sou · GUB368 · 2007-01-01 00:00:00 — Därför fanns också skäl att inte öppna för särreglering om avveckling av stiftelser som bildats efter politiska beslut. Efter regeringsskiftet genomförde den nya riksdagsmajoriteten en ändring i införandelagen som innebar att stiftelselagens ikraftträdande med avseende på stiftelser som bildats av offentliga rättsubjekt sköts fram till den 1 januari 1997.6 Motivet var att hindra ändra reglerna för permutation av sådana stiftelser. Frågan om de befintliga anslagsstiftelserna behandlades även den i betänkandet om Former för statlig verksamhet. Här anfördes – precis som noterats ovan att stiftelselagens regler om ändring och hävande av föreskrifter i stiftelseförordnanden i mycket hög grad skulle försvåra för staten att anpassa verksamheten efter förändringar i omvärlden. Dessa stiftelser borde därför avvecklas möjligt. Utredningen föreslog att föreskrifter i stiftelseförordnandet avseende en äldre stiftelse som har bildats av eller tillsammans med ett offentligt rättssubjekt, utan hinder av bestämmelserna i 6 kap. stiftelselagen, skulle få ändras eller upphävas genom en skriftlig överenskommelse mellan stiftelsen och stiftarna. I propositionen 1996/97:22 Statliga stiftelser, konstaterade regeringen emellertid det strider mot grundlagen och även att överföra stiftelsernas tillgångar till staten eller någon annan på det sätt som utredningen föreslagit. Eftersom denna inte gjort någon åtskillnad mellan anslagsberoende stiftelser och sådana med egendom så blev regeringens slutsats att det inte borde införas några avvecklingsbestämmelser av den arten som utredningen föreslagit (46f). 1995/96:61 s. bet. 1995/96:LU7 s. 11. SOU 2006:68 Stiftelsefrågor 159 kan man tänka sig att ett alternativt förslag i stället utformats just med sikte på anslagsstiftelser men inte omfattat stiftelser med egendom. Detta hade emellertid knappast varit meningsfullt, eftersom även de flesta anslagsstiftelser förfogar över i vart fall någon form av stiftelsekapital eller egendom. 7.3.2 Avveckling av anslagsstiftelser Frågan om anslagsstiftelser kan därmed sägas ha blivit tämligen komplicerad. uppfyller inte lagens krav på vad som krävs för en stiftelse eftersom den inte baseras på en varaktigt avskild egendom men den omfattas likväl av lagen. är beroende av offentligt anslag för att kunna uppfylla sitt ändamål. För att kunna göra det så behöver föreskrifterna om ändamålet löpande anpassas efter omvärldsförändringar. Men stiftelselagen medger ingen sådan anpassning. Man kan därför dra slutsatsen att den associationsform som kulturpolitiskt bedömts vara utomordentligt väl lämpad för många kulturverksamheter i själva verket visat sig vara en sorts organisatoriska återvändgränder med uppenbara inlåsningsproblem. Flera kommuner och landsting har kommit att ompröva anslagsstiftelser inom kulturområdet för att i stället övergå till att driva verksamheten i bolagsform (t.ex. ) eller som en del av landstingens kulturförvaltning (t.ex. och länsmuseerna i Region ). Det vanliga förfarandet vid dessa förändringar har varit att formellt behålla stiftelserna men att överföra dem till anknuten förvaltning inom ramen för bolaget eller förvaltningen. Alternativet kan vara att avveckla stiftelsen och man kan säga att detta indirekt är den väg som lagstiftaren kommit att anvisa för anslagsstiftelser som blivit obsoleta. När jag diskuterat denna fråga med Kammarkollegiet har jag emellertid fått uppmärksamheten fäst på förhållandet att stiftelselagen inte gör någon åtskillnad mellan egendom som avsatts för att stiftelsen skall kunna främja sitt ändamål och sådan egendom som kan utgöra själva ändamålet. Om en anslagsstiftelse därför har som ändamål att bevara och förkovra en värdefull samling så får Kammarkollegiet ta ställning till om den kan avvecklas med hänsyn till bestämmelserna i 6 kap. 5 § så länge som samlingen finns kvar och representerar en tillgång. Stiftelsefrågor SOU 2006:68 160 Med hänsyn till bl.a. dessa omständigheter ter sig därför inte avveckling av stiftelserna och Dansmuseifonden som lämpliga alternativ. 