sou · GUB330 · 2007-01-01 00:00:00 — ), och i dessa fall får diskussionen sägas röra huruvida gruppspecifik positiv särbehand- ling skall ges. Detta gör frågorna avsevärt öppnare än de under (a- b).57 Det sagda hindrar emellertid inte att också domstol kan ta ställning till frågorna (kommer det ett mål kan den vara tvungen). Domstolen lär då göra ungefär vad lagstiftaren skulle ha gjort. Det naturliga sättet att handskas med denna typ av fall bör då vara att diskutera huruvida beteendet i fråga kan anses vara socialadekvat eller ej, vilket om frågan besvaras jakande medför att det, allt sam- mantaget, anses rättfärdigat. Utfallet i domstolen får då en mer generell verkan än i de fall som berörts tidigare. Det handlar inte bara om huruvida just den här sikhen har rätt eller inte rätt att bära kirpan offentligt: det handlar om alla sikher i landet. Exemplen under (a-d) är tänkta att visa på de stora olikheterna mellan olika frågor (alla inom ramen för prövningen av individuellt ansvar) i vilka kultur görs gällande och kan spela roll. Kultur och individuellt ansvar får inte diskuteras i klump och besvaras med hjälp av en generell regel. Därför bör heller inte ett fristående kulturellt försvar – i form av ett eget lagrum, där alla invänd- ningar som har att göra med kultur skulle samlas och prövas – införas. Även personer är partikulära. För att knyta an till vad som sades rörande bl a sikher under (d): andra fall, under (a-c), handlar om att bedöma enskilda personer och deras individuella klander- värdhet. Att envar individ skall ha rätt att bedömas utifrån sina egna förutsättningar är ju också en viktig del av själva motiveringen till varför kulturella försvar ö h t bör tillåtas. Men denna strävan efter individualisering får inte gälla bara i den tilltalades relation till den svenska straffrättsordningen: den måste i lika hög grad gälla i bedömningen av relationen mellan den tilltalade och den andra kultur vars påstådda mönster den tilltalade åberopar. Det bör ald- rig vara tillräckligt eller ens ges ett direkt värde att viss tilltalad, utöver att styrka att den på något mer eller mindre formellt sett tillhör viss kultur, blankt åberopar att personer från denna kultur är och gör si eller så i förhållande till viss problematik: detta skulle leda in i en farlig essensialisering. Värdet av sådan bevisning bör 57 Denna typ av rättfärdigande-argumentation kan givetvis också föras fram i mer kontroversiella sammanhang. T.ex. kunde någon mena att det är rätt enligt viss kultur att slå sin partner, aga sitt barn osv, och att detta är något som den svenska rättsordningen borde tillåta medlemmar i den kulturen. "Kulturella försvar", likhet och diskriminering bara kunna vara medelbart, i bevisningens egenskap av information i ljuset av vilken den tilltalade, tillsammans med annan relevant information, bör betraktas. Utmaningen för rättsordningen är att hitta en farbar väg mellan å ena sidan hävdandet av envar persons totala unicitet och frikopp- ling från alla (nuvarande och tidigare) sammanhang, något som be- traktat som empirisk utsaga framstår som absurt, å andra sidan hävdandet av en djupgående kulturell determinism som på ett mot- satt sätt ser individen som helt fångad av dessa sammanhang. Det är när det gäller frågor om personligt ansvar i straffrätten viktigt att betona de dubbla riskerna, en i vardera ytterkant av spektrumet: å ena sidan en alltför långtgående essensialisering av andra kulturer (se exempelvis vad de korta rättsfallsbeskrivningarna i början av avsnittet om Kulturella försvar inbjöd till! ), å andra sidan den dis- kriminering som blir resultatet när det låtsas (önskas) att gruppba- serade, exempelvis kulturella, skillnader inte existerar. Vänder vi oss till domstolen, till den svenske domaren, är det givetvis rimligt att tro att en hel del av dennes föreställningar om verkligheten beror på att den också är en individ, personen , personen osv, inte bara en svensk domare. Men något signifikant