sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — Det andra skälet är att det ur demokratisynpunkt anses betydelsefullt att sänd- ningarna når ut till de hushåll som tar emot TV-sändningar i mark- nätet. Med hänsyn till det begränsade programutbud som merparten av de lokala kabelsändarföretagen förmedlar får det anses vara det sistnämnda skälet som kan komma i fråga. Artikel 31.1 i USO-direktivet förutsätter att det är den operatör som tillhandahåller nätet som åläggs must carry-skyldigheten. En förutsättning för must carry-skyldighet i marknätet för lokala icke- kommersiella programtjänster måste vara att dessa förmedlas som fri-TV. Enligt det förslag som vi har lämnat i ovan nämnda delbe- tänkande skall regeringen besluta vilket sändningsutrymme och vilka sändningsområden i marknätet som får upplåtas för TV-sändningar. I beslutet skall regeringen ange hur utrymmet skall fördelas mellan fri-TV och betal-TV samt inom fri-TV. Tillstånd för programföre- tagen att sända fri-TV skall, förutom när det gäller de s.k. public servicekanalerna, beviljas av Radio- och . De programföre- tag som ges tillstånd att sända fri-TV skall enligt förslaget tilldelas eget sändningsutrymme. De kommer således inte att behöva träffa avtal med något operatörsföretag för att få möjlighet att utnyttja marknätet, utan sändningsutrymme kommer att tilldelas fri-TV- kanalerna direkt i det av Radio- och beviljade sändnings- tillståndet. Det skulle visserligen vara möjligt att garantera sänd- ningsutrymme i marknätet för lokal icke-kommersiell TV genom att föreskriva att det inom det sändningsområde som enligt regeringens beslut skall användas för fri-TV skall avsättas ett visst utrymme för Enligt vår bedömning är det emellertid lämpligare att frågan om, och i så fall i vilken utsträckning, lokal icke-kom- mersiell TV skall tilldelas utrymme i marknätet avgörs av regeringen, som beslutar hur stort sändningsutrymme som skall avsättas för annan fri-TV än public-service, och av Radio- och som beslutar vem som skall få tillstånd att sända TV-program inom det utrymme som regeringen har beslutat. Som anförts ovan skall Radio- och vid beviljande av tillstånd särskilt beakta att sändningsutrymme kan tas i anspråk för bl.a. lokala och regionala program. Denna bestämmelse får anses innefatta att verket vid till- ståndsgivningen skall beakta både den betydelse sådana sändningar kan ha för de TV-tittare som tar emot sina sändningar i marknätet och vikten av att de som sänder har möjlighet att nå ut till allmänheten. Sammantaget anser vi därför inte att det bör införas bestämmel- ser i radio- och TV-lagen som innebär att visst utrymme i marknätet skall avsättas för lokal icke-kommersiell TV. Vårt förslag: Vi föreslår att benämningen lokalt kabelsändar- företag ersätts med lokal kabel-TV-förening. Vid lokal-TV-hearingen 2002 framkom att företrädarna för de lokala kabelsändarföretagen ansåg att begreppet lokalt kabelsändarföre- tag är en missvisande benämning, då den inte avspeglar att verk- samheten bedrivs av föreningar och att den är öppen för alla som är intresserade. Vi anser att kritiken mot verksamhetens benämning har viss fog för sig. Fördelen med benämningen lokalt kabelsändarföretag är att det förklarar att verksamheten bedrivs på lokal nivå och att sänd- ningarna förmedlas i kabelnät. Däremot får begreppet företag anses mindre rättvisande. Radio- och TV-lagen kräver inte någon särskild organisationsform för lokala kabelsändarföretag, annat än att det skall vara fråga om en juridisk person. Det stora flertalet av de lokala kabelsändarföretag som finns utgörs emellertid av ideella föreningar. torde för allmänheten leda tankar- na till något som styrs av en eller flera ägare, som t.ex. ett aktie- bolag eller en enskild firma. Dessa organisationsformer förekommer inte alls bland de lokala kabelsändarföretagen. En ny benämning skall inte bara vara begriplig för allmänheten, utan den skall också kunna användas i