7.4 Alternativ för Stiftelsen Utgångspunkt för övervägandena om bägge stiftelserna och Dansmuseifonden bör vara att stiftelserna inte längre får statsbidrag för sina museiändamål. Därmed skulle de inte kunna fullgöra sina ändamål att förvalta samlingarna. Motsvarande medel bör i stället kunna beräknas till som ges ett vidgat uppdrag att även svara för scensamlingarna. I fråga om stiftelsen gäller att stiftelsens styrelse för regeringen aktualiserat frågan om sitt huvudmannaskap med innebörden Teatermuseums samlingar bättre kunde tas att om hand om de övertogs av staten. Jag delar stiftelsens bedömning. Stiftelsen anser däremot att det är angeläget att den även fortsättningsvis kan bedriva föreställningsverksamheten på . Jag delar även den bedömningen och rekommenderar att stiftelsen inleder ett nära samarbete med Kungl. Operan kring föreställningarna. Stiftelsens egendom består enligt förordnandet av dels med till densamma hörande inredning inklusive scenmaskiner, dekorationer och utställningar, dels de samlingar som byggts upp vid museet. När det först gäller själva slottsteatern, dvs. byggnaden, får förordnandet i den delen ses som ett uttryck för 1940-talets syn på en stiftelse av DTM:s karaktär. Det torde knappast ha föresvävat stiftarna att teaterbyggnaden skulle kunna brytas ut ur den övriga slottsfastigheten och hanteras som stiftelsens egendom. Stiftelsen har heller aldrig ansvarat för byggnaden, vare sig ekonomiskt eller på annat sätt ur förvaltnings- eller underhållssynpunkt. Detta ansvar har oförändrat av stiftelsebildningen legat på och sedermera . Stiftelsen har aldrig ersatt styrelsen eller verket för deras åtaganden och heller aldrig i något annat formellt hänseende uppträtt som ägare av byggnaden. För att en egendom skall anses vara avskild i stiftelselagens mening krävs att den tagits om hand av någon som åtagit sig att SOU 2006:68 Stiftelsefrågor 161 förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet. Något sådant omhändertagande har aldrig skett ifråga om teaterbyggnaden och man kan säga att stiftelsen inte har tillträtt byggnaden på det sätt som lagen synes föreskriva för att den skall räknas som dess egendom. Enligt både och bedömning råder genom stiftelseförordnandet oklara förhållanden kring ägande av teatern. Min tolkning är att staten är ägare till byggnaden och att DTM aldrig tillträtt byggnaden i stiftelselagens mening. Byggnaden bör därför inte omfattas av övervägandena i övrigt kring stiftelsens egendom. Utredningen rekommenderar att och inbördes konfirmerar denna tolkning. Stiftelsen bör förklara att den inte har några ägaranspråk på teaterbyggnaden. Skulle tvist uppkomma i frågan så får detta i sista hand prövas av domstol men det är svårt att se motiv för någon att ifrågasätta statens ägande. När det gäller museisamlingen torde redogörelsen för stiftelselagstiften visa att det inte är möjligt att överlämna denna till staten såsom diskuterats i stiftelsens styrelse. Däremot kan stiftelsen ansöka om permutation med avseende på förvaltningsformen och begära att den ändras från egen till anknuten förvaltning. Därvid kan göra åtagande om förvaltningen för statens räkning. Men den lösningen fungerar inte om stiftelsen självt skall driva föreställningarna vidare, dvs. även fortsättningsvis ha en egen förvaltning för den delen av verksamheten.. Stiftelselagen räknar således inte med möjligheten att en stiftelse skall kunna ha både egen och anknuten förvaltning. Stiftelsens har till ändamål att vidga kännedomen om teaterkonstens historia med särskild hänsyn till teaterkonsten i under äldre och nya td. För detta ändamål skall stiftelsen dels verka för att museets samlingar av föremål mm förkovras, dels anordna teaterföreställningar, konserter och liknande arrangemang. Enigt min bedömning bör, som framgått ovan, stiftelsen även fortsättningsvis kunna handha föreställningsverksamheten. Stiftelsen bör däremot