp, t.ex. invandrares barn s.k. andra generationens invandrare, och andra exkluderas, t.ex. andra skandinaver. Problemen med BRÅ:s forskning och kate- gorisering måste förstås mot bakgrund av denna splittrade bild av invandrare: Det är en bild av invandraren som främmande men framförallt annor- lunda och avvikande från det normala: Invandrare antar skepnad av en tänkt kategori, konstituerad framförallt i relation till det som upplevs som mer bekant och vanligt. blir då emellertid kategorins gränslinjer suddiga. Vem som i realiteten refereras till som invandrare bedöms utefter en skala som tycks vara oberoende av faktisk immigra- tion. (Borevi & Strömblad, s.10.) Invandrare som den främmande visar sig främst när orsaken och lösningen på förhållandet mellan invandrare och brott, som ses som ett problem, ska redovisas. Invandrare tillskrivs en särart. Detta ger invandrare en mer specifik innebörd än person född i ett annat land, det snarare implicerar en person som är född i en annan kul- tur. Invandrarnas representation förklaras således genom deras av- vikande från det svenska samhället och den svenska kulturen. Detta var vanligare förekommande under 1980- och än den tidsperiod (1996–2004) som den här undersökningen främst riktar sitt intresse emot (undantagen från detta minskade intresse är de s.k. hedersmorden och till viss del också gruppvåldtäkter). berör i 1996:2 inte kulturaspekten i någon större utsträckning när det diskuteras olika nationaliteters brotts- lighet. Men i sina slutsatser berör han detta. En aspekt av synen på kulturella skillnaders relevans är teorier om skillnaden i de olika undersökta nationaliteternas brottsbenägenhet. 4 Inom viss diskursteori brukar ett sådant begrepp benämnas flytande signifikant (, s.35). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori begreppet kultur inte nämns i sammanhanget så är det tydligt att det är det som det handlar om (, s.89f). Det är i det sammanhanget inte främst överrepresentationen i statistiken gent- emot gruppen svenskar som förklaras med dessa teorier utan skillnaden mellan de nationaliteter som sammantaget utgör invand- rarna. Men om kulturskillnader mellan invandrande nationaliteter kan vara del av orsaken till skillnaden i brottsbenägenhet kan självklart samma förklaring användas för att förklara skillnaden mellan svenskar och andra nationaliteter. En följd av forskningens skapande av en kollektiv identitet är att den identiteten tillskrivs egenskaper. Det handlar konkret om hur invandrare bedöms i förhållande till brottslighet. Här är ett inom kriminologins mycket vanligt förekommande begrepp, brottsbe- nägen centralt och återkommande. menar t.ex. att in- vandrares barn är mindre brottsbenägna än invandrare och i en artikel sägs att rapporten pekar på att [] invandrare är mer brottsbenägna än svenskar (, 961021) Det som har skett är att kunskapen om att invandrare enligt statistiken är överrepresenterade i brottslighet har lett vidare till att Invandrare som kategori tillskrivs en egenskap. Ännu tydligare, och något aggressivare, är uttalandet [i]nvandrare är mer brottsliga än svens- kar (, 961026) Det kanske förvisso är en skillnad i att anse att en kategori är brottsbenägna och att de är brotts- liga men rent principiellt är det samma sak, dvs. att tillskriva en kategori som anses utgöras av flera personer en egenskap. Detta återspeglas förstås ofta på enskilda personer som ses som invand- rare vare sig dom kvalificerar sig som det enligt BRÅ eller inte. Åsikten att invandraren-främlingen var överrepresenterad i brott- statistiken hade förmodligen florerat i samhället utan den här undersökta forskningen. Det BRÅ har gjort är att bekräftat och legitimerat åsikten genom att undersöka invandraren-immigranten. Man kan säga att förknippandet av invandrare med brottslighet görs på två olika nivåer. Dessa nivåer är dock inte särskiljda utan återverkar på varandra. Den första nivån är den kategoriserande. där invandrare och svenskar åtskiljs som två på olika sätt relevanta kategorier i fråga om vem som begår brott och varför. Statistik förd utifrån dessa kategorier utpekar alltså en skillnad mellan invandrares och svenskars brottslighet bara genom att fin- nas till. När statistiken sedan visar på en överrepresentation för in- vandrare i brottstatistiken förknippas invandrarbegreppet med brottslighet. Den andra nivån är där invandrare uttryckligen alltså Konstruktionen av en brottsbenägen kategori utpekas som mer brottsliga eller mer brottsbenägna än svens- kar. I fallet med invandrare förekommer dessa tillskrivningar av egenskaper främst utanför forskning, dvs. främst i pressen och i vardaglig diskussion. Dessa utryckliga stämplingar har självklart till viss del sin utgångspunkt i statistikens uppdelning mellan invand- rare och svenskar men det motsatta förhållandet råder också. Forskningen och statistiken hämtar i regel sina kategorier och upp- delningar från den populära diskussionen om brottslighet och ve- tenskapliggör dessa. Denna samverkan gör att det kan vara svårt att se var en kategorisering och kunskap om den uppstår. Detta är kan- ske inte ett stort problem, man kan nöja sig med att konstatera att det sker en ständig samverkan. menar dock att just i fråga om invandrarproblem är det myndigheter som levererar kunskap till medierna: I nyhetstexter från och med mitten av är det självklart att svenska tjänstemän, experter och forskare definierar vari invandrar- problemen består och hur invandrare bäst ska anpassas. [---] En viktig del av den nyhetsrapportering som berör kategorin invandrare utgår alltså från samhällsinstitutioner, där myndigheten, forskaren eller den politiska enheten framträder som den aktiva parten, som den som de- finierar och åtgärdar problem av olika