sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — SOU 2006:73 Den segregerande integrationen Om social sammanhållning och dess hinder Redaktör: av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering 2006 SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003.. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Tryckt av 2006 ISSN 0375-250X Förord Utredningen om Makt, integration och strukturell diskriminering tillsattes efter ett regeringsbeslut och har i uppdrag att identifiera och kartlägga mekanismer bakom strukturell/institutionell diskriminering på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Resultaten ska redovisas successivt i syfte att ge underlag för en fördjupad diskussion om och åtgärder mot strukturella hinder för att alla medborgare ska kunna delta i samhällslivet på lika villkor och med samma möjligheter. Föreliggande rapport är utredningens tolfte publikation. Integrationstänkandet och politiken har format organiseringen av det officiella arbetet med integration. Integrationen har präglats att gälla invandrarna. De skulle integreras i det svenska samhället. En etablerad föreställning har varit att samhället kan delas i två grupper med väsenskilda egenskaper, en grupp svenskar och en grupp invandrare. Den första gruppen, svenskar, föreställs vara integrerade och därför inte behöva integrationspolitik och den andra gruppen, invandrarna, betraktas icke integrerade och i behov av integrationsåtgärder som ska ledas av svenskar. Svenskheten blir därmed och målet för social sammanhållning eller integration och svenskar aktiva aktörer för att integrera de andra. Därför har integration reducerats till att gälla invandrarna och integrationspolitiken har blivit en politik för invandrarna. Integration som en generell politik baserad på aktiv omfördelning av resurser för att skapa social sammanhållning i samhället har reducerats till att bli en särpolitik för de andra. Integrationstänkandets och integrationspolitikens särartsprägel har bidragit till ökad segregation och disintegration i samhället. Den svenska integrationspolitiken är fånge i särartstänkande och särartspraktik och måste förändras. Utan skrotning av integrationspolitiken i dess nuvarande form och skapandet av en ny politik vars huvudmål är att skapa lika rättigheter, lika möjligheter och lika utfall för alla oavsett hudfärg, etnicitet, religion, kön etc. förblir social sammanhållning en illusion. Detta gör att samhällets repressiva institutioner får allt större utrymme för att bekämpa konsekvenserna av ökande segregation och motsättningar. Ökade krav på polisiära åtgärder i de marginaliserade och stigmatiserade områdena är ett talande exempel på detta. Omfördelningspolitikens försvagning och de offentliga inrättningarnas retreat har skapat grogrund för ökade socioekonomiska klyftor som är ett hot mot integration. Social sammanhållning som är en annan och kanske bättre benämning för integration är inte möjlig utan en aktiv politik som syftar till att minska socioekonomiska klyftor och bekämpa den strukturella/institutionella diskrimineringen. Följande rapport behandlar integrationspolitikens och integrationsarbetets paradoxala roll för ökad segregation och etniska klyftor. Den kritiserar också ett integrationsfält som har skapats i integrationspolitikens fotspår som gör karriär och socioekonomiska vinster genom att framställa integrationsproblemet som de andras problem. Rapporten framhäver behovet av en ny politik för att stävja disintegration och segregation i samhället. Den bör dock ses som en introduktion till den nya politiken som kommer att presenteras i sin helhet i utredningens betänkande. Groglopo Särskild utredare 1 Den segregerande integrationen Om social sammanhållning och dess hinder ........................................................................... 7 2 Avcivilisering och demonisering Den sociala och symboliska förändringen av det svarta gettot, och i det mörka gettot .......................................................................... 29 3 Invandraren, förorten och maktens rumsliga förankring Berättelser om vardagsrasism ............................................................................. 63 4 Förortens hotfulla unga män Andrafieringens geografi och behovet av alternativ till stigmatisering och kriminalisering ............................................................................ 91 5 Förortsupploppen i ,Mediebevakning och tolkningsskillnader ............................. 125 6 Släcka eld med bensin Om institutionell rasism och polisens arbete i förorter .................................................................... 