sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — Pentagons strategi var av allt att döma framgångsrik även om inte alla reportage hade den tendens man hade hoppats på, t.ex. filmades utplånandet av en hel familj av en inbäddad fotograf. byggde mycket av sin rapportering på inbäddade reportrar och nådde stora publikfram- gångar med sitt patriotiska innehåll. I svenska medier förfaller , , vara den enda korrespondent som inbäddades med de amerikanska trupperna (2005:146). Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen Mediernas bild av : civila offer och propagandans genomslag Den svenska medierapporteringen från har studerats av i stort sett samma forskargrupp som också studerade 11 september- attackerna och . Samma frågeställningar och metoder tillämpades i alla tre projekten, vilket ger vissa möjligheter till trendanalys. Dock har projektet om två femdagarspe- rioder som urvalsram till skillnad från de tidigare projekten med en femdagarsperiod. Liksom i de tidigare projekten finner forskarna överdrivna spekulationer och brister i källkritiken även i rapporte- ringen om . Man skärper sin kritik och talar i det senare fallet om att delar av rapporteringen präglas av pseudojournalistik (Nord, Shehata & Strömbäck 2003:117, 118). Det handlar bland annat om att amerikanska elitkällor dominerar i materialet och används okritiskt av medierna. Men det handlar även om att reto- riska figurer som gynnar och krigsalliansen dominerar över sådana som är till nackdel för denna sida i konflikten. Det sam- manvägda resultatet om man tar hänsyn till alla de faktorer som undersökningen av Irakrapporteringen omfattar, är att det finns en pro-amerikansk tendens i journalistiken. (Nord, Shehata & Ström- bäck 2003:113) Emellertid menar författarna att man inte därav kan dra slutsatsen att det förekommer ett systematiskt gynnande av proamerikanska synpunkter, utan att obalansen snarare förklaras av journalistikens rutinmässiga prioritering av sådana händelser som är konkreta, näraliggande och relativt enkla och billiga att bevaka samt av supermaktens överlägsna information- och pro- pagandaresurser (Nord, Shehata & Strömbäck 2003:113; jfr. Inte heller ska man av resultaten dra den förhastade slutsatsen, betonar forskarna, att rapporteringen utmärks av en antimuslimsk eller antiirakisk tendens: Något stöd för att journalistiken skulle utmåla muslimer som fanatiker eller den muslimska världen som ett hot mot västvärlden finns inte. (Nord, Shehata & Strömbäck 2003:113) Det finns som nämndes ovan en trend i krigsjournalistiken mot allt större fokus på civilbefolkningens lidande om man jämför –1991 med . Denna trend bekräftas också för det kortare tidsintervallet mellan och . Enligt Nords mfl:s resultat ökar uppmärksamheten på temat krigets civila offer från att vara tämligen obetydligt under första dagar till att bli ett av de mest framträ- Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen dande under (Nord & Strömbäck, 2002: 118 tab. 30; s. 120 31; resp. Nord, Shehata & Strömbäck 2003:56 tab.5.1; 58 tab. 5.2). I kvantitativa termer är det inte frågan om stora förändringar utan om en ökning från ett par procent till av totala antalet artiklar/inslag. Det framgår vidare av resultaten att irakiska medborgare som ögonvittnen eller drabbade spelar en relativt underordnad roll som källor i de studerade medierna. Medan amerikanska officiella källor förekommer i var fjärde artikel eller tv-inslag innehåller endast knappt var tionde irakiska medbor- gare som källor (Nord, Shehata & Strömbäck 2003:65, 73). Om man höjer blicken och ser på hur civilbefolkningens situation och krigsoffer uppmärksammas i ett internationellt och jämförande perspektiv är det för det första klart att det förekommer relativt stora skillnader och för det andra att uppmärksamheten varierar beroende på avstånd och involveringsgrad i förhållande till kon- flikten. Exempelvis fokuserade svenska och norska tidningar under betydligt mer på civilbefolkningens situation