sou · GUB365 · 2007-01-01 00:00:00 — Orden verka för och beakta kan ses som att kommunerna har ett förhandlingsutrymme om sin skyldighet att ge stöd och hjälp som de egentligen inte har. Kommunen kan exempelvis hävda att genom att ge bidrag till en kvinnojour har de verkat för att de kvinnor som utsätts för våld får det stöd och den hjälp de är i be- hov av. Kommuner kan anse att de beaktat frågan genom att ta fram en handlingsplan, även om de inte lever upp till gjorda åtagan- den i handlingsplanen, eller genom att ingå i en samverkansgrupp utan att i praktiken operationalisera ett samverkansarbete. Även om ansvar enligt nuvarande lydelse är tyd- ligt får det inte råda någon tvekan om hur långt ansvaret sträcker sig beträffande de grupper som berörs i bestämmelsen. Vissa kom- muner tycks ha uppfattat sin skyldighet att ge stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor som en frivillighet eller prioriteringsfråga. Ge- nom att ändra ordet bör till skall i det aktuella lagrummet klar- görs kommunernas skyldighet. Risken torde minska för eventuella missuppfattningar om kommunens skyldighet att ge stöd och hjälp. Merparten av de frivilligorganisationer och kommuner vi varit i kontakt med menar att ett bör inte tydliggör kommunernas an- svar för de våldsutsatta kvinnorna på ett tillräckligt sätt. För närva- rande ses i vissa fall, som nämnts ovan, insatser på området som en prioriteringsfråga för kommunen och de förhandlar ibland bort an- svaret till förmån för andra frågor. Genom att ändra bör till skall skulle lagstiftningen på ett tydligare sätt än visa att ett sådant förhandlingsutrymme inte är godtagbart. I tidigare sammanhang har vi resonerat kring begreppet i hemmet. Vi föreslår att i hemmet ersätts med närstående. Formuleringen i hemmet kan leda till olyckliga bortprioriteringar av en del kvinnor och av vissa situationer av våld och övergrepp. Med närstående me- nas en person kvinnan har eller har haft en relation med: nuvarande eller tidigare make, sambo, fästman eller pojkvän eller motsvarande. I relation till vissa grupper av kvinnor, exempelvis kvinnor med funktionshinder och unga kvinnor som utsätts för hedersrelaterat våld, kan denna krets vidgas. Vi har också resonerat kring uttrycket barn som bevittnar våld. Det är på många sätt missvisande. Barn som upplever våld eller andra övergrepp är ett mer rättvisande uttryck för de omständig- heter dessa barn lever i. Med våld och övergrepp menas inte bara fysiskt våld. Som fram- gått kan mäns våld mot kvinnor i nära relationer exempelvis utgö- ras av olika former av psykiskt våld, sexuellt våld och ekonomisk kontroll. Uttrycket vid behov skall förstås som att socialnämnden ska utgå från den enskildes behov av stöd och hjälp. Det stöd och den hjälp ska kunna erbjuda den en- skilda våldsutsatta kvinnan spänner över ett stort fält och bedöms utifrån den enskildes behov. Det finns dels öppna insatser utan bi- ståndsbeslut, dels individuellt behovsbeprövat stöd enligt social- tjänstlagen. Vad gäller insatserna är det viktigt att framhålla bety- delsen av en bred samverkan mellan kommuner samt mellan kom- muner, myndigheter och frivilligorganisationer. Nedan följer några exempel på insatser som den enskilda kan vara i behov av och som kommunen ska kunna erbjuda antingen enskilt eller i samverkan med andra. I det akuta skedet kan den våldsutsatta kvinnan och hennes barn vara i behov av snabb tillgång till ett skyddat boende. I små kom- muner kanske det inte finns ett underlag för ett eget skyddat bo- ende, särskilt avseende kvinnor med funktionshinder eller miss- bruk. Det kanske inte heller är så att kvinnans hemkommun erbju- der ett tillräckligt gott skydd i den enskilda kvinnans situation, kommunen kan vara för liten. En lämplig lösning kan i så fall vara att flera kommuner samverkar kring ett skyddat boende. För andra kvinnor kan det vara fråga om behov av stöd för att på egen hand, eller med hjälp av kvinnans kontaktnät, ordna ett lämpligt boende där hon kan känna