sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Kulturella uttryck är en kanal där den egna situationen kan kommuniceras till andra, en kanal som kan göra de egna livsvillkoren bekanta för resten av samhället. En viktig aspekt för att bryta segregationsmönstren i det svenska samhället består i att skapa arenor där inte minst ungdomar blir synliggjorda. Kulturella uttryck är i detta sammanhang en idealisk utgångspunkt för att bygga broar och skapa möten mellan olika sociala, etniska och religiösa grupper. Därigenom kan ungdomar t.ex. få en viktig roll i uppbygget av de medborgarråd som diskuteras i samband med åtgärderna för att motverka den etniska segregationen i SOU 2005:69. Förortens hotfulla unga män SOU 2006:73 Referenser , (2003): I städernas svenskglesa områden, . Balibar, (1992): Les Frontiers de la Democratie. : La Decouverte. , Zymunt (2005): : ett oavslutat äventyr. , Per (1996): Epokskifte. En antologi om förtryckets nya ansikten. Bjerrum-Nielsn, (1991): Historien om flickor och pojkar. , (1992): . Excavating the future of . , , (2005): Katalysatormodellen i brottspreventiv samverkan. : Fou i Väst. Fornäs, , , , (1988): Under rocken. Musikens roll i tre unga band. , , (2001): 90-talets inkomstklyftor. Hur och varför de ökade, i Ekonomisk Debatt nr 7. Hebdige, (1979): Subculture, the meaning of style. , (2005): En revansch på samhället – men utan hopp, . Kamali, (1997): Distorted Integration: Clientization of immigrants in . Kamali, (1999): Varken familjen elller samhället. Lalander, , (1999): Ungdomsgrupper i teori och praktik. Lash, (1994): The making of an underclass: neoliberalism versus corporatism, i and , Economic Restructuring and Social Exclusion. , (2005): Brottsutvecklingen i –2004 – en sammanställning av register- och intervjuuppgifter . McEchrane, , (2001): och de Andra. SOU 2006:73 Förortens hotfulla unga män , . (1997): Bilden av den hotfulla ungdomen. Värpinge: Ord & Text. Oweini, , (1999): Folkhemmets bakgård. (1993): Always running. La : days i L.A. : Tuchstone Books. , (2003): Barns ekonomiska utsatthet. , (2000): Ungdomsvåldet. , (1984): Av drömmar väver man. , (1996): Ungdomskulturen och de Andra. , (1999): Alienation is our nation – Reality is my nationality. I demokratiutredningen forskarvolym 6, Det unga folkstyret. SOU 1996: 55 Vägar in i . SOU 1997: 61 Att växa upp bland betong och kojor. SOU 1997: 118 Delade städer. SOU 1997: 77 Demokrati och medborgarskap. SOU 1999: 93 Det unga folkstyret. SOU 2005: 41 Bortom Vi och Dom. SOU 2005:69 inifrån. Wacquant, Loic J. (1996): Red Belt, black belt: racial division, class inequality and the state in the French urban periphery and the American ghetto i Mingione: poverty and the underclass. Waquant, Loic J. (1999): in the Coming Millenium, i , Vol. 36, No. Waquant, Loic (2004): Fattigdomens fängelser. /: Symposion. , (1977/1983): Fostran till lönearbete. , (1993): The Ghetto Underclass. Social Science Perspectives. 5 Förortsupploppen i Mediebevakning och tolkningsskillnader Syftet med detta kapitel är att analysera debattläget med avseende på händelserna i de franska förorterna. Mediebevakningen av krisen i oktober–, då ett flertal upplopp inträffade i förorter över hela , ligger till grund för analysen. Krisen skildrades och analyserades långtgående inte bara av journalister utan även av andra aktörer som i media framförde sina åsikter om läget. Vad vi vill visa på här är uppkomsten av nya analysmodeller för tillståndet i franska förorter (fr. banlieues) i situationer där gamla referensramar fortfarande används. När upploppen bröt ut var förorterna redan ett flitigt diskuterat ämne i . De olika politiska lägren har identifierat olika problem, olika förövare och olika lösningar i en hetsig debatt som pågått ända , något vi ger en beskrivning av nedan. Det är därför inte någon överraskning att dessa åsikter fick en framträdande plats i de första redogörelserna och analyserna av krisen. Till en början var dessa ståndpunkter tongivande i bevakningen av situationen för att sedan ersättas av nya infallsvinklar efter påtryckningar av flera viktiga aktörer. Ordetbanlieue (förort) representerar en symbolisk plats som varit uppe på den politiska dagordningen och täcker in hela det politiska spektret inklusive sociala rörelser av allehanda slag. När folk pratar om förorter i allmänna ordalag innefattar det många saker vilket gör att ordet ofta tycks sakna betydelse. Myten om , om faran i staden, som gett upphov till så mycket rädsla men även fascination, är ständigt närvarande om än på ett underförstått sätt. Eftersom förortsproblematiken hamnat på politikernas och mediernas dagordning har ett semantiskt skifte ägt rum. Efter att ha talat om banlieues har politiker och medier övergått till att tala i termer som cités och 125 Förortsupploppen i SOU 2006:73 quartiers, med betydelsen område. Ordet banlieue har kommit att få en mycket negativ prägel. Problemen i förorterna började . i hade andelen ungdomar som levde i förorter till storstäderna ökat markant. Dessa tonåringar och unga vuxna var barn till immigranter som kommit till då det rådde brist på arbetskraft i landet. Dessa grupper hade bara råd med billiga bostäder i eftersatta förortsområden. Till följd av särskilda initiativ för invandrare (s.k. regroupement familial), fick invandrarnas fruar lov att följa med, vilket är förklaringen till den demografiska förändring som ägde rum. Den ekonomiska krisen, som började , gjorde emellertid invandrarna och deras barn – i kallade andra generationens invandrare – till arbetslöshetens första offer. De flesta invandrarna hade dessutom kommit från efter avkoloniseringen. Dessa ingöt rasistiska fördomar i fransmännen vilket ledde till ett starkt stöd för den radikala högern, , och framåt. För att bekämpa detta organiserade det civila samhället olika initiativ som t.ex. La Marche de Beurs (med beurs avses i folkmun ungdomar med nordafrikanskt påbrå) för att protestera mot svårigheterna att assimileras i det franska samhället. På implementerade franska regeringen också olika reformer för barn med invandrarbakgrund i förorterna, särskilt inom utbildning, sport, kultur och fritid. utarbetades reformer som syftade till att förbättra levnadsförhållandena för denna grupp. Orden förebyggande och integration var den tidens ledmotiv i kombination med kampen mot rasism. Dessa reformer har dock fallerat i många avseenden. Våldet i de franska förorterna upphörde aldrig och har till och med tilltagit . Under valkampanjen toppade kriminaliteten dagordningen såväl i politiken som i media och föreställningarna om förorten underblåste denna kollektiva rädsla. Huvudaktörerna i de senaste upploppen har varit unga män i åldrarna , varav de flesta saknat arbete. Vi har avsiktligt valt att använda ordet aktör för att beskriva protagonisterna i upploppen då dessa spelat en avgörande roll i handlingar som riktar sig mot – och för föreställningarna om – förorten och de unga människor som bor där (begreppet les de banlieue är ett medietrick) och som går under benämningen tredje generationens invandrare. SOU 2006:73 Förortsupploppen i Efter att ha gått igenom olika scenarier av krisen kommer vi att fokusera på olika tolkningar av dessa och hur de i sin mångfald kommit att ge upphov till missförstånd. Del 1 Tolkningar av krisen Upptakten till upploppen I media var man överens om att krisen uppstått till följd av att två unga män avlidit av en elektrisk stöt i förorten . som följde rådde oklarhet om omständigheterna kring männens död och en del frågetecken kvarstod under hela krisen om vad som egentligen hänt och , som de till en början kallades i pressen (med olika stavningar). Medan männens död betecknades som en olyckshändelse florerade olika förklaringar till varför tre unga män, varav en överlevande, skulle ge sig in i en elektrisk relästation över huvudtaget. Att identifiera de underliggande orsakerna till vad som anses vara den utlösande faktorn är nödvändigt ur ett politiskt perspektiv: Döden; dödade för ingenting; Att två tonåringar fick sätta livet till i en relästation kanske inte berodde på olyckliga omständigheter (LHumanité 4/11). Den första förklaringen – som också framfördes under hela krisen – var att ungdomarna sökt skydd där eftersom de jagades av polisen. som följde deklarerade man officiellt att ungdomarna inte blivit jagade av polisen. De unga männen ska ha börjat springa av rädsla för att bli jagade och i panik hoppat över de båda skyddsmurarna och in i relästationen. Efter vidare utredningar framkom att polisen såg ungdomarna gå in i relästationen utan att försöka hindra dem. Detta verkade vara polisens enda delaktighet i ungdomarnas död. i det här ljuset skiljde sig händelsen från andra incidenter, som utlöst upplopp där polisen dödat ungdomar, vilket väckt hämndlystnad i området. Det stod klart att det fanns ett samband mellan de båda invandrarungdomarnas död – i vilken polisen var inblandad – och upploppen i förorterna. Kopplingen var i själva verket inte någon nyhet . Ända hade upplopp till följd av mystiska dödsfall – oftast med polisens inblandning – inträffat i , och (se Wieviorka 1999 och Beaud and Pialoux 2003 vad gäller ). De båda ungdomarnas död nämndes inte i dagspressen förrän den 127 Förortsupploppen i SOU 2006:73 och då bara i korta notiser med hänvisning till oroligheterna i Clichy-sous-Bois. Dylika incidenter är inte ovanliga och de omnämns vanligtvis bara i pressen om det blir några efterspel i form av upplopp (Jobard, Mucchielli). Dödsfallen utreddes närmare allteftersom krisen tilltog i styrka. Vid den här tidpunkten rådde det ingen tvekan om att detta var den utlösande faktorn för de pågående upploppen, även om det faktiska orsakssambandet mellan dödsfallen och upploppen förblev oklart. De försämrade relationerna mellan polisen och förortsungdomarna, särskilt bland dem med utländsk bakgrund, var ett ofta återkommande tema i början av krisen. I en politisk artikel i dagstidningen antyddes att polisen bar ansvar för de båda ungdomarnas död: Det faktum att en vanlig poliskontroll kan ingjuta sådan skräck är onekligen tankeväckande (5/11). I linje med detta hävdade vissa att det inte är ovanligt att polisen är fruktad och illa omtyckt bland förortsungdomar med invandrarbakgrund. Polisens övergrepp lyftes fram som en starkt bidragande orsak till upploppen. En invånare i Clichy-sous-Bois uttryckte sig så här: Om polisen fortsätter med sina provokationer och kontrollerar folk bara för att de är färgade eller araber, jagar barn och talar till oss på ett nedvärderande sätt, då kommer staden återigen att brinna (2/11). En särskild genre blev populär i dagspressen nämligen berättelser om diskriminering. Berättelser om möten med vardagsrasism uppstod egentligen inte till följd av upploppen. Le Monde publicerade till exempel en artikel , dvs. före upploppet i Clichy-sous-Bois med rubriken armén att integrera soldater med invandrarbakgrund. Underrubriken var ett citat från ett av offren: Officerarna kallar mig skitstövel, en skamfläck för Frankrikem, något som tyder på att inte var först med att titulera invandrare på det här sättet. Allt fler människor som blivit utsatta för polisens diskriminering eller rasism berättade detta i tidningarna och berättelserna påminde alla om varandra: de dagliga trakasserierna, den dåliga behandlingen vid arresteringar, förolämpningarna och förödmjukelserna. På TV visade man också debatter mellan ungdomar och representanter från polisen. Detta gav en intressant blandning av stereotyper på båda sidor och insikten om att motparten trots det hårda tonläget ändå var en hygglig person. Även om debatterna inte var särskilt informativa spelade de en viktig roll i det att de gav en bra bild av förhållandet mellan förortsungdomar och polisen – ett förhållande 128 SOU 2006:73 Förortsupploppen i präglat av misstro, rädsla och ibland till och med hat, något som är väl dokumenterat (Mucchielli, Jobard, Wieviorka). I media hävdade lokala aktörer och sociologer att polisens aggressiva beteende speglade beteendet hos förortsungdomarna. Den starka grupptillhörigheten och konfrontationen mellan ungdomar och polis som två rivaliserande grupper som slåss om ett territorium, som förolämpar och provocerar varandra, skulle då vara resultatet av att polisen anammat samma världsbild som förortsgängen. Förortsungdomarnas erfarenhet – en ständigt pågående duell med polisen som en lokal aktivist uttryckte det (Le Monde 2/11). Analysen underbyggs av bilden av förortspolisen som ungdomar. Eftersom förorterna är de minst attraktiva ställena att arbeta på inom polis och lärarkåren är det ofta här nykomlingar börjar sin karriär innan de flyttas vidare till bättre ställen. De flesta av dem saknar lokal förankring och är rädda för förortsungdomarna vilka de betraktar som oförutsägbara och farliga. Denna analys var faktiskt mer utbredd i pressen än den som behandlade rasism inom polisen (Wieviorka 1995). Diskussionen om polisrasism måste sättas i relation till den framträdande roll polisen fick för att lösa krisen. En artikel i , med rubriken är fortfarande spänt, började till exempel så här: gjorde sig polisen beredd på nytt (31/10). Både spänningarna mellan förortsungdomarna och polisen, samt polisens arbetsmetoder under krisen, diskuterades på bred front men sattes aldrig i samband med varandra. En ny vinkling kom när man tillskrev inrikesminister ett visst ansvar för krisen på grund av att han väckt ilska bland människor i förorterna genom att förolämpa dem. som föregick krisen ska ha gjort ett antal uttalanden som utlöst förortsungdomarnas vrede. gick han ut med att ett förortsområde skulle spolas med högtryckstvätt () för att bekämpa kriminaliteten. samma vecka när och avled ska ministern under ett studiebesök i förorten ha kallat förortsungdomarna avskum. Pressen , i synnerhet liberala och vänstervridna tidningar, gjorde genast en koppling mellan inlägg och upploppens utbrott. Hans besök hos de fattiga i Argenteuil har lett till många offer. Människorna i området förstod att de levde farligt och drogs med i korståg mot cancersvulsten (LHumanité 29/10). Även i konservativa tidningar som diskuterades om inrikesministerns språkbruk fått någon direkt påverkan på situa129 Förortsupploppen i SOU 2006:73 tionen i förorterna, en hypotes som regeringen dock sägs ha tagit avstånd ifrån efter krisen. När ministerns språkbruk anses vara en utlösande faktor tolkar man upploppen som ett svar på detta och som ett uttryck för ilska. En psykologisk analys av ungdomarna gjordes för att backa upp påståendet. uttryckte sig förmodligen klumpigt, erkänner en regeringsmedlem. Om man höjer tonen när man pratar med förortsungdomar tolkas detta genast som en provokation. Våra väljare skulle emellertid inte förstå om vi frångick vårt förhållningssätt till denna grupp. (Le Monde 2/11). Vissa som uttalade sig citerade ungdomarna själva för att lyfta fram detta samband. , borgmästare () från Argenteuil och regeringsrepresentant för dOise, fick se sin bil stickas i brand. Han berättade senare att ett gäng ungdomar leende förklarat att det fanns ett samband mellan bilbranden och besök (Le Monde 3/11). I motsats till analysen om att de unga männens död utlöst upploppen och man utkrävde hämnd, handlar det här om att ministern förvärrat krisen med sina uttalanden och då är det saker som stolthet och skam som står i förgrunden. Upprorsmakarnas beteende förklaras här med att man kräver respekt från myndigheterna men att man inte får någon. Inrikesministerns ansvar i detta är uppenbart, vilket förklarar varför en konservativ tidning som , till och med i slutet av krisen antyder att uttalanden kan ha utlöst upploppen. Men inte heller i den här tolkningen är detta den enda orsaken till krisens uppkomst. Att ungdomarna blev så förolämpade av inrikesministerns tillmälen berodde enligt vissa på att de redan blivit förolämpade så tidigare, i synnerhet av polisen. Denna tolkning lägger fokus på inrikesministern och gör honom till en av krisens huvudaktörer. Smädad eller hyllad – tillskrevs en viss aura i media. Metaforer för eld användes flitigt i beskrivningar av upploppen. kallades bland annat för pyroman i den kommunistiska tidningen som även anklagade honom för att elda upp upprorsmakarna, ett ordval som senare kom att användas i flera olika tidningar. Denna bild av ministern tjänade i själva verket som förklaring till olika aspekter av krisen som fortfarande inte utretts, som till exempel sambandet mellan de de utlösande händelserna. De båda ungdomarnas död upplevdes som ett hårt slag i denna grupp vars liv präglas av fattigdom, otrygghet och diskriminering. Om man till sorgen fogar tillrättalagda versioner av händelsen, uppenbara lögner om en stöld och löjliga provokationer såsom den tårgasgranat som 130 SOU 2006:73 Förortsupploppen i kastades vid entrén till en moské, förstår man att en explosion var nära förestående. Spänningsstrategin där blir en förgrundsfigur är varken ansvarsfull eller republikansk. (LHumanité 2/11). ansvar togs även upp i förlängningen av krisen. Skadan som sätt att hantera säkerhetsfrågor orsakat går att mäta i den våldsvåg som dragit över Ile-de-France (LHumanité 3/11). Att bar ansvar för att ha provocerat fram, och till och med förvärrat, oroligheterna räcker emellertid inte för att motivera upploppen. Flera lokala aktörer, varav borgmästarna är viktiga talesmän, har haft svårt att identifiera orsakerna till upploppen. hävdade man att våldsyttringarna var långt ifrån oförutsedda. Vi kände det komma, säger , borgmästare i Blanc-Mesnil. Uttalandet vittnar om att det finns underliggande orsaker. Först och främst är den sociala misären utbredd. Regeringen har vägrat lyssna på väljarna och folket på gatan. Lägg till detta förakt och oacceptabla uttalanden. Denna bakgrundsbild har ibland varit svår att urskilja då gängledare och andra opportunister dragit nytta av situationen. Det som händer nu gick att förutse, säger , borgmästare i Sevran. Vi fick en förvarning om det . Det finns ett samband mellan flera olika faktorer och en bristande insikt på regeringsnivå om verkliga förhållanden. (LHumanité 4/11). Även om man var överens om att oroligheterna inte kunde förklaras utifrån en enda faktor, utan krävde en mer komplex analys, innebär detta inte att man hade tillgång till verktygen för att kunna göra en sådan. Vad man i många fall misslyckades med var att skilja mellan de uppenbara orsakerna och de händelser som bara hade en avlägsen koppling till dem. Lokala aktörer insisterade på att händelserna kunde förklaras på olika sätt och att man inte skulle dra för snabba slutsatser i så komplicerade frågor. En annan händelse visar på en verklighet som är mer påtaglig än alla dessa sociologiska utläggningar. stacks 10 bilar i brand i La Duchère, i , dagen efter att en byggnad förstördes i syfte att omdana denna del av nionde arrondissemanget. En handling som på ytan ser ut att vara en lek utan underliggande motiv. Som om man bara vill få uppmärksamhet i media, säger en polisman. Detta illustrerar att den här typen av våld kan uppkomma på grund av en rad orsaker. (Le Monde 2/11). Enligt militanta aktivister i förorten kan det ur ett politiskt perspektiv vara bekvämt att luta sig mot redan givna tolkningar, men knappast särskilt effektivt. Förortsupploppen i SOU 2006:73 risk medlem av föreningen aktiv i , uttrycker sig på följande sätt: De folkvalda representanterna arbetar fortfarande utifrån gamla ramar och tror att man kan lösa allting genom stadsplanering. Men de betraktar alltid underförstått förortsområdena som speciella platser. Det sista påståendet illustrerar svårigheterna att tolka händelseutvecklingen i förorterna. Även om man förespråkar nya, mer komplexa tolkningsmodeller medför dessa att förorterna måste betraktas i ett särskilt ljus. Genom att lyfta ut dessa områden och de människor som bor där erkänner man att något särskilt pågår där, något som går stick i stäv med den politiska ambitionen om den jämställdhet som de flesta förfäktar. Bakgrund som man lyfte fram de utlösande faktorerna ovan som orsaker till krisen, försökte man i pressen identifiera strukturella, underliggande orsaker. Man var ense om att orsakerna inte kunde förstås isolerat utan behövde kompletteras av en bredare analys av såväl historiska som socioekonomiska faktorer. Detta var inga nya tankegångar för journalister och intellektuella utan var något som redan debatterats flitigt. och Le Guennec (2002: 351) skriver i början av kapitlet Recept på upplopp: Varför vredgas förorten? Samma tema återkommer i form av kommentarer som: Vad fan vill de? Författarna beskriver de främsta förklaringar som befästes och vann terräng under de två decennier som föregick . Enligt dessa har förklaringen som pekar på socioekonomiska klyftor dominerat i reformer som syftat till att förbättra situationen för ungdomar i förorten. Alla franska reformer på området kan skrivas in i detta perspektiv vilket vittnar om en strävan efter kontrollerad förändring (ibid.). Tidningarna skildrade förortsungdomarnas situation – präglad av utbredd arbetslöshet och otrygghet – på ungefär samma sätt som Beaud och Pialoux 2003. Författarna illustrerar hur övergången från skolan till arbetslivet förlängts genom olika former av praktikplatser och tillfälliga jobb. Om bristen på utbildning ansetts vara det största problemet för många ungdomar i förorten, väcktes nya frågor i ljuset av krisen. De svårigheter som många utbildade invandrarungdomar av andra generationen stöter på när de försöker komma in på arbetsmarknaden, vittnar om en bristande insikt på det socioekonomiska planet om arbetsmarknaden för ungdomar med invand132 SOU 2006:73 Förortsupploppen i rarbakgrund Även om ojämlika förhållanden kan förklara en stor del av ungdomarnas otrygga situation så måste man även väga in andra faktorer som exempelvis rasistiska attityder bland arbetsgivarna. Den här typen av diskriminering utvärderades under MEDEF:s (förening som representerar franska storföretag) möte mellan arbetsgivare i förorten och unga, kvalificerade arbetssökande med invandrarbakgrund. Några diskussioner fördes emellertid inte i arbetsgivarföreningen. I de många porträtt av framgångsrika invandrarungdomar som publicerats i är det slående många som startat egna verksamheter, vilket illustrerar det välkända faktum att många kvalificerade personer med invandrarbakgrund väljer att starta eget för att undvika diskriminering. Diskussionen om de strukturella, underliggande orsakerna till krisen med ökade socioekonomiska klyftor och förekomsten av diskriminering – både i attityd och handling – syftar tillbaka till tidigare reformer som genomförts för att lösa problemen i fråga. hänvisade till dessa reformer och då ofta utifrån ett territoriellt perspektiv såsom Clichy – en historia av stadsreformer (LHumanité 2/11): Utmärkande är att de förorter där oroligheterna först bröt ut stått modell för olika stadsreformer som t.ex. Epinay-sur-Seine (och Le Guennec). Pressens utvärderingar av reformerna var genomgående negativa även om argumenten skilde sig åt. Presidentens och regeringens bedömning vägde också tungt. : Det finns inga mirakelmediciner () De senaste tjugo årens erfarenheter borde mana till ödmjukhet och modesti. (LHumanité 3/11) En ståndpunkt som verkade delas av premiärministern: vi mot bakgrund av de senaste 35 årens stadsplanering utforma en ny handlingsplan för förorterna? Efter att ha träffat borgmästare och folkvalda representanter är övertygad om att man bör undvika ännu en verkningslös Marshall-plan (). Den hårda kritiken av stadsreformerna görs inte till förmån för något annat alternativ utan vittnar mer om att man inte tror att reformer kan råda bot på de här problemen. Av denna anledning tittade man på andra strukturella orsaker för att förklara den rådande situationen i förorterna. Ett slående inslag i debatten var att representanter för UMP försökte koppla de aktuella händelserna till en kritik av invandrar- och integrationspolitiken, vilket gav upphov till ett invandrarfientligt perspektiv.