än ameri- kanska (Nohrstedt 2001:196,198). Och i samband med inledning visar exempelvis en brittisk studie att tysk television ägnade betydligt mer utrymme åt irakiskt lidande jämfört med offer på alliansens sida, medan den amerikanska massively favoured attention to coalition casualities och BBC ägnade något mer uppmärksamhet åt alliansens förluster än åt ira- kiska, men med betydligt mindre marginal än i ABC (Tumber & Palmer 2004:97). Hur detta mönster ska tolkas i relation till andra- fieringens mekanismer återkommer jag till nedan. Mot bakgrund av de amerikanska elitkällornas dominans är det knappast förvånande att undersökningen av de svenska mediernas bevakning av konstaterar en proamerikansk tendens i materialet (se ovan). En fråga som forskargruppen med i spetsen inte analyserar närmare, men som onekligen har visst både teoretiskt och praktiskt intresse, är huruvida denna proamerikanska tendens är i tilltagande i svenska mediers krigsjournalistik. Det finns inte något fullständigt underlag i deras två rapporter för trendanalys i denna del, men redovisningarna av retoriska figurer förefaller vara jämförbara för och . En bearbetning av deras data pekar här på att tvenne tendenser. Jäm- fört med bevakningen av det tidigare kriget har, för det första, pro- amerikanismen ökat i samband med och, för det andra, har den antimuslimska tendensen också ökat. Dessa trender är robusta i så måtto att de gäller såväl för tv-inslagen som för tid- Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen ningsartiklarna (bearbetning av data hos Nord & Strömbäck 2003:139, tab.43 resp. Nord, Shehata & Strömbäck 2003:91, tab. 5.27). Globaliseringsprocessernas allmänna utbredning och inte minst det allt intensivare internationella utbytet av nyheter och andra medieprodukter aktualiserar frågor angående det globala medie- landskapets betydelse för hur krig rapporteras i olika länders medier. Vilken betydelse har det t.ex. för nyhetsförmedlingen i olika delar av världen att amerikanska medier har en dominerande ställning på den alltmer globaliserade mediemarknaden? Innebär den också en dominans ideologiskt och politiskt genom den makt över opinionsbildningen som denna ställning skulle kunna inne- bära? Frågorna är kontroversiella och anknyter till tidigare kontro- verser om den internationella informationsvärldsordningen inom och teorin om kulturimperialism (1998; 2005; McPhail 2002). Proamerikanismen i de svenska mediernas rappor- tering från förklaras som nämnts av Nord m.fl. som ett resultat av de informationsresurser som supermakten kan mobilisera. Hur ser det då ut i andra länders medier? Finner man samma proamerikanska tendens i t.ex. afrikanska och arabiska medier? Bristen på systematiska komparativa studier gör det svårt att ge definitiva svar, men den tillgängliga forskningen ger en splittrad bild där inflytandet från amerikanska källor och propa- ganda varierar mellan olika typer av medier och journalistiska gen- rer. Sålunda tyder ett par afrikanska studier av Ugandiska respek- tive Sydafrikanska mediers bevakning av på att kritik mot och krigsalliansen var framträdande i ledare och kom- mentarer, medan nyhets- och bildmaterialet hade en mer proameri- kanska prägel (Mucungunzi 2005; Kupe & 2005). är det tydligt att förekomsten av panarabisk press, t.ex. den Londonbaserade al-Hayat, och de nya arabiska satellit-tv- kanalerna som al-Arabiyya, och al-Jazeera har medfört både en USA-kritisk bevakning med fokus på amerikansk hege- moni i och att televisionen i flera arabiska länder bli- vit mindre beroende av CNN och BBC-World (El-Bendary 2005; El Gody 2005). Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen Mediernas villkor, självkritik ock reflexivitet som teman i medierapporteringen I anslutning till –1991 kom krigsjournalistikens villkor att uppmärksammas i medierna på grund av de restriktioner och manipulationer som vidtogs för att kontrollera rapportering. Det hävdades att detta ämne fick exceptionellt stort utrymme i mediebevakningen (1992). Det handlade dock inte om någon kvantitativt sett dominerande plats och tillgängliga data tyder på att endast någon enstaka procent av rapporteringen handlade om mediernas villkor. Endast de amerikanska medierna ägnade något större uppmärksamhet eller av artiklarna åt detta ämne (Nohrstedt 2001:196, tab. 4). Även om jämförelser mellan olika undersökningar med varierande metodik är osäkra torde det ge en fingervisning att jämföra studierna av och . Resultaten indikerar att uppmärksamheten på mediebe- vakningens villkor ökade relativt kraftigt från till (från ett par till i pressmaterialet) för att återigen minska mellan och (i pressmaterialet), dock utan komma ned i så låga procenttal som var fallet i (Nord & Strömbäck 2002:120, tab. 31 resp. Nord, Shehata & Strömbäck 2003:56, tab. 5.1). Att medierna informerar publiken om krigsjournalistikens villkor är sannolikt viktigt för att undvika övertro på sanningshal- ten och fullständigheten i rapporteringen. Det kan bidra till ett mer kritiskt förhållningssätt och kanske även ökad förmåga att bedöma vilken information som ej kommer fram i nyhetskanalerna och vilka sakförhållanden som därmed inte blir belysta. Men denna form av självkritisk redovisning är också viktig ur professionens synvinkel. Det handlar om att reflektera över relationen mellan yr- kesidealen och de praktiska resultaten, dvs. i vilken utsträckning man lyckas leva upp till de professionella anspråk som uttrycks i etiska ideal och normer. Genom att tematisera detta också i sam- band med den dagliga nyhetsrapporteringen förhindras att dessa frågor förvisas till interna nämndsammanträden och yrkesklubbar, vilket torde bidra till att de hålls levande i verksamheten. Det är således en reflexivitet med dubbelriktad betydelse både för yrkes- utövarna och publiken. Den torde därmed också kunna vara en indikator på förändringsbenägenheten och lyhördheten för medie- kritik inom medieföretagen och journalistprofessionen. Globalise- ringen har av vissa forskare på teoretiska grunder antagits mer eller Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen mindre automatiskt leda till ökad reflexivitet generellt sett (Hjar- vard 2001:24–25. Mot den bakgrunden kan det vara av intresse att diskutera om detta gäller krigsjournalistiken och i vilka former självkritiken och reflexiviteten kommer till uttryck i mediediskursen. Även här finns det troligen anledning att skilja mellan olika medietyper, genrer samt mellan text och bild. I kommentarer och analyser förekom- mer av och till att krigsjournalistikens svårigheter och utsatthet tematiseras. Också på nyhetsplats behandlas numera som regel propagandan och försöken att manipulera mediebevakningen även om det som tidigare påpekats inte handlar om någon särskilt omfattande uppmärksamhet. I en näranalys av pressmaterial från har jag funnit att de undersökta svenska tidningarna – , och – i nyhetstexterna om och anklagelser mot , för innehav av massförstörelsevapen och kopplingar till terrorattackerna 11 sep- tember, behandlades påfallande kritiskt och att de kontrasterades mot olika expertuttalanden vilka ifrågasatte beskyllningarnas san- ningshalt och bevisens hållbarhet. Men i det visuella materialet byggde rapporteringen i markant stor utsträckning på att beskyll- ningarna var belagda. Grafiska illustrationer visade t.ex. på kartor hur skulle kunna attackera grannländerna med gasförsedda medeldistansrobotar mm. Stort uppslaget var också spekulationerna om hur befolkningarna i angränsande länder skulle komma att drabbas. Och alldeles särskilt stor uppmärksamhet äg- nades åt svenskar som befann sig i området och de risker de utsat- tes för givet det förutsatta irakiska innehavet av massförstörelseva- pen. De självkritiska reflexioner som kommer till uttryck i kom- mentarerna beträffande brister i rapporteringen handlar över huvud taget inte om dessa visuella framställningar och har genomgående karaktären av försäkringar till läsarna att eventuell