sig trygg. Kvinnan kan också i den akuta situa- tionen vara i behov av omedelbar ekonomisk hjälp för att exempel- vis kunna sköta de dagliga utgifterna för mat, kläder, hyra etc. I sådana lägen är det viktigt att kan agera snabbt. En annan viktig del i den akuta situationen är att är tillgänglig för den våldsutsatta kvinnan så att hon omgående kan få den hjälp och det stöd hon behöver. Kvinnan kan behöva stödjande samtal, råd och hjälp med praktiska frågor som t.ex. kontakt med andra myndigheter. Det kan också finnas behov av att bistå med stödperson/kontaktperson som polisutredning eller rättegång pågår. måste kunna vara lyhörd för vad en våldsutsatt kvinna och hennes barn kan vara i behov av. vet inte kvinnan själv om vilka möjligheter hon har att få stöd och hjälp. måste därför aktivt kunna erbjuda hjälp av olika slag. Ytterligare en akut insats som kan komma ifråga är möjligheten att erbjuda mannen en kontakt med . Detta bör dock ske först efter kvinnans samtyckte. I det långsiktiga arbetet för att hjälpa och stödja den våldsutsatta kvinnan och hennes barn kan insatser bestå av bear- betning i form av stödsamtal, olika former av gruppverksamhet el- ler kontaktperson. Även verksamheter för männen som utövar våld är ett viktigt instrument både ur ett allmänpreventivt perspektiv och i det enskilda fallet. Sådana verksamheter kan även ske i sam- verkan över kommungränserna. Ett gott exempel är Utväg Skara- borg som har utvecklat en väl utbyggd verksamhet på detta om- råde. I det långsiktiga arbetet ligger även ett ansvar för kommunen att följa upp de insatser som vidtagits för en våldsutsatt kvinna och hennes barn. Även de kvinnor och barn man hänvisar till en ideell kvinnojour måste följas upp. I arbetet mot våld mot kvinnor spelar det förebyggande arbetet en stor roll. Det förebyggande arbetet kan delas in i olika stadier som primär-, sekundär- och tertiärprevention. Primärprevention kan bl.a. innebära att minska antalet nya fall av våld mot kvinnor genom att ändra på strukturella -, beteende- och miljöfaktorer. Det pri- märpreventiva arbetet berör främst andra aktörer än , t.ex. skolan där värdegrundsarbetet kan spela en stor roll för barns och ungdomars syn på relationen mellan flickor och pojkar, mellan kvinnor och män, dvs. Sekundärprevention syftar mer till att få slut på pågående våld tidigt i processen och att hindra ytterligare skada. Det kan handla om att bryta den onda cir- keln, att se var i uppbrottsprocessen kvinnan befinner sig och stödja henne i denna på olika sätt. De tertiärpreventiva insatserna kan handla om det som ovan be- skrivs som akuta eller långsiktiga insatser, men det kan också ses som en form av preventiva åtgärder; att få slut på kro- niskt/upprepat våld, att minska de skadliga effekterna och rehabi- litera parterna. För våldsutsatta kvinnor kan det vara fråga om akut krisbearbetning och/eller hjälp till skyddat boende, temporärt eller mer långsiktigt. I teorin kan de olika nivåerna av förebyggande ar- bete skiljas åt men i praktiken överlappar de ofta varandra. Preventiva insatser kan också vara insatser för de män som ut- övar våld, exempelvis stödsamtal eller gruppverksamhet. Även in- satser för barn som upplevt våldet kan ses ur ett förebyggande per- spektiv. I detta kan samarbete med skolan vara viktigt. Det kan också vara frågan om att ta fram informationsmaterial om våldets orsaker och konsekvenser, vart kvinnan kan vända sig för att få stöd och hjälp i sin situation och om vilka former av stöd och vil- ken hjälp kvinnan kan erbjudas. Informationen bör vara anpassad till kvinnornas behov och finnas tillgänglig på olika språk. Även kommunala handlingsplaner, vars mål och uppföljningsan- svar kan mätas, kan vara en del av det förebyggande arbetet. I det långsiktiga arbetet ligger också ett ansvar för socialnämnden att se till att personalen har såväl nödvändig kunskap och kompetens som handlingsberedskap för att kunna hjälpa och stödja våldsutsatta kvinnor och deras barn. Genom att öka