153 5 Innehåll SOU 2006:73 7 Den kulturbundna kulturen Om strukturell uteslutning i kulturlivet .............................................................................195 8 Mångkulturella förorter eller belägrade rum? ............................................................................219 9 Diskriminerande föreställningar inom Barzoo Eliassi..........................................................................251 10 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik och praktik ..........................................................................295 11 Den segregerande integrationen .......................................................................341 Författarpresentation ......................................................................375 6 1 Den segregerande integrationen Om social sammanhållning och dess hinder Integration som ett samhällstillstånd har diskuterats länge inom samhällsvetenskaperna. Integrationsdiskussionen uppstod i industrialismens bakvatten som ett resultat av folkförflyttningar, uppkomsten av nya sociala klasser, politisk antagonism och avlokalisering av många grupper. Den förmoderna traditionella solidariteten som gjorde den sociala sammanhållningen möjlig har försvagats och behovet av en ny samhällsorganisering vars legitimitet inte var baserad på religiösa och traditionella övertygelser blev uppenbart. Många samhällsvetare har försökt svara på den klassiska frågan: hur är ett samhälle möjligt? Hur kunde man, som formulerade det, skapa ett samhälle när gud är död? och de gamla religiösa och traditionella normerna och övertygelserna som legitimerade den politiska makten inte längre höll. Efter granskning och genomgång av de debatter och samhällsvetenskapliga strömningar som dominerade dåtidens moderna samhällen kan två modeller för att skapa ett integrerat samhälle särskiljas: 1. liberal marknadsintegration 2. omfördelningsintegration Den första gruppen bestod i huvudsak av marknadsekonomer och liberaler som trodde att marknaden kunde skapa social integration av sin egen kraft. Ekonomer som och hörde till denna grupp som menade att the middle economic man med en rationalitet anpassad till marknadsekonomin genom rationella handlingar skulle skapa ett integrerat samhälle. Marknaden har dock i det avseendet visat sig ineffektiv och kon7 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 fliktgenererande och därför i behov av politisk kontroll. Ökade motsättningar mellan olika grupper i samhället i allmänhet och mellan dem som vunnit på marknadskrafternas ohejdade triumf, de rika, och de som förlorade på den, dvs. de fattiga, som äventyrade samhällets fortbestånd, tvingade politiker att hitta alternativa lösningar. Samhällsvetenskaperna har också hängt med och generade i huvudsak två lösningar på disintegrationen. Marxister hävdade att integrationsproblemet inte kunde lösas i det kapitalistiska systemet. Andra mer moderata krafter som t.ex. hävdade å sin sida att man kan lösa integrationsproblemet inom ramen för det kapitalistiska systemet genom statligt ingripande och omfördelning av resurser. Detta var en tredje väg där marknadskrafterna genom arbetsdelning skulle skapa differentierade arbetsgrupper som var beroende av varandra för att kunna arbeta, som staten genom det proportionella skattesystemet skulle ta från dem som har mer och ge till dem som har mindre. Även om omfördelningsintegrationen vann relativt stort gehör i många europeiska länder, så var den inte problemfri. Omfördelningsintegrationen utgår ifrån majoritetssamhällets, dvs. privilegierade gruppers, behov och ignorerar den strukturella/institutionella diskrimineringen mot andrafierade religiösa och etniska grupper. Både samhällsvetare och politiker som ville skapa social sammanhållning i samhället ignorerade nästan totalt att även ta hänsyn till den historiska rasismen och diskrimineringen mot de andra i sina respektive samhällen. De ökande socioekonomiska klyftorna mellan olika klasser som i många fall genererade allt större sociopolitiska motsättningar resulterade i antagandet att orsaken till disintegrationen enbart gäller klassklyftor. Andra grunder som t.ex. etnisk och religiös bakgrund och kön inkluderades inte i de teoretiska ramar och politiska förklaringsmodeller som lanserades av dåtidens samhällsvetare och politiker. Etniska klyftor och könsskillnader normaliserades och antogs tillhöra sakernas natur. Både naturvetenskaperna och deras företrädare, som t.ex. och samhällsvetenskaperna, genom t.ex. och , vetenskapliggjorde den vita överlägsenheten över de andra. Dessa vetenskapliga ideologier som kategoriserade människor i olika kategorier i en hierarkisk rangordning utifrån deras raser och/eller