inte längre bedriva museiverksamheten. Museiverksamheten bör i stället lämpligen inordnas i myndigheten . Teatermuseums verksamhet och dess samlingar får anses utgöra en del av stiftelsens ändamål. En förutsättning för att Stiftelsens enbart skall kunna bedriva föreställningsverksamheten är därför att stiftelsen hos Kammarkolle Stiftelsefrågor SOU 2006:68 162 giet ansöker om tillstånd till permutation i syfte att avveckla museiverksamheten. För det fall Kammarkollegiet beviljar permutation torde Stiftelsens kunna överföra sina samlingar till staten (). Om staten, som en följd av beredningen av denna utredning, förklarar att statsbidrag inte längre kommer att utgå till kan stiftelsen inte längre fullfölja detta sitt ändamål. Det torde kunna utgöra en grund för att tillstånd till permutation skall beviljas. Om Kammarkollegiet inte skulle medge permutation, så får frågan övervägas på nytt med inriktning på andra handlingsalternativ. 7.5 Alternativ för är huvudman för . Museets stöds också av stiftelsen de Marés minnesfond men den stiftelsen berörs inte formellt av förslaget om ett förstatligande av museet. kan enligt sitt ändamål stödja även en dansmuseiverksamhet om den drivs inom ramen för en statlig myndighet. Stiftelsen har inte tagit ställning för ett statligt övertagande av museet på samma sätt som DTM, utan får antas pröva frågan vid remissbehandling av denna utredning. som utgör kärnan i , är emellertid som framgått av redovisningen av förhållandena kring museet (ovan 4.2) en donation till Kungl. I testamente anförde de att, om laga hinder inte mötte, Stiftelsen skulle överta förvaltningen av bl.a. . Enligt beslut förklarade . Maj:t att bestämmelserna i de Marés gåvobrev inte utgjorde hinder mot att huvudmannaskapet för övertogs av Stiftelsens . inte längre får statsbidrag till verksamhet kan stiftelsen inte längre svara för förvaltningen av samlingen. Den lösning som jag förordar, är därför att stiftelsen ansöker om tillstånd till permutation hos Kammarkollegiet med avseende på stiftelsens förvaltningsform (stadgarna § 4). Den bör ändas så att stiftelsen i stället för egen förvaltning får anknuten förvaltning. bör lämpligen åta sig förvaltningsansvaret för statens räkning. 163 8 Vissa andra scensamlingar Förslag: Den föreslagna myndigheten och Musiksamlingarna bör för statens räkning ta ansvar för dels , dels för Arkivet för Folklig . I avsnittet 2.2 (se även bilaga 3) finns en översikt över de drygt 50 olika scensamlingar som finns i . Det bör vara en uppgift för Scen- och musiksamlingarna att ha en stödjande och sammanhållande roll i det nätverk som utgörs av de stora och små institutioner som arbetar inom området. Direktiven tar emellertid specifikt upp två samlingar, och Arkivet för Folklig . Utredaren skall lämna förslag om hemvist för dessa samlingar. 8.1 8.1.1 Bakgrund Marionetteatern startades av 1958. Den drevs i Meschkes egen regi med stöd av offentliga och privata bidrag då den organisatoriskt blev en del av . Inom ram fungerade Marionetteatern som en självständig scen med särskilda bidrag från kommunen och från staten. Museet inrättades 1973 som en del av Marionetteatern, kring den samling av dockor som Meschke dels själv förfärdigat till teaterns föreställningar, dels samlat in under resor och till vissa delar fått i gåvor. 1987 bröts verksamheten ut ur och i stället bildades en stiftelse med , och som stiftelsebildare. Teatern med Vissa andra scensamlingar SOU 2006:68 164 museet drevs därefter som en självständig institution med stöd av bidrag från bl.a. fram . drev institutionen en dockteaterutbildning i samarbete med i museets lokaler på i . Detta innebar också ett väsentligt bidrag till finansieringen av museet men verksamheten hade då påtagliga ekonomiska problem. efterträddes Meschke som chef av och knöts Marionetteatern åter till . Integrationen gällde emellertid formellt inte museet. I stället permuterades stadgarna för stiftelsen till en stiftelse för museet. Enligt urkunden har stiftelsen till