medvetenheten om dessa frågor kan bli mer uppmärksam på situationer där det kan förekomma våld i hemmet även om den hjälpsökande inte di- rekt talar om detta. föreslås få i uppdrag att utarbeta allmänna råd för arbete med våldsutsatta kvinnor och deras barn med anledning av förändringen av 5 kap. 11 § SoL. Som ovan framgått, föreslår vi en rad förändringar i 5 kap. 11 § SoL. Som stöd för tillämpningen av denna lagparagraf, föreslår vi att ges i uppdrag att utfärda ett allmänt råd. Allmänna råd ingår, likt föreskrifter, i författ- ningssamling (SOSFS) och innehåller rekommendationer om hur en författning kan eller bör tillämpas. Föreskrifter och allmänna råd talar om hur lagen – 5 kap. 11 § SoL – ska eller bör tillämpas. De kunskapsbaserade riktlinjer som vi också föreslår (se nedan), ger stöd för att bästa tänkbara metoder tillämpas i stödet till kvinnorna, inte minst för att uppfylla lagens intentioner. De två typerna av dokument utgör var för sig värde- fulla verktyg för att förbättra stödet. Sammantaget utgör de, till- sammans med den skärpta tillsynen som vi också föreslår (se nedan), enligt vår mening tämligen kraftfulla instrument för att påverka utvecklingen i rätt riktning – för ett bättre stöd och en ökad rättssäkerhet för de våldsutsatta kvinnorna. Det kan i sammanhanget nämnas att med Kvin- nofridspropositionen fick i uppdrag att utarbeta allmänna råd till lagparagrafen som den ursprungligen var utformad (8a § SoL). Det har inte varit möjligt, vilket också återrapporterats till re- geringen. Utifrån ovan nämnda lagändring och då kunskapen på området har utvecklats har förutsättningarna för att utarbeta ett allmänt råd förbättrats. föreslås få i uppdrag att utreda möjligheten att göra insatser för våldsutsatta kvinnor till en del av den officiella socialtjänststatistiken. Det finns ingen samlad statistik över antalet ärenden inom som rör våldsutsatta kvinnor, inte heller kring vilka insatser som görs eller omfattningen av dessa. Majoriteten av kommunerna för inte statistik över sina insatser för denna mål- Den senaste Jämställdhetspolitiska utredningen finner denna brist på kunskap vara anmärkningsvärd. Det finns flera fördelar och syften med att föra sådan statistik. Dels underlättar det planeringen av insatser och resurser, dels är det ett sätt att värna kvaliteten i insatserna. Finns en sådan statistik kan också planera sitt fortsatta arbete och ta fram konkreta mål som kan relateras till detta. Hur ser exempelvis beho- vet av skyddat boendet ut för kvinnor med funktionshinder ut i en kommun? Hur ska en kommun planera sina resurser och insatser för barn som upplevt våld i nära relationer, utifrån faktorer som målgruppens storlek, sammansättning och behov av stöd? Några länsstyrelser menar i sina rapporter dessutom att ett statistiksystem avseende kvinnor (och barn) i våldsmiljöer är nödvändigt för att säkerställa en uppföljning av att kvinnorna och barnen fått det stöd och den hjälp de har rätt till. Mot bakgrund av detta föreslår vi att insatser för våldsutsatta kvinnor görs till en del av den officiella statistiken över socialtjänstområdet. är ansvarig myndighet. I nulä- get finns tre områden som ingår i denna statistik: Registret över tvångsvårdsinsatser för vuxna missbrukare enligt LVM; registret över ekonomiskt bistånd; registret över insatser för barn och ungdomar. Syftet med exempelvis det sistnämnda regist- ret är att tillhandahålla uppgifter om insatser för barn och unga så att statliga och kommunala myndigheter ska kunna planera, utvärdera och följa upp verksamheten. Det utgör underlag för den officiella statistiken om insatser för barn och unga. Det ger även underlag för forskning och allmän samhällsin- formation. Dessa angivna syften torde i hög grad vara relevanta även för området våldsutsatta kvinnor, inte minst i kvalitets- säkringssyfte. Dessutom kan en sådan statistikinsamling innebära att uppmärksammar huruvida en kvinna är våldsut- satt eller inte, på ett helt annat sätt . Att göra insatser för