sou · GUB3107 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt en rapport från FörsäkringskassanTPF4FPT har SLU ännu inte kommit i bruk i någon större utsträckning, troligtvis för att många handläggare saknar kunskaper om hur det ska användas. Troligtvis skulle SLU som medbedömning kunna fylla samma funktion som en försäkringsmedicinsk utredning och därmed för- korta väntetiderna och minska kostnaderna för dessa. I det fall en begäran om sjukpenning kommer in till Försäkrings- kassan och handlingarna inte ger tillräcklig information för att bedöma om det finns rätt till sjukpenning måste komplettering 2TP PT vägledning 2004:2 version 5 s. 53. 3TP PT (RFFS 1977:27) om ersättning för vissa läkarutlåtanden m.m. 4TP PT analyserar 2005:15. har då möjlighet att köpa kompletterande utredningar. Det är lämpligt att en utredning görs när det behövs en helhetsbedömning som väger in den försäkrades livssituation. Det är fallet när inte enbart sjukdom, diagnos och funktions- nedsättning är avgörande för arbetsoförmågan och prognosenTPF5FPT. I riktlinjerTPF6FPT anges de kvalitetskrav som Försäk- ringskassan ska ställa vid upphandling av utredningar. Kraven omfattar bemötandet av den försäkrade, kompetens- och utred- ningskrav, krav på utlåtandet och att producenten har ett kvalitets- system. ansvarar för att fortlöpande bevaka att de producenter som anlitas uppfyller de uppsatta kvalitetskraven. kan även köpa utredningar i syfte att fastställa lämpliga rehabiliteringsåtgärder. har köpt allt färre utredningar av denna typ. kan också göra förfrågan hos den försäkrade, dennes arbetsgivare eller annan som kan antas kunna lämna upp- gifter. Detta innebär att kan ställa komplette- rande frågor direkt till arbetsgivaren utan att behöva gå via den för- säkradeTPF7FPT. Regeringen gav och Försäk- ringskassan i uppdragTPF8FPT att utforma och komma med förslag om en mer kvalitetssäkrad, enhetlig och rättssäker sjukskrivningsprocess. Av uppdragsbeskrivningen framgår att det är viktigt att denna pro- cess är inriktad på att ta till vara den arbetsförmåga som den försäk- rade har. Uppdraget ska redovisas . Evidensbaserade försäkringsmedicinska riktlinjer ska tas fram som ska utgå från den arbetsförmåga individen har trots sin sjuk- dom istället för som beskriva det arbetshinder individen har på grund av sin sjukdom. Inom uppdraget kommer man också att ta fram rekommenderade sjukskrivningstider för åtminstone de stora diagnosgrupperna. I uppdraget ingår också att utreda om, och i så fall hur, möjligheten att komplettera och fördjupa beslutsunderlag för rätten till ersättning ska kunna vidareutvecklas. 5TP PT Prop. 1998/99:76. 6TP PT Riktlinjer (2005:7) om kvalitetskrav på vissa utredningar som kan upp- handla. 7TP PT 3 kap. 8 a § AFL. 8TP PT S2005/9201/SF. Mellan Regeringen och träffades en överenskommelse om åtgärder för att minska sjukfrånva- ron. Överenskommelsen innebär att för vart och ett av utbetalar staten högst under förutsättning att respektive landsting träffat en överenskommelse med Försäk- ringskassan. Den länsvisa överenskommelsen ska innebära ett åta- gande för att vidta strukturella åtgärder för att ge sjukskrivningsfrågorna ökad prioritet inom hälso- och sjukvården. Överenskommelsen ska omfatta åtgärder som avser att komma tillrätta med de problem som identifierats inom områdena ledning, kompetens och samverkan såsom till exempel utformning av rutiner för hantering av sjukskrivningsärenden utbildning och information i försäkringsmedicin ökad samverkan mellan både interna och externa aktörer i syfte att åstadkomma tidiga och samordnade insatser. 