kulturer, blev en del av det moderna samhällets organisering och en grundbult i den koloniala världsordningen. De koloniala krigen legitimerades som den europeiska civilisationens globala mission för att civilisera de ociviliserade, förkroppsligad i 8 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder föreställningen om den vilde djungelmannen som illusionen om de andra. Om korståget var guds vilja att ge de kristna och trogna rätten att erövra världen och härska över och utrota de otrogna, erbjöd vetenskapen de vita kristna européerna en ny global legitimitet. Utrustade med det absoluta våldets logik, en rasistisk ideologi och genom industrialiseringen av massmord, erövrades land efter land och område efter område och omvandlade de erövrade till undersåtar och slavar. Ett av de mest avskyvärda brotten mot mänskligheten, dvs. slaveriet, rationaliserades. Egennytta baserat på en av upplysningstidens uppskattade ekonomiska ideal, nämligen utilitarismen, gav européerna obegränsad rätt att utnyttja världens resurser inklusive de förtingliggjorda andra vilka berövades alla mänskliga egenskaper. Detta gick hand i hand med en narcissistisk konstruktion av ett vitt kristet som överlägset alla andra (Kamali, 2005a). föreställdes vara den ovärderliga delen av hela jorden, jordens pärla och en stor kropps hjärna (KingstonMann , 1999:3). En sådan narcissistisk självuppfattning, som en nödvändig del av den rasistiska ideologin, skulle inte blivit en föreställd etablerad sanning om den inte hade fått draghjälp från både natur- och samhällsvetenskaperna. Som (1977) argumenterat har makt och kunskap en ömsesidig relation och det finns ingen kunskap som inte förutsätter existensen och reproduktionen av maktrelationer. Detta innebär att samhällets normala funktioner som reproduceras genom institutionella handlingar utgör ett avgörande hinder för integration och skapandet av ett samhälle för alla där omfördelning av resurser syftar till att skapa lika möjligheter för alla oavsett etnisk och religiös bakgrund. Integration och lika möjligheter Makt och kunskap har genom en historisk interaktion skapat ett ganska robust system av andrafiering där vissa grupper görs till de andra med underlägsna egenskaper och underordnas ett överlägset vi. Andrafieringen handlar ytterst om makt och kontroll. Genom kontroll och obegränsad tillgång till makt och andra socioekonomiska resurser skaffar sig en grupp en överordnad position i förhållande till en annan grupp (Hazekamp m.fl., 1997:2). Makten och kontrollen över materiella resurser och privilegiet att gestalta världen och framställa den som ett rationellt hierarkiskt samman9 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 hang. Därmed skapas en etnisk hierarki där olika grupper ockuperar olika positioner i förhållande till varandra. Detta innebär också att ju närmare majoritetssamhället och dess ideologiska och kulturella hegemoni en grupp står, desto bättre tillgång får den till makt och inflytande. Detta innebär att föreställningen om kulturell likhet eller kulturell närhet, framfört av en del, gammaldags och okritiska mainstreamforskare som t.ex. (2004), som orsak till en lyckad respektive misslyckad integration i det svenska samhället, förblir försök att reproducera maktförhållandena i samhället. Dessa forskare exkluderar bakomliggande faktorer som t.ex. andrafieringsgrad, hudfärg, födelseland, kön, den globala världsordningen och den historiska och globala rasismen från sina vetenskapliga förklaringsmodeller för de etniska klyftorna. Dessa grupper vilka har god draghjälp från den socioekonomiska och politiska makten framställer det svenska samhället som bestående av två grupper människor som är essentiellt skilda från varandra. Enligt dem finns det en grupp svenskar vars liv, arbete, fritid, klädsel, sociala relationer, normer, värderingar, traditioner och till och med smak utgör för integration. En annan grupp som brukar kallas invandrare består av människor med ständigt återskapade underskott och integrationsbrist. Invandrarna görs därmed till de underlägsna disintegrerade andra i förhållande till ett överlägset integrerat vi svenskar. Ett sådant integrationstänkande motverkar sitt syfte och förstärker paradoxalt nog ett vi-och-demtänkande som är en av orsakerna till den misslyckade integrationspolitiken och dess förverkligande. Det finns ett dilemma i det svenska och även i det europeiska integrationstänkandet och integrationspolitiken. De officiella deklarationerna om allas lika värde, likabehandlingsprincipen och ett samhälle för alla, motverkas ständigt av den strukturell/institutionella diskrimineringen som på vardaglig basis delar upp människor i väsensskilda kategorier, tilldelar dem olika värden, bryter mot likabehandlingsprincipen genom att diskriminera vissa grupper och undergräver därmed social sammanhållning och existensen av ett integrerat samhälle. Diskriminering på arbetsmarknaden (SOU 2006:60) och i arbetslivet (SOU 2006:59), i utbildningssystemet (SOU 2006:40) inom rättsväsendet (SOU, 2006:30; Diesen m.fl., 2005), inom media (SOU 2006:21, , 2004) och inom det politiska systemet (SOU 2005:112; SOU 2006:52; SOU 2006:53) är bland de 10 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder viktigaste orsakerna till den misslyckade integrationen i . Personer med invandrarbakgrund får inte lika möjligheter och lika chanser för att nyttja de lagstadgade lika rättigheterna. De exkluderas från att ha tillgång till makt och inflytande både över sina egna liv och i samhället i övrigt. Detta har uppstått trots – eller kanske snarare på grund av – ett väl utbrett integrationstänkande och en väl utbredd integrationspolitik. Segregation genom integration Integrationspolitiken formulerades och klubbades igenom med bred majoritet i 1996 och förhoppningen var att den skulle hjälpa till att skapa ett integrerat samhälle genom att möjliggöra de andras, dvs. invandrarnas integration i det svenska samhället. Integrationsarbetet har organiserats i många kommuner med huvudmålet att integrera invandrarna. Integrationsgrupper skapades, mångfaldsansvariga och mångkulturkonsulter anställdes som med hjälp av mångmiljonprojekt skulle underlätta invandrarnas integration. Paradoxalt nog har segregationen växt sig starkare än någonsin och integrationspolitiken visat sig ineffektiv och inte speciellt framgångsrik i att uppfylla sitt syfte. Frågan är hur detta kunde hända? Hur kunde goda intentioner leda till ökad segregation och marginalisering av personer med invandrarbakgrund? Hur kunde många aktiva och arbetsföra grupper hamna i en spiral av marginalisering och exkludering från reell makt och inflytande i samhället? Svaren till dessa frågor måste sökas i existensen av två till varandra knutna processer: (a) marginalisering och (b) stigmatisering och demonisering av personer med invandrarbakgrund. Dessa processer kallar (2004), i anda, avcivilisering av dessa grupper. Marginaliseringen är ett resultat av att marknadskrafterna och anti-omfördelningskrafterna har fått större inflytande i det politiska systemet och lyckats få igenom många reformer som har tvingat välfärdsstadens försvarare att retirera från det offentliga rummet. De genomgripande förändringarna och framåt kan räknas som en av orsakerna till den ökade marginaliseringen av vissa grupper i det svenska samhället. Dessutom har integrationspolitiken förändrats från att ha varit en generell politik för att genom omfördelning av resurser skapa 11 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 social sammanhållning, till att bli en politik för de andra. Denna förändring är själv en del av problemet med disintegration och ökad segregation som följd och utgör ett hinder för integrationen. Med andra ord, integrationspolitiken har själv bidragit till att reproducera skillnaderna genom att prioritera och institutionalisera arbetet med föreställda skillnader och dess orsaker. Detta förstärktes med hjälp av den reform som innebar ett nytt system för flyktingmottagning, med syfte att sänka kostnader. Man bestämde sig för att använda sig av den befintliga kommunala socialtjänst för att integrera invandrarna. Detta ledde till ett omhändertagande-perspektiv i arbetet, som bidrog till att stämpla klienter med invandrarbakgrund som hjälplösa, vilket försvårade integrationen i samhället (, 2000: 13; se också Kadhim, 2000). Marginalisering, etnisk och social segregering har blivit en påtaglig realitet i dagens (, 2002). Möjligheten till jämlika samhälleliga resurser, som tillgång till utbildning, arbete, boende, fritid och politisk delaktighet, har försämrats avsevärt för personer med invandrarbakgrund (, 2002). Detta har skett med hjälp av olika mekanismer. Följande är några av dessa: Kulturalisering och integration: En grundläggande föreställning som har präglat integrationspolitiken har varit kulturellt särartstänkande. Personer med invandrarbakgrund kulturaliseras genom att föreställas tillhöra säregna kulturella system och reduceras till bärare av vissa kulturella egenskaper. Ett kulturessentialistiskt tänkande och handlande präglar integrationspolitiken både på nationell och på nivå. Detta tänkande har gjort att mångkulturalism och mångfald har blivit nyckelbegrepp för att beskriva ett tillstånd där andra grupper tillhörande andra kulturer lever bland oss och har skapat ett mångkulturellt samhälle. Synliga