lagstiftningssammanhang. Vid lokal-TV-hearingen föreslogs bl.a. att verksamheten skulle be- nämnas öppna kanaler. Detta är emellertid en mindre lämplig be- nämning, eftersom begreppet öppna kanaler får anses kopplat till i , i vilket endast ca en tredjedel av de lokala kabelsändarföretagen är medlemmar. Ett annat förslag som avsåg anknyta till att verksamheten är öppen för alla var public access. Mot en sådan benämning kan invändas att det är mindre lämpligt att i svensk lagstiftning införa ett begrepp på ett utländskt språk. För övrigt har bl.a. folk-TV, demokrati-TV eller allemans- TV föreslagits. Dessa förslag avspeglar emellertid inte sändningar- nas lokala karaktär. Förslagen är dessutom mindre väl lämpade att använda i lagstiftningssammanhang. En benämning som fungerar i lagtext och som även anknyter till att sändningarna har lokalt ursprung, att de förmedlas i kabelnät och att de vanligen bedrivs i föreningsform är lokal kabel-TV-förening. Vi föreslår därför att verksamheten får denna benämning. 10 Tillstånd att sända närradio Med närradio avses lokala ljudradiosändningar för föreningslivet. Tillstånd att sända närradio kan enligt 4 kap. 4 § RTVL bl.a. ges till ideella föreningar som har anknytning till sändningsområdet samt till församlingar och kyrkliga samfälligheter inom . Däremot finns det enligt gällande lagstiftning inte någon möjlighet att utfärda närradiotillstånd till andra registrerade trossamfund än . I samband med behandlingen av ett lagstiftningsärende om skärpta krav på lokal anknytning för beviljande av närradiotillstånd till ide- ella föreningar ifrågasatte lagrådet om det finns skäl att i lagtexten särbehandla jämfört med andra trossamfund (se prop. 2003/04:182 s. 21). I den proposition (prop. (2003/04:182) om skärpta krav för när- radiotillstånd, m.m.) som lades fram efter lagrådets yttrande förklara- de regeringen att frågan om registrerade trossamfunds möjligheter att få närradiotillstånd kommer att övervägas i särskild ordning (a. prop. s. 6). Sedan frågan presenterats för utredningen har vi åtagit oss att se över den utan särskilt tilläggsdirektiv. Enligt 3 kap. 2 § tredje stycket YGL skall det finnas möjlighet för sammanslutningar att sända ljudradioprogram i lokala radiosänd- ningar i den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger. Av bestämmelsen framgår att närmare föreskrifter om sådana sändningar meddelas i lag. Dessa föreskrifter finns i 4 kap. RTVL. Med närradio avses enligt 4 kap. 1 § RTVL lokala ljudradio- sändningar för föreningslivet. Tillstånd att sända närradio Av 4 kap. 2 § RTVL framgår att det skall finnas möjlighet att sända närradioprogram i en kommun under förutsättning att det är tekniskt möjligt och att en sammanslutning som kan få tillstånd enligt 4 § önskar få sådant tillstånd. Om det finns särskilda skäl får det sändas mer än ett närradioprogram i kommunen. Av samma paragraf framgår också att ett sändningsområde för närradio som huvudregel skall omfatta högst en kommun och att det utan- för storstadsområdena bör eftersträvas att sändningarna kan tas emot i hela kommunen. Om det finns synnerliga skäl får Radio- och dock besluta om större sändningsområden än en kommun. Tillstånd att sända närradio meddelas enligt 4 kap. 3 § RTVL av Radio- och . Av 4 kap. 4 § första stycket RTVL framgår att närradiotillstånd endast kan ges till följande juridiska personer: 1.ideella föreningar som har anknytning till sändningsområdet, 2.församlingar och kyrkliga samfälligheter inom , 3.obligatoriska sammanslutningar av studerande vid universitet och högskolor, och 4.sammanslutningar av flera tillståndshavare i ett sändningsområde för gemensamma närradioändamål (närradioföreningar). Närradiotillstånd får enligt 4 kap. 6 § RTVL inte meddelas den som har tillstånd att sända lokalradio eller digital ljudradio. Om en till- ståndshavare får tillstånd att sända lokalradio eller digital ljudradio upphör närradiotillståndet att gälla. Innehållet i närradiosändningar regleras i 6 kap. 6 och 7 §§ RTVL. Enligt 6 kap. 6 § får det i närradio endast sändas program som har framställts särskilt för den egna verksamheten. En tillståndshavare får dock sända program som inte har framställts för den egna verk- samheten under , om innehållet i sänd- ningarna är av särskilt intresse för tillståndshavarens medlemmar, främjar kunskap och bildning eller utgör upptagningar av lokala kulturella tillställningar. 