våldsutsatta kvinnor till en del av den officiella statistiken över socialtjänstområdet är dock inte helt oproblematiskt. I vissa fall är det känt att en kvinna som söker sig till är våldsutsatt, men i många fall inte. Hur ska detta mörkertal hanteras? Vilken typ av insatser ska och – inte minst – kan ingå i statistiken? En våldsutsatt kvinna kan också vara aktuell i flera sammanhang inom och ris- ken finns för dubbelrapportering. För att undvika detta och över- komma andra problem, kan det inledningsvis bli aktuellt med nå- gon form av pilotprojekt om finner det lämpligt. Tillvägagångssätt och former för statistikinhämtning måste alltså noggrant analyseras och utredas. System och rutiner måste utveck- las. torde i detta behöva samarbeta med andra rele- vanta aktörer, såsom Kommuner och Landsting. metoder i socialt arbete, IMS, före- slås få i uppdrag att utveckla bedömningsinstrument för social- tjänstens insatser för våldsutsatta kvinnor. Bedömningsinstrument används inom hälso- och sjukvården och har även kommit att användas inom , framför allt inom missbrukarvården. Bedöm- ningsinstrumenten utgör viktiga beslutsunderlag för bruka- rens/klientens behov av insatser. Det handlar om att se till klien- tens behov, att välja rätt insatser på rätt nivå. Instrumentet har också en viktig funktion att fylla för att kunna följa upp om insat- serna verkligen hjälpt klienten. Intresset för denna typ av kvalitetssäkrade tester har ökat. Med hjälp av ett bedömningsinstrument ska man på ett systematiskt och standardiserat sätt kunna bedöma en klients/brukares situation och behov. Det ska fungera som bas för att göra kloka beslut om insat- ser. Ur ett klient/brukarperspektiv innebär det en garanti för att bedömningar av problemet och därmed hjälpbehovet blir likartat oberoende av var man söker hjälp. Detta torde inte minst vara vik- tigt ur den våldsutsatta kvinnans perspektiv. Som vår problemin- ventering visat, kan bemötandet och insatserna bero på vilken handläggare man har kontakt med. Valet av insatser måste utgå ifrån klientens behov – i detta fall en våldsutsatt kvinna – och inte vara beroende av vilken handläggare man har eller vilken kommun man söker hjälp i. Det handlar ytterst om kvinnornas rättssäkerhet. I bedömningsinstrumentet bör även frågor om kvinnans och hen- nes eventuella barns säkerhet beaktas, vilket också kan vara en del i analysen av vilka insatser som behövs. Bedömningsinstrumentet kan även ses i relation till de kun- skapsbaserade riktlinjer som vi föreslår (se nedan). Medan bedöm- ningsinstrumentet för att rätt insatser görs för kvinnan ut- ifrån hennes behov, utgör de kunskapsbaserade riktlinjerna ett stöd för att de insatserna som erbjuds är de bästa möjliga enligt veten- skap och beprövad erfarenhet samt att de genomförs på bästa tänk- bara sätt. Inom missbrukarvård har instrumentet (Ad- diction Severity Index) kommit att användas i viss utsträckning. Detta frågebatteri innehåller också frågor om utsatthet för fysiskt, psykiskt respektive sexuellt våld. För gruppen våldsutsatta kvinnor med missbruksproblem finns alltså redan ett väl utprovat instru- ment som fångar eventuell våldsutsatthet. Vi vill gärna peka på att detta skulle kunna användas i större utsträckning: Dels för att fånga upp denna grupp, dels för att särskilt uppmärksamma erfa- renheterna av våld som en del i bedömningen av vilka insatser som är lämpliga. föreslås få i uppdrag att undersöka möjligheten att ta fram kunskapsbaserade riktlinjer för arbete med våldsutsatta kvinnor. Om så är fallet, skall myndigheten ta fram sådana riktlinjer. I vår inventering och analys av insatser för våldsut- satta kvinnor och deras barn, framträder några teman tydligt som problem. Ett sådant är en upplevd brist på kunskap, vilket också kommer till uttryck i den starka vilja till kunskap som finns hos många. Ett annat problemområde är att kan upplevas som godtycklig. Huruvida man får ett bra och tillräckligt stöd kan vara avhängigt den enskilda handläggaren, beroende