sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Jag har begärt uppgifter om antalet teckenspråkiga personer som haft arbetsbiträde –2005 och kostnaderna för detta. AMS anger sitt svar att kostnaderna inte går att särskilja från kost- nader för tolk i arbetslivet utöver vad som erbjuds inom ramen för den vardagstolkning landstingen ska erbjuda. I sitt svar hänvisar AMS till att det är möjligt att länsarbetsnämnderna har tillgång till de efterfrågade uppgifterna. Länsarbetsnämnderna å sin sida hän- visar i sina svar till konsulenterna för döva. Några av dessa redo- visar de efterfrågade uppgifterna medan andra konsulenter hänvisar tillbaka till länsarbetsnämnderna. Alltfler arbeten kräver vuxenutbildning eller högskoleutbild- ning. Inom den vuxenutbildning som anordnas av kommunerna, ska kommunen stå för kostnaderna för tolk enligt ansvars- och finansieringsprincipen. Regeringens målsättning är att av de som full- följt gymnasiet ska fortsätta studera på högskolenivå. För tecken- språkiga studerande på högskolorna är rätten till tolk reglerade i lag (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Det är även vanligt med eftergymnasiala studier inom folkbild- ningen, och studier vid studieförbund m.m. För kostnader för stu- derande med funktionshinder finns statsbidrag som förvaltas av och . 10.6.1Vuxenutbildning – grundläggande samt gymnasial vuxenutbildning I beslut (prop. 2000/01:72 Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen) om den framtida vuxenutbildningen poängterar man vikten av att alla ska ha samma rätt, oavsett förutsättningar, att delta i vuxenutbildning. De funk- tionshindrades rätt till utbildning markeras särskilt. Den framtida vuxenutbildningen skall möta människor och tillgodose deras behov av lärande utifrån den enskilda personens önskemål, behov och förutsättningar och stödja vuxnas delaktighet i det livslånga lärandet (prop. 2000/01:72, s. 1). Regeringen pekar på att behovet av ett lärande är stort för personer med funktionshinder. Det krävs individuella lösningar och en väl utbyggd infrastruktur för att tillgodose behoven. Följande frågor tas upp: Samverkan mellan olika huvudmän Fortbildning och bättre information om de funktionshindrades situation inom vuxenutbildningen Anpassad litteratur som ger funktionshindrade likvärdiga vill- kor med övriga studerande Hjälpmedelsförsörjningen ses över av särskild utredare Fysisk tillgänglighet i utbildningslokalerna Utbildningstolkar för döva/hörselskadade. En förutsättning för att barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och vissa hörselskadade ska kunna delta i vuxenutbildningen är att de får tillgång till tolk. Ansvaret för finansieringen av tolken inom vuxenutbildningsområdet ligger på respektive skolhuvudman. På övergripande nivå betyder detta att de medel som avsätts för vuxenutbildningen i princip ska täcka kostnader även för stude- rande med funktionshinder. Varje utbildningsanordnare bör till- handhålla det tolkstöd som behövs. Regeringen bedömer dock att frågan om utbildningstolk är av den karaktären att speciella insatser kan behöva göras. 2000/01:72, (s. 79 f.) föreslog i sitt betänkande Kunskaps- bygget – det livslånga lärandet (SOU 2000: 28) att staten bör finansiera de kostnader som uppstår för att genomföra utbild- ningstolkning inom den offentligt finansierade vuxenutbildningen. Bakgrunden till kommitténs förslag var, att det är de ekonomiska förutsättningarna hos respektive utbildningsanordnare eller dennes huvudman som avgör om studerande i behov av teckenspråkstolk, alternativt dövblind- eller vuxendövtolk ges möjlighet att delta i utbildningen. I propositionen 2000/01:72 uppmärksammas att de studerande som behöver tolk för att kunna delta i vuxenutbildning har bety- dande svårigheter att få denna finansierad. Bristen på tolkar samt de höga kostnaderna kan ibland omöjlig- göra utbildning inom exempelvis komvux för personer som är döva, dövblinda eller hörselskadade. När det gäller den gymnasiala vuxenutbildningen