sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — I kvinnors och mäns förväntade olikhet ingår att ha olika perspektiv och språk. För de kvinnliga familjerättssek- reterarna blir det exempelvis viktigt att lära sig mäns språk och vissa informanter återkommer till behovet av att ha tillgång till både den manliga och kvinnliga koden eller båda kulturerna (se 2003, 262ff). Talet om hur viktig den tvåkönade arbets- styrkan är kan tolkas som en del i ett (åter)skapande av kön som skillnad – som här även blir en rasifierande skillnad. Rasifierande offer- och förövarskalor Intervjuerna med familjerättssekreterarna visar två skilda utgångs- punkter för bedömningen av framtida vårdnads- och umgängesar- rangemang, med två skilda modeller för arbetet som familjerätts- sekreterare (se vidare 2003, kap. 7). I det ena fallet foku- seras föräldrasamarbete och kontakt mellan barnet och båda föräld- rarna, det vill säga den separerade kärnfamiljen (se 2003, 61ff). Fäders våld mot mödrar konstrueras som mindre relevant, antingen för att det inte uppfattas vara så vanligt förekommande, eller för att våld endast i särskilda fall definieras som av avgörande betydelse för arbetsmetoder och framtida vårdnads- och umgäng- esarrangemang. Den diskussion om rasifiering som förts bygger framför allt på intervjuerna med några av de familjerättssek- reterare som tenderar att följa denna arbetsmodell (med den sepa- rerade kärnfamiljen i fokus). Det är dock värt att notera att bland informanterna finns några som ger uttryck för en annan förståelse av våld och tenderar att ge uttryck för en annan utgångspunkt för arbetet. Detta utgör den andra arbetsmodellen. I den här modellen sätts i stället kvinnomisshandel i fokus. Våld förutsätts vara relativt vanligt och det finns en policy för att upptäcka och hantera mäns våld mot kvinnor. Utgångspunkten är att våld i de flesta fall är av avgörande betydelse för arbetsmetoder och framtida vårdnads- och umgängesarrangemang.31 De informanter som sätter den separerade kärnfamiljen i fokus tenderar att utgå ifrån att det bör vara gemensam vårdnad och ett så 31 Om perspektivet vrids så att det i stället är informanternas tal om barnens situation som ställs i fokus blir bilden delvis en annan. Då ger det inte samma mening att placera familjerättssekreterarna i två grupper utan informantgruppen framstår som betydligt mer enhetlig. Den i forskningen dokumenterade kopplingen mellan mäns våld mot vuxna kvinnor, och mäns våld fysiska och sexuella våld mot barn tycks inte vara särskilt känd bland informanterna. De tenderar i stället att tala om fäders våld mot mödrar och fäders våld mot barn som fenomen utan särskilt stark koppling till varandra. Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering nära och vardagligt umgänge som möjligt mellan barn och den för- älder barnet inte bor med. Gemensamma samtal presenteras som den metod som normalt används för att göra utredningar och/eller åstadkomma samarbete mellan föräldrar. Informanterna i den här gruppen framstår å ena sidan som relativt överens om att miss- handlade mödrar inte ska behöva utsättas för ytterligare våld, skrämmande eller kränkande situationer under utredningar, samar- betssamtal, eller i det framtida livet. På så sätt kan en fars våld mot modern göra ärendet till ett undantagsfall och till något annat än de fall där gemensam vårdnad, gemensamma samtal och/eller sam- arbetssamtal är lämpliga. Det kan också definieras som ett fall där det behövs en tredje person/kontaktperson vid hämtning och läm- ning eller under hela umgänget. Detta gäller de fall fadern är dömd för våld mot modern, där våldet varit fysiskt grovt, långvarigt och börjat före separationen, där modern har fysiska skador och fram- står som väldigt rädd, samt där fadern utgör ett dödshot mot modern. Då kan alla vara överens om att det verkligen är fråga om våld och att man måste ta hänsyn till detta. Men av intervjuerna framgår att ärenden där fadern