6 kap. 7 § behandlar innehållet i de sänd- ningar som förmedlas av närradioföreningar. Av bestämmelsen framgår att en närradioförenings programutbud endast får innehålla sändningar från evenemang av gemensamt intresse för tillstånds- havarna, information – i begränsad omfattning – om verksamhet, uppgifter om program och programtider och andra upplysningar om närradioverksamheten på orten samt vissa prov- sändningar av program. Regleringen är uttömmande, vilket inne- Tillstånd att sända närradio bär att närradioföreningar inte har rätt att sända reklam (prop. 1992/93:70 s. 58). är det tillåtet att sända reklam och sponsrade program i närradion. Undantag görs som anförts ovan för sändningar som förmedlas av närradioföreningar. Vid sändning av reklam gäller be- stämmelserna i 7 kap. RTVL. fanns det ca 1 040 tillstånd att sända närradio på drygt 160 orter i . Före utgjorde andra trossamfund än vanligen ideella föreningar, vilket innebar att de kunde erhålla tillstånd att sända närradio med stöd av 4 kap. 4 § första stycket 1 RTVL. I och med den reform där och statens relation ändrades infördes en ny associationsform – registrerat trossamfund. Tillkomsten av den nya associationsformen föranledde följdändringar i ett antal författningar. Någon ändring skedde dock inte i radio- och TV-lagens bestämmelser om när- radiotillstånd, vilket har fått till följd att andra registrerade tros- samfund och registrerade organisatoriska delar av registrerade tros- samfund än församlingar och kyrkliga samfälligheter inom kan meddelas tillstånd att sända närradio. Lagen (1998:1593) om trossamfund (LTS) trädde i kraft , i samband med den reform som innebar att och statens relation ändrades. I 2 § LTS definieras begreppet trossamfund som en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. Med registrerat trossamfund avses enligt 5 § LTS dels , dels trossamfund som har registrerats enligt lagen. Registreringen av trossamfund regleras i 7 § LTS. Enligt denna paragraf skall ett trossamfund registreras på egen begäran, om det har stadgar där det finns bestämmelser om dess ändamål och om hur det fattas beslut i dess angelägenheter samt en styrelse eller motsvarande organ. Aktiebolag, ekonomiska föreningar eller stif- telser får inte registreras som trossamfund. Tillstånd att sända närradio Av 13 § första stycket LTS framgår att även självständiga organi- satoriska delar av ett registrerat trossamfund kan registreras enligt lagen. En förutsättning för registrering är dock att den självstän- diga delen uppfyller kraven i 7 §. Med självständiga organisatoriska delar menas enligt lagens förarbeten exempelvis församlingar, stift och distrikt (prop. 1997/98:77 s. 35). Av 13 § fjärde stycket LTS framgår att församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift utgör registrerade organisatoriska delar av . De behöver således inte registrera sig särskilt. Enligt 9 § första stycket LTS får ett registrerat trossamfund förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid domstol och andra myndigheter. Samma sak gäller enligt 13 § andra stycket LTS för registrerade organisatoriska delar av ett registrerat trossamfund. Vårt förslag: Vi föreslår att 4 kap. 4 § första stycket 2 RTVL änd- ras så att tillstånd att sända närradio kan ges till samtliga registre- rade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av registre- rade trossamfund som har anknytning till sändningsområdet. Före tillkomsten av lagen om trossamfund utgjorde trossamfund i