sou · GUB3107 · 2007-01-01 00:00:00 — I kapitel 2–17 redovisas fakta och bakgrunder till utredningens överväganden, i kapitel 18 redovisas orsaker till varför den arbets- livsinriktade rehabiliteringen inte har fungerat och i kapitel 19 redovisas utredningens utgångspunkter för de överväganden och förslag som sedan lämnas i kapitel 20–25. Slutligen finns i kapitel 26–27 konsekvensanalyser. Vad kapitlen i korthet innehåller framgår av utredningens inle- dande sammanfattning. Arbetet har bedrivits i nära samråd med utredningens sakkunniga och experter från , , Arbets- marknadsstyrelsen, och . Synpunkter från arbetsmarknadens parter har huvudsakligen hämtats in genom utredningens referensgrupp, som också bistått med fakta och annat underlag för utredningsarbetet. Samråd har skett med Utredningen om arbetsmiljölagen (N 2004:11). 2Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliterings- reformen trädde i kraft och de förslag som lämnats Genom den s.k. rehabiliteringsreformen fick arbetsgivarna det rehabiliteringsansvar som de har . Arbetsgivarens ansvar för rehabilitering regleras i 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäk- ring (AFL) och i arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML). Rehabiliter- ing är ett samlingsbegrepp för en mängd olika åtgärder där arbets- livsinriktad rehabilitering ingår som en av dessa. Förstahandsansva- ret för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen ligger på arbetsgiva- ren och innebär en skyldighet att klarlägga den enskildes behov av rehabilitering och ett ansvar för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. roll är att sam- ordna och ha tillsyn över hela rehabiliteringsprocessen. Den enskilde har ett ansvar för att aktivt medverka i rehabiliteringen. skedde en markant förändring av arbetslivet. Vi fick ett växande antal stora företag med höga krav på lönsamhet och möjlighet till effektivisering. Det ledde i sin tur till att många arbetstagare slogs ut från arbetsmarknaden. Inte minst gällde detta äldre och personer med en reducerad arbetsförmåga av olika slag. För att i någon mån motverka detta infördes de så kallade äldrela- garna med senioritetsprinciper i samband med uppsägning och nyanställning Det blev också allt svårare för personer att komma tillbaka till arbetslivet efter och det blev svårt att finna arbete för den som inte var fullpresterande. Lagen (1974:12) om anställningsskydd (LAS) infördes med reg- ler om att uppsägning måste ske på saklig grund. Av förarbetena framgår att sådana faktorer som nedsatt arbetsförmåga på grund av sviktande hälsa och ålder inte var saklig grund för uppsägning. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Innan arbetsgivaren säger upp någon med nedsatt arbetsförmåga måste det först prövas om den anställde kan återfå sin arbetsför- måga genom anpassnings- eller omplaceringsinsatser. För att få stöd i denna bedömning infördes på många större arbetsplatser samrådsorgan för att parterna skulle kunna komma överens om vad som var möjligt att göra för att anpassa arbetsplatsen utifrån den enskildes behov. Dessa organ blev ett forum för att lösa intresse- konflikter mellan samhällets behov av att minska utslagningen och arbetsgivarens behov av hög produktivitet. 2.2.1Anpassningsgrupper infördes och försvann Föregångaren till främjandelagenTPF1FPT, lagen (1971:202) om vissa åtgär- der för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden, den s.k. sysselsättningslagen, beslutades. I och med den lagen infördes anpassningsgrupperna som bestod av arbets- marknadens parter och Arbetsförmedlingen. var ofta adjungerad i anpassningsgrupperna. Grupperna skulle utgöra ett forum för nära samverkan mellan företaget, fackföreningen och Arbetsförmedlingen. Anpassnings- grupperna var avsedda att arbeta med anställningsfrämjande åtgär- der. De kom dock i huvudsak att syssla med företagsinternt anpassningsarbete, vilket kan bero på att parterna begärde Arbets- förmedlingens medverkan i sådana fall. Antalet anpassningsgrupper växte och fanns det cirka 5 300 anpassningsgrupper. Från början var tanken att anpassningsgrupperna skulle vara ett verktyg både för att underlätta för individer med reducerad arbetsförmåga att kunna stanna kvar på arbetsplatsen och att vara ett forum för att under- lätta för äldre och handikappade att komma in på arbetsmarknaden. Den senare uppgiften fick dock inte det utrymme som var tänkt