finns inte samma självklara rätt till utbildning för kommuninnevånarna som det finns inom den grundläggande vuxenutbildningen (motsvarigheten till ) (Skollag (1985:1100 § 17 ff). För den grundläggande vuxenutbildningen gäller att Varje kommun ansvarar för att de kommuninnevånare som enligt 10 § har rätt till utbildningen och önskar delta i den, får det. (11 kap 8 § Skollagen) När det gäller den gymnasiala vuxenutbildningen ska kommu- nerna erbjuda den och även verka för att vuxna i kommunen deltar i utbildningen (§ 18), men det finns inte samma rätt för kommun- invånaren att få delta i den. Alla kommuninnevånare är behöriga att delta i den gymnasiala utbildningen om de är bosatta i landet och fyllt eller när de slutfört utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan. (19 §). Dessutom är en kommun skyldig att ta emot en behörig sökande från en annan kommun, om hem- kommunen åtagit sig att svara för kostnaderna för elevens utbild- ning. För statligt finansierad utbildning som folkhögskolor kan skol- huvudmännen få särskilda medel för tolkkostnader ur medel som för särskilt utbildningsstöd (Sisus) fördelar efter ansökan. säger i sitt slutbetänkande Kunskaps- bygget – det livslånga lärandet (SOU 2000:28), att oklarheter föreligger vad som ryms inom ramen för vardagstolkning när det gäller studieförbundens studiecirkelverksamhet. Kontakter som tagits med om detta visar följande. I de fall en enskild deltagare är i behov av teckenspråks- eller annan språktolk för att kunna delta i studieförbunden verksamhet får medel ur målgruppsbidraget användas innevarande år för att bekosta sådana insatser. har 2005 fastställt ett nytt fördelningssystem för statsbidraget som ska gälla . I det nya systemet får medel ur förstärkningsbidraget användas för att bekosta studieförbundens kostnader för tolk.8 och högskolor är skyldiga att avsätta viss en procentsats av sitt grundutbildningsanslag för stöd åt studerande med olika slag av funktionshinder. Denna procentsats höjdes från av anslaget som en följd av att tidigare avsatta resurser inte räckte till. För kostnader utöver vad universitet och högskolor är skyldiga att avsätta kan de ansöka om bidrag för kostnader som överstiger dessa . Ansökan görs hos , som förfogar över nationella 8 , bilaga i e-post. medel för detta. Kostnaderna för teckenspråkstolkning utgör en mycket stor andel av dessa medel. noterar i rapporten för stu- derande – ett regeringsuppdrag (2004) att det finns brister med dagens modell. T.ex. har inte samtliga lärosätens kostnader för stöd åt studerande med funktionshinder fått full kostnadstäckning. En annan svaghet som verket noterar är att stöd till fler och fler fors- karstuderande med funktionshinder finansieras ur grundutbild- ningsbidraget. påtalar vidare att det saknas en tyd- lig ekonomisk redovisning och uppföljning av kostnaderna för teckenspråkstolkning och andra former av pedagogiskt stöd till studerande med funktionshinder vid universitet och högskolor. Härutöver uppger verket att det råder brist på teckenspråkstolkar. För att komma tillrätta problemen redovisas fyra olika modeller för organisation och finansiering av teckenspråkstolkning vid uni- versitet och högskolor. Efter en genomgång av modellerna föreslår att nuvarande organisation och finansierings- modell behålls samt att ett tydligt ekonomiskt redovisningssystem avseende kostnader tas fram. Enligt bedömning får med dagens finansi- eringsmodell de universitet och högskolor som har teckenspråkiga studenter sällan täckning för sina kostnader och bristen på kost- nadstäckning är särskilt kännbar för de lärosäten som är attraktiva för teckenspråkiga studenter. Enligt verket kan det för en mindre högskola räcka med en teckenspråkig student för att de inte ska få täckning för sina kostnader. I rapporten noterar att många lärosäten gärna ser att teckenspråkstolkningen organi- seras och finansieras av någon annan. uppgick antalet studenter i behov av teckenspråkstolk till 133 studerande. Kostnaderna för