allmänhet ideella föreningar (prop. 1997/98:116 s. 28). De hade därmed möjlighet att ansöka om och beviljas tillstånd att sända när- radio på samma sätt som församlingar och kyrkliga samfälligheter inom . I och med tillkomsten av lagen om trossam- fund får ett trossamfund som registrerat sig enligt lagen rättskapa- citet som registrerat trossamfund. Ett registrerat trossamfund eller en registrerad organisatorisk del av ett registrerat trossamfund kan därför inte längre ansöka om närradiotillstånd i egenskap av ideell förening. Däremot kan sådana trossamfund eller självständiga orga- nisatoriska delar av trossamfund som inte låtit registrera sig och därmed fortfarande utgör ideella föreningar fortfarande få tillstånd enligt 4 kap. 4 § RTVL. Det finns inget som talar för att den reform som ändrade relatio- nen mellan och staten och som innebar att associa- tionsformen registrerat trossamfund infördes var avsedd förhindra andra delar av registrerade trossamfund än för- samlingar och kyrkliga samfälligheter att erhålla närradiotillstånd. Tillstånd att sända närradio Denna konsekvens torde i stället ha uppstått genom att lagstiftaren förbisåg att göra en följdändring i radio- och TV-lagen när lagen om trossamfund trädde i kraft. Det finns inte några sakliga skäl att särbehandla jämfört med andra trossamfund när det gäller rätten att sända när- radio. Inte heller finns det skäl att förvägra registrerade trossam- fund eller registrerade organisatoriska delar av registrerade tros- samfund tillstånd att sända närradio när trossamfund som inte är registrerade och som uppfyller kraven för att utgöra ideella före- ningar kan erhålla sådana tillstånd. Vi föreslår därför att 4 kap. 4 § 2 RTVL ändras så att det blir möjligt att ge tillstånd att sända när- radio till samtliga registrerade trossamfund och registrerade orga- nisatoriska delar av trossamfund. Dessa begrepp omfattar såväl och dess församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift som andra trossamfund eller organisatoriska delar av registre- rade trossamfund som har registrerats med stöd av lagen om tros- samfund. Trossamfund eller organisatoriska delar av trossamfund som inte har registrerats skall även fortsättningsvis kunna ansöka om tillstånd att sända närradio enligt 4 kap. 4 § 1 RTVL, under förutsättning att de är att betrakta som ideella föreningar. För att en ideell förening skall få tillstånd att sända närradio krävs enligt 4 kap. 4 § 1 RTVL att föreningen har anknytning till sändningsområdet. Vi anser att motsvarande krav bör ställas för registrerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av trossamfund och föreslår därför att tillstånd skall kunna ges till registrerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av registrerade trossamfund som har anknytning till sändningsområdet. 11Den europeiska konventionen om gränsöverskridande television Inom beslutades den europeiska konventionen om gränsöverskridande television ()1. under- tecknade konventionen 1989 men har ännu inte ratificerat den. Konventionen innehåller regler för programinnehållet i TV-sänd- ningar i allmänhet, för annonssändningar och för sponsring av program. med utarbetades Rådets direktiv av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om ut- förandet av sändningsverksamhet för television (TV-direktivet)2. Konventionen innehöll i sin ursprungliga lydelse bl.a. andra be- stämmelser om vem som är ansvarig för satellitsändningar än vad TV-direktivet gör. I propositionen Satellitsändningar av TV-program (prop. 1992/93:75) föreslog regeringen att de svenska reglerna i första hand skulle anpassas efter TV-direktivet och att beslut om ratifi- kation av skulle anstå till dess att klarhet nått om ansvarsbestämmelserna. För att anpassa till TV-direktivet har ett tilläggsprotokoll till utarbetats inom . Tilläggsprotokollet öppnades för godkännande och trädde i kraft . Genom tilläggsprotokollet har bl. a. bestämmelser om ansvarigt programföre- tag anpassats till TV-direktivets reglering. 