slag och där myndighetsrepre- sentanter bli historiens subjekt och bekymrade hjältar (, s.65. Om man instämmer med så har BRÅ ett stort ansvar, kanske det yttersta ansvaret, för hur begreppet invandrare sätts i relation till brottslighet och på så sätt även hur det definieras i en vidare, samhällelig kontext. Men som tidigare påvisats under rubriken till forskningen så motiverar BRÅ sin forskning till viss del med att det måste föras seriös forskning på de kategorier som främlingsfientliga grupper använder sig av. Att fixera den ursprung- liga kunskapsproducenten, den som levererar kunskap och defi- nierar problem är förmodligen omöjligt att göra, men det kanske inte heller är särskilt viktigt. Det viktiga är att se vilka som är en del av detta och, i denna undersöknings sammanhang, se att BRÅ är en av huvudrollsinnehavarna, inte kanske främst som producent av kunskap utan som den som legitimerar den. Bilden av invandraren har alltså lite eller inget att göra med verk- liga immigranter. Bilden av invandraren som främling är dock en verksam och levande bild. Det är verksam och levande därför att bilden ständigt återskapas och legitimeras i utsagor om invandrare och deras egenskaper och egenheter och deras särskiljande från svenskar och svenskhet. Sådana utsagor kan förekomma i nyhets- Konstruktionen av en brottsbenägen kategori rapportering eller, som i det här undersökta fallet, forskning och diskussion om forskningen. De förekommer också i vardaglig dis- kussion, en diskussion som åtminstone delvis har sin grund i kun- skap hämtad från nyhetsrapportering och forskning. Dessa utsagor eller framställningar som skapar den här ovan beskrivna, vad man skulle kunna kalla, diskursiva invandraren är inte endast de där man talar om invandrare och brottslighet utan alla de utsagor där invandraren beskrivs som något som äger en särart, som är annor- lunda, som helt enkelt icke-svensk. Just forskning som den här undersökta kan dock sägas vara central i detta skapande. Forsk- ningen om invandrare och brottslighet handlar främst om en forskning där identifikation och utpekande av brottslingar står i centrum. De kategorier som genom forskningen förknippas med brottsligheten blir därför i en vetenskaplig utsaga förknippade med negativa associationer. Invandraren blir därmed inte bara sedd som främmande och annorlunda utan även som farlig och hotande. Med Mekonnen Tesfahuneys ord: In both popular and expert discourses in and the West in ge- neral, the category of immigrant has become a code word and floating signifier, often connoting stigma and ascribing negative or derogatory qualities – the dubious, the strange, the threatening, the unknown, the dirty or impure, the outlaw and the disquieting. (Tesfahuney 1998, s.106f, min kursiv.) Det är inte så enkelt att denna bild skapas i sammanhang där invandrare uttryckligen framställs som farliga. Den skapas genom de ständiga och återkommande associationerna och sammankopp- landet med obehagliga företeelser såsom brottslighet, vilket i sin tur leder till at synen på kategorin invandrare präglas av en slags negativ förförståelse. (Borevi & Strömblad 2003, s.12.) BRÅ:s vetenskapliggörande av den godtyckliga kategorin invandrare, de generaliseringar som följer på detta och kategorins formerande i en problematiska relation till ett stort samhällsproblem som brottslig- het bidrar till bilden av den farliga och hotande invandraren. Frågan som ett brottslighetsproblem Frågan om invandrare och brottslighet är frågan om ett problem. Forskningen om förhållandet är på samma gång en del av formule- randet och identifierandet av det problemet. De slutsatser som dras i forskning och offentlig i debatt är inte det enda av betydelse utan Konstruktionen av en brottsbenägen kategori detta samtals förutsättningar är lika, om inte ännu viktigare för pro- blemets existens. Dessa förutsättningar är att det finns ett samband mellan invandrare och brottslighet och att detta förhållande är en fråga om brottslighet i första hand och invandrare i andra hand. Detta märks tydligt när man ser på vilka det är som gör undersök- ningarna om sambandet mellan invandrare och brottslighet. Det är i första hand kriminologer och andra brottsforskare som utreder frågan. Framförallt produceras kunskap om invandrare och brotts- lighet inom organisationer som har forskning på och arbete med brottslighet i fokus. Detta kan illustreras med en artikel där de tre som intervjuas i fråga om att invandrares brottslighet återigen ska kartläggas är vice riksåklagaren , på BRÅ och justitieministern (, 021018). Frågan om invandrare och brottslighet är så att säga inmutad. Det ska dock påpekas att 1996:2 In- vandrares och invandrares barns brottslighet skrevs inom ramen för ett samarbetsprojekt mellan BRÅ och forskning (CEIFO). Projektets titel visar dock att det är brottslig- heten som står i fokus ändå: Internationell migration och brotts- lighet: förövare och offer mot bakgrund av etniska relationer, kul- turskillnader och livssituationer. Det är alltså förövare och offer som skall undersökas, etniska relationer, kulturskillnader och livs- situationer är relevanta i den utsträckning de kan förklara brotts- ligheten. Detta sätt att placera brottligheten i fokus gör ju såklart att problemet blir kriminalpolitisk, vilket här inte ska förstås som den samlade politik som bidrar till eller strävar efter att bidra till en minskning av brottsligheten utan som den politik som med hjälp av främst lagar och rättsväsendet avser minska kriminaliteten. Det är justitieministern som tillfrågas om invandrares brottslighet, inte socialministern, skolministern eller arbetslivsministern. 1978 publicerades ett nummer av den vänsterorienterade med titeln , fosterhem på temat utsatta invandrare.