sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — har genom ratificerandet förbun- dit sig att utforma och tillämpa en nationell politik, avsedd att ge- nom metoder, anpassade efter landets förhållanden och praxis, främja likställdhet med avseende å möjligheter och behandling i fråga om anställning och yrkesutövning i syfte att avskaffa varje diskriminering i nämnda hänseende (artikel 2). I artikel 1.1 a i konventionen definieras diskriminering som varje åtskillnad, uteslutning eller företräde på grund av ras, hudfärg, kön, religion, politisk uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung, som har till följd att likställdhet med avseende å möjlighe- ter eller behandling i fråga om anställning eller yrkesutövning om- intetgörs eller beskärs. Enligt artikel 1.2 i konventionen skall varje åtskillnad, uteslutning eller företräde, som grundas på för anställ- ningen enligt dennas natur erforderliga personliga kvalifikationer, inte anses som diskriminering. Enligt artikel 22 i är konventionsstaterna skyldiga att rapportera om statens arbete för att genomföra rättig- heterna i konventionen. Konventionsstaterna är skyldiga att ge in- hemska representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer tillfälle att yttra sig över rapporterna. Rapporterna granskas av en särskild expertkommitté. I rekommendation (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning ges rekommendationer hur bestäm- melserna i konventionen bör tillämpas. 28 SÖ 1962:54, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. (nr 158) om uppsägning av anställningsavtal på arbetsgivarens initiativ antog 1982 konvention (nr 158) om uppsägning av anställnings- avtal på arbetsgivarens initiativ. ratificerade konventionen 1983 och den trädde i kraft, även för del, den 23 november 1985.29 Enligt artikel 1 skall bestämmelserna i konventionen genomföras genom lag eller annan författning i den mån det inte sker genom kollektivavtal, skiljedom eller domstolsbeslut eller på annat sätt som stämmer överens med nationell praxis. Av artikel 5 i konventionen framgår att ras, hudfärg, kön, civilstånd, familjean- svar, havandeskap, religion, politisk uppfattning, nationell här- stamning eller socialt ursprung inte utgör giltiga skäl för uppsäg- ning. Enligt artikel 22 i är konventionsstaterna skyldiga att rapportera om statens arbete för att genomföra rättig- heterna i konventionen. Konventionsstaterna är skyldiga att ge in- hemska representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer tillfälle att yttra sig över rapporterna. Rapporterna granskas av en särskild expertkommitté. I rekommendation (nr 166) om uppsägning av anställningsavtal på arbetsgivarens initiativ ges rekommendationer hur bestämmel- serna i konventionen bör tillämpas. konvention angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () är . Den ratificerades av 1952. Konventionen trädde i kraft, även för del, den 3 september 1953.30 Europakonven- tionen gäller som lag i (jfr av- snitt 2.4). Artikel 14 i innehåller ett förbud mot dis- kriminering. I artikel 14 föreskrivs att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, poli- 1982/83:124. 30SÖ 1952:35, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. tisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhö- righet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. Där- för kan även andra diskrimineringsgrunder såsom funktionshinder, sexuell läggning och ålder omfattas av artikel 14. Av praxis från den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadom- stolen) framgår att artikel 14 – i kombination med andra artiklar i konventionen – har ansetts vara tillämplig då en person diskrimine- ras på grund av sin sexuella läggning.31 I målet mot slog fast att utrymmet för att tillåta särbehand- ling som har samband med sexuell läggning eller kön är mycket begränsat. uttalade bl.a. följande. The Court reiterates that, for the purposes of Article 14, a difference in treatment is discriminatory if it has no objective and reasonable jus- tification, that is, if it does not pursue a legitimate aim or if there is not a reasonable relationship of proportionality between the means em- ployed and the aim sought to be realised (see , cited above, Furthermore, very weighty reasons have to be put forward before the Court could regard a difference in treatment based exclusively on the ground of sex as compatible with the Convention (see Burghartz v. , judgment of 22 February 1994, Series A no. 280-B, p. §27; v. , judgment of 18 1994, Series A no. 291-B, pp. 32-33, § 24; Salgueiro v. , no. 33290/96, § 29, ECHR 1999-IX; and Grady v. the United King- dom, nos. 33985/96 and 33986/96, § 94, EHCR 1999-VI; Fretté v. , no. 36515/97, §§ 34 and 40, ECHR 2002-I; and S.L. v. , no. 45330/99, § 36, 9 January 2003). Just like differences based on sex, differences based on sexual orientation require particularly serious rea- sons by way of justification (see and Grady v. the United King- dom, cited above, § 90; S.L. v. , cited above, § 37).32 [ ] In cases in which the of appreciation afforded to mem- ber States is narrow, as the position where there is a difference in treatment based on sex or sexual orientation, the principle of propor- tionality does not merely require that the measure chosen is in principle suited for realising the aim sought. It must also be shown that it was necessary [ ].33 I rekommendation 1474 (2000) från parlamentariska församlingen till ministerkommittén i rekommenderas minister- kommittén att bl.a. införa sexuell läggning som uttrycklig diskri- 31Se t.ex. Salgueiro v. , Judgement of , Reports of Judgements and Decisions 1999-IX. 32Se v. , Judgement of 24 2003, Application No. 40016/98, § 37. 33Se v. , Judgement of 24 2003, Application No. 40016/98, § 41. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. De fri- och rättigheter som omfattas av är bl.a. rätten till en rättvis rätte- gång (artikel 6), rätten till skydd för privat- och familjeliv (artikel 8), rätten till föreningsfrihet (artikel 11) och rätten till effektiva rätts- medel (artikel 13). Tilläggsprotokoll 12 till innehåller ett generellt förbud mot diskriminering. har inte ratificerat det protokollet.34 Protokollet har trätt i kraft (ETS No. får ta emot klagomål från enskilda personer, icke-statliga organisationer eller grupper av enskilda personer, som påstår sig av någon av konventionsstaterna ha utsatts för en kränk- ning av någon av de i konventionen eller i protokollen till denna angivna rättigheterna. Ett villkor för upptagande till prövning är att alla nationella rättsmedel först har uttömts. domar är folkrättsligt bindande för den be- rörda staten. I domen fastställer domstolen om den berörda staten brutit mot konventionen eller ej. Domstolen är dock inte någon överinstans till nationella domstolar och myndigheter. Den kan alltså inte ändra eller undanröja ett beslut fattat av en nationell myndighet eller domstol. En dom kan dock medföra att en stat ser sig nödsakad att ändra sin lagstiftning för att undvika liknande konventionsbrott . Om domstolen har funnit att en kränkning av konventionen har ägt rum, kan den också döma ut skadestånd till klaganden. sociala stadga är en motsvarighet till Europakonven- tionen inom området för ekonomiska och sociala rättigheter. Den innehåller bestämmelser om bl.a. arbetsmarknadspolitik, arbetsvill- kor, arbetarskydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialförsäkring och andra sociala trygghetsanordningar samt socialpolitik. Den in- nehåller också bestämmelser till skydd för migrerade arbetstagare. Stadgan tillkom 1961 och ratificerades av 1962. Den trädde i kraft, även för del, den 26 februari 1965.35 gjordes en genomgripande omarbet- ning av stadgan varvid en rad nya bestämmelser tillfördes (reviderade sociala stadga). Den reviderade sociala stadgan ratifice- 2002/03:65 s. 53 f. 35SÖ 1962:57, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. rades av 1998. Den trädde i kraft, även för del, den 1 juli 1999.36 Antalet artiklar utökades från 19 till 31. Bland de omskrivna artiklarna finns en om rätt till oberoende, social integre- ring och deltagande i samhällslivet för personer med funktionshin- der. Vid omarbetningen av stadgan tillfördes en artikel enligt vilken åtnjutandet av de rättigheter som anges i stadgan skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung, hälsa, tillhörighet till nationell minoritet, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna är skyldiga att rapportera om hur förplik- telserna enligt stadgan uppfylls. Genom ett tilläggsprotokoll till stadgan 1995 gavs organisationer däribland nationella arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer rätt att anföra klagomål över påstådd otillfredsställande tillämpning av stadgan. ratificerade tilläggsprotokollet 1998. Tilläggspro- tokollet trädde i kraft, även för del, den 1 juli 1998.37 Enligt artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen (EG-fördraget) är en av gemenskapens grundläggande upp- gifter att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. I artikel 3.2 i EG-fördraget föreskrivs också att gemenskapen i all sin verksamhet skall syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem (s.k. jämställdhets- integrering; på engelska gender mainstreaming). Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt beslut, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europa- parlamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Enligt artikel 141.1 i EG-fördraget skall medlemsstaterna säker- ställa att principen om lika lön för män och kvinnor för lika eller 36SÖ 1998:35, prop. 1997/98:82, bet. 1997/98:AU12, rskr. 1997/98:187. 37SÖ 1998:36, prop. 1997/98:82, bet. 1997/98:AU12, rskr. 1997/98:187. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. likvärdigt arbete tillämpas. Artikel 141.2 i EG-fördraget innehåller en definition av begreppet lön. Enligt artikel 141.3 i EG-fördraget skall rådet enligt förfarandet i artikel 251 och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommit- tén besluta om åtgärder för att säkerställa tillämpningen av princi- pen om lika möjligheter och lika behandling av kvinnor och män i frågor som rör anställning och yrke, inklusive principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete. Enligt artikel 141.4 i EG-fördraget får principen om likabehand- ling inte hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för att göra det lättare för det underrepresenterade könet att bedriva en yrkesverksamhet eller för att förebygga eller kompensera nackdelar i yrkeskarriären i syfte att i praktiken säkerställa full jämställdhet i arbetslivet mellan kvinnor och män. EG-lagstiftningen och praxis från i fråga om köns- diskriminering är omfattande. Lagstiftningen i fråga om könsdis- kriminering omfattar bl.a. rådets direktiv /117/EEG likalönedi- rektivet, rådets direktiv /20/EEG likabehandlingsdirektivet, rå- dets direktiv /7/EEG direktivet om social trygghet, rådets direk- tiv 86/613/EEG om egen rörelse, rådets direktiv /80/EG bevis- bördedirektivet och rådets direktiv /113/EG om likabehand- ling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster. För närva- rande pågår ett arbete med att sammanföra bestämmelserna i bl.a. likalönedirektivet, likabehandlingdirektivet och bevisbördedirekti- vet till ett enda direktiv. Ett förslag till direktiv lades fram av kom- missionen (det s.k. recast-direktivet).38 Ett ändrat för- slag till recast-direktiv lades fram i augusti 2005.39 För andra dis- krimineringsgrunder än kön finns två direktiv om diskriminering. Det är dels rådets direktiv /43/EG direktivet mot etnisk diskriminering som omfattar diskrimineringsgrunderna ras och etniskt ursprung, dels rådets direktiv /78/EG arbets- 38KOM (2004) 279 slutlig, Förslag till Europarlamentets och rådets direktiv om genomfö- randet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. 39KOM (2005) 380 slutlig, Ändrat förslag till och rådets direktiv om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. livsdirektivet som omfattar diskrimineringsgrunderna religion eller övertygelse, funktionshinder, sexuell läggning och ålder. Kommittén lämnade i delbetänkandet Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (SOU 2004:55) förslag till åtgärder för att genomföra likabehandlingsdirektivet, direktivet om social trygghet och direktivet om egen rörelse i svensk rätt. Kommitténs förslag i delbetänkandet behandlades i propositionen Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (prop. 2004/05:147). Ny lagstiftning trädde i kraft (bet. 2004/05:AU7, rskr. 2004/05:267). Likalönedirektivet (75/117/EEG) antog rådet direktiv /117/EEG om till- närmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av princi- pen om lika lön för kvinnor och män (likalönedirektivet).40 Enligt artikel 1 innebär principen om lika lön för kvinnor och män som skisserats i artikel 119 (numera 141) i fördraget, "likalönsprinci- pen", att för lika arbete eller för arbete som tillerkänns lika värde skall all diskriminering på grund av kön avskaffas vid alla former och villkor för ersättningen. I synnerhet när ett arbetsvärderingssy- stem används för att bestämma lön, måste detta vara baserat på samma kriterier för både kvinnor och män och vara utformat så, att det utesluter all diskriminering på grund av kön. I direktivet ställs bl.a. krav på att medlemsstaterna skall avskaffa all diskriminering