1European Convention on , , 5.V.1989, ETS nr 132, med tillägg enligt ETS nr 171, se bilaga 10. 2Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television, ändrat genom och rådets direktiv /36/EG av , se bilaga 9. Den europeiska konventionen om gränsöverskridande television Mot bakgrund av tilläggsprotokollet till har utredningen fått i uppdrag att analysera konsekvenserna av ett svenskt tillträde till konventionen samt att lägga fram förslag till de ändringar i lagstiftningen som behövs för att konventionen skall kunna ratificeras. Vi har i samband med att vi i delbetänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) övervägde vissa annonsfrågor analyserat konsekvenserna av ett svenskt till- träde till konventionens annonsbestämmelser och bestämmelser om sponsring samt lagt fram de förslag till ändringar i radio- och TV-lagens bestämmelser om annonser och sponsring som behövs för att ratificera konventionen. I detta kapitel behandlar vi vilka konsekvenser ett tillträde till konventionens övriga bestämmelser får och lägger fram de förslag till lagändringar som behövs inom dessa områden för att konventionen skall kunna ratificeras. utarbetades ursprungligen med syfte att skapa ett regelverk för gränsöverskridande TV-sändningar i och för att undvika oklarheter kring vilket land som skall anses ansva- rigt för en programtjänst som sänds över nationsgränserna. För att underlätta gränsöverskridande sändningar innehåller konventionen ett antal minimiregler, omfattande bl.a. förbud mot visst program- innehåll, andel program av europeiskt ursprung, program av sär- skild vikt för samhället samt reglering av annonser och sponsring, som de anslutna staterna har åtagit sig att följa. Varje ansluten stat har dock rätt att tillämpa striktare regler för TV-sändningar som härrör från programföretag inom den egna jurisdiktionen. hade 37 europeiska stater undertecknat konventio- nen och 31 av dessa hade ratificerat den. har utarbetats parallellt med TV-direktivet. I och med det tillägg till konventionen som trädde i kraft och de ändringar som gjordes i direktivet 1997 har de båda rättsakterna kommit att i stora delar överensstämma med varandra. TV-direkti- vets och nuvarande lydelser framgår av bilaga 9 och bilaga 10. Den europeiska konventionen om gränsöverskridande television I första kapitel finns ett antal allmänna bestäm- melser som behandlar konventionens omfattning och syfte, begrepps- definitioner, konventionens tillämpningsområde, de grundläggande principerna om fri mottagning och vidaresändningsplikt, jurisdik- tion och etablering samt information om gällande nationella regler och om sändande programföretag. I kapitel II finns bestämmelser om sändningarnas innehåll. Kapitel III innehåller bestämmelser om annonser och köp-TV och i kapitel IV finns regler om sponsring. Dessa bestämmelser har vi, som nämnts, redan behandlat i delbetänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) och de kommer inte att behandlas vidare i detta betänkande. Kapitel V–XI innehåller bestämmelser om samarbete mellan de stater som anslutit sig till konventionen, om upprättande av en stående kommitté och denna kommittés funktioner, om ändringar av konventionen, om hanteringen av påstådda överträdelser av kon- ventionens bestämmelser, om lösning av konflikter mellan de an- slutna staterna, om konventionens förhållande till andra internatio- nella överenskommelser och till staternas nationella lagstiftning samt slutbestämmelser. De bestämmelser som enligt vår bedömning framför allt är av betydelse för frågan om ratificering av konventionen är de allmänna bestämmelserna i kapitel I och bestämmelserna i kapitel II om sändningarnas innehåll. Vi kommer därför främst att uppehålla oss vid dessa bestämmelser. I artikel 2 definieras ett antal begrepp som används i konventionen. Sändning (transmission) definieras som den första förmed- lingen – kodad