25.3.1Hälso- och sjukvårdens kostnadsansvar för utredningar Vi föreslår att möjligheter att köpa utredningar och läkarutlåtanden av olika slag slopas och att utredningsskyldig- heten överförs till hälso- och sjukvården. sär- skilda medel kan inledningsvis utnyttjas som förstärkning av stats- bidraget till hälso- och sjukvården för att utveckla sjukskrivnings- processen och ta fram de beslutsunderlag behö- ver. Vi är medvetna om att hälso- och sjukvården endast i begränsad omfattning har de paramedicinska resurser i form av ergonomer, arbetsterapeuter och övrig specialistkompetens som behövs för att kunna göra en fördjupad utredning av en indi- vids arbetsförmåga och behov av insatser för att kunna återgå i arbete. blir hälso- och sjukvården därför antagligen tvungen att i sin tur upphandla tjänster från de privata producenter som finns på området. Det viktiga är att det blir tydligt att den försäkringsmedicinska utredningen av en persons arbetsförmåga och behov av insatser är en uppgift som hälso- och sjukvården ska ansvara för. I detta sammanhang borde även en väl fungerande företags- hälsovård ha en central uppgift och inget hindrar att upphandlar tjänsten från företagshälsovården om man inte har till- räckligt med egen kompetens. Vi anser att när regeringsuppdraget att ta fram en kvalitetssäkrad sjukskrivningsprocess är slutfört och hälso- och sjukvården får tyd- liga riktlinjer för sjukskrivning och när ett väl utvecklat stöd i bedömning av arbetsförmåga tagits fram finns det inte längre något behov för att externt köpa utredningar. Hälso- och sjukvården ska då ha ansvaret för att leverera alla de underlag som socialförsäkringen behöver. 25.3.2Hälso- och sjukvårdens kostnadsansvar för aktiva åtgärder Hälso- och sjukvården, i huvudsak , har ansvar för såväl den medicinska behandlingen som för den medicinska rehabiliter- ingen. I en rapport från SocialstyrelsenTPF9FPT återfinns följande definition: Rehabilitering inom hälso- och sjukvården är ett samlingsbegrepp för medicinska, psykologiska, pedagogiska, tekniska, sociala och arbetsinriktade åtgärder, som är medvetet inriktade på att kombi- neras och tidsmässigt samordnas. Medicinsk rehabilitering avser att återställa grundläggande funktioner och på så sätt öka den sjuk- skrivne individens förutsättningar att arbeta. Målet för den medi- cinska rehabiliteringen är att den enskilde ska uppnå bästa möjliga funktionsförmåga sam fysiskt och psykiskt välbefinnande, dvs. Det finns en oklarhet i vilken utsträckning begreppet bästa möjliga funktionsförmåga inkluderar att återställa funktioner att utföra arbetsuppgifter, dvs. återställa en förlorad arbetsförmåga. Hur man definierar målet för den medicinska rehabiliteringen får givetvis stor betydelse för hur man ser på hälso- och sjukvårdens ansvar. En färsk studieTPF10FPT visar att multidisciplinära program för individer med långvariga icke-specifika nack-/ryggbesvär kan 9TP PT 1993:10 Rehabilitering inom hälso- och sjukvården för alla åldrar och diagnoser. 10TP PT Effekter av rehabilitering efter genomgången insats m.fl. 2006. vara ytterst kostnadseffektiva. I studien presenteras en uppföljning efter rehabiliteringsinsatsen med två olika arbetslivsinriktade rehabiliteringsprogram. Även en sammanställning från , SBUTPF11FPT, redovisar att multidisciplinära insatser har effekt på smärta och funktion vid långvariga ryggbesvär, men bland de multidisciplinära rehabiliteringsprogrammen är dock effekterna mycket skiftande. Det finns över huvud taget ett stort behov av att kvalitetssäkra de rehabiliteringsinsatser, som vidtas för att påskynda individens återgång i arbete. För ytterligare belysning av detta hänvisar vitill kapitel 14. Vi anser därför att ska få i uppdrag att ta fram effektiva och evidensbaserade rehabiliteringsprogram i första hand anpassade för personer inom de stora diagnosgrupperna till exem- pel icke-specifika nack-/ryggbesvär och utmattningsdepression. Inom hälso- och sjukvården finns en kompetens och en erfarenhet av att värdera effekten av olika behandlingsinsatser som bör tas till- vara i detta sammanhang. och arbetsgivare finansierar en hel del insatser som till stor del handlar om medicinsk (psykiatrisk) behandling/rehabilitering. Exempel på detta är ryggskolor och insatser för utbrända etc. Den grupp sjukskrivna som erbjuds aktiva åtgärder av denna typ har ofta en komplicerad sjukskriv- ningsbild med en symptomdiagnos av till exempel värk i nacke, axlar eller rygg och inte sällan dessutom en psykiatrisk diagnos och är i behov av multidisciplinära insatser Ovanstående rehabiliteringsinsatser ska i den mån de är nöd- vändiga erbjudas av hälso- och sjukvården. Vi anser att hälso- och sjukvården även i övrigt ska ha ansvar för de medicinska rehabili- teringsåtgärder individen behöver för att kunna återgå i arbete och att möjlighet att upphandla dessa tjänster slopas. Vi är övertygade om att om kostnadsansvaret och ansvaret för att ta fram evidensbaserade behandlingsprogram finns samlat hos hälso- och sjukvården så kommer det att leda till en utveckling inom området som gagnar såväl den enskilde individen som en minskning av sjukskrivningstiderna. 11TP PT SBU:s rapport om behandling av långvarig smärta 2006. Enligt förarbetena till AFLTPF12FPT ska arbetsgivaren ha ansvar för att vidta de rehabiliteringsåtgärder som kan genomföras inom eller i nära anslutning till den egna arbetsplatsen. Vad som avses med formuleringen i nära anslutning till är osäkert. Precis som vid medicinska åtgärder så har de särskilda medlen gett utrymme för en mängd producenter som säljer insatser som rimligen arbetsgivaren, eventuellt i samverkan med företagshälso- vården, borde erbjuda den anställde. Departementschefen framhöll i samband med införandet av reglerna om rehabiliteringsersättning att avsikten inte var att avlasta arbetsgivarna från deras ansvar enligt arbetsmiljölagen eller annan lag och författningTPF13FPT. har arbetsgivarens ansvar blivit allt svårare att defi- niera och riktigt vad som är orsaken till det är svårt att säga. Till viss del tror vi att uttrycket rehabiliteringsansvar bidragit. Vi anser därför att ordet rehabilitering måste bytas ut och att arbets- givarens rehabiliteringsansvar istället ska kallas arbetsgivarens ansvar för åtgärder på arbetsplatsen för att betona att det är insat- ser som syftar till återgång hos nuvarande arbetsgivare som avses. De insatser som kan bli aktuella är vanligtvis arbetsträning, anpassning av arbetsplats och arbetsuppgifter, omplacering samt utbildning till annat arbete hos arbetsgivaren. Det ska i första hand handla om insatser som syftar till återgång till tidigare arbets- uppgifter men om det inte är möjligt eller lämpligt kan det också handla om andra arbetsuppgifter hos nuvarande arbetsgivare. För den som har en arbetsgivare med flera arbetsställen kan det också handla om att få insatser som gör det möjligt att kunna arbeta på annat arbetsställe hos samma arbetsgivare. Även insatser från före- tagshälsovården kan vara aktuella. Arbetsgivaren ska däremot inte vara skyldig att finansiera utredningar för att fastställa arbetsför- måga eller behov av rehabiliteringsinsatser och inte heller insatser av medicinsk rehabilitering, eftersom detta enligt vårt förslag är ett uppdrag som hälso- och sjukvården ska ha. Genom att låta omfattningen av arbetsgivarens ansvar regleras av arbetsmiljölagens regler om arbetsanpassning och Arbetsdomsto- lens praxis rörande uppsägning av arbetstagare med nedsatt arbets- förmåga, får man ett sammanhållet regelverk kring arbetsgivarens ansvar för aktiva åtgärder. 12TP PT Prop.1990/91:141 s. 42. 13TP PT A. prop. 25.3.4Personer i behov av annat arbete Personer som bedöms ha en arbetsförmåga som med eller utan extra insatser kan tas tillvara i ett annat arbete ska även i fortsätt- ningen få stöd av Arbetsförmedlingen enligt det avtal som Försäk- ringskassan och ingår. De insatser som kan bli aktuella ska finansieras inom ramen för de av sjukpenninganslaget som kan använda till olika samverkansinsatser (för mer information hänvisas till kapitel 13). Då en plan för åtgärder på arbetsplatsen visar att möjligheterna på arbetsplatsen är uttömda ska , om man bedömer att det finns en arbetsförmåga att ta tillvara, precis som aktualisera ärendet hos Arbetsförmedlingen. Om vi utgår ifrån att arbetsgivaren