ändamål att förvalta och vidareutveckla det av skapade , dess världsomfattande dockteatersamling och internationella position samt verka för en framtid med fullt utbyggd museiverksamhet. Styrelsen skall enligt stadgarna arbeta för en säkrad framtid med fullt utbyggd verksamhet. Även museet lämnade emellertid lokalerna på . Bidraget från övergick till som i tur stod för lagringen av museisamlingen. Denna inrymdes först i det ena Galärskjulet i som via disponerar. Därefter flyttades samlingen till Svensk Museitjänsts magasin i Munkhättan, . har museet kunnat hyra lokaler på i , . Hyran är 150 tkr/år. Dit har stiftelsen överfört samlingen som hålls tillgänglig för visningar efter överenskommelse. Museet har fått stöd, , av Stiftelsen för uppordning av samlingen. Museet saknar dock finansiering . Tvist om samlingen har uppstått mellan museistiftelsen och . hävdar äganderätt till den del av samlingen som tillkommit som Marionetteatern utgjort en del av . anser att samlingen hör hemma i allmän ägo. Den har önskemålet att kunna visa delar av den i teaterbyggnaden vid . å sin sida bestrider teaterns anspråk och menar att den hanterade samlingen ovarsamt när den flyttades. Utredningen har mottagit ett stort antal skrivelser för från enskilda personer som uttrycker förhoppningen att tvisten skall kunna biläggas och frågan om samlingens framtid lösas enligt stiftelsens önskemål. SOU 2006:68 Vissa andra scensamlingar 165 8.1.2 består av teaterdockor (marionettdockor, stavdockor, handdockor och skuggspelsdockor), masker och scenografi. Dessa finns digitalt registrerade. Samlingen uppgår till totalt 4 000 föremål, varav 2 400 från Marionetteaterns produktioner och ca 1 600 från den internationella samlingen. Vidare finns specialtillverkad utställningsteknik, montrar och rotationsmontrar från Marionetteaterns föreställningar. Slutligen ingår skisser, utkast och annat konstnärligt originalmaterial av Themerson, Regazzoni, och själv m fl. Museets bibliotek innehåller över 900 titlar. Det innehåller även svenska och utländska dockteatertidskrifter, programblad, affischer och annat informationsmaterial. Ett videotek innehåller ca 200 VHS-band med produktioner, andra svenska och internationella föreställningar samt annan dokumentation, intervjuer m.m. Det finns också ett bildarkiv med fotografier och diabilder av internationell dockteater och av samlingar. Slutligen ingår även viss utrustning till museet. Ett arkiv med film- och ljudupptagningar av pjäser med rolltolkningar av bl.a. , , samt originalmusik av K Penderecki, m.fl. är överlåtet till Statens ljud- och bildarkiv. 8.1.3 Utredarens förslag anses allmänt har ett stort konstnärligt och kulturhistoriskt värde. har under hand förklarat att den kan ta omhand den internationella delen, men rimligtvis är det bättre att helheten kan hållas samman. Utredningen gör ingen värdering i frågan om äganderätten. Stiftelsen har förklarat att den – i enlighet med sitt ändamål önskar donera museisamlingen till staten. ledning har förklarat att den under förutsättning att staten tar emot samlingen, avstår från sina anspråk. Detta eftersom målet att samlingen kommer i allmän ägo då uppnås. Utredningens förslag är att staten accepterar att ta emot samlingen som en donation. Både och bör stå bakom donationen. Vissa andra scensamlingar SOU 2006:68 166 Förslaget bygger på att Scen- och Musiksamlingarna kan tillskapas som en samlad organisation enligt utredningens huvudförslag. Då skapas en samlingsmyndighet med den stabilitet som behövs för att det skall vara kulturpolitiskt motiverat att staten tar ansvaret för samlingen. I uppskattningarna av vilka resurser som Scen- och musiksamlingarna behöver för sitt uppdrag (nedan avsnitt 11) har även inkluderats kostnaderna för . Det är angeläget att samlingen kan visas för allmänheten. Detta bör ske inom ramen för Scen- och musiksamlingarnas utställningsverksamhet. Scen- och musiksamlingarna kommer dock inte att kunna visa hela samlingen i en permanent utställning. Därför är det i hög grad lämpligt om också kan exponera delar av den i sina lokaler. Genom att Marionetteatern numera åter finns inom ram kan på så sätt samlingen bidra till upplevelsen av föreställningarna. Det får förutsättas att Scen- och musiksamlingarna, om myndigheten blir huvudman för samlingen, lånar ut lämpliga delar av den till teatern. Villkoret bör vara att Statsteatern hanterar lånet på ett säkert sätt. 8.2 Arkivet för Folklig 8.2.1 till Arkivet för Folklig (AFD) startades av en grupp dansare med i spetsen och med stöd av . 