desinformation oskadliggörs genom källkritiska deklarationer och förlitande på flera källor. Liksom i ett par av de ledande amerikanska tidningarna, och , som efter något uppseendeväckande medgav att de vilselett sina läsare genom okritisk förmedling av Bush-administrationens anklagelser, döljer inte de svenska tidningarna att krigsrapporteringen är förknippad med problem. Men dessa diskuteras i allmänna ordalag och utan att medierna någonsin seriöst och konkret redogör för vilka misstag man gjort och vad de betytt för sakligheten och tillförlitligheten i krigsjournalistiken. Mot den bakgrunden kan det konstateras att Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen också för de svenska tidningarna gäller att självreflexiviteten gör halt innan lönsamheten och den egna trovärdigheten sätts på spel (Nohrstedt 2005). Det visuella berättandet i medierna och medlidandet Det visuella materialet i krigsjournalistiken har blivit allt mer bety- delsefullt och därmed också omstritt och utsatt för manipule- ringsförsök. hävdar att under fick Pentagon att prioritera ackreditering av kvällstid- nings- och tv-korrepondenter före reportrar från kvalitetspressen eftersom dessa medier var mer påverkbara och mottagliga för det visuella material som militären tillhandahöll (Knightley 1991). I samband med kom foton på dödade civila, bland annat barn, och intervjuer med att få stor sprid- ning i internationella medier, vilket fick Bush-administrationen att reagera med pårtcykningar. Condoleeza uppmanade de ameri- kanska medierna att inte sända videointervjuerna med bin Laden eftersom de påstods kunna innehålla hemliga meddelande till terro- ristceller i väst (2003:37). Och inom t.ex. CNN gick det ut direktiv att bilder på civila offer skulle balanseras med påminnelser om offren från terroristattackerna (2002). I en undersökning av rapporteringen i svenska medier om tre speciella händelser under , varav den första handlade om att några amerikanska fångar och dödade soldater på alliansens sida visades upp i medierna, den andra om fritagningen av och den tredje om den störtade statyn av , konstaterar att fotografierna förmedlar ett mer entydigt och proamerikanskt budskap än texterna (An- dén-Papadopoulos 2005:144). Bilderna på hur amerikansk militär torterade irakiska fångar i är ytterligare exempel på genomslagskraften hos det visuella berättandet i krigs- journalistiken. Det är heller ingen tvekan om att just den visuella framställningsformen varit särskilt viktig i ambitionen att doku- mentera krigets sanna ansikte – det är genom foton med döda kroppar samt närbilder på lidande och sörjande människor som journalisterna gestaltar hur civilbefolkningen drabbas av kriget (2004). Medlidandet appelleras och anti-krigsopinionen stärks, vilket ur krigspropagandasynpunkt kan vara svårt att han- tera. Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen Är Vi alla irakier? Oavsett om det är just det visuella materialet eller annat i krigsrap- porteringen som framkallar medkänsla med offren är det signifika- tivt för populärpressen att den ger stor resonans åt dessa känslor i sin journalistik. som har t.ex. drivit insamlingskampanjer för offren i de senaste krigen. När i en extraupplaga i samband med invasionen av 2003 toppar en ledare med rubriken är vi alla irakier är det en direkt parafras på samma tidnings rubrik efter och en tydlig markering av att i varje fall irakierna i allmänhet inte kunde göras ansvariga för terrordåden arton månader tidigare. Detta är otvivelaktigt ett ovanligt diskursivt inkluderande av ett avlägset och lidande folk i den egna kollektiva gemenskapen. Frå- gan är bara vilken betydelse det ska tillmätas i praktiken. Är det uttryck för att andrafieringen av människor med annan etnicitet upphört och att en icke-diskriminerande medkänsla har tagit över? Tyvärr är detta knappast fallet. Må vara att proklamerar att vi alla är irakier då de utsätts för massiva bombanfall – shock and awe som Rumsfeldt kallade det när