eller okodad – av en TV-programtjänst, oavsett om den distribueras via marksändare, kabel, satellit eller med annan utsändningsteknik, som är avsedd för mottagning av allmänheten. Begreppet sändning omfattar inte kommunikationstjänster som hålls tillgängliga på mottagarens begäran (on demand). Med vidaresändning (retransmission) avses samtidig mottag- ning och oförändrad utsändning av en hel programtjänst eller en Den europeiska konventionen om gränsöverskridande television betydande del av en sådan tjänst, oavsett vilken sändningsteknik som används. (broadcaster) avser den fysiska eller juridiska person som har det redaktionella ansvaret för samman- sättningen av programtjänster som är avsedda att tas emot av allmän- heten, och som sänder programtjänsterna eller låter en tredje part sända dem i sin helhet utan ändringar. Programtjänst (programme service) definieras som alla inslag i en tjänst som tillhandahålls av ett programföretag. Med europeiska audiovisuella verk (european audiovisual works) avses skapade verk, vars produktion kontrolleras av europeiska fysiska eller juridiska personer. Enligt den förklarande rapporten till kon- ventionen kan begreppet tolkas med ledning av den definition som gjorts i artikel 6 i TV-direktivet3. Härutöver definieras begreppen annonsering, köp-TV och spons- ring. Vi har behandlat betydelsen av dessa begrepp och TV-kon- ventionens bestämmelser på de områden som omfattas av begrep- pen i delbetänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62). 11.3.2TV-konventionens syfte och tillämpningsområde samt grundläggande principer I artikel 1 föreskrivs att omfattar programtjäns- ter som är föremål för sändning och att dess syfte är att främja gränsöverskridande sändningar och vidaresändningar av TV-pro- gramtjänster mellan de stater som är anslutna till konventionen. Enligt artikel 3 är konventionen tillämplig på alla programtjäns- ter som sänds eller vidaresänds inom en ansluten stats jurisdiktion, oavsett om programmen förmedlas via kabel, marksändare eller satellit. En förutsättning för att en sändning skall falla under kon- ventionens tillämpningsområde är dock att den kan tas emot direkt eller indirekt i en eller flera andra konventionsanslutna stater än den som den härrör från. I den förklarande rapporten till konventionen anförs att syftet med konventionen inte är att i dess helhet reglera TV-sändningar eller att harmonisera den TV-rättsliga regleringen i de stater som är anslutna till den. I stället syftar konventionen till att slå fast ett an- tal grundläggande regler som innebär att TV-sändningar kan följas 3 Explanatory Report, stycke 97. Den europeiska konventionen om gränsöverskridande television utan hinder av att de förmedlas över nationsgränserna. Konven- tionens bestämmelser gäller därför sändningar eller vidaresänd- ningar som är gränsöverskridande till sin karaktär. Av detta följer att de stater som är anslutna till konventionen har rätt att tillämpa striktare eller mer detaljerade regler än de som föreskrivs i konven- tionen för programtjänster som härrör från ett programföretag in- om den egna jurisdiktionen. Sådana striktare bestämmelser får emellertid inte införas i syfte att begränsa vidaresändning av pro- gram som härrör från andra stater som är anslutna till konven- tionen4. I artikel 4 fastslås den grundläggande principen om att de stater som är anslutna till konventionen skall garantera rätt till yttrande- frihet och informationsfrihet i enlighet med artikel 10 i konven- tionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (). Vidare föreskrivs att staterna skall säkerställa fri mottagning och att de inte får begränsa vidaresänd- ning inom sina territorier av programtjänster som sänds med iakt- tagande av konventionens bestämmelser. I artikel 24 ges möjlighet att under vissa omständigheter göra undantag från förbudet mot att förhindra vidaresändning. Denna bestämmelse behandlas närmare i avsnitt 11.3.6.4.