1976 fick arkivet sin hemvist i som fick ett särskilt statsbidrag till en arkivtjänst. är arkivet är emellertid obemannat sedan omprioriterat de resurserna (se av avsnitt 5.1), av budgeten att döma till museet utställningsverksamhet. Arkivets handlingar finns emellertid kvar i ett rum i museet men ansvaret har övertagits av . Nämnden bildades som ett forum för samarbete mellan organisationer och institutioner med intressen inom folkdansen. Institutionella medlemmar är , vid i , , , Musikkonservatoriet i samt . Organisationsmedlemmar är Svenska Folkdansringen, , Spelmäns Riks SOU 2006:68 Vissa andra scensamlingar 167 förbund, , och Folkmusikens Hus i . Styrelsen för nämnden har genomfört egna dokumentations- och utvecklingsprojekt inom folkdansens område. Arkivet fyller således inte längre den tidigare funktionen av central samlingspunkt för rådgivning och informationsutbyte för folkdansens nätverk eller som initiativtagare till dokumentationsprojekt. Accessionen har avstannat. Lokalen i uppfyller inte modern arkivstandard. Ljud- och bildupptagningar – arkivets huvudinnehåll förvaras inte under fredställande förhållanden och är i akut behov av migrering för att inte förstöras. Museet har förklarat att lokalen behövs för andra ändamål. 8.2.2 Samlingen Arkivets samlingar består först och främst av ett videotek om ca 1 400 poster, vilka i sin tur innehåller en eller flera filmer av varierande längd. De äldsta filmerna är inspelade kring 1950 men det största antalet poster utgörs av inspelningar och framåt. De innehåller inspelningar från dansbanor i städerna, logdanser och spelmansstämmor, pensionärsdanser och kurser med barn, ungdomar, rullstolsbundna, folkdanslag samt olika typer av danstävlingar. Det finns också intervjuer med traditionsförmedlare och tongivande dansare. och framåt finns dokumentation av samtida folkdans och sceniska föreställningar i olika konstellationer. Det finns filmer av dansgrupper med olika etniskt ursprung och av gästspelande utländska grupper. består av folkdansrelaterad litteratur. Här ingår en nästa komplett samling av kända tryckta dansböcker. Det finns också tidskrifter, dansprogram m.m. liksom en samling med otryckta uppsatser och rapporter. En handskriftsamling innehåller 1 500 dansbeskrivningar och . En fotosamling innehåller ca 8 000 papperskopior och negativ, varav 600 är digitaliserade . Ett ljudarkiv innehåller 425 musikkassetter och 100 kassetter med bandade intervjuer. Vissa andra scensamlingar SOU 2006:68 168 8.2.3 förslag söker efter en ny hemvist för arkivet. Nämnden har som sitt förslag framfört till utredningen att AFD knyts till Folkmusikens Hus i . Folkmusikens Hus är ett projekt som startades och som med lokaler i en tidigare skola i arbetar bl.a. med att digitalt samla in och registrera ljudupptagningar av folkmusik samt att bygga upp kompetens för detta. Stommen i arbetet utgörs av databasprojektet . Dettas är i sin tur en utveckling av en databas som huvudsakligen finansierats av vid . Databasen har varit i bruk och används vid ett 20-tal folkmusik- och dansarkiv i och . har Folkmusikens Hus övertagit rättigheterna till programkoden och vidareutvecklat programmet i de audiovisuella funktionerna och användargränssnittet. Folkmusikens Hus driver också en medieverkstad med stöd av projektmedel från och med EU-bidrag. Man har teknisk utrustning för att digitalisera och arkivsäkra analoga ljudinspelningar. har man digitaliserat museums