utsatt modern för våld inte nödvändigtvis placeras i kategorin undan- tagsfall, utan att det finns ett antal omständigheter som gör att fäders handlingar inte definieras som våld eller definieras som av mindre betydelse för hanteringen av ärendet. Om våldet inte är fysiskt allvarligt/livshotande eller sker för , samt om fadern i fråga framstår och tolkas som i övrigt normal (utan andra problem, som missbruk till exempel), kan han tolkas som en nor- mal far – trots våld. Dessutom förutsätts våld som börjar eller utövas i samband med en separation upphöra då separationskri- sen upphör. Det är alltså endast under vissa omständigheter som en far som utövat våld mot sin (kvinnliga) partner/medförälder definieras som våldsam, det vill säga som det (fysiska) våld han utövar tolkas som ett tecken på att han bär på en våldsproblematik som måste hante- ras på ett särskilt sätt. Moderns offerlikhet (att hon kan identifie- ras som ett offer), till exempel att hon uppvisar tecken som fysiska skador eller en väldig rädsla, kan bidra till att fadern framstår som mer förövarlik. En mors egen våldsutövning eller att hon vägrar att ta på sig en roll som offer, bidrar i stället till att hon framstår som mindre offerlik – och till att fadern framstår som mindre förövar- lik. Offer och förövare är här ömsesidigt uteslutande kategorier SOU 2006:37 Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering som definieras i relation till varandra (2001, 54; 1995).32 De omständigheter som gör att våld inte är våld kan tolkas som uttryck för konstruktioner av kön och heterosexualitet (jfr Jeffner 1997). Offer-förövardikotomin har könade konnotationer: det offerlika – passivitet, beroende, hjälplöshet och rädsla – ligger i linje med väletablerade konstruktioner av kvinnlighet, medan det förövarlika – aktivitet, dominans/kontroll över situationen, våld – ligger i linje med konstruktioner av manlighet.33 Offer-förövardi- kotomin kan därför också förstås som en könsdikotomi: ju mer en mor följer normer för kvinnlighet som föreskriver passivitet, bero- ende – underordning – ju mer offerlik framstår hon; ju mer en far följer normer för manlighet som föreskriver aktivitet, kontroll, dominans – överordning – desto mer förövarlik framstår han. En utsatt mor som är rädd, tillbakadragen och inte aktivt söker situa- tioner där hon kan utsättas för våld (genom att exempelvis ge sig in i gräl med sin våldsamma partner) är ett trovärdigt offer samti- digt som hon är igenkännbar som en normal kvinna. Den utsatta mor som själv utövar våld går i stället emot föreställningar om normala kvinnor och bryter med normer för kön.34 Att vissa fäder kan utöva våld utan att kvalificera sig som våld- samma – om de framstår och tolkas som i övrigt normala fäder, i en separationskris, om våldet inte är fysiskt allvarligt/livshotande eller sker för – kan alltså tolkas som uttryck för att våld och aggressivitet ligger i förlängningen av väletablerade kon- struktioner av manlighet. En våldsutövande far tycks vara igen- kännbar både som en normal och en manlig far – i alla fall om han utövar våld med måtta, det vill säga under en viss tröskel. Om den våldsutövande fadern är igenkännbar som en normal far tycks vanliga arbetsmetoder respektive vårdnads-, boende- och umgängesarrangemang bli möjliga alternativ. Detta synliggör hur kategorin normal mor kan töjas så att den rymmer ett visst mått av utsatthet för våld: det ska till mer än måttligt våld för att modern ska bemötas på ett annat sätt än i vanliga fall. 32 För en mer utförlig diskussion om offerbegreppet och offerkonstruktioner, se t.ex. m.fl. (2001); (2001); och (1998); och (2000). 33Se t.ex. (1987; 1995; 1998); (1993; 1995). 34Tilläggas kan att vissa yttre tecken - som (faderns) missbruksproblematik och/eller allmänt dåliga impulskontroll och aggressivitet – är omständigheter som också bidrar till att modern framstår som mer offerlik och fadern mer förövarlik. Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering Bilden kompliceras dock av att jämställda relationer mellan kvin- nor och män är en del av en (oftast) outtalad måttstock som de avvikande mäts med. Familjerättssekreterarna följer inte bara över- och underordningsnormer för kön, utan även jämställdhets- normer35 då de pratar om våld i heterosexuella parrelationer. Av diskussionen ovan framgår att det går att töja kategorin normal far så att den kan rymma ett visst våldsutövande. Det finns dock grän- ser för hur mycket våld en far kan utöva om han ska betraktas som normal. Man kan uttrycka det som att den far som går till överdrift och är (upplevs och tolkas som) för manlig – aggressiv, domine- rande, våldsam – bryter för mycket med jämställdhetsnormer och kvalificerar sig därmed som en avvikande och våldsam far.36 I och med att offer-förövardikotomin också är en könsdikotomi bidrar invandrarbakgrund till offerlikhet respektive förövarlikhet. Eftersom jämställdhet är en etnisk markör – ett tecken på svensk- het – och (en del) andra kulturer tolkas och upplevs som patriar- kala bidrar en viss utländsk bakgrund till att förstärka moderns offerlikhet och faderns förövarlikhet. På så sätt blir även en könad offer-förövardikotomi rasifierande. Genom dessa offer- och för- övarskalor blir det lättare att definiera en far med en viss utländsk bakgrund som en våldsam (och därmed avvikande) far, jämfört med att definiera en vit, svensk far som våldsam. Det blir också lättare att definiera en mor med en viss utländsk bakgrund som en våldsutsatt (och därmed avvikande) mor, jämfört med att defini- era en vit svensk mor som våldsutsatt. I sin diskussion om hur olika former av ojämlikhet sammanflätas och interagerar med varandra i organisationer framhåller och att i en specifik ojämlikhetsregim (regime of inequality) kan det finnas skillnader i hur synlig eller osynlig respektive legitim eller illegitim en viss form av ojämlikhet är (se 2000; och van Houten . Jfr West och Fenstermaker 1995). Det mönster av rasifierande offer- och för- övarskalor som beskrivs ovan kan tolkas som ett uttryck för en social ordning där ojämlikhet knuten till etnicitet/kultur både är 35 Här görs ingen skillnad mellan jämlikhets- och jämställdhetsnormer, utan begreppet jämställdhetsnormer används i en tämligen allmän mening: för att beteckna normer som föreskriver jämlika relationer mellan kvinnor och män. Begreppet är valt för att föreställningarna om jämlikhet mellan kvinnor och män bör tolkas mot bakgrund av jämställdhetsideologi och –politik. För en problematisering och diskussion om olika konstruktioner av jämställdhet i svensk offentlig politik, se exempelvis (2000). 36Då en våldsutövande far är igenkännbar både som en normal och en manlig far så länge han utövar ett måttligt våld mot sin kvinnliga partner/medförälder kan könade över- och underordningsnormer sägas ha ett starkare genomslag än jämställdhetsnormer. SOU 2006:37 Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering mer osynlig och mer legitim än könad över- och underordning. En officiellt understödd jämställdhetsnorm gör att en för tydlig manlig överordning respektive kvinnlig underordning blir både illegitim och synlig. Det återkommande talet om att invandrade män inte lyssnar på kvinnor tyder också på detta. När det gäller etnicitet/invandrarskap framstår det tvärtom som relativt oproble- matiskt för vissa av informanterna att framställa svensk kultur som norm och överlägsen andra kulturer. Vad detta innebär för olika fäders och mödrars möten med familjerättssekreterare, och hur kön och etnicitet/ras interagerar i konkreta möten mellan bru- kare och professionella är dock inte givet utan måste undersökas närmare i empiriska studier. Klart är dock att i den här kontexten är rasifiering genom patologisering nära knuten till konstruktioner av kön. har det explicita användandet av kulturella skillnader som tolkningsram stått i fokus. Som tidigare framgått är talet om kultu- rella