han hävdade att anfallet skulle bli så massivt att motståndet skulle bry- tas – men alla irakier är förvisso inte Vi i krigsjournalistiken. Åtskilliga exempel visar att medierna räknar förluster på olika sätt därför att man låter sig förledas av den politiska logik som säger att också måttliga förluster av amerikanska liv kan ändra opinionsläget i . Följaktligen redovisas så gott som varje enskild amerikansk soldat som stupat medan irakiska liv summeras i tio-, hundra- eller tusental. Förlitande sig på uppgifter håller också svenska medier noggrann räkning på amerikanska döda som man nöjer sig med grova uppskattningar när det gäller dödade irakier. Denna selektiva matematik blir särskilt påfallande när de ameri- kanska styrkorna av uppenbara skäl helst ser att journalisterna tit- tar bort som i fallet med massakrerna i . På en internationell tribunal i redovisades vittnesmål om krigsförbrytelser begångna av ockupationstrupperna och bland annat användning av illegala vapen som klusterbomber, napalm och kemiska vapen samt hur amerikanska styrkor angrep sjukhus och dödade både läkare och civila i samband med Falluja-operationerna då de tog en fruktansvärd hämnd för skändningen av fyra amerika- ners kroppar som brända och sönderslitna hängdes upp för allmänt beskådande på en bro i (2005; Medialens webbplats). Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen I likhet med t.ex. BBC valde svenska medier att titta åt annat håll och ägnade knappast någon uppmärksamhet åt tribunalen som erbjöd en chans att kompensera tidigare brister i rapporteringen. På vilket sätt positionerar medierna hemlandets kollektiva gemen- skapen visavi parterna i samband med ? I nyhetsmedier- nas kognitiva förmedling mellan det internationella skeendet på avlägsna platser och publikens lokala och vardagliga tillvaro skapas inte bara kunskap om händelserna långt borta utan publiken invite- ras också diskursivt att förhålla sig till de inblandade aktörerna och folken på vissa specifika sätt. Som läsare, lyssnare och tittare inbjuds vi att inta särskilda positioner i relation till det pågående kriget utan att detta uttrycks direkt. Det förutsätts däremot genom perspektiven i rapporteringen och framför allt i hur den diskursiva konstruktionen av värdigarespektive icke-värdiga offer gestal- tas. I de studier av svenska mediers rapportering som och medarbetare har genomfört är bilden att rapporteringen i övervä- gande grad var pro-amerikansk. Genom jämförelser med samma forskares tidigare undersökningar av rapporteringen från 11 sep- tember och kan det konstateras att den pro-ame- rikanska tendensen i svenska medier har ökat med den anti-muslimska tendensen. bör dessa resul- tat tolkas med försiktighet eftersom urvalet begränsas till de mest intensiva faserna av det direkta krigsförloppet där medierapporte- ringen, enligt annan forskning (1994; Nohrstedt 2001), är mest mottaglig för krigspropagandan från den starkare parten, dvs. Och det råder inget tvivel om att resultaten hade sett annorlunda ut om man hade haft fler undersökningsperioder och t.ex. tagit med rapporteringen från debatterna i som föregick (Nohrstedt & 2005). Men med denna reservation är det en viktig slutsats att den amerikanska supermaktens krigspropaganda har stärkt sitt grepp om den inter- nationella medierapporteringen, inkl. de svenska mediernas, om man begränsar sig till rapporteringen om det mili- tära händelseförloppet. Med ett bredare perspektiv på krigsjournalistiken i svenska medier efter är det sannolikt troligare att pro-ameri- Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen kanismen har avtagit än ökat. Det finns flera skäl till en sådan slut- sats. Allmänt sett tenderar medierna att vara följsamma till den nationella utrikespolitiken i hemlandet och det talar för att svenska medier var mindre kritiska gentemot i samband med Afghani- stankriget än under , eftersom det internationella sam- fundet uttryckte förståelse i det förra fallet men inte i det . Tvärtom var