delas säkerligen, både av svenskarna som grupp och av andra grupper, även om det är olämpligt att strukturera det i termer av vi och dom, och ur ett straffrättsligt perspektiv kan sådant behöva beaktas. Det socialt-tekniska betraktelsesättet är generaliserande och typise- rande och därför en smula omänskligt. Ritbrädet och dragstiftet är ra- dikaliserande. När man börjar arbeta med medeltal och indexserier, mister man så många hänsyn.58 Ovan berördes de öppet framförda argumenten hos motståndarna till en ökad öppenhet mot kulturella försvar. Det framgår dock rätt tydligt att bakom de skilda argumenten hos respektive åsikts- riktning finns något outtalat men gemensamt annat: en primitiv hållning som kort sagt går ut på att majoriteten, de som var här först, i någon relevant bemärkelse tänks äga landet och har en mycket långtgående rätt att skydda sig mot det som kommer ut- 58 (1932) s 28. "Kulturella försvar", likhet och diskriminering Det svenska (eller föreställningar om det) har i enligt denna åsikt en rätt att mycket tydligt regera. Invandraren tänks fullständigt anpassa sig. Ingenting motsvarande gäller för majoriteten. Seden är satt en gång för alla, och den som kommer ny får ta den, oavsett om det (som emellanåt när det gäller skev tillämpning av reglerna i straffrättens allmänna del) innebär en dis- kriminerande behandling av nykomlingen. Vad en kongoles tänker, tror och uppfattar må vara av intresse i , här är det det inte. Det behöver sättas gränser för vilket utrymme denna åskådning ges. En möjlig distinktion för gränssättande i straffrätten är den mellan individuellt ansvar och kriminalisering. Det kan hända att majoritetssamhället menar att alla icke-svenska sedvänjor borde arbetas bort. Spelrummet för sådant när det gäller kriminalisering kanske kan vara rätt stort (beroende på vilken politisk ideologi som sitter vid makten). Spelrummet måste i vart fall, relativt sett, vara väsentligt mindre i fråga om personligt ansvar. Där tänks det straf- fas efter förtjänst och klandervärdhet. Skall denna idé upprätthållas får inte klandervärdheten skattas utifrån alltför rigida svenska måttstockar. Den tidigare berörda åsikten att den felaktiga toleran- sens tid nu är förbi uppmuntrar dock domstolarna att avstå från att ifrågasätta det egna och i stället odla svenska glasögon. Friktion uppstår med det avvikande. Den spontana hållningen tycks då vara att se det avvikande som det som (ensamt) produce- rar friktionen. Denna utgångspunkt är sällan försvarbar, ej heller i fråga om kulturella försvar åberopade av enskild tilltalad: det handlar om ett möte, en konfrontation, mellan kulturer. "Kulturella försvar", likhet och diskriminering (2001). Det gränslöst feminina. Kvinnliga kroppar och sexualiteter i rättslig hantering av våldtäkt. I Lövkrona, (red). Mord, misshandel och sexuella övergrepp. Historiska och kulturella perspektiv på kön och våld. Nordic Academic Press. , M.l (2005). Det symboliska objektet. Delen, delandet och den nationella gemenskapen. I de los , mali, (red). Bortom vi och dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. (2001). Culture & Equality. An Egalitarian of Multiculturalism. (2005). Lagom mycket kriminalitet. , J., , M. & , M., C (red) (1999). culturalism Bad for Women? with Respon- dents. (1996). Individualizing through Multicultu- ralism. The Liberals Dilemma. 96 sid 1093-1167. (2001) Culture, Cloaked in Mens Rea. 100 South Quarterly sid 981-1004. Dworkin, R. (1978). I , (red). Pub- lic and Private Morality. (red) (1994). Examining the Politics of Recognition. (2001). rätten att vara olika. (2003). Social Upheaval, History Wri- ting, and the New Public Sphere in . Studies in Politics 92. , H L A (1963). , , and Morality. Univer- sity Press. & Stjernquist, N. (1980). Grundlagarna med tillhö- rande författningar. Jareborg, N. (2001). Lernestedt, C. (2002). I , , (red). Att se och ompröva det in- vanda. Lernestedt, C. (2003a). Problem och principer. "Kulturella