andra med annorlunda utseende tvingas in i kulturella boxar som t.ex. iranier, chilenare, kurder, araber och afrikaner och tilldelas olika egenskaper (Kamali, 2002). Dessa grupper har dock en gemensam nämnare, nämligen att de är olika oss. Dessa grupper föreställs komma från andra kulturer som på nästan alla punkter skiljer sig från vår kultur. Därmed nationaliseras och etnifieras begreppet kultur och görs till ett oföränderligt ting som markerar gränsen mellan vi, de bekanta och normala, och dem, de främmande och avvikande. Dessutom ges dessa två föreställda kulturella grupper, nämligen svenskar och invandrare, olika platser i den kulturella ordningen i sam12 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder hället. Den svenska kulturen får en särställning i toppen och alla andra kulturer, dvs. invandrarkulturer, placeras i underläge.TPF 1 FPT Därmed blir integrationspolitiken en politik för särskiljande och kategorisering av de andra. Dessa grupper homogeniseras inåt och heterogeniseras utåt. Invandrarnas skillnader gentemot oss blir avgörande för integrationen, inte likheter mellan olika grupper och deras gemensamma mänskliga egenskaper. Det senmoderna, som ibland också kallat postmoderna, samhällets oerhörda potential för förändring nonchaleras systematiskt. En förklaring till detta är att den grupp som har monopol över resurser till makt och inflytande och därmed har skaffat sig kulturell hegemoni, för att använda Gramscis terminologi, tjänar på det etablerade multikulti-tänkandet och organiseringen (jfr 2000). Skapandet av en integrationsmarknad: Integrationstänkandets föreställning om existensen av ett integrerat vi och ett disintegrerat dem där de andras sociokulturella underskott måste åtgärdas har skapat en förutsättning för staten och kommunerna att satsa på de andra och åtgärda deras brister. Det kulturessentialistiska tänkande som lägger bördan för den misslyckade integrationen på de andra har gjort att även en del personer med invandrarbakgrund genom att hävda sin kulturkompetens kan sko sig på en marknad för integration (Kamali, 2002). Eftersom det föreställs att orsaken till marginalisering och segregation finns hos de andra själva och har med deras olika underskott att göra, bl.a. kulturella, behövs det personer från de andra själva för att avkoda och lösa de andras problem. Följaktligen är det inte bara de andra som grupp som andrafieras och inte heller deras problem som får en säregen och avvikande ställning i samhället, utan också lösningarna på problemen marginaliseras och görs till särlösningar. Stora summor satsas på mångfaldskonsulter och företag som har dykt upp , vilka utgör en viktig del av kommunernas integrationsarbete. Det finns ingen som helst kontroll över kommunernas satsningar, inte heller någon som helst seriös utvärdering och effektanalys (, 2006). Det finns oftast osynliga nätverk med liknande intressen och officiella och inofficiella band som gör existensen och reproduktionen av sådana TP 1 PT En vanligt förekommande kritik som har riktats mot kritiken av kulturessentialismen är anklagelserna att denna kritik har en kulturrelativistisk utgångspunkt. Denna kritik bekräftar snarare dessa personers kulturessentialism. Min kritik är ett tydligt avståndstagande från föreställningen om existensen av kultur som ett homogent nationellt eller etniskt socialt system. Därför blir överhuvudtaget jämförelsen mellan kulturer vare sig ur ett relativistiskt eller kulturessentialistiskt perspektiv överflödiga. Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 meningslösa satsningar möjliga (Kamali, 1997). Även personer med invandrarbakgrunds sociala problem görs till kulturella problem (Kamali, 2002; , 2002). Integration genom det symboliska våldet: Sedan det kulturella särartstänkandet fått politiskt gehör och offentlig sanktion har integrationspolitiken, både i form av invandrarpolitik och integrationspolitik , skapat nationella system och nätverk för integration. Många nätverk har skapats, bestående av politiker, myndigheter och tjänstemän i förbund med konstruerade kulturkompetenta experter med invandrarbakgrund, för att jobba med invandrarnas integration. De allra flesta av dessa nätverk präglas av en etablerad rasistisk och diskriminerande kulturessentialistisk föreställning om de avvikande andra som själva bär skulden för disintegrationen. Politiker, myndigheter och tjänstemän skapar ett integrationsfält, genom att använda sitt monopol över de materiella resurserna, där bara de som delar deras åsikter och ideologier får plats. Aktörerna på fältet måste acceptera fältets spelregler och inte ifrågasätta dess konstitution och beståndsdelar (, 1993; 1996).