teckenspråkstolk uppgick till . Tolkkostnaderna utgör av de totala samlade kostnaderna för särskilt pedagogiskt stöd som förfogar över.9 För att teckenspråkiga ska ha samma möjligheter som andra att studera vid utbildningar som anordnas privat, exempelvis utbild- ning till naprapat, massör, studier vid RMI Berghs – måste de ha 9 Uppgifter lämnade per telefon av , . tillgång till tolk. Detta faller dock inte under vardagstolkningen. Tolkfrågan vad gäller privata utbildningar är inte löst. På grund av att inte täckte tolkkostnaderna för hörselskadade, vuxendöva, döva och dövblinda med förtroen- deuppdrag inom intresseorganisationerna på riksnivå tilldelades (prop. 1986/87:100, bilaga 7) medel för att inrätta en Rikstolktjänst. är Rikstolk- tjänsten en fristående stiftelse. Rikstolktjänsten får anlitas av förtroendevalda i (), (), Före- ningen Dövblinda (FSDB) och deras ungdomsorganisa- tioner samt , Hörselskadade och språkstörda barn (DHB). Även Vuxendöva i (VIS) får, , använda anslaget men endast under en prövotid. Tolkuppdragen ska avse tolkning som utförs när förtroendevalda i dövas, dövblindas och hörselskadades riksorganisationer utför uppdrag av riksövergripande karaktär. Anslaget på 2006, ska täcka kostna- der för tolkuppdrag som utförs åt dessa förtroendevalda. Behov av tolk i det dagliga arbetet likställs inte med förtroendeuppdrag. Rikstolkning gäller såväl nationellt som internationellt. Det är sammanlagt ett fyrtiotal personer som anlitar tolk- tjänsten. Den centrala administrationen av Rikstolktjänsten sköts av Resurscenter Mo Gård. Stiftelsen finansieras i sin helhet av statligt anslag. Stiftelsen har för fått anslag /94. Första året var anslaget 4, och steg till 5, . har anslaget legat på fram . Därefter har anslaget mins- kar. var anslaget och . Minskningen har skett trots att kostnaderna för tolkningen stigit och antalet uppdrag ökat. Fler riksorganisationer har dessutom visat intresse för att utnyttja Rikstolktjänsten, bl.a. har lämnat in en förfrågan om att kunna använda tjänsten. Enligt kommer inte den nuvarande anslagsnivån att räcka till för dessa. 10.8Barns behov av tolk Ett annat område som bör belysas särskilt är frågan om tecken- språkiga barns behov av tolk. Problemet med tolkning för tecken- språkiga barn och ungdomar har tagits upp vid olika tillfällen bland annat av som anser att barn bör ha rätt till tolk på samma villkor som vuxna. Barn och ungdomar utgör av alla registrerade tolkanvändare enligt svaren på min enkät till landstingens tolk- centralerna. Sammanlagt finns det 797 tolkanvändare som är bero- ende eller i behov av teckenspråk i åldersgruppen 0–. I princip är sjukvårdshuvudmännen skyldiga att erbjuda barn vardagstolkning på samma villkor som vuxna, och det verkar inte heller vara några större problem för barn att praktiskt kunna beställa tolk. Men, som barnen själva säger i nedanstående refere- rade rapport, upplever de att det finns en stor tolkbrist. 10.8.1Att tolka döva barn och ungdomar Barns och ungdomars behov av tolk har belysts i en rapport från handikappförvaltningen i – Att tolka döva barn och ungdomar. Rapporten redovisar resultaten dels från en enkätundersökning riktad till teckenspråkstolkar, dels en studie över samtal med tretton barn och ungdomar från tre dövskolor. Barns och ungdomars egna kommentar om tolkning De situationer som barnen och ungdomarna använt tolk vid var läkarbesök, tandläkarbesök, psykologsamtal, barnavårdscentral, begravning, konfirmation, släktträffar, födelsedagsfester, polis- ärenden, fritidsaktiviteter som simning, danskurser, föreläsningar, resor inom och utom m.m. Kort sagt har man anlitat tolk i alla tänkbara vardagliga situationer. På frågan om vad ungdomarna vill använda tolk till har de svarat ganska lika – i första hand efterfrågar de tolk till viktiga möten, akuta läkarbesök, polisärenden och om något allvarligt skulle hända. Men de efterlyser också tolk vid vardagssituationer som att gå till frisören – som en uttrycker det – för då kan man