skillnader dock inte alltid närvarande i materialet. I vissa inter- vjuer aktualiseras frågan om etnicitet/kultur över huvud taget inte explicit. Betyder det att dessa familjerättssekreterare inte ägnar sig åt rasifierande praktiker, eller att rasifierande processer inte pågår i de organisatoriska sammanhang där de befinner sig? I det här avsnittet argumenteras det motsatta. Närmare bestämt att det är just osynliggörandet av ojämlikhet kopplad till etnicitet/kultur som fungerar rasifierande. Ytterligare en ingång till ojämlikhetsskapande processer i organi- satoriska och professionella sammanhang är att fokusera på de var- dagliga handlingar människor i organisationen utför för att hålla organisationen i gång, som att anställa medarbetare, utvärdera pre- stationer och så vidare (se 1990; 2000; och van Houten ). En vardaglig aktivitet i det familjerättsliga samman- hanget är organiseringen av samarbetssamtal och som diskuterats ovan återkommer informanterna till det tvåkönade arbetslaget som ett ideal. De betonar hur viktigt det är att ha tillgång till både den kvinnliga och manliga koden eller kulturen. Med tanke på talet om kulturella skillnader mellan invandrare och svenskar kan man kanske förvänta sig liknande resonemang om behovet av att ha till- gång till båda kulturerna genom att ha både svenska samtalsle- Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering dare och samtalsledare med utländsk bakgrund. En sådan föreställ- ning kommer dock inte till uttryck någonstans i det här materialet. Hur kan denna tystnad förstås? För det första kan man konstatera att den bild som olika under- sökningar och utredningar ger är att en betydande del av de fäder och mödrar som kommer till familjerättsbyråer till- hör en etnisk/kulturell minoritet (se exempelvis 2003, Soci- alstyrelsen 2003). Människor med invandrarbakgrund sägs vara överrepresenterade hos familjerätten. Men förekomsten av möten med människor som definieras som icke-svenskar tycks inte medföra samma typ av problematisering av familjerättssekrete- rarkårens sammansättning som när det gäller kön. Å ena sidan kan det tolkas som beroende på det empiriska materialet då det ju inte är skapat för att belysa just frågor om rasifiering, etnicitet, och så vidare. Det betyder att informanterna inte fått direkta frågor som tematiserar detta. Å andra sidan finns det i materialet otaliga exem- pel på hur informanterna själva spontant aktualiserar frågan om kön, exempelvis genom att tala om kårens numerära kvinnodomi- nans som ett problem, medan det inte finns ett enda exempel där kårens vithet benämns. Det finns vissa exempel där informanten framhäver behovet av att själv skaffa sig kulturkompetens, men inte heller i dessa intervjuer diskuteras om det skulle finnas ett behov av utredare och samtalsledare med utländsk bakgrund. För somliga informanter tycks alltså etnicitet/ras vara något helt osynligt. Andra benämner, men tenderar då inte att koppla etnici- tet/ras till maktrelationer mellan professionella och brukare. När det gäller möten mellan brukare med invandrarbakgrund och (underförstått svenska) professionella är det framför allt kulturella skillnader som framhävs. Så talar till exempel en av informanterna om den särskilt svåra situation våldsutsatta utländska kvinnor kan ha: Där kan det ju vara ännu svårare, det här med misshan- del, kvinnor. Just utifrån att... de kan ha levt med det så . Och har en annan syn på det än vad vi har. : Vad tänker du blir svårt då? De ser det som mer självklart... även detta med att aga barn, som upp- fostringsmetod. Jag tror inte det är någon kultur, i världen som tycker att det är okej att slå sina kvinnor [] Men de kan ha en annan syn än vad vi har i . Hos oss är det brottsligt, det är det inte... Där är det ju viktigt att säga, vi ska tala om vad våra lagar och regler är. När det gäller vuxna så måste man någonstans ändå ta ställning till... hur SOU 2006:37 Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering pass kränkt man har blivit av det, den personliga upplevelsen. Ett hot som en kvinna får emot sig av en man, kanske inte upplevs som så all- varligt av en annan, fast det borde, är samma hot. Det är ju alltid per- sonligt på något sätt. Graden av våld... många utländska kvinnor har ju också det här är, eller när det handlar om utländska män, kan det fin- nas väldigt mycket förtäckta hot. Jag vet var din familj bor, jag vet var dina syskon bor och... passa dig. Det finns ju också ofta en kunskap hos de här kvinnorna att, i den här kulturen är det okej, att slå ihjäl en kvinna. Här som i de andra avsnitt där situationen för utländska brukare eller brukare med invandrarbakgrund berörs handlar det om att de förutsätts vara olika svenskar, inte att de har en annan situa- tion i möte med en kår dominerad av vita svenskar. Sådana tyst- nader i materialet kan tolkas som ytterligare ett uttryck för en social ordning där ojämlikhet knuten till etnicitet är mer osynlig och mer legitim än ojämlikhet knuten till, exempelvis, kön (jfr föregående avsnitt). Uppgifter om hur stor andel av medlemmarna i denna professio- nella grupp som är födda utanför är för övrigt inte lättill- gängliga. Enligt en av de få empiriska studier som finns är det mångkulturella inslaget litet bland familjerättssekreterare (2003, 81). Bland de 68 familjerättssekreterare som svarade på enkäten i denna studie hade en eller två föräldrar med ursprung i ett annat nordiskt land. Undersökningen genomfördes dock 1997 vilket betyder att uppgifterna inte är helt aktuella. I Sta- tistiska Centralbyråns Yrkesregister med yrkesstatistik ingår familjerättssekreterarna i kategorin psykologer, socialsekreterare m.fl.. Enligt statistiken för utgjorde kvinnor födda utanför och män födda utanför av dessa yrkeskårer.37 Hur andelen ser ut bland just familjerättssekreterare är dock inte möjligt att utläsa ur den här statistiken. Det är inte heller möjligt att få fram den typen av upp- gifter genom det fackförbund som organiserar en betydande del av socionomerna/socialsekreterarna.38 Efter att jag särskilt efterfrågat uppgifter om socialsekreterare födda utanför har varit behjälplig med uppgifter som bygger på resultaten från deras 37 : Statistikdatabasen, anställda 16–efter yrke, födelseregion, kön och tid. Personlig kommunikation med , ordförande [051108]. Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering senaste medlemsenkät.39 Enligt enkäten är noll procent av de kvin- nor och män som har inriktningen socialt arbete i sin utbildning födda utanför . uppger att de har åtminstone en förälder som är född utanför Sverige.40 Dessa uppgifter gäller för övrigt alla de medlemmar med denna inriktning i utbildningen, inte bara de som arbetar inom familjerätt. Slutligen kan konstateras att inte heller familjerättssocionomernas egen organi- sation (FSR) har den här typen av uppgifter.41 I den medlemsenkät som genomfördes /05 efterfrågades inte dessa. Här är kontrasten när det gäller kön påtaglig. Av de 225 med- lemmar som svarade på familjerättssocionomernas enkät var 212 kvinnor och 12 män.42 Uppgifter om kön efterfrågades alltså. När det gäller är det också möjligt att få fram uppgifter om kön (samt ålder) ur deras medlemsregister.43 Denna skillnad i tillgänglig information kan tolkas som att inom kåren (både socialarbetare generellt och familjerättssekreterare spe- cifikt) är könssammansättning aktualiserad som en politisk fråga på ett annat sätt än vad etnicitet/ras är. Detta trots att svenskfödda familjerättssekreterare framstår som överrepresenterade i kåren, med tanke på andelen utlandsfödda personer i befolkningen som helhet, samt att invandrade fäder och mödrar sägs vara överrepre- senterade bland familjerättens brukare.44 Något som också kan bidra till tystnader om de maktrelationer kopplade till etnicitet/ras som familjerättssekreterare själva ingår i är familjerättssocionomernas professionella projekt och de kon- struktioner av professionalitet som underbygger det. 39Personlig kommunikation med [051115}. Dessa uppgifter går inte att utläsa ur den rapport där resultaten från enkäten presenteras (2005). Enligt ansvarig handläggare bör siffrorna tolkas med viss försiktighet då de bygger på ett litet antal personer. 