på priorite- ringar, kunskap, intresse m.m. Även en ojämnhet kommuner emellan beträffande de insatser som erbjuds, kan fogas till detta område. Ett tredje område är den osäkerhet om att göra rätt som många handläggare givit uttryck för. Detta kan i sin tur kopplas till de önskemål om metodstöd i arbetet, som också uttalats. Även de prioriteringar som görs, där ekonomiska hänsynstagan- den ibland synes vara det som primärt styr valet av insatser, kan föras till detta tema. Ett verktyg med god potential att motverka ovan beskrivna pro- blem är kunskapsbaserade riktlinjer. Nationella, kunskapsbaserade riktlinjer har inte samma status som föreskrifter och allmänna råd, vilka har sin bas i rådande lagstiftning och regelverk. I kunskapsba- serade riktlinjer kommer bästa tänkbara praktik (best practice) till uttryck, baserat på den samlade kunskapen inom området. Kunska- pen omvandlas till rekommendationer. Det innebär att några inter- ventioner/insatser/metoder rekommenderas före andra eller att man avråder från användningen av någon typ av insats. Riktlinjerna utgör en gemensam plattform, ett metodstöd för den enskilda handläggaren och ett medel för att höja kvaliteten. De utgör också en grund för att bedriva förutsägbar tillsyn. De kunskapsbaserade riktlinjer som publicerar ska kunna användas nationellt, dvs. i princip oberoende av lokala förhållanden, organisatoriska struktur m.m. Rikt- linjer för arbetet med våldsutsatta kvinnor och deras barn, utgör ett verktyg för den enskilda handläggaren att ge ett evidensbaserat och korrekt stöd. I riktlinjerna bör även kvinnor med missbrukspro- blematik, kvinnor med funktionshinder och kvinnor med utländsk bakgrund uppmärksammas. Då riktlinjerna – där bästa möjliga praktik kommer till uttryck – ska kunna användas oavsett lokala förhållanden, organisation m.m., förbättras möjligheten för den våldsutsatta kvinnan att få ett korrekt bemötande oavsett vilken handläggare hon kommer i kontakt med, och oavsett i vilken kommun hon söker hjälp i. Riktlinjerna kan även utgöra ett stöd för tillsynen, vilket också gagnar kvinnornas rättssäkerhet. Uppdraget bör utföras i samarbete med relevanta aktörer. Det finns ett intresse för en kunskapsbaserad utveckling av och en mera evidensbaserad praktik. Intresset finns hos professionen och beslutsfattare, hos klienter, brukare och deras närstående. I uppföljnings- och tillsynsarbetet finns också ofta ett uttalat behov av ökat kunskapsstöd. Ett kunskapsbaserat socialt arbete kan bidra till mer medvetna val av insatser. Det finns också en ekonomisk aspekt. Som inte minst framkommit i denna utred- ning är resurserna begränsade och måste användas på bästa sätt. En effektiv resursanvändning gör det möjligt att få ut mer för pengarna – så mycket värde som möjligt till minsta möjliga 1P P Nedan resonemang baseras i stort på dokumentet Kunskapsbaserade riktlinjer inom social- tjänstområdet – en modell för riktlinjearbetet, (2004h). I detta arbete är kunskap om effektiva insatser nödvän- digt. Det är en grannlaga uppgift att ta fram kunskapsbaserade rikt- linjer. Inledningsvis måste en rad frågor analyseras ingående för att bedöma om riktlinjer inom det föreslagna området är möjliga. En förutsättning är exempelvis att det finns ett kunskapsunderlag av viss omfattning och evidensstyrka. När det gäller området social- tjänstens arbete med våldsutsatta kvinnor, utgör det arbete som pågår på IMS vid ett viktigt steg. I en- lighet med ett regeringsuppdrag, tar man här fram en kunskaps- översikt över insatsers och arbetssätts verkningar och effekter i so- cialtjänstens arbete med kvinnor som utsatts för våld i nära relatio- ner. Arbetet ska vara färdigt innevarande år. Med avstamp i denna översikt borde det vara möjligt att avgöra om kun- skapen och evidensen är tillräckliga för att gå vidare med ett rikt- linjearbete. Om så är fallet, kan kunskapsöversikten utgöra en vik- tig grund för arbetet med att utarbeta riktlinjer. En del andra faktorer måste dock också vägas