försvar", likhet och diskriminering Lernestedt, C. (2003b). för littera- turvetenskap 2003 nr 3 sid 33-56. Lernestedt, C. (2004). Sexualitet är i betraktarens öga? ut- given av juridiska föreningen i , 3-4 2004 sid 398-434. Lernestedt, C. (2005). Principen om likhet inför lagen. Rättsfilo- sofiska perspektiv. I Diesen, , , , & , . Likhet inför lagen. Na- tur och Kultur sid 17-130. Lernestedt, C. & Hamdorf, K. (1999-2000). Sexköpskriminalise- ringen – till skydd av vad? Del I. JT 1999-00 sid 846-858. Lernestedt, C. & Hamdorf, K (2000-01). – till skydd av vad? JT 2000-01 sid 111-131. , J., C (1986). Cultural D.. Viable Doctrine or Wishful Thinking? 9 sid 87-117. Matravers, M. (2000). The Rationale of Co- ercion. Mernissi, F. (2002). Shahrazad reser västerut. Mulhall, S. & Swift, A. (1996). Liberals & Communitarians. (1932). Socialpolitikens dilemma II, Spektrum 1932 häfte 4. Møse, E. m fl (1999). Skall innvandrernes spesielle bakgrunn tas hensyn til i rettsanvendelsen? Forhandlingene ved det 35. nor- diske juristmøtet i 18.-20. 1999. Del 2, sid 757- 793. (1999). Domstolar och etniska hänsynstaganden. SvJT 1999 sid 521-528. Nytt juridiskt arkiv (NJA) 1997 s. 636 Parekh, B. (1996). Minority Practices and Principles of Toleration. 30 sid 251-284. Parekh, B. (2000). Cultural Diversity and Political Theory. Renteln, (2004). The Cultural Defense. Ripstein, (2004). Authority and Coercion. 32 Philosophy & Public Affairs sid 2-35. Shachar, A. (2001). Cultural Differences and Womens Rights. (2000). 20 uppl, Liber Eko- nomi. "Kulturella försvar", likhet och diskriminering Volpp, L. (1994). (Mis)identifying Culture. Asian Women and the Cultural Defense. 17 sid 57- 101. Volpp, L. (1996). Gender, Race, Nation, and the Politics of Multiculturalism. 96 sid 1573-1617. (2002). The Logic of Cultural Ac- comodation. 59 sid 3-34. , M., S (2002).Criminal , Democratic Fairness, and Cultural Pluralism. The Case of Aboriginal Peoples in . 5 sid 451-495. (2004). Alla som vill måste få operera sig intimt. /vss/debatt/story/utskrift/0,3258,47526,00 .html (urspr publ ) 10Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Huvudparten av den anmälda brottsligheten i står svens- karna för. I den kriminalpolitiska debatten är dock invandrarnas brottslighet föremål för ett särskilt intresse. Avsaknaden av rele- vanta uppgifter har därvid utgjort ett problem (1996, s.5). På detta vis inleds Brottsförebyggande rådets (BRÅ) rapport 1996:2 Invandrares och invandrares barns brottslighet, en skrift som har kommit att bli något av ett svensk standardverk i ämnet som titeln åsyftar. Flera grupper som i media kommit att benämnas främlingsfientliga har också använt och använder BRÅ:s rapport, i vilken det konstateras att invandrarna är överrepresenterade i brottsstatistiken, som ett argument för minskad invandring och mot det mångkulturella samhället. Innebörden i den här ovan citerade passagen utgör den grund var på svensk forskning om relationen mellan invandrare och brottslig- het vilar. Det är en tämligen sorgfri inställning: Det finns ett för- hållande mot vilket den kriminalpolitiska debatten riktat sitt in- tresse. Detta förhållande kan genom användandet av samhällsveten- skaplig metod blottläggas och visas upp på ett korrekt vis. Forsk- ningens del, uppgift och ansvar innefattar endast detta. Den för- medlar endast kunskap till politiker och allmänheten. I den här artikeln kommer det att göras ett försök att problematisera detta förhållande. Syftet med artikeln är inte att undersöka förhållandet mellan invandrare och brottslighet utan snarare att se hur kunskap om detta produceras och legitimeras. Utgångspunkten för undersök- ningen är 1996:2 Invandrares och invandrares barns brottslighet. Genom att närmare granska den och reaktionerna på dess resultat i framförallt i ledar- och debattartiklar i dags- och kvällstidningar ska en bild målas upp av hur relationen mellan invandrare och brottslighet framställs och Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Vilka är forskningens förutsättningar och möjliga konsekvenser? Verksamhet som innebär att man genom vetenskaplig forskning eller andra sätt tar fram kunskap om ett förhållande eller en förete- else kan benämnas kunskapsproduktion. Kunskapsproduktion kan enligt de los [] uppfattas som en ständigt pågående process, där de kategorier och definitioner som används för att beskriva och tolka verkligheten inte är en objektiv avspeg- ling av verkligheten utan en del av den verklighet som avses att be- skrivas(de los 2001, s.12). Det BRÅ gör genom sin rapport är att producera och legitimera kunskap om sambandet mellan invandrare och brottslighet, inte att endast objektivt beskriva för- hållandet. Detta är uppsatsens teoretiska utgångspunkt. I Invandrares och invandrares barns brottslighet rör man sig ganska bekvämt och obehindrat med vissa nyckelbegrepp. Två av dem är invandrare och brottslighet. Dessa två begrepp definie- ras förvisso i rapportens inledning för att tydliggöra vad de innebär men det handlar dock om begrepp som inte med nödvändighet korresponderar mot en på förhand given verklighet.1 Man kan sna- rare säga att definieringen är en del i ett diskursivt formerande av begreppen. Med begreppet diskurs avses i denna uppsats ett be- stämt sätt att ge betydelse till, tala om och förstå världen. Mer spe- cifikt handlar det här om ett sätt att ge betydelse till, tala om och förstå ett samband mellan invandrare och brottslighet. Förande av statistik, forskning och analyser, men också reaktioner, stöd och kritik mot detta verkar genom att ge betydelse till och att ordna den sociala verkligheten. Därmed är förändring i diskursen också ett av de sätt på vilka det social förändras. Det sker en strid på den diskursiva nivån som bidrar till att både förändra och reproducera den sociala verkligheten (2000, s.15). Olika sorters utsagor om förhållandet mellan invandrare och brottslighet är alltså alla en del av en process i vilken detta förhål- lande ges sin betydelse. Handling föregås av kunskap. I denna uppsats görs ingen egent- lig skillnad på vad man skulle kunna kalla olika kunskapsformer, 1 Det är till och med så att rapportens författare själv menar att termen invandrare är olämplig (1996, s.10). Konstruktionen av en brottsbenägen kategori ett beslut är oavsett om det är baserat på myter, vetenskap eller önsketänkande, ett beslut baserat på en slags kunskap. konstaterar att den politiska makten är beroende av den kunskap som finns tillgänglig (2002, s.9). Mot bakgrund av detta, blir en studie av produktion, legitimerande och befästande av kunskap en studie av politikens förutsättningar, en politik som i slutändan påverkar människors liv och vardag. Att det finns människor som är folkbokförda i men som är födda med annat medborgarskap (BRÅ:s definition av invandrare) ifrågasätts inte. Dock kan man fråga sig om alla dessa sammantaget skulle utgöra en i samhället relevant grupp och framförallt om den gruppen skulle vara relevant inom kriminologisk forskning och inom kriminalpolitiken. Om den är relevant, på vilket sätt? Kategoriseringar av människor sker ständigt, i vardagen, inom politiken och inom forskningen. och menar att [b]egreppet social kategori avser en mängd människor vars om- fattning och karakteristika bestäms av den som definierar katego- rin. Ingenting säger att de individer som ingår i kategorin känner samhörighet med varandra eller ens själva anser sig tillhöra katego- rin i fråga. Detta skiljer kategorin från den sociala gruppen som definieras av medlemmarnas inbördes relationer [] (1998, s.489). Sociala kategoriseringar är alltså godtyckliga men inte slumpmäs- siga. Kategoriseringen som en praktik, må det vara inom forskning, politik eller offentlig byråkrati är en konkret form av maktutövning då kategoriseringarna ofta ligger till grund för hur en individ kom- mer att behandlas. Kategorier kan dock förmodligen sägas vara oundvikliga i forskning som strävar efter att beskriva och analysera någon slags generellitet (Borevi & Strömblad 2003, s.8f ). En bild av kategorisering framställd på detta viss förstår kategorier i första hand som i och för sig något diskursivt och analytiskt, men som får betydelse även för praktisk handlande. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori Det material som kommer att undersökas i uppsatsen utgörs i för- sta hand av 1996:2 Invandrares och invandrares barns brottslighet samt nyhets- ledar- och debattartiklar som anknyter till rapporten och annan vetenskaplig forskning angående invandrare och brottslighet. Detta material täcker perioden –2004. Artik- lar från media har tagits fram genom att i olika kombinationer använda nyckelorden Brott, Brottslighet, Kriminalitet, Kriminella, Invandrare, BRÅ samt rapportens titel i de på Internet tillgängliga databaserna och Presstext.2 Även tidskrifter vars främsta intresseområde är antingen invandrare eller brottslighet har grans- kats i de nummer som är utgivna i tämligen nära anslutning till utgivningen av BRÅ:s rapport . Detta val av material har sina fördelar och nackdelar. Fördelarna är att det i både omfång och tid är ett väl avgränsat material. Nackdelen kan sägas vara att fokus i rektionerna på BRÅ:s rapport ligger på dags- och kvälls- press och på så sätt bortses från en hel del fackpress och för den delen också facklitteratur. Detta kan dock också sägas ligga i fas med artikelns syfte: att se hur forskning om förhållandet mellan invandrare och brottslighet diskuteras och framställs i allmänpress, som inte riktar sig till ett tämligen begränsat antal människor utan kan sägas vara en mer populär framställning av forskningen. 1996:2 Invandrares och invandrares barns brottslighet skrevs av på BRÅ som en del av ett samarbetsprojekt med CEIFO). Undersökningen gjordes på ett material som omfattar åren 1985–1989. Syftet med undersökningen var att söka fakta om ett aktuellt område som enligt BRÅ varit eftersatt när det gäller forskning. Den tidigare forskningen på området, påpekar man, har mätt utländska medbor- gares del av brottsligheten, inte invandrares. Som invandrare definieras i undersökningen alla personer som är födda i ett annat land och folkbokförda i . Som invand- rares barn räknas personer födda i som har minst en föräl- der som är invandrare. En annan kategori som förekommer men som alltså inte står i fokus för undersökningen är svenskar, i den 2 Se: och Konstruktionen av en brottsbenägen kategori kategorin räknas inte invandrares barn in. Sammantaget utgör svenskar och invandrares barn gruppen Sverigefödda. En sista kategori utgörs av utländska medborgare. En sådan uppdelning av kategorier, där vissa individer som är födda som svenska medbor- gare inte räknas som svenskar, öppnar självklart för kritik vilket också påtalar att han är medveten om. Uppdelningen sägs göras av praktiska skäl (1996, s.10). Brottslighet förstås i rapporten som alla de anmälda brott där det finns en misstänkt gärningsman registrerad. Man avser att analysera om invandrare och/eller in- vandrares barn är över- eller underrepresenterade vad avser brotts- lighet av olika slag och att skatta den del av brottsligheten, för- delad på olika brottskategorier, som invandrare och/eller invandra- res barn står för (1996, s.11). Dessutom ska de givna be- greppen också styckas upp i ursprungsland (eller samling av län- der). En sådan indelning ger enligt en mer nyanserad bild av den studerade brottsligheten, en bild som frångår den lika van- liga som olämpliga hopslagningen av människor under etiketten invandrare(ibid.) Det påpekas också tydligt att detta inte görs för att bidra till befästandet av stereotyper om olika nationaliteters brottslighet utan för att ge ett bättre underlag för bedömningar av och hypoteser om flera viktiga frågeställningar, t.ex. hur den kultu- rella bakgrunden, skälen till migrationen, avsikten att stanna eller återvända samt hur man bemöts i det nya landet påverkar