40Det är värt att notera att bland samtliga akademiker som svarat på enkäten uppgav närmare 10procent att de är födda utanför , att de är födda utanför och en av fem att åtminstone en förälder är född utanför (se 2005). 41Personlig kommunikation med ordförande [051108]. 42Personlig kommunikation med ordförande [051108]. Det bör noteras att det är 225 av föreningens 530 medlemmar som svarat på enkäten och att siffrorna därför ska tolkas med viss försiktighet. En person har inte svarat på frågan om kön. 43Personlig kommunikation med ordförande [051108] 44Enligt SCB:s befolkningsstatistik för var av kvinnor respektive män i födda utanför , och av kvinnorna respektive av männen har utländsk bakgrund, dvs. de själva eller båda deras föräldrar är födda utanför (SCB 2005). SOU 2006:37 Avvikande eller osynlig – rasifierande praktiker i familjerättssekreterares hantering sina erfarenheter, till exempel i en forskningsintervju, är ett sätt att presentera sig själv (1974). Då familjerättssekreterarna etablerar och försvarar sig själva som innehavare av moraliskt acceptabla identiteter är det också en professionell identitet som står på spel. Forskningsintervjun kan därför i en mening förstås som en professionell kontext där informanterna gör organisation och profession och de förhåller sig till mer eller mindre uttalade profes- sionella normer och ideal (se vidare och 2003; 2003). Den norm för professionalitet som dominerar materialet som helhet kan sägas utgå från neutralitet. Samtliga informanter förhål- ler sig – om än på lite olika sätt – till ett professionellt ideal som innefattar distans, objektivitet och (köns)neutralitet.46 En av infor- manterna talar exempelvis om partiskhet som något man bör komma runt i utredningssituationen: Sedan gör ju inte jag... i samtalet gör ju inte jag någon värdering av det jag hör. Utan båda har ju rätt att uttrycka sin åsikt. Under det här informationsinsamlandet så är jag, alltså väldigt neutral i mitt förhåll- ningssätt. [] Så att under det här informationsinsamlandet så har båda rätt att uttrycka sin åsikt. Skulle pappa inte sitta i rummet när jag pratar med mamma om det våld som har förekommit där, då skulle han ju lätt kunna tro att jag bara köper hennes version av allt som har hänt. Men eftersom han sitter i rummet och jag [] kommer att prata med honom om samma sak, så kommer jag runt partiskheten. Sedan, det jag hamnar i sedan då, när jag är färdig med informationsinsamlandet, det är att jag ska göra någon slags bedömning av vad som är bäst för deras barn. Och , då händer det ju att jag säger att på grund av det våld som har förekommit i familjen, så är det inte lämpligt att de här föräld- rarna träffas i samband med överlämnande, hämtning och lämning till exempel. Informanten förutsätter att ett neutralt förhållningssätt – där utre- daren i samtalssituationen inte gör någon värdering av det som sägs – ger bättre underlag för utredningen. Det neutrala informations- samlandet blir med andra ord förutsättningen för att göra en riktig bedömning av vad som är bra för barnet i fråga. I linje med detta 45Jag förstår tal som en social praktik och förutsätter att jag genom analysen av dessa praktiker kan få en inblick i hur de kan gå till även utanför intervjusammanhanget. Jfr Frønes (2001, 87ff) diskussion om berättelser som kulturprodukter och som å ena sidan skapade i en specifik kontext och å andra sidan kopplade till en mängd relationer och processer, respektive Giddens (1984) om vetande (knowledgeable) sociala aktörer med kunskap om sin sociala värld. 46Här finns paralleller till och studier av hanteringen av mäns våld mot kvinnor inom , se och (1998); (1999, 99).