ska ha ansvar för insatser som syftar till återgång till tidigare arbetsgivare och hälso- och sjuk- vården för de medicinska insatserna, vilka insatser blir då över? köper, ensam eller tillsammans med arbetsgiva- ren, åtgärder som i redovisning betecknas aktivering. Som vi fått det beskrivet av handlar aktivering främst om arbetsvägledning, arbetsträning och karriär- planering men även olika typer av motivationshöjande åtgärder kan ingå. Aktivering innehåller också insatser med fokus på ökad själv- känsla och ett ökat välbefinnande i största allmänhet. Huruvida dessa insatser främst erbjudits personer som behöver ett nytt arbete eller personer som förväntas återgå till tidigare arbetsgivare vet vi inte. För den som har en anställning att återgå till efter viss anpass- ning av arbetsuppgifter eller arbetsplats ser vi inte behov av att ovanstående typ av insatser ska erbjudas externt. Det bör ingå i arbetsgivarens ansvar att diskutera önskemål om andra arbetsupp- gifter och arbetsträning under pågående anställning och i den mån ytterligare stödinsatser behövs, och dessa insatser inte ligger inom hälso- och sjukvårdens ansvar, bör arbetsgivaren kunna ta hjälp av företagshälsovården. Vi vet av de uppföljningar som gjorts av effekterna av olika typer av rehabiliteringsåtgärder att utbildning är den insats som ger bäst effekt både på kort och på lång sikt. Arbetsgivarens ansvar för den anställdes kompetensutveckling och utbildning bör ha samma omfattning som har kommit till uttryck i Arbetsdomstolens praxis rörande tillämpningen av lagen (1982:80) om anställningsskydd. När det handlar om en utbildning som syftar till ett arbete hos en annan arbetsgivare så är det en fråga för det tidigare redovisade samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och och där finansieringen regleras i ett avtal mellan myndigheterna. kan bevilja rehabiliteringsersättning och inom denna tidsram torde de flesta utbildningar rymmas. Vi vill dock peka på ett problem i sammanhanget. Personer som är beredda att på egen bekostnad satsa på en rejäl kompetenshöjning i form av en flerårig utbildning för att kunna få ett (annat) arbete man klarar av med tanke på sitt funktionshinder, har svårt att finansiera en utbildning på grund av Centrala () regelverk med avtrappade lånemöjligheter för personer . Detta är ett hinder för äldre i behov av omskolning på högskolenivå. 25.3.6Behövs det ett skydd för kostnader som annars kan bli orimliga för arbetsgivaren? Vi vet inte hur stora kostnader arbetsgivare har för rehabilitering och anpassning av arbetsplatsen för den som ska återgå i arbete. De enda uppgifter vi har är kostnad och de kost- nader arbetsgivaren har då arbetsgivaren och delar på kostnaderna. Om arbetsgivarens ansvar begränsas till insatser på arbetsplatsen borde det dock som regel inte handla om särskilt stora kostnader. Arbetsgivaren har möjlighet att få vissa anpassningskostnader ersatta enligt en förordning om bidrag till arbetshjälpmedelTPF14FPT. För- ordningen ger möjlighet att då det finns synnerliga skäl överskrida den gräns på i bidrag som normalt är taket. Ett sådant skäl är att individen riskerar arbetslöshet om inte arbetsplatsen 14TP PT Förordningen (1991:1046) om ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) allmän försäkring i form av bidrag till arbetshjälpmedel. anpassas och denna anpassning är förenad med en hög kostnad. Denna möjlighet utnyttjas dock endast i liten omfattning. Vi anser inte att lagstiftningen behöver innehålla något extra skydd mot höga kostnader. Däremot bör det stå arbetsgivare fritt att om de så önskar teckna en försäkring på den privata marknaden för att på så sätt skydda sig mot okända kostnader för rehabiliter- ingsåtgärder. Vårt förslag innebär i korthet 260 000 rehabiliteringsutredningar ersätts med ungefär 125 000 planer för åtgärder på arbetsplatsen. Detta ger en besparing på med 22 årsarbetare eftersom arbete med att påminna om rehabiliteringsutredningar minskar. Motsvarande