originalinspelningar () men också utfört andra arbeten. I Folkmusikens Hus finns en mindre utställning om folkmusik som huvudsakligen bygger på lån från . Man medverkar också i utbildningar vid Musikkonservatoriet i och driver barn- och ungdomsverksamhet i samarbete med och Svenska rikskonserter (ETHNO). stöder verksamheten genom att tillhanda hålla fastigheten. Enligt ett treårsavtal bidrar man dessutom med 500 tkr./år. i bidrar med 638 tkr, Region med 400 tkr. har lämnat utvecklingsstöd om 600 tkr. 8.2.4 Utredarens förslag Den folkliga dansen är en rörelse som engagerar många människor. Den utgör en väsentlig del av ett dans- och musikhistoriskt kulturarv men den är också en genre som med jämna mellanrum både förnyas och återaktiverar äldre traditioner. Arkivet fungerade uppenbarligen som en viktig centralpunkt i den folkliga dansens SOU 2006:68 Vissa andra scensamlingar 169 nätverk, men sedan pensionering har verksamheten successivt gått tillbaka, ned till dagens nivå. De är angeläget att verksamheten nu kan reorganiseras. Det gäller både att åter få igång dokumentationsinsatserna och att arkivet åter kan fungera för information och rådgivning. Jag har besökt Folkmusikens Hus och träffat projektledningen och kommunens representant. Jag har fått ett mycket gott intryck av verksamheten. Med sin inriktning på migrering av analoga ljudupptagningar kan den på flera sätt betecknas som en lokal variant i den lilla skalan av och bildarkiv. Som sådant saknar projektet inte intresse. Det är en viktig fråga om framtidens tekniska utveckling kommer att peka mot samlade centrala lösningar för bevarande av ljud- och bildupptagningar, eller om det tvärt om är så att tekniken kommer att gynna decentraliserade projekt. För utredningen har emellertid valet stått mellan att rekommendera att AFD:s verksamhet integreras med mitt huvudförslag om en samlad Scen- och musiksamling, eller att följa Samarbetsnämndes förslag om Folkmusikens Hus som arkivets hemvisst. Utredningen förordar emellertid att Arkivet för Folklig förs inom ramen för Scen- och Musiksamlingarnas ansvarsområde. Skälen är följande: Om förslaget om Scen- och Musiksamlingarna genomförs och myndigheten kan bli ett starkt centrum för samlingar inom både scenens och musikens områden så vore det inte bra om ett så viktigt uttryck som den folkliga dansen stod vid sidan. Tvärt om är det angeläget att den föreslagna myndighetens professionella ansvar även inkluderar den folkliga dansen. Den folkliga dansen är av naturliga skäl nära förbunden med folkmusiken. Det nationella samlings- och dokumentationsansvaret för denna ligger redan på Svenskt visarkiv inom . Det framstår inte som välöverlagt att ånyo befästa gränsen mellan dans och musik i dokumentationshänseende. Folkmusikens hus har huvudsakligen finansierats med särskilda projektmedel från och EU. Verksamheten står nu inför att skapa sin fasta etablering Den ekonomiska insatsen för att uppnå den stabiliteten inom ramen för Folkmusikens Hus skulle bli väsentligt större jämfört om ansvaret läggs på Scen- och Musiksamlingarna. I det förra fallet handlar Vissa andra scensamlingar SOU 2006:68 170 det om att finansiera arkivet mer eller mindre från grunden. I det senare behövs en marginalresurs att adderas till den befintliga organisationen. Slutligen finns den innehållsliga invändningen mot Folkmusikens Hus att den nuvarande verksamheten har en entydigt regional inriktning på folkmusik. Idén att till detta addera ett nationellt ansvar för den folkliga dansen är inte till alla delar övertygande. Dessa invändningar skall dock inte uppfattas som kritik mot verksamheten som sådan. Invändningarna gäller ett huvudmannaskap för AFD, medan migreringsverksamheten och medieverkstaden som sådana är intressanta. Folkmusiken Hus bör därför kunna bli en viktig aktör i nätverket kring scen- och musiksamlingarna och det är angeläget att dess upp byggnad kan stödjas på andra sätt. Detta bör också vara en fråga för den föreslagna myndigheten och musiksamlingarna.