sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — Det fanns även en kontrollgrupp, 1 500 personer födda i , för att kunna jämfö- ra resultaten med de personer som är födda utomlands. Mätningen gjordes , –. En tredjedel av de högutbildade utrikes födda hade inte arbete som huvudsaklig syssla . Två tredjedelar hade således arbete som huvudsaklig verksamhet. Motsvarande siffra för inrikes födda var . Många har arbete som inte motsvarar deras utbildning. Två av tio högutbildade utrikes födda hade ett förvärvsarbete som inte kräver en högskoleutbildning. Detta var mest förekommande bland män från och bland asiatiska kvinnor. I gruppen utrikes födda med utländsk utbildning återfanns lägst andel personer med arbete 20Jfr Meddelande i samordningsfrågor för officiella statistik (MIS 2002:3). 21Källa: SCB (2005), Befolkningsstatistik i sammandrag 1960–2004. 22Källa: SCB, 2004, tabell 51. 23Högutbildade utrikes födda – Enkätundersökning, UF 56 , SCB, 2004. som högskoleutbildningen är inriktad mot. Något bättre klarade sig de med svensk utbildning. Arbetslösheten var betydligt högre bland de utrikes födda än bland de inrikes födda under mätveckan. Totalt var det bland högskoleutbildade inrikes födda som angav arbetslöshet som huvudsaklig verksamhet under mätveckan. Arbetslösheten var högst bland utrikes födda från och och lägst bland dem från . En stor andel högutbildade utrikes födda bedömde att avsaknad av kontakter är det största hindret för att få ett arbete som över- ensstämmer med deras utbildning. Ett icke svenskt namn och den utländska bakgrunden bedömdes också vara viktiga skäl till att de inte får ett sådant arbete. Mönstret var likartat bland utrikes födda oavsett utländsk eller svensk utbildning och oavsett kön. Utrikes födda känner sig oftare orättvis behandlade på arbetet jämfört med inrikes födda personer. Det gäller både lön, arbets- uppgifter, karriär och kompetensutveckling. Utrikes födda med utländsk utbildning känner sig oftare orättvist behandlade på arbe- tet än de med svensk utbildning. Två tredjedelar av de utrikes födda med utländsk utbildning som inte hade något arbete under mätveckan svarade att de till stor del eller helt klarar att delta i en diskussion på svenska. Drygt hälften bedömde att de klarar samma sak på engelska. Ett liknande möns- ter återfinns även när det gäller muntliga presentationer, argumen- tera och övertyga eller göra skriftliga rapporter på svenska respek- tive engelska. presenterade en rapport (Rap- port 2005:42 R) om etableringen på arbetsmarknaden bland de som examinerades /02. I rapporten görs en jämförelse mel- lan examinerade med svensk och utländsk bakgrund. Med utländsk bakgrund avses här de vars båda föräldrar är födda utomlands. De som också själva är födda utomlands betecknas som första genera- tionens invandrare, medan de som är födda i betecknas som andra generationens invandrare. Rapporten visar bl.a. följande re- sultat: Av de 38 000 personer som tog examen /02 har utländsk bakgrund, varav majoriteten – tre fjärdedelar – är första generationens invandrare. Eftersom det handlar om per- soner som har genomgått samma utbildning, och härigenom är lika i det avseende som är mest relevant i förhållande till arbetsmarkna- den, borde inte några större skillnader i etableringen förekomma. Emellertid är etableringstalen i genomsnitt lägre för dem med ut- ländsk bakgrund än för dem med svensk bakgrund. I gruppen för- sta generationens invandrare är andelen etablerade , i gruppen andra generationens invandrare och i gruppen med svensk bakgrund . Skillnaderna tyder på att etable- ringen på arbetsmarknaden går långsammare för första generatio- nens invandrare än för dem med svensk bakgrund. har i uppdrag av regeringen att lämna en årlig rapport om tillståndet och utvecklingen inom olika samhällsektorer när det gäller situationen för invånare med utländsk bakgrund. Rapport 2003 behandlar situationen och utvecklingen på bl.a. arbetsmarknaden. sammanfattar utvecklingen på arbetsmarkna- den på följande sätt. (Rapport 2003 s. 91 och 92.) har utrikes födda lägre sysselsättning än de som är födda i . Dessa skillnader i sysselsättning kan inte förklaras av individuella egenskaper som de utrikes föddas kön, ålder, utbildning eller civilstånd. Det är tvärtom så att utbildning, ålder och civilstånd inte ökar chanserna på arbetsmarknaden lika mycket för utrikes som för inrikes födda. till mitten av skedde dessutom en försämring av de utrikes föddas sysselsättning, i och med att avståndet mellan utrikes och inrikes födda ökade under såväl lågkonjunktur som högkonjunktur. sker en förändring i denna nedåtgående trend. Därefter förefaller skillnaderna i sysselsättning att följa kon- junkturutvecklingen. En närmare granskning visar att denna starka konjunkturkänslighet endast gäller de utrikes födda som varit i , det vill säga upp till . Dessa fungerar som en slags buffert på arbetsmarknaden, de sugs in på arbetsmarknaden un- der högkonjunktur när det finns gott om lediga jobb. När konjunktu- ren mattas av både minskar nyanställningarna och en del redan syssel- satta mister sina jobb. Detta missgynnar utrikes födda med relativt kort vistelsetid i på tre sätt. När personalstyrkan skärs ned drabbas i första hand de till- fälligt anställda, där det finns en starkt överrepresentation av utrikes födda. För dem som har fasta jobb, missgynnar reglerna i Lagen om anställningsskydd dem som har den kortaste anställningstiden, vilket i stor utsträckning gäller utrikes födda som varit i Sveri- ge. Slutligen riskerar utrikes födda att förlora sina jobb i högre ut- sträckning än inrikes födda, även om anställningstiden på företaget är densamma. Det sker även en sortering på arbetsmarknaden som innebär att de som är födda i länder i eller har lägre sysselsättning än andra, oavsett hur länge de varit i och oavsett kön, utbildning, ålder och civilstånd. När vi jämför män och kvinnor framträder den välbekanta bilden att kvinnor har lägre sysselsättning än män. Detta gäller särskilt utrikes födda kvinnor som varit i upp till . Till viss del kan detta förklaras av skillnader i ålder och utbildning. Det finns två undantag från den generella bilden, kvinnor födda i har högre syssel- sättning än män födda i och kvinnor födda i ett land i som varit i har högre sysselsättning än motsvarande män. Bland de sysselsatta ingår både anställda och egenföretagare. Egenföre- tagandet spelar en stor roll för utrikes födda. Tyvärr har vi av tidsbrist inte kunnat följa upp den kategorin detta år. Vi har beställt studier som underlag för en analys av egenföretagandet, där endast den som behandlar kvinnligt egenföretagande blivit färdig till årets Rapport tegration (Abbasian 2003). En fullständig redogörelse kommer färdig- ställas . Bland de utrikes födda är gruppen nyanlända flyktingar av särskilt in- tegrationspolitiskt intresse. Vi kan följa sysselsättningsutvecklingen fram för de flyktingar som mottogs i kommunerna 1996, 1997, 1998 och 1999. Ett positivt tecken är att sysselsättningen ökar med . Så ökade till exempel sysselsättningen flyktingar från till nästan 50 pro- cent . Vidare har varje flyktingkohort högre sysselsätt- ningstal än den som kom året innan. Detta gäller dock inte de flyk- tingar som kom som har samma – och inte högre – sysselsätt- ningstal som de som mottogs året innan. En möjlig förklaring är att flyktingar gjorde sitt inträde på en arbetsmarknad där kon- junkturen mattats av. Trots dessa positiva inslag är ändå sysselsättningen för flyktingarna låg även i . Det är därför ytterst angeläget att kommu- nernas introduktionsverksamhet får en utformning som underlättar in- trädet på arbetsmarknaden och lägger grunden till en arbetsmarknads- karriär, där individens resurser tas till vara. Den nya integrationspoliti- ken och de överenskommelser som tecknats mellan flera statliga myn- digheter och har just detta syfte. I den utvärdering som publicerat (2004) framgår att det finns stora brister i introduktionen, framförallt när det gäller att varva undervisning i svenska med arbetsplatspraktik och att anpassa introduktionen efter individens utbildning och yrkeserfaren- heter. Efter att ha konstaterat skillnaderna i sysselsättning mellan utrikes och inrikes födda diskuterar Rapport möjliga förklar- ingar till skillnaderna. Dessa delas upp i utbudssidan, dvs. i särskilda egenskaper hos den utrikes födda befolkningen såsom utbildnings- nivån, sökaktiviteten, kulturella olikheter, otillräckliga kunskaper i svenska språket och bristande tillgång till nätverk, och efterfrågesi- dan, dvs. uppfattningar och värderingar av personer från andra län- der och deras kompetens hos arbetsgivare, fackföreningar och hos folk i allmänhet. har i tidigare rapporter funnit att förklaringar måste sökas på efterfrågesidan. Slutsatsen grundas i att en mängd studier som gav tydliga indikationer på att diskrimi- nering förekommer. Flera av dessa studier var baserade på intervju- er där intervjupersonerna själva uppger att de utsatts för diskrimi- nering eller med personalrekryterare och arbetsförmedlare som uppger att de känner till att diskriminering förekommer på arbets- marknaden. Utöver uppgifterna i intervjuerna finner Integrations- verket det svårt att se vad annat än diskriminering som skulle kun- na förklara resultat från kvantitativa studier som visar att: inrikes födda ungdomar med föräldrar födda i har lägre sysselsättning och högre arbetslöshet än andra inrikes födda ungdomar, trots att de har samma utbildningsni- vå, skolbetyg i genomsnitt och skolbetyg i svenska; adoptivbarn som är födda i länder som sannolikt innebär ett svenskt utseende har lägre arbetslöshet än adoptivbarn som är födda i , eller ; utrikes födda har högre risk att förlora sina jobb, trots att de arbetat i samma företag, hade samma anställningstid i företaget och samma utbildning, kön och ålder. konstaterar att trots bedömningen att diskrimi- nering är en viktig orsak till skillnaderna på arbetsmarknaden mel- lan inrikes och utrikes födda, saknar de kunskap om hur omfattan- de denna diskriminering är. Vidare anser de sig också ha bristande insikter i vilka mekanismer som sorterar bort utrikes födda vid an- ställning, befordran och avsked. Som ett första steg för att analyse- ra diskrimineringens omfattning och mekanismer, har Integra- tionsverket i sin rapport fokuserat på rekryteringsprocessen. Av de studier som vi redovisar framgår att informella rekryterings- kanaler och informella beslutskriterier har stor betydelse vid rekryte- ringsprocessen. När lediga jobb tillsätts efter personliga rekommenda- tioner eller informella sociala nätverk, drabbas de individer som inte har tillgång till dessa personliga kontakter och nätverk. De informella beslutskriterierna innebär att kompetens inte enbart – och kanske inte främst – värderas på basis av formella meriter. Mer svårgripbara fakto- rer som personkemi, socialkompetens samt rekryterarens känsla och intuition avgör ofta vem som anställs. Detta kan leda till att den som rekryterar väljer bort dem som upplevs som annorlunda. Det är i dessa ogenomskinliga informella tillvägagångssätt som olika diskriminerande förhållningssätt kan gömmas. Men även formella kompetenskriterier kan ha diskriminerande effekter, till exempel krav på engelska från svenskt (och ej utländskt) gymnasium även för ganska enkla arbets- uppgifter. En annan viktig iakttagelse är att uppfattningen av utrikes föddas kompetens och deras kunskaper i svenska språket är så starkt styrd av läget på arbetsmarknaden. Det är inte insikten om alla individers lika rättigheter och möjligheter som förändrar beteendet hos dem som an- svarar för rekryteringen. Avgörande är behoven att fylla vakanser inom yrken med brist på sökanden eller att möta verkliga eller föreställda kulturella behov som en ökad mångfald i befolkningen ställer på verksamheten. TCO:s rapport i kön TCO har tagit fram en rapportserie som behandlar frågor kring arbetsmarknad, etnicitet och högre utbildning. Den tredje och sista rapporten publicerades och behandlar lön och karriär. Den undersöker huruvida det finns några löneskillnader mellan utrikes och inrikes födda. Vidare tas upp aspekter som berör karriärmöjligheter, såsom risken att få ett yrke som man är över- kvalificerad för samt sannolikheten för att uppnå en chefstjänst. Rapporten omfattar utrikes födda som ursprungligen kommer från länder utanför , utanför de tidigare femton medlemsländer- na i EU och inte från de rikaste . Resultatet i rap- porten visar bl.a. följande. De invandrade som ingår i studien har betydligt lägre inkomst än inrikes födda. Den primära orsaken tor- de vara att utrikes födda har lönearbete i betydligt mindre ut- sträckning än inrikes födda. I genomsnitt uppbar av de utrikes födda någon form av arbetsinkomst . Motsvarande tal för inrikes födda var . För de utri- kes födda som över huvud taget har en lön är denna i genomsnitt av lönen för inrikes födda. Utöver faktorn att över hu- vud taget ha ett arbete så förklaras en stor del av inkomstskillna- derna av att utrikes födda har betydligt svårare att få ett för sin ut- bildning relevant yrke. Ungefär halva löneskillnaden mellan inrikes och utrikes födda med eftergymnasial utbildning är förknippade med att de utrikes födda oftare har ett arbete som inte kräver sådan utbildningsbakgrund. En del av skillnaderna förklaras även av att utlandsfödda har betydligt svårare att göra chefskarriär. Svårighe- terna att få arbete, att få arbete i linje med den utbildningsbakgrund man har och att göra karriär förefaller sammantaget vara mer bety- delsefulla orsaker till de lägre inkomsterna för invandrare från de aktuella länderna än ren lönediskriminering. LO har inom projektet värde – Lika rätt publicerat rapporten 2004 – Fakta och kunskap. Den innehåller uppgifter om befolkningens sammansättning, jämförelser mellan anställda som är födda i och anställda födda i andra länder (bl.a. an- ställningsformer och utbildning), jämförelser beträffande syssel- sättningssituationen för födda i och olika grupper av ut- landsfödda. Källor till statistiken i LO:s rapport är befolkningsstatistik och arbetskraftsundersökningar från SCB som bearbetats för att utvisa personer som är födda utomlands och i vissa fall även personer som har minst en förälder som är född utomlands. När det gäller befolkningens sammansättning i hela landet fram- går av LO:s rapport att 2003 var omkring 1,1 miljon av befolkning- en, eller , som bor i födda utomlands. Om man till denna kategori också lägger de som är födda i men har minst en förälder som är född utomlands kommer man fram till att nästan två miljoner har utländsk bakgrund i denna vidare mening. Detta innebär drygt var femte av dem som bor i eller när- mare bestämt . Från vilka länder kommer då de människor som har invandrat till ? Den största invandrargruppen kommer från . Bland de tio vanligast födelseländerna återfinns följande länder. , (och andra delar av gamla ), , , , , , , och . Antalet personer födda utomlands har vuxit betydligt i . utgjorde utrikes födda av befolkningen. hade deras andel vuxit till . Jämfört med andra europeiska länder har en hög andel utrikes födda i befolkningen. bl.a. att , och har lägre an- delar utlandsfödda än . Det finns stora skillnader mellan landets olika kommuner. Av SCB:s befolkningsstatistik framgår att andelen utlandsfödda varie- rar från till och andelen med utländsk bakgrund från strax till omkring 5 pro- cent. Bland de tio kommuner som har den högsta andelen utlands- födda eller med utländsk bakgrund finns såväl kommuner i stor- stadsregioner som mera utpräglade glesbygdskommuner. Bland slutsatserna som framkommer i rapporten kan nämnas att sysselsättningen för personer som kommit till från länder utanför har ökat mycket starkt , men den ligger fortfarande på en mycket lägre nivå än för andra grupper. Internationell statistik publiceras regelbundet av och EU. Det är dock problematiskt att göra jämförelser utifrån denna stati- stik då såväl redovisningar som begrepp skiljer sig åt. Olika länder använder t.ex. olika kriterier för vad som menas med en person som är invandrad. De statistiska uppgifter som EU och re- gelbundet publicerar över bl.a. sysselsättning och arbetslöshet för invandrade föregås alltid av uttryckliga varningar om att statisti- ken inte går att använda för att jämföra länder. (Rapport tion 2003 s. gör i Rapport 2003 en jämförelse av jämförbara länder som utgår från den invandrade gruppens sam- mansättning i olika länder och från specialbearbetade uppgifter från EU:s arbetskraftsundersökningar. Den bild som framkommer är att arbetsmarknadssituationen för in- vandrade är mest gynnsam i de transoceana (, , och ) och i de sydeuropeiska (, , och ) länderna samt på . För samtliga dessa länder finns uppgifter som visar att en mycket stor del av de invandrade som ingår i statistiken utgörs av arbetskraftsinvandrare, som valts ut eller kvotsy- stem eller där uppehållstillståndet är knutet till att personen har ett ar- bete. För flera av dessa länder gäller dessutom att en hög andel av de invandrade kommer från länder där samma språk talas. Den sämsta situationen på arbetsmarknaden för invandrade återfinns i , , , och . land är antalet observationer över utrikes födda så få att datamaterialet från EU inte alltid går att använda). För inget av dessa länder har vi funnit indikationer på att arbetskraftsinvandringen skulle vara särskilt omfattande. Däremot anges att en ganska stor del av de som invandrat till kommer från ett land där något av de belgiska officiella språken talas. Med tanke på att så stor del av invandringen till Frankri- ke består av personer från tidigare kolonier, där franska språket är all- mänt bekant, är även där arbetslöshets- och sysselsättningsskillnaderna förvånande höga. och ligger mittemellan dessa två grupper av länder. Här är det förvånande att arbetslöshets- och sysselsättnings- skillnaderna inte är lägre i , eftersom av de utländska medborgarna kommer från ett land där engelska talas. Någon förklaring till varför skillnaderna mellan utrikes och inrikes födda är så pass små i står inte att finna i de källor vi haft tillgång till. (Rapport 2003 s. Enligt vad DO angav i sin årsrapport har antalet anmälningar om diskriminering i arbetslivet ökat stadigt . Antalet anmälningar var för 306 stycken. 2003 var motsvarande siffra 348 anmälningar och 2004 skedde en viss återgång till 303 anmälningar. Enligt DO:s analys är ökningsfrekvensen ett uttryck för allmänhetens ökade kännedom om DO:s verksamhet och om gällande lagstiftning, snarare än för ökad diskriminering i arbetslivet. DO konstaterar att det inte finns några uppgifter om omfattningen av etnisk eller religiös diskriminering i arbetslivet. Utifrån anmälningarna har DO gjort en analys som delvis kan be- skriva problematiken i arbetslivet. När det gäller anmälarna framgår att de allra flesta som gör en anmälan är invandrare eller flyktingar. Det påpekas dock att på grund av svårigheter som bl.a. personupp- giftslagen för med sig så saknar DO statistik om anmälarnas etnis- ka och religiösa tillhörighet. Huvuddelen av anmälarna är män, mot kvinnor. Den könsmässiga överrepresenta- tionen av män har varit tämligen likartad över åren. Av de inkomna ärendena är från arbetstagare och från ar- betssökanden. Om man ser på fördelningen av ärendetyper vid an- mälningar från dessa två kategorier framgår följande. Anmälningar- na från arbetstagare avser etniska trakasserier (), upp- sägning och avskedande (), arbetsledning och arbetsför- delning (), lönediskriminering (), avbruten provanställning (), andra anställningsvillkor (), befordran och utbildning (), annan åtgärd/övrigt (2 pro- cent) och repressalier (). Anmälningarna från arbetssö- kande avser utebliven intervju (), anställningsbeslut (), rekryteringsförfarandet i övrigt () och ej fått uppgift om meriter (). De arbetsgivare som anmäls förde- lar sig på följande sektorer. Privata arbetsgivare anmäls i av fallen, staten står för av fallen och kommuner och landstingskommuner för . Frågan om positiv etnisk särbehandling tog fart i slutet av 1990- talet när Utredningen om översyn av lagen mot etnisk diskrimine- ring () lade fram sitt betänkande Räkna med mångfald (SOU 1997:174). Där föreslogs att förbudet mot etnisk diskriminering i arbetslivet skulle förses med ett undantag för posi- tiv särbehandling. Förslaget formulerades så att diskriminerings- förbudet inte skulle gälla om behandlingen var led i strävanden att främja etnisk mångfald i arbetslivet. Innebörden skulle vara att tillåta åtgärder i syfte att främja samhällets etniska och kulturella mångfald genom att särskilt stödja en viss etnisk grupp, trots att det skulle kunna innebära att andra personer i andra etniska grup- per i motsvarande mån då behandlades mindre förmånligt (jfr SOU 1997:174 s. 182). Regeringen fullföljde inte utredningens förslag. Regeringen an- såg att eftersom det lades fram förslag om krav på aktiva åtgärder i syfte att främja mångfalden i arbetslivet var det inte nödvändigt att därutöver införa regler om positiv särbehandling. Regeringen fram- höll vidare att frågan skulle kunna prövas på nytt när lagen varit i kraft och effekterna av den skulle kunna bedömas (jfr prop. 1997/98:177 s. 27). Något om parternas arbete med frågan Rådet för integration i Arbetslivet Rådet för integration i Arbetslivet (tidigare Rådet för Mångfald i Arbetslivet) bildades av arbetsmarknadens organisationer med syftet att stödja, följa upp och vidareutveckla arbete för integration Bakom rådet står flera tongivande organisationer på arbetsgivar- och arbetstagarsidan, nämligen Föreningen , , , , , , och . I broschyren Vägledning för företag, myndigheter och organi- sationer () ger rådet rekommendationer om ett lokalt arbete mot etnisk diskriminering. Bl.a. uttalar sig rådet negativt om positiv särbehandling utifrån etnisk tillhörighet. Enligt rådet bidrar sådan särbehandling till att skapa motsättningar mellan individer och grupper på arbetsplatserna. Rådets inställning är att ingen skall behandlas utifrån etniskt ursprung. I broschyren anförs också att ett aktivt arbete mot diskriminering kan ske utan etnisk registre- ring på arbetsplatserna. Sådan registrering betecknas som kränkan- de och obehaglig. Rådet har därför funnit det angeläget att markera det olämpliga i att registrera de anställdas etniska bakgrund. förde parterna inom en sektor av arbetsmarknaden diskussioner om möjligheten att avtala om ett integrationsavtal i kollektivavtals form. Enligt de textförslag som parterna resonerade kring övervägdes en ny tidsbegränsad anställningsform som kalla- des integrationsanställning. Den skulle kunna komma i fråga för personer som fått permanent uppehållstillstånd i eller sökt uppehållstillstånd och åberopat vissa bestämmelser i utlänningslag- stiftningen. En sådan anställning skulle kunna gälla i längst 18 må- nader. Avtalets syfte skulle vara att stimulera industriföretagen att er- bjuda särskilda integrationsanställningar åt invandrare för att un- derlätta för dem att arbeta och utvecklas i sitt yrkesliv på svensk arbetsmarknad. Enligt utkastet till avtal är det viktigare att anställ- ningarna öppnar inträdet på svensk arbetsmarknad och bidrar till ökad anställningsbarhet, bättre yrkeskompetens och lättare anpass- ning till svenskt samhällsliv hos invandrarna än att de leder till var- aktiga anställningsförhållanden vid berörda företag. Vidare angavs bl.a. följande i utkastet. Det är nödvändigt att invandrarna kan få fäste på arbetsmarknaden väsentligt tidigare än varit fallet. Långa väntetider på uppehålls- och arbetstillstånd, provisoriska bo- stads- och levnadsförhållanden samt många andra omständigheter gör det svårt för den enskilde att ta initiativ och själv ordna arbete och utkomst. Genom att nyblivna invandrare snabbare smälter in i arbets- och samhällsliv motverkas också fördomar hos omgivning- en och andra orsaker till diskriminering, som har sin rot i främ- lingskap och kulturella vanföreställningar.