besparing på arbetsgivarsidan beräknas till 250 års- arbetare. särskilda medel slopas. Detta ger en minskad administration på motsvarande 66 årsarbetare. De särskilda medlen överförs som en förstärkning till hälso- och sjukvården. En förseningsavgift införs. Eftersom det är en sanktion som en arbetsgivare helt kan undvika gör vi ingen konsekvensanalys av denna avgift för arbetsgivare. ska fatta beslut om förseningsavgiften. Avgiften ska betalas till . Beslut om förseningsavgift kan överklagas till länsrätten. Den ökade administrationen av förseningsavgift hos Försäk- ringskassa, länsstyrelse och länsrätt täcks väl av de besparingar som görs inom . Vårt förslag ger inga negativa effekter för småföretag. Vårt förslag har inte heller någon negativ effekt i ett jämställd- hetsperspektiv. Gällande lagstiftning föreskriver att en rehabiliteringsutredning alltid ska upprättas av arbetsgivaren då ett sjukfall pågått . var 261 500 anställda sjukskrivna i och arbetsgivaren borde således i samtliga dessa fall ha upprättat en rehabiliteringsutredning och lämnat till Försäkrings- kassan. var 125 700 anställda sjukskrivna . Vårt förslag innebär volymsiffror att drygt 260 000 rehabiliteringsutredningar ersätts med knappt hälften, cirka 125 000, så många planer för åtgärder på arbetsplatsen. eller den anställde ska kunna begära att en plan upprättas . Det finns ingen anledning att tro att eller den anställde kommer att begära att det upprättas planer i andra sjukfall än där man befarar att sjukfallet blir långt om inga åtgärder vidtas. Det torde därför inte innebära att det totalt sett blir fler planer än de 125 000 vi nämnt ovan, utan att vissa planer kommer att upprättas än dag 90. Enligt en rapport från NUTEKTPF1FPT går det åt att fylla i blanketten för en rehabiliteringsutredning. Till detta kommer för att samla in information för att kunna upprätta rehabiliteringsutredningen. Genom att antalet ifyllda blanketter enligt vårt förslag kommer att halveras jämfört med de krav som gällande regelverk ställer så sparar arbetsgivarsidan 250 årsarbetare, eller , enligt den beräkningsmodell som används i Nuteks rapport. Vi har då inte räknat in de som informationsinsamlingen tar eftersom arbetsgivarens ansvar att fortlöpande föra ett samtal med den anställde om hur denne ska kunna återgå i arbete inte berörs av vårt förslag vilket vi också utvecklat i kapitel 22. Planen ska redovisa samtliga insatser på arbetsplatsen som gjorts eller planeras för att underlätta för den anställde att återgå i arbete. Den ska vara tidsatt och även innehålla uppgifter om hur planen ska hållas uppdaterad. En plan för åtgärder på arbetsplatsen är inte detsamma som en rehabiliteringsutredning. Vår bedömning är dock att tidsåtgången bör bli ungefär densamma. En plan för åtgärder på arbetsplatsen ska inte förväxlas med arbets- givarens ansvar att hålla kontakt med den anställde under sjukskriv- ningstiden. Arbetsgivaren är skyldig att så snart det är möjligt påbörja anpassnings- och rehabiliteringsinsatserTPF2FPT och på den punkten föreslår vi ingen ändring. 1TP PT Mätning av företagens administrativa kostnader på arbetsrättsområdet, R2006:03. 2TP () 1994:1 § 5. Vårt förslag berör endast anställda sjukskrivna och vi tar inte ställ- ning till hur ska handlägga ärenden som rör per- soner som är arbetslösa, egenföretagare eller studerar etc. De för- ändringar vi föreslår får således bara konsekvenser för en del av arbete inom ohälsoområdet. har i uppdrag att bevaka att rehabiliterings- utredningen inkommer , att påminna arbetsgivaren om detta och att ta kontakt med om en utredning trots påminnelse inte kommer in. har också i uppgift att upprätta en rehabiliteringsplan om den sjukskrivne ska delta i åtgärder som ger rätt till rehabiliteringsersättning. Insatsen att bevaka att underlag i form av plan för åtgärder på arbetsplatsen inkommer från arbetsgivaren minskar i samma omfatt- ning som arbetsgivarens ansvar att upprätta dokumentet, dvs. en halvering