brottsbe- nägenheten (ibid., s.11). Men eftersom det undersökta materialet inte tillhandahåller någon sådan information överhuvudtaget blir diskussionerna spekulativa, baserade på uppfattning om olika nationaliteter. T.ex. menar i fråga om öststatsinvand- rares koncentration till stöldbrottslighet (i stället för våld) att det inte är osannolikt att dessa på grund av omställningen från en situation med stor brist på många varor, till en situation med ett överflöd av varor, kan vara en faktor som genererar en viss stöld- brottslighet (ibid., s.59). Undersökningen visar att invandrare är överrepresenterade i brottsstatistiken jämfört med svenskar, det samma gäller för invandrares barn fast i lägre grad. –1989 begicks av de brott till vilken de knutits en misstänkt gärningsman av invandrare och av dessa var nordiska invandrare. anser sig kunna bevisa att invandrares överrepresenta- tion inte beror på ogynnsam fördelning i avseende på kön, ålder, Konstruktionen av en brottsbenägen kategori eller bostadsort och inte heller vad det gäller socioekonomisk status om man använder s.k. SEI-kod3 som ett mått på detta. En av de vanligare invändningarna mot att studera invandrares del av brottsligheten utifrån brottstatistiken är att invandrare löper högre risk att upptäckas för brott (1997). avvisar även detta (, 1996 s.39). kommer slutligen fram till två huvudhypoteser när det gäller invandrares tydliga överrepresentation i brott. Den ena är att invandringen medför en situation som kan verka brottsgenere- rande. Där nämns bl.a. ekonomiska svårigheter. Den andra hypo- tesen är att invandringen är selektiv, dvs. att en proportionellt sett större andel av dem som utvandrar är kriminellt belastade eller har en hög risk för kriminalitet (1996, s.89). Av dessa två anses sedan selektionshypotesen som den främsta förklaringen, men man konkluderar med att materialet inte tillåter djupare analy- ser. Med avseende på den grupp som kallas invandrares barn så konstateras att dessa förvisso är överrepresenterade i brott i jämfö- relse med svenskar men inte i lika hög grad som invandrare. Vilket föranleder slutsatsen att de jämfört med föräldrarna, i högre grad har anpassat sig till det svenska samhället och därmed löper mindre risk att hamna i brottslighet (ibid., s.91). Kritiken mot forskningen om invandrare och brottsligt har, fram- förallt sedan publicerandet av rapport, varit stark och vanligt förekommande. Det har främst handlat om att man ansett att forskningen bidrar till fördomar (se t.ex. 020629). I den här artikelns sammanhang fyller denna kritik en funktion. Den tvingar nämligen forskare och andra som stödjer denna forskning att motivera varför forskningen bedrivs. Detta är inte alltid fallet vid annan forskning. Motiveringarna möjliggör på ett bra sätt en analys av forskningens förutsättningar och utgångspunkter. Man motiverar ofta forskningen giltighet trots omfattande kritik utifrån en försvarsposition: Det finns främlingsfientliga grupper som odlar och sprider myter om invandrarnas brottslighet. Dessa myter kan motverkas genom forskning på ämnet och levererandet av fakta. Denna åsikt är vanligt återkommande, både när BRÅ 3 SEI-koden är ett grovt mått som delar in individer efter deras yrkesbefattning. I användning av koden delas den undersökta gruppen in i fem kategorier. Konstruktionen av en brottsbenägen kategori kommer till tals och när de får stöd i ledar- och debattartiklar. På vissa håll utgör avmytifieringen själva berättigandet av forskningen. Det finns alltså inget egentligt intresse av att forska i ämnet, man har tvingats till det. och från BRÅ förkla- rade i en debattartikel 2002 varför de räknade invandrares brott: Debatten om invandrare och brott har blivit infekterad. Främ- lingsfientliga krafter bygger sin propaganda på överdrifter snarare än hårda fakta. Därför vill brottsförebyggande rådet presentera kriminalstatistiken uppdelad på invandrare och svenskar (, 020629). Denna inställning är inte ny.