säga vilken frisyr man vill ha För ungdomarna var det självklart att använda tolk. De använde tolk eller enbart . De flesta hade även börjat använda tolk tidigt – redan när de var . Ungdomarna hade också mycket specifika krav på tolkarnas kompetens och mångsidighet – ungdomarna beskrev tolkarna som översättare men också som uttolkare. Tolken skulle även fungera som en stödresurs, som exempelvis vid läkarbesök där tolken kan förklara vad som händer vid t.ex. en läkarundersökning. Tolkens kompetens var också viktig. Förutom det rent språkliga var en bra relation ett mått på tolkkvaliteten. Om ungdomarna och tolken lärt känna varandra kan man göra överenskommelser om valet av vissa tecken – det underlättade vid själva tolksituationen. Tolken behövde också ha en stor ämneskunskap, om tolken sak- nade detta kunde det t.o.m. vara bättre med en förälder än med en utomstående tolk. Ungdomarna betonade också behovet av att tol- ken förhöll sig neutral och att man kunde lita på tolkens tystnads- plikt. Ett stort problem var tolkbristen – den eviga tolkbristen som det uttrycktes. Ungdomarna var trötta på att det inte fanns tolk att tillgå när behovet fanns. Det ledde till att man antingen struntade i att beställa tolk eller att man bad en förälder eller ett syskon att tolka istället. Ungdomarna önskade även att alla uppdrag skulle ses som likvärdiga och att det inte skulle behöva ske några priorite- ringar. Vem tolkar bäst? Föräldrar eller tolk? På frågan om att använda icke professionella som tolkar exemplifi- erade ungdomarna situationen när t.ex. en lärare åtog sig tolk- uppdrag att läraren har ansvaret att lära ut. Det är inte lärarens ansvar att tolka. Man hade alltså en klar uppfattning om ansvars- fördelningen och rollerna. Att kommunicera via en anhörig sågs som både positivt och negativt. Det kunde uppfattas som positivt att ha med sin en förälder eftersom han eller hon kände ungdomen väl och det kändes tryggt. Men det uppfattades också som negativt eftersom föräldern kunde avbryta mitt i tolkningen och börja prata själv med den hörande parten. Föräldrarna kan inte heller alltid förhålla sig neutrala. Ett citat belyser detta: Jo, mamma vill säga saker själv. Då har hon svårt om jag frågar vad hon sa och teckna till mig. Medan en tolk är neutral, den är min röst och lägger sig inte i. Men mamma vill göra båda sakerna, hon blir som två personer. Det blir svårt för henne. (s.18). För många ungdomar är tolken en självklarhet för att de ska kunna leva ett självständigt liv. Genom tillgången till tolk får de ett eget ansvar för sin kommunikation. Men trots detta kan tolken upplevas som ett nödvändigt ont. I vissa situationer präglade av hög integri- tet hade det varit skönt att inte ha en tolk. Exempel på detta var t.ex. vid läkarbesök, ungdomsmottagningar, gynekologbesök. Denna uppfattning delades dock inte av alla. Vad säger teckenspråkstolkarna? I den andra studien som byggde på en enkätundersökning riktad till teckenspråkstolkarna efterfrågades bl.a. vilka tolkuppdrag de haft. De flesta uppdragen var skolrelaterade, studiebesök, utvecklings- samtal, skollektioner m.m. Det fanns även ett stort antal uppdrag som är relaterat till fritidsaktiviteter och sociala situationer. Läkar- och tandläkarbesök var också mycket ofta förekommande. Även tolkarna fick frågan om hur de såg på situationen då anhö- riga tolkade åt barn. Majoriteten ansåg att det inte var bra, någon uttryckte det som Kanske det ofta blir så att föräldrarna tar över och svarar på frågor riktade till barnet? Hur blir det barnet som vuxen? Van att föräldrarna fixar allt? Däremot ansåg fler tolkar än barn att lärare mycket väl kunde fungera som tolk. 10.9Möjligheter att överklaga utebliven tolk eller kvalitet på tolkning Teckenspråkiga som inte får sina behov av tolk eller annat sam- hällsstöd tillgodosedda har svårt att hitta vägar att få beslut som gått dem emot prövade. När de upplever att det finns brister i kvaliteten och bemötandet från de myndigheter och offentliga organ som ska ge stöd och hjälp, saknar de möjligheter att framföra kritik och synpunkter. Vardagstolkningen faller under hälso- och sjukvårdslagen och tolktjänsten tillhandahålls av landstingen. Om man är missnöjd med något inom hälso- och sjukvården kan man vända sig till , som i vissa landsting kallas , och vars verksamhet regleras i lag. Det är alltså till som man ska vända sig om man är missnöjd med tolktjänsten. Nämn- dens uppgift är att stödja och hjälpa enskilda på olika sätt. har inga disciplinära befogenheter, men har till uppgift att informera patienter om möjligheten att vända sig till olika pröv- ningsinstanser. I sitter politiker. Till exempel ska nämnden hjälpa patienter att få den information de behöver för att kunna ta tillvara sina intressen i hälso- och sjukvården främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal hänvisa till rätt myndighet rapportera iakttagelser och avvikelser till vårdgivare och vård- enheter förmedla kontakt med eller patientorganisationer och andra ideellt arbetande organisationer som kan ge patienten stöd. Till Patientnämndens verksamhetsområde hör hälso- och sjukvård och tandvård som bedrivs av eller enligt avtal med . Dessutom den hälso- och sjukvård som bedrivs av kommuner, eller enligt avtal med kommuner, och den allmänna omvårdnad enligt socialtjänstlagen som ges i samband med sådan hälso- och sjukvård. Jag har skrivit till samtliga patientnämnder för att få reda på om de fått in några anmälningar om att tolk inte tillhandahållits för vardagstolkning. i redovisar att de fått in klagomål. Det har lett till att i en skri- velse till ansvariga inom påtalat bristerna vilket resul- terat i att tolktjänsten 2002 anvisades ytter- ligare för sin verksamhet10. Inga andra patient- nämnder redovisar några uppgifter om anmälningar. Jag har erfarit att haft ärenden rela- terad till tolkbrist. Andra möjligheter att överklaga eller påtala brister i tolktjänsten finns inte. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kom- munen får det stöd och den hjälp som de behöver. ska vara väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för människor med fysiska och psykiska funktionshinder och i sin uppsökande verksamhet upplysa om verksamhet på dessa områden. Detta ansvar har kommunen även för att personer som är teckenspråkiga får den hjälp och det stöd de behöver. Om man inte är nöjd med det stöd som ges enligt socialtjänst- lagen eller som en närstående får, kan man vända sig till social- nämnden. Man kan också klaga hos om man har synpunkter på den service man får. prövar däremot inte om man har rätt till bistånd överhuvudtaget. Beslut som rör rätten till hemtjänst eller särskilt boende med service och omsorg för äldre kan överklagas till förvaltnings- domstol enligt 4 kap 1 § i socialtjänstlagen. 10.10Behov av teckenspråkigt samhällsstöd Myndigheters skyldighet att ge information på teckenspråk är till för alla medborgare. För att detta även ska gälla funktionshindrade måste myndigheterna vara tillgängliga. Mycket av dagens samhälls- och myndighetsinformation är skriftlig och finns på webbsidor. I förordning (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken har regeringen slagit fast att människor med olika slags funktions- hinder ska kunna ta del av information och verksamhet. 10 inom – PaN 0012-03960-30 Rätt till tolk – svar från , södra produktionsområde . För att myndigheterna och samhället ska vara tillgängliga måste hinder bort och tillgängligheten öka. Medborgare har kontakt med myndigheter på olika sätt, via telefon, per brev eller epost under handläggningen av ett ärende, eller när en blankett ska fyllas i. Det är myndighetens ansvar att människor med funktionshinder kan kommunicera med myndigheten på lika villkor som andra. För tryckt samhällsinformationsmaterial finns riktlinjer hur det ska tillhandahållas. Enligt riktlinjer från det tidigare tillgänglighets- centret hos () (en del av Myndigheten för handikappolitisk samordning, Handi- sam) ska den som vill kunna