jämfört med dagens situation. Enligt ska man lägga motsvarande 44 årsarbetare på att påminna om rehabiliteringsutredningen, en halvering innebär således att denna arbetsinsats motsvarar 22 årsarbetare. kommer dock fortfarande att ha kvar sitt samordningsansvar och ska se till att de insatser som ska genom- föras på arbetsplatsen går i takt med eventuella medicinska åtgär- der. ska också som tidigare ta ställning till indivi- dens rätt till ersättning som åtgärder pågår (sjukpen- ning eller rehabiliteringsersättning i form av rehabiliteringspenning och särskilt bidrag). Vi föreslår att en särskild förseningsavgift ska tas ut då en arbets- givare inte lämnat in en plan för åtgärder på arbetsplatsen till . Eftersom det är rimligt att utgå ifrån att arbetsgivare kommer att följa lagen så finner vi ingen anledning att göra någon kostnadsberäkning kring avgiften. Arbetsgivaren kan genom att ge in planen helt undvika avgiften. ska bevaka att arbetsgivarens plan för åtgärder på arbetsplatsen kommer in och om så inte sker ska Försäk- ringskassan besluta om en förseningsavgift. Om en arbetsgivare underlåter att komma in med en plan ska fatta beslut om förseningsavgift. Efter det att avgiftsbeslutet med- delats ska arbetsgivaren vara skyldig att betala avgiften som tillfaller staten. Avgiften ska betalas till som redan är betalningsmottagare för t.ex. sanktionsavgifter enligt arbetsmiljölagen. Eftersom vi anser att man måste förutsätta att arbetsgivare kommer att följa lagstiftningen är det svårt att beräkna arbetsinsats för att fatta beslut om försenings- avgift och meddela . ska enligt förslaget vara betalningsmottagare av för- seningsavgifter. Beslutet ska kunna överklagas till länsrätten. Precis som vad gäller del i arbetet med förseningsav- gifter anser vi det vara fel att beräkna omfattningen av länsstyrel- sernas arbete med att ta in avgifter. Vi avstår också från att göra någon detaljerad beräkning av hur mycket statens inkomster skulle öka genom förseningsavgifterna. Vi har inte heller gjort någon beräkning av de ökade kostnaderna för administration inom läns- styrelser och länsrätter men anser att de administrativa besparingar som vårt förslag medför för mer än väl täcker dessa kostnader. 26.2Arbetsgivaren ska ha ansvar för att individen får de åtgärder på arbetsplatsen som denne behöver för att kunna återgå i arbete hos nuvarande arbetsgivare De insatser som kan bli aktuella är framför allt anpassning av arbetsplats och arbetsuppgifter, arbetsträning, omplacering och vissa typer av utbildningsinsatser. Däremot ingår inte externa utredningstjänster för att fastställa individens arbetsförmåga och behov av insatser och inte insatser som har inslag av vård och behandling. I vilken omfattning arbetsgivare helt eller delvis finan- sierat denna typ av insatser har inte gått att fastställa. Samma sak gäller i vilken omfattning helt eller delvis köpt den typ av insatser som arbetsgivaren enligt vårt förslag alltid ska betala. Vårt förslag innebär snarats en begräsning av arbetsgivarens ansvar i och med att utredningar och medicinsk rehabilitering helt ska bekostas av hälso- och sjukvården. Insatser som behövs för att individen ska kunna ta ett arbete hos annan arbetsgivare ska bekos- tas av den samverkan som och Arbetsförmed- lingen bedriver. I de fall individen behöver en anpassning av arbetsplatsen kan den anställde eller arbetsgivaren precis som söka bidrag till arbetshjälpmedel. Sammanfattningsvis medför förslaget enligt vår mening inga ekonomiska eller andra särskilda konsekvenser för arbetsgivare. 26.3Försäkringskassans särskilda medel ska slopas köper utredningsinsatser och olika typer av aktiva åtgärder för (2005). Kostnaderna och antalet köp har sjunkit . anser att det dels beror på att allt fler bedöms ha en arbetsförmåga som kan tas tillvara utan extra insatser, dels att de medicinska underlagen blivit bättre. Vårt förslag bör enligt beräkningar innebära besparingar på motsva- rande 66 årsarbetare.