kritiken hård mot krigspolitik mot både från merparten av medlemmar och ledande euro- peiska politiker. Även den svenske statsministern tog avstånd från invasionen av . Vidare speglade de svenska medierna protes- terna mot kriget och tog själva aktivt del i fredsmanifestationerna. Exempelvis i form av ledarartiklar som uppmanade till besinning och att låta vapeninspektionerna få mer tid. Eller med och löpsedlar som var utformade för att användas som plakat i demonstratio- nerna. Detta påverkade också nyhetsrapporteringen i den svenska pressen som var klart kritisk mot försök att övertyga Säker- hetsrådet och den internationella opinionen om massförstö- relsevapen och inblandning i terrorattackerna . En viktig förklaringsfaktor till de svenska mediernas kritiska hållning gentemot den av dominerade krigsalliansens politik är en professionell strävan att skildra krigets sanna ansikte för att därigenom undvika att bli ett redskap för krigspropagandan. Den journalistiska fokuseringen på krigens civila offer har av allt att döma ökat sedan –1991 och innebär att irakiska civila konstruerades som värdiga offer i i en utsträck- ning som aldrig var fallet i samband med . Och att en ledande tidning som väljer en rubrik på sin huvudledare, må vara i en extra-upplaga, som uppmanar publiken att identifiera sig med den utsatta irakiska befolkningen är unikt inom den svenska pressen som markering av engagemang för ett lidande folk i tredje världen. Inte bara i svenska medier var kritiken mot krigsalliansen bety- dande. Särskilt stark var den i tredje världens länder. Studier av afrikanska medier tyder emellertid på att detta främst får genom- slag i ledarartiklar och i kommenterande artiklar, medan nyhets- materialet och den visuella rapporteringen hade mer pro-ameri- kansk tendens. Men oavsett detta råder ingen tvekan om att sym- patin för och medkänslan med den lidande irakiska civilbefolk- ningen var stor i Tredje världens länder. Till detta bidrog inte minst de nya arabiska satellit-tv-kanalerna med al-Jazeera som ledande konkurrent till CNN. Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen Det visuella berättandet har uppenbarligen fått en allt starkare ställning i dagens medielandskap såväl internationellt som natio- nellt. Det är inte bara i afrikanska medier som det finns anledning att skilja på tendenserna i det textade respektive det visuella mediematerialet. En analys av mediereflexiviteten i svenska tid- ningar tyder på att just det visuella materialet är känsligt för propa- gandamanipulationer från den mediemaktmässigt starka super- makten . Visuell rapportering har särskilt stark emotionell påverkanseffekt på publiken – bilder på krigets offer engagerar och stannar kvar i medvetandet och utgör sannolikt den viktigaste käl- lan till identifiering med den drabbade befolkningen. Detta gör det visuella berättandet om krig till en betydelsefull och omstridd ter- räng i propagandakriget. Konsekvenserna för krigskorresponden- ternas säkerhet är allvarliga, vilket jag strax ska återkomma till. Försök till slutsatser: Krigsjournalistiken och den strukturella diskrimineringen I det här kapitlet har jag försökt illustrera krigsjournalistikens institutionella beroenden för att därigenom bidra med utgångs- punkter för att förstå dess betydelse för diskrimineringen. Förvisso är krigsjournalistiken ett specialfall främst beroende på de närmast gränslösa och uppenbara försöken från parternas sida att påvverka rapporteringen i medierna. Men de institutionella beroendeförhål- landena i väpnade konflikter är i princip inte annorlunda än i andra sammanhang – de är bara mer framträdande och lätta att genom- skåda. Nyhetsjournalistiken är utlämnad åt källor för sin tillgång på information. Politiker och myndigheter har förhållandevis lätt att få ut sina budskap. Och ju större deras makt, desto större är deras inflytande på medieinnehållet. Andra beroendedimensioner är ägarinflytande och anpassning till vissa politisk-ideologiska ramar.