beställa och få det tryckta materialet i ett annat format, t.ex. på teckenspråk. Myndigheten ska alltså kunna se till att material blir översatt. Om det är myndigheter som har mycket kontakter med allmän- heten bör grundinformationen om myndigheten finnas översatt till teckenspråk, lättläst svenska och inläst på kassett eller i Daisy- format. Dessutom bör grundläggande information om myndig- heten finnas i lättläst och teckentolkad version på webbplatsen. Även Verva (Verket för förvaltningsutveckling) har tagit fram bestämmelser om informationstillgängligheten på Internet, se nedan. Teckenspråkigas kunskap om samhällsstöd och deras önskemål I SDR:s enkätundersökning handlade ett par frågor om behovet av samhällsstöd. På frågan om svarande kände till de olika formerna av samhällsstöd var kunskapen hög om de olika tekniska hjälpmedlen, kände till dem. Det fanns även hög kunskap om kuratorer, psykologer och översättningstjänster, men också en önskan att veta mer. Men av de svarande kände till äldreomsorg eller hemtjänst. Tjänster som kvinnojour, missbrukarvård m.m. kände ännu färre till. Sammantaget var det som tyckte det var tillräckligt med information och tjänster. Så många som efterfrågade mer information och fler tjänster på teckenspråk. Samma behov av information beskriv av de intervju- ade i Döva i ((, L. & , S.-E. 2002) – där understryker man dessutom behovet av att kunna direkt- kommunicera på teckenspråk. (s. 52) I samma rapport redovisas att många av de intervjuade önskade sig en samhällservice där man kan direktkommunicera på tecken- språk. Det som prioriterades av de flesta var teckenspråkiga kura- torer. De intervjuade uttryckte ett behov av vardagsstöd i prak- tiska administrativa frågor av typen hjälp med skrivelser, formulär, blanketter och överklaganden men också av öppen och lättill- gänglig verksamhet dit man kunde komma med olika livsfrågor. Myndighetskontakter är ett annat område som, enligt rapporten, vållar teckenspråkiga problem. Av de i rapporten sammanställda intervjuerna framgår också ett tydligt behov av djupare rådgivning och stöd i olika livssituationer. Det handlar om professionell hjälp med att bearbeta krisupplevelser och få stöd vid livskriser och rela- tionsproblem ( ibid. s. 52). Samhällsinformation på teckenspråk på nätet fattade regeringen beslut om att ge Statskonto- ret i uppdrag att ta fram ett förslag till kriterier som skulle ligga till grund för begreppet 24-timmarsmyndighet. 24-timmarsmyndigheten var det vägledande begreppet i arbe- tet med att öka myndigheters tillgänglighet. Syftet är att enskilda individer och företag bör, så långt det är möjligt, enkelt kunna hämta och lämna den information som är relevant i varje enskild situation, oavsett hur informationsansvaret är fördelat mellan myn- digheter eller mellan stat, kommun och landsting (prop. 2001/02:80). har Verva ansvar för att bl.a. ta fram rikt- linjer för informationshantering på statliga myndigheter. Deras riktlinje är att den information på teckenspråk som finns på myn- dighetens webbplats som minimum ska innehålla: kort beskrivning av vad myndigheten gör information av centralt samhällsintresse hur man kontaktar myndigheten. Ett mindre antal statliga myndigheter har () material på teckenspråk på sin webbplats. Bland dem finns , , Konsument- verket och . Däremot saknas information på teckenspråk på , och regeringens webbplatser. Inte heller på , en webbplats som ska underlätta för medborgaren att hitta i det offentliga , finns ännu någon information på teckenspråk. Ansvaret för har Verva. Däremot finns viss samhällsinformation på såväl svenskt tecken- språk som International Sign Language på informa- tionsplats, . Problem med gränsdragning mellan vardagstolkning och annan tolk- ning En återkommande fråga och problem är den mellan vardagstolk- ning och tolkning som ska bekostas av andra myndigheter. Regel- verket är otydligt och det finns olika principer hos olika landsting om vad som faller inom begreppet vardagstolkning.