in. En helhetsbe- dömning kan mynna ut i slutsatsen att rekommendationer om metoder och arbetssätt inte är möjliga alternativt lämpliga. I sådana fall kan det framtagna kunskapsunderlaget ligga till grund för en annan typ av dokument. Ett sådant alternativ är vägledning, vilket innebär en svagare grad av rekommendation (då evidensstyrkan i kunskapsunderlaget inte är tillräckligt starkt). Ytterligare ett alter- nativ är en kunskapssammanställning som inte innehåller någon typ av rekommendationer men som i sig utgör ett värdefullt stöd för . Enligt förslaget ska undersöka möjligheten att ta fram kunskapsbaserade riktlinjer på området och om så är fallet, utarbeta sådana riktlinjer. Om detta inte är möjligt eller lämpligt (enligt ovan diskussion) föreslår vi att utarbetar ett alternativt dokument, exempelvis enligt ovan angivna förslag, till stöd för personal. Kunskapsbaserade riktlinjer inom socialtjänstområdet har ingen lagstadgad grund. De är snarare att betrakta som ett kun- skapsstöd än som bindande normer. Således ligger det inte i tillsy- nens uppdrag att exempelvis direkt följa upp tillämpningen av de rekommendationer som ryms inom riktlinjerna. Däremot omfattas tillsynen av bestämmelsen i socialtjänstlagen, om att insatser ska vara av god kvalitet (3 kap. 3 § SoL). Enligt samma pa- ragraf ska kvaliteten systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras, och det ska finnas personal med lämplig utbildning och er- farenhet för att utföra socialnämndens uppgifter. Socialtjänstlagens karaktär av ramlag gör dock att kommunerna står fria att bedriva verksamheten efter lokala förutsättningar. har publicerat allmänna råd om kvalitetssystem inom individ- och familjeomsorgen som stöd för arbetet. Varken lagstiftningen eller allmänna råd och föreskrifter kan dock ge tillräcklig vägledning för tillsynen beträffande god kvalitet. Arbetet med att ta fram bedömningskriterier pågår, inom ramen för ett utvecklingsprogram för den sociala tillsynen. Praxis är att länsstyrelserna i sin verksamhetstillsyn använder sig av olika kunskapskällor som stöd för bedömningar av kvaliteten. I detta sammanhang kan kunskapsbaserade riktlinjer ge tillsynsmyndig- heterna ett mer omfattande kunskapsstöd. Tillsynen kan också gö- ras mer förutsägbar. Tillsynen har även en förebyggande och främ- jande roll, för att stärka och stimulera utveckling. Riktlinjerna kan vara ett instrument även i detta arbete. Vi åter- kommer till förslag angående en tydligare tillsyn längre fram. Utredningen föreslår att kommunerna samordnar sina insatser för våldsutsatta kvinnor och deras barn, där behov finns och där samordningsvinster kan göras. Länsstyrelserna föreslås sam- ordna vissa övergripande områden. I inventeringen av kommunernas insatser för våldsutsatta kvinnor och deras barn har en rad problem identifierats som enligt vår be- dömning har förutsättningar att kunna åtgärdas genom en bättre regional samordning. En utgångspunkt för nedanstående resonemang är att området våldsutsatta kvinnor skär tvärs igenom flertalet strukturer och frå- gan vi ställt oss är: Vad kan man göra tillsammans för att bättre stödja dessa kvinnor? En annan utgångspunkt är att många kom- muner, enligt våra erfarenheter, är för små för att i egen regi bära de insatser som krävs för att ge kvinnorna, barnen (och männen) ett gott och rättssäkert stöd. Det är också vår uppfattning att en sådan samordning inte bara är reaktiv till sin karaktär, dvs. behjälplig för att åtgärda befintliga problem. Den har också en potential att utveckla arbetet kring mäns våld mot kvinnor och deras barn. Det handlar om att åstad- komma en hållbar och långsiktig struktur som svarar mot de behov som finns. Inte minst är det vår bedömning att samordning kring vissa insatser och områden är nödvändigt för att motsvara det an- svar kommunerna har enligt socialtjänstlagen. Sammantaget kan vi tala om synergieffekter, där flera organisationer/kommuner till- sammans skapar något som var och en kan ha svårt att klara av.