mellan kvinnor och män som strider mot likalönsprincipen och som kan hänföras till lagar och andra författningar och att med- lemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att bestämmelser i kollektivavtal, löneskalor, löneavtal eller indivi- duella anställningsavtal som strider mot likalönsprincipen skall eller får förklaras ogiltiga eller får ändras. Likabehandlingsdirektivet (76/207/EEG) antog rådet direktiv /207/EEG om genom- förandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (likabehandlingsdirektivet).41 Syftet med direktivet är 40Rådets direktiv /117/EEG av om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män, EGT L 45, , s. 19 (Celex 31975L0117), svensk specialutgåva område 13, volym 4, s. 78. 41Rådets direktiv av om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor, EGT L 39, , s. 40 (Celex 31976L0207), svensk specialutgåva område 5, vo- lym 1, s. 191. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. att i medlemsstaterna genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbild- ning, befordran, arbetsvillkor och – under vissa förutsättningar – i fråga om social trygghet. gjordes omfattande änd- ringar i likabehandlingsdirektivet. Med stöd av artikel 141.3 i EG- fördraget antog och rådet direktiv /73/EG om ändring av rådets direktiv /207/EEG.42 Syftet därmed var dels att uppdatera de bestämmelserna i likabehandlingsdirektivet med hänsyn dels till EG- domstolens rättspraxis, dels till kommissionens förslag till två nya direktiv om diskriminering, direktivet mot etnisk diskriminering (2000/43/EG) och arbetslivsdirektivet (2000/78/EG). Likabehandlingsdirektivet innehåller förbud mot direkt och indi- rekt diskriminering på grund av kön. Trakasserier, sexuella trakas- serier och instruktioner att diskriminera definieras som diskrimine- ring och omfattas av diskrimineringsförbudet. Förbuden mot dis- kriminering gäller inom arbetslivet i vid mening i fråga om villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och till yrkesutövning, tillträde till yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning, omskolning och yrkespraktik, anställnings- och arbetsvillkor och medlemskap, medverkan och medlemsförmå- ner i arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisationer och yrkes- organisationer. Undantag från diskrimineringsförbuden får göras för verkliga och avgörande yrkeskrav, för att skydda kvinnor under graviditet och mammaledighet samt för positiv särbehandling. Lagar och andra författningar som strider mot principen om likabehand- ling skall upphävas. Vidare finns bestämmelser om bl.a. förebyg- gande åtgärder mot diskriminering, skydd mot repressalier, tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden, sanktioner, organ för främjande av likabehandling och dialog mellan arbetsmarkna- dens parter. Likabehandlingsdirektivet är ett s.k. minimidirektiv. Detta innebär att medlemsstaterna får införa eller behålla bestäm- melser som går längre än direktivet. Det skydd som redan finns på de områden som omfattas av direktivet får dock inte inskränkas. En konsoliderad textversion av likabehandlingsdirektivet är bila- ga 4. 42 och rådets direktiv /73/EG av om ändring av rådets direktiv /207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor, EGT L 269, 5.10.2002, s. 15 (Celex 32002L0073). Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. Direktivet om social trygghet (79/7/EEG) antog rådet direktiv /7/EEG om succes- sivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (direktivet om social trygghet).43 Syf- tet med direktivet är att på området social trygghet och när det gäller andra inslag av socialt skydd successivt genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet.44 Direktivet om egen rörelse (86/613/EEG) antog rådet direktiv /613/EEG om till- lämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvin- nor med egen rörelse under havandeskap och moderskap (direktivet om egen rörelse).45 Syftet med direktivet är att säkerställa att princi- pen om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare eller medhjälpare vid utövandet av sådan verksamhet genomförs på de områden som inte omfattas av likabehandlingsdirektivet (76/207/EEG) eller av direktivet om social trygghet (79/7/EEG).46 Bevisbördedirektivet (97/80/EG) antog rådet direktiv /80/EG om bevis- börda vid mål om könsdiskriminering.47 Syftet med direktivet är att säkerställa större effektivitet i de åtgärder som medlemsstaterna vidtar i enlighet med principen om likabehandling, för att alla per- soner som anser sig kränkta genom att principen om likabehand- ling inte har tillämpats på dem skall kunna göra sina rättigheter gäl- lande vid rättegång efter att eventuellt ha vänt sig till andra behöri- ga instanser. Medlemsstaterna skall i enlighet med sina nationella rättssystem vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det, när personer, som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, inför domstol eller annan behörig instans 43Rådets direktiv /7/EEG av om successivt genomförande av prin- cipen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet, EGT L 6, 10.1.1979, s. 24 (Celex 31979L0007), svensk specialutgåva område 5, volym 2, s. 111. 44Se närmare beskrivning i kommitténs delbetänkande SOU 2004:55 s. 365 f. 45Rådets direktiv /613/EEG av om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap, EGT L 359, 19.12. 1986, s. 56 (Celex 31986L0613), svensk specialutgåva område 6, volym 2, s. 133. 46Se närmare beskrivning i kommitténs delbetänkande SOU 2004:55 s. 411 f. 47Rådets direktiv /80/EG av om bevisbörda vid mål om könsdis- kriminering, EGT L 14, 20.1.1998, s. 6 (Celex 31997L0080). Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. lägger fram fakta som ger anledning att anta det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot principen om likabehand- ling. Direktivet hindrar inte att medlemsstaterna inför bevisregler som är fördelaktigare för käranden. Direktivet om likabehandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster (2004/113/EG) antog rådet direktiv /113/EG om ge- nomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjäns- ter.48 Syftet med direktivet är att fastställa en ram för bekämpning av könsdiskriminering när det gäller tillgång till och tillhandahål- lande av varor och tjänster, för att i medlemsstaterna genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män. Direktivet innehåller förbud mot direkt och indirekt könsdis- kriminering och trakasserier på grund av kön, sexuella trakasserier och instruktioner att diskriminera. Förbuden skall tillämpas på alla personer som tillhandahåller varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten oberoende av den berörda personen, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, och som erbjuds utanför området för privat- och familjeliv och transaktioner som utförs i det sammanhanget. Direktivet påverkar inte individens frihet att välja avtalspart så länge som valet inte grundar sig på avtalspartens kön. Förbudet mot diskriminering gäller även vid tillhandahållande av försäkringar och andra finansiel- la tjänster. Medlemsstaterna skall se till att i alla nya kontrakt som ingås senast efter , användningen av kön som en faktor vid beräkningen av och ersättningar i samband med försäkringar och därmed sammanhängande finansiella tjänster inte resulterar i att skillnader uppstår i enskilda personers och ersättningar. Dock får medlemsstaterna besluta att före tillåta proportionerliga skillnader i enskilda perso- ners och ersättningar om användningen av kön är en avgö- rande faktor vid en riskbedömning som grundas på relevanta och korrekta försäkringstekniska och statistiska uppgifter. Medlemssta- terna skall i så fall meddela kommissionen detta. 48 Rådets direktiv /113/EG av om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, EGT L 373, 21.12.2004, s. 37 (Celex 32004L0113). Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. som väljer att tillfälligt tillåta skillnader skall se över sitt beslut efter . Direktivet gäller inte utbildning eller medie- och reklaminnehåll. Direktivet utesluter inte skillnader i behandling om tillhandahål- landet av varor och tjänster uteslutande eller främst till personer av ett kön motiveras av ett berättigat mål och medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. Principen om likabehandling får inte hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om särskilda åtgärder för att förhindra eller kompensera könsrelaterat missgynnande (positiv särbehandling). Medlemsstaterna får också införa eller behålla bestämmelser som är mer fördelaktiga än de som anges i direktivet och genomförandet av direktivet får inte medföra att det skydd mot diskriminering på det aktuella området som redan finns i medlemsstaterna inskränks. Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig ha blivit diskriminerade skall ha tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden.