sou · GUB344 · 2007-01-01 00:00:00 — Det blir då i princip upp till de fackliga organisationerna att se till att arbetsgivarna sköter sina åligganden i dessa hänseenden. Om skyldigheterna inte uppfylls kan det bli fråga om kollektivavtalsbrott och skadeståndsskyldighet. Eftersom det är upp till arbetsmarknadens parter att formulera kollektivavtal och bevaka att de följs blir resultatet beroende bl.a. av parternas kunskaper, resurser och inbördes styrkeförhållande. Vi har fått konsekvenserna av att göra bestämmelserna disposi- tiva beskrivna av och några organisationer på arbetsmarknaden. Vidare har beskrivit vilka konsekvenser det kan tänkas medföra för lagföringen av arbets- miljöbrott om reglerna om systematiskt arbetsmiljöarbete blir dis- positiva. De konsekvenser som beskrivits har till största delen varit mycket negativa. har bl.a. framhållit att en möjlighet att avtala bort de aktuella reglerna skulle fordra ett helt nytt arbetssätt vid verkets inspektioner. Andra föreskrifter som innebär en utveckling av föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete kan troligen inte heller tillämpas om bestämmelserna i det enskilda fallet avtalats bort, vilket försvagar tillsynen också på olika sakområden. Enligt finns det en uppenbar risk för att arbetsför- hållandena försämras på arbetsplatser med svagt lokalt skydds- arbete om varken eller de fackliga organisatio- nerna har någon bevakning av arbetsmiljön. Konsekvensen om reglerna om arbetsanpassning och rehabilitering avtalas bort kan bli att inte i samma utsträckning som kan bidra till att regeringens mål om minskad ohälsa uppnås. Den redogörelse som lämnats av visar att förslaget kan få negativa effekter för brottsbekämpningen på arbetsmiljöområdet. Vidare har intressenter på arbetsgivarsidan tagit upp flera aspekter som kan innebära negativa ekonomiska följder för företag och andra arbetsgivare. Bland dessa kan nämnas att antalet tvisteförhandlingar och processer kan öka, att konkurrens- snedvridning mellan företag med och utan kollektivavtal kan upp- stå, att arbetsgivare måste sätta sig in i flera olika regelsystem samt att det finns en risk att arbetsgivare kan drabbas av dubbla krav och sanktioner i fall där olika bedömningar görs i frågan om avtalen uppfyller EG-direktivens miniminivå. Vi instämmer i de bedömningar som sålunda har gjorts. Det står enligt vår uppfattning klart att följderna av att göra bestämmelserna i fråga dispositiva i huvudsak skulle bli negativa. Behövs ett särskilt bemyndigande om utbildning och kompetens? (kapitel 6) Uppdraget och nuvarande reglering I 4 kap. AML finns regler om bemyndiganden. Bestämmelserna innebär att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får meddela föreskrifter gällande vissa frågor. Delegationen till finns i 18 § AMF. Arbets- miljöverket kan med stöd av denna delegation i fall som avses i 4 kap. 1–8 §§ meddela föreskrifter som är direkt straffsanktio- nerade enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 AML. De bestämmelser som finns i 4 kap. 1–8 §§ avser olika precise- rade områden där regeringen eller får föreskriva om bl.a. olika villkor, tillstånd eller förbud mot att arbete utförs. De paragrafer som kan användas i samband med krav på utbildning och kompetens torde vara de som ger möjlighet att föreskriva om villkor t.ex. vid hantering av en viss produkt, och villkoret skulle då vara viss utbildning eller kompetens. Detta kan ske med stöd av 4 kap. 1 eller 6 §. Förutsättningen enligt 1 § är att det är fråga om tekniska anordningar eller ämnen som kan föranleda ohälsa eller olyckfall. Förutsättningen enligt 6 § är att det är fråga om arbete som medför särskild risk för vissa grupper av arbetstagare, t.ex. gravida eller allergiker. Utmärkande för dessa föreskrifter är att det föreskrivna handlingsmönstret är så fixerat att det är förhållandevis lätt att avgöra om en överträdelse skett. I 4 kap. 10 § AML finns ett mer generellt utformat bemyndi- gande där får meddela ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. Dessa kan inte göras direkt straffsanktionerade. Uppdraget har varit att utreda om det bör införas ett bemyndi- gande för att meddela föreskrifter om utbildning eller kompetens. I uppdraget har också ingått att utreda om bemyndigandet bör omfatta krav på certifikat eller annat kun- skapsbevis. Vi har gjort en genomgång som visar att det finns en allmän möjlighet för att med stöd av 4 kap. 10 § AML meddela föreskrifter om utbildning och kompetens. Det finns alltså utrymme i det generella bemyndigandet, som rör arbets- miljöns beskaffenhet och allmänna skyldigheter i fråga om arbets- miljön, för att föreskriva om utbildning eller kompetens. De föreskrifter som har utfärdats med stöd av 4 kap. 10 § och som innehåller krav på utbildning är inte direkt straff- sanktionerade. Den fråga som då uppstår är om bör bemyn- digas att meddela direkt straffsanktionerade föreskrifter på detta område. I fråga om generella krav på utbildning eller kompetens behövs utrymme för olika slags bedömningar. Detta är därför ett område som i allmänhet inte lämpar sig väl för den grad av preci- sion som måste krävas av straffbelagda föreskrifter. Även om ett nytt särskilt bemyndigande skulle införas finns det av det skälet anledning att utgå från att det generella bemyndigandet i 4 kap. 10 § också i fortsättningen skulle komma att användas på detta område. Till detta kommer att alltid i det enskilda fallet har möjlighet att åstadkomma en straffsanktion genom att utfärda ett föreläggande eller förbud enligt 7 kap. 7 § AML. Vår slutsats blir därför att det inte framkommit övertygande skäl för att införa ett särskilt bemyndigande att meddela föreskrifter om utbildning eller kompetens. Vi menar att redan nu har tillräckliga möjligheter att meddela sådana föreskrifter. Direktiven tar också upp frågan om ett nytt bemyndigande bör omfatta krav på certifikat eller annat kunskapsbevis. Våra över- väganden i den delen har lett oss till slutsatsen att sådana frågor bäst hanteras på föreskriftsnivån, och alltså inte behöver regleras direkt i ett bemyndigande i lagen. Det finns flera exem- pel på föreskrifter där utfärdat föreskrifter som innehåller krav på certifikat eller annat kunskapsbevis. Detta rör själva innehållet i de krav som ställs, och det bör få ankomma på att även i fortsättningen, efter samråd med arbetsmarknadens parter, besluta detta. Arbetsmarknadspolitiska program i arbetsmiljölagen (kapitel 7) I 7 § lagen om arbetsmarknadspolitiska program finns bestämmel- ser om i vilken utsträckning arbetsmiljölagen gäller för personer i sådan verksamhet. I arbetsmiljölagen står däremot inget om lagens tillämpningsområde i fråga om deltagare i arbetsmarknadspolitiska program. Uppdraget har varit att pröva om det är lämpligt att direkt i arbetsmiljölagen reglera lagens tillämpningsområde av- seende personer som omfattas av olika arbetsmarknadspolitiska program. Vi menar att ett sådant förtydligande bör göras. Förslaget är att detta sker genom att arbetsmiljölagen kompletteras med en hän- visning till 7 § lagen om arbetsmarknadspolitiska program. Efter- som det i en annan del av betänkandet föreslås att den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 4 § AML skall upphävas, kan den nya bestämmelsen om arbetsmarknadspolitiska program placeras där. Arbete i arbetsgivarens hushåll (kapitel 8) Uppdraget och nuvarande reglering Av nuvarande bestämmelse i 1 kap. 4 § AML framgår att arbets- miljölagen inte gäller för arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll av den som fyllt . För sådana arbetstagare gäller i stället be- stämmelserna i lagen (1970:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete. I denna lag finns en skyddsregel införd med ett begränsat arbets- miljöansvar. är arbetsmiljölagen och dess föreskrifter däremot tillämpliga vid arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll om arbetstagaren är . Vi har fått i uppdrag att pröva om det är lämpligt att upphäva undantaget från arbetsmiljölagen i 1 kap. 4 § AML när det gäller arbete i arbetsgivarens hushåll. Om utredningen föreslår ett upp- hävande, skall nödvändiga ändringar föreslås i lagen om arbetstid m.m. i arbetsgivarens hushåll. Frågan om särbehandlingen i arbetsmiljöhänseende av arbetstagare som utför husligt arbete har aktualiserats bl.a. av att personer med funktionshinder numera får hjälp i sitt hem av personliga assisten- ter enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade (LSS). De personliga assistenterna är i en del fall formellt anställda av den som är berättigad till insatsen enligt LSS. Resultaten av rapporter som och sammanställt visar omfattande brister i arbetsmiljön vid arbete i hemmiljö. De fall som granskats har i första hand rört juridiska personer där arbetsmiljölagen i sin helhet redan varit tillämplig. Man kan anta att bristerna i arbetsmiljön är minst lika allvarliga för dem som är anställda för att utföra arbete i arbetsgivarens hushåll i fall där lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete är tillämplig. Det framstår enligt vår mening inte längre som försvarbart att denna grupp av arbetstagare inte skall omfattas av det skydd som arbets- miljölagen ger. Utöver gruppen arbetstagare som arbetar som personliga assistenter kan det finnas andra arbetstagare som är anställda för att utföra arbete i arbetsgivarens hushåll, t.ex. barnpassning (au pair), städning eller annat husligt arbete. Även denna grupp arbetstagare bör omfattas av det skydd som arbetsmiljölagen ger. Det bör upp- märksammas att tillsynen i fråga om arbete som utförs i hemmet är begränsad genom bestämmelserna i 15 § AMF. Sammanfattningsvis har det inte framkommit något skäl emot ett upphävande av undantaget i arbetsmiljölagen, som det finns goda skäl för att göra lagen fullt ut tillämplig vid husligt arbete. Vi föreslår därför att undantaget för arbete i arbetsgivarens hus- håll i 1 kap. 4 § AML upphävs. föreslås följdändringar i lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete. Produktinformation enligt 3 kap. 8 § AML (kapitel 9) Enligt 3 kap. 8 § första stycket AML skall den som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter en maskin, ett redskap, skydds- utrustning eller annan teknisk anordning se till att anordningen erbjuder betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Enligt samma paragraf tredje stycket skall uppgifter om anordningen som är av betydelse för att förebygga ohälsa och olycksfall (produkt- information) lämnas vid avlämnandet genom tydlig märkning eller på annat sätt. Den aktuella formuleringen i tredje stycket kom till vid de ändringar som gjordes 1991. Avsikten var att den nya formuleringen skulle vara mer generell utan att inskränka de skyldigheter som enligt den tidigare lydelsen gällde i fråga om märkning och anvisningar för montering, användning och skötsel. Uppdraget har varit att pröva om det är lämpligt att ändra lydelsen av 3 kap. 8 § tredje stycket AML så att den tydligare uttrycker den avsedda innebörden. Den nuvarande formuleringen av 3 kap. 8 § tredje stycket AML kan ge upphov till oklarhet eftersom det inte framgår klart för läsaren att den omfattar även monterings- och bruksanvisningar och liknande. Vi föreslår därför att 3 kap. 8 § tredje stycket AML förtydligas så att det uttryckligen framgår att kravet på produktinformation om tekniska anordningar innefattar krav på anvisningar för montering, installation, användning och skötsel av anordningen. lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) Härigenom föreskrivs i fråga om arbetsmiljölagen (1977:1160) dels att 1 kap. 3 och 4 §§, 3 kap. 2 a och 8 §§, 6 kap. 2, 6 a, 8, 15, 17 och 18 §§, 7 kap. 13 och 14 §§ samt 9 kap. 3 § skall ha följande lydelse, dels att det skall införas två nya paragrafer, 1 kap. 6 § och 6 kap. 9 a §, av följande lydelse. Vid tillämpning av 2–4 och 7–9 kap. skall med arbetstagare lik- ställas 1.den som genomgår utbildning, 2.den som under vård i anstalt utför anvisat arbete, 3.den som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvars- plikt och annan som fullgör i lag föreskriven tjänstgöring eller som deltar i frivillig utbildning för verksamhet inom totalförsvaret. Elever och vårdtagare som av- ses i första stycket 1 och 2 skall likställas med arbetstagare även vid tillämpning av 5 kap. 1 och 3 §§. I fråga om elever finns dessutom särskilda bestämmel- ser i 6 kap. 17 och 18 §§. De som genomgår utbildning och vårdtagare som avses i första stycket 1 och 2 skall lik- ställas med arbetstagare även vid tillämpning av 5 kap. 1 och 3 §§. I fråga om de som genomgår ut- bildning finns dessutom sär- skilda bestämmelser i 6 kap. 6 a, 8, 15, 17 och 18 §§, 7 kap. 13 och 14 §§ samt 9 kap. 3 §. I fall som avses i första och andra styckena skall vad i lagen sägs om arbetsgivare gälla den som driver den verksamhet i vilken arbetet utförs. Lagen gäller inte arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll av den som har fyllt . Av 7 § lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program framgår i vilken utsträckning arbetsmiljölagen är tillämplig för deltagare i sådana program. Av 3 kap. 2 a § framgår att det genom kollektivavtal får göras avvikelser från bestämmelserna i den paragrafen. Alternativ: 6 § Av 3 kap. 2 a § framgår att be- stämmelserna däri i stället får föreskrivas i kollektivavtal. Arbetsgivaren skall systematiskt planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön uppfyller föreskrivna krav på en god arbetsmiljö. Han skall utreda arbets- skador, fortlöpande undersöka riskerna i verksamheten och vidta de åtgärder som föranleds av detta. Åtgärder som inte kan vidtas skall tidsplaneras. Arbetsgivaren skall i den utsträckning verksamheten kräver dokumentera arbetsmiljön och arbetet med denna. Handlings- planer skall därvid upprättas. Arbetsgivaren skall vidare se till att det i hans verksamhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliter- ingsverksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt denna lag och enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring vilar på honom. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får det göras avvikelser från bestämmel- serna i första till tredje styckena. Sådana avvikelser får göras endast under förutsättning att de inte innebär mindre långtgående skyldigheter för arbetsgivarna på dessa områden än som följer av rådets direktiv /391/EEG av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet.1 I den utsträckning som dessa förutsättningar inte är upp- fyllda gäller fortfarande bestäm- melserna i första till tredje styckena. Bestämmelserna i första till tredje styckena får i stället före- skrivas i kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation. I den utsträckning som bestämmelserna har ersatts av motsvarande be- stämmelser i ett sådant avtal gäller avtalet i stället för lagen. Den som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter en maskin, ett redskap, skyddsutrustning eller annan teknisk anord- ning skall se till att anordningen erbjuder betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall, när den släpps ut på marknaden, av- lämnas för att tas i bruk eller ställs ut till försäljning. 1 EGT L 183, 29.6.1989, s. 1 (Celex 389L0391). Anvisningar för anordningens montering, installation, använd- ning och skötsel samt övriga upp- gifter om anordningen som är av betydelse för att förebygga ohälsa och olycksfall (produkt- information) skall medfölja vid avlämnandet genom tydlig märkning, i form av handlingar eller på annat sätt. Information av särskild betydelse för arbets- miljön skall lämnas vid mark- nadsföring av anordningen. En teknisk anordning som inte uppfyller kraven i första stycket får visas på mässor, utställningar eller liknande om det tydligt anges att kraven inte är uppfyllda och att anordningen inte får släppas ut på marknaden eller avlämnas för att tas i bruk förrän den uppfyller kraven. Sätts anordningen i funktion skall tillräckliga säkerhets- åtgärder vidtas mot olycksfall. Uppgifter om anordningen som är av betydelse för att före- bygga ohälsa och olycksfall (produktinformation) skall lämnas vid avlämnandet genom tydlig märkning eller på annat sätt. Information av särskild betydelse för arbetsmiljön skall lämnas vid marknadsföring av anordningen. På arbetsställe, där minst fem På arbetsställe, där minst fem sättes, skall bland arbetstagarna sättes, skall bland arbetstagarna utses ett eller flera skydds- utses ett eller flera skydds- (arbetsmiljöombud). ses även på annat arbetsställe, För skyddsombud bör er- arbetsförhållandena påkallar det. För skyddsombud bör ersättare Skyddsombud utses av lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Finns inte sådan organisation, utses skyddsombud av arbetstagarna. För arbetsställe där skyddskommitté som avses i 8 § inte har till- satts får lokal avdelning av förbund eller med sådan avdelning jämförlig sammanslutning av arbetstagare utse skyddsombud utanför kretsen av arbetstagarna på arbetsstället (regionalt skydds- ombud). Rätten att utse regionalt skyddsombud gäller endast om avdelningen eller sammanslutningen har någon medlem på arbets- stället. Bestämmelser om hur skyddsombud på fartyg skall utses finns i fartygssäkerhetslagen (2003:364). Om ett skyddsombud anser att åtgärder behöver vidtas för att uppnå en tillfredsställande arbetsmiljö, skall skyddsombudet vända sig till arbetsgivaren och begära sådana åtgärder. Skyddsombudet kan också begära att en viss undersökning skall göras för kontroll av förhållandena inom skyddsområdet. På framställning skall arbetsgivaren genast lämna skyddsombudet en skriftlig bekräftelse på att han mottagit dennes begäran. Arbetsgivaren skall utan dröjsmål lämna besked i frågan. Gör han inte det eller beaktas inte begäran inom skälig tid, skall efter framställan av skyddsombudet pröva om föreläggande eller förbud enligt 7 kap. 7 § skall meddelas. Sådan framställning av ett skyddsombud på fartyg skall i stället lämnas till , som skall pröva om föreläggande eller förbud enligt fartygssäkerhetslagen (2003:364) skall meddelas. finns, kan skyddsombud direkt påkalla kommitténs behandling av en arbetsmiljöfråga. Vad som i denna paragraf sägs om skyddsombud skall också gälla för studerandeskyddsombud som avses i 17 §. Vid arbetsställe, där minst femtio arbetstagare regelbundet sysselsättes, skall finnas skyddskommitté, sammansatt av före- trädare för arbetsgivaren och arbetstagarna. skall tillsättas även vid arbetsställe med mindre antal arbetstagare, om det begäres av arbetstagarna. Företrädare för de anställda utses bland arbetstagarna av lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollek- tivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Finns ej sådan organisation, utses företrädare av arbetstagarna. Vid arbetsställe där det finns studerandeskyddsombud skall även två av dessa ingå i skydds- kommittén. Studerandeskydds- ombuden bestämmer själva vilka av dem som skall ingå i skydds- kommittén. Bestämmelser om hur en skyddskommitté på fartyg skall till- sättas finns i fartygssäkerhetslagen (2003:364). behöver inte tillsättas om uppgifterna för skyddskommittén i 9 § i stället fullgörs i annat samverkansorgan mellan arbetsgivaren och arbets- tagarna. Detta förutsätter dock att de anställdas företrädare i detta samverkansorgan utses med stöd av bestämmelserna i 8 §. Vad som sägs om skydds- kommitté och ledamot i skydds- kommitté i denna lag och i andra författningar skall, om annat inte anges, gälla även för sådant sam- verkansorgan samt dess leda- möter. Denna paragraf är inte tillämplig i fråga om skydds- kommitté på fartyg. Vad som sägs i 5 §, 10 § första och tredje styckena samt 11– 14 §§ skall tillämpas på mot- svarande sätt på ledamot av skyddskommitté. Vad som sägs i 5 §, 10 § första och tredje styckena samt 11– 14 §§ skall tillämpas på mot- svarande sätt på ledamot av skyddskommitté. För studerandeskyddsombud skall 10 § första och andra styckena, 11, 12 och 14 §§ tilläm- pas på motsvarande sätt. För mål om tillämpning av 10 och 11 §§ som rör studerandeskyddsombud gäller vad som är föreskrivet om rättegång i allmänhet. De som genomgår utbildning skall av huvudmannen för ut- bildningen ges tillfälle att genom elevskyddsombud medverka i skyddsverksamheten på arbets- stället, om det är rimligt med hänsyn till utbildningens art och utbildningsperiodens längd. Elevmedverkan gäller dock inte elever i lägre årskurs än årskurs 7 i eller motsvarande ungdomsutbildning. De som genomgår utbildning skall av huvudmannen för ut- bildningen ges tillfälle att med- verka i arbetsmiljöarbetet på arbetsstället, om det är rimligt med hänsyn till utbildningens art och utbildningsperiodens längd. För barn i förskoleklass och elever i lägre årskurs än årskurs 7 i och specialskolan samt i sameskolan, den obligato- riska särskolan, gymnasiesär- skolan och vuxenutbildning för utvecklingsstörda skall omfatt- ningen och utformningen av barnens och elevernas deltagande i skolans arbetsmiljöarbete an- passas efter deras ålder, mognad och förutsättningar i övrigt. Elever i årskurs 7–9 och specialskolans årskurs 7– 10 samt gymnasieskolan företräds i arbetsmiljöarbetet av elev- skyddsombud. Studerande på eftergymnasial utbildning och annan utbildning för vuxna företräds i arbetsmiljö- arbetet av studerandeskyddsom- bud. Ett studerandeskyddsombud skall vara . av eleverna och de studerande. ningen skall se till att elev- ningen skall se till att elev- skyddsombuden får den utbild- ning och den ledighet som be- deskyddsombuden får den ut- hövs för uppdraget. bildning och den ledighet som behövs för uppdraget. till den information som behövs för uppdraget med undantag av rätt till den information som information om uppgifter som är behövs för uppdraget. föremål för tystnadsplikt enligt 7 kap. 13 § första stycket. rätten till information inte så- fråga om uppgifter som är dana uppgifter som är föremål föremål för sekretess i det all- 13 § första stycket. sekretesslagen (1980:100). uppgifter som är föremål för sekretess i det allmännas verk- (1980:100). Den som har utsetts till Den som har utsetts till skyddskommitté eller den som har deltagit i arbetsanpassnings- har deltagit i arbetsanpassnings- enligt denna lag får inte obe- hörigen röja eller utnyttja vad enligt denna lag får inte obe- han under uppdraget har erfarit hörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har erfarit eller förhållande av betydelse för eller förhållande av betydelse för Har ombudet, ledamoten eller deltagaren utsetts av sådan lokal arbetstagarorganisation som avses i 6 kap. 2 och 8 §§, får han utan hinder av tystnadsplikten i första stycket lämna uppgift vidare till en ledamot i organisationens styrelse eller till en sakkunnig i arbetsmiljöfrågor hos en central arbetstagarorganisation till vilken den lokala organisationen hör. Rätten att lämna uppgift vidare gäller endast om uppgiftslämnaren underrättar mottagaren om tystnadsplikten. I sådant fall gäller tystnadsplikten också för denne. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i 14 kap. 7, 9 och 10 §§ sekretesslagen (1980:100). skall till- ställa skyddsombud avskrift av de skriftliga meddelanden i skyddsfrågor som lämnas till ett arbetsställe. skall till- ställa skyddsombud och stude- randeskyddsombud avskrift av de skriftliga meddelanden i arbets- miljöfrågor som lämnas till ett arbetsställe. För att ta till vara arbetstagarnas intressen i ärenden enligt denna lag får överklagande enligt 2 § göras av ett huvudskyddsombud eller, om något sådant ombud inte finns, av ett annat skyddsom- bud. Om det inte finns något skyddsombud, får överklagande göras av en arbetstagarorganisation i den mån saken rör medlemmarnas intressen. Om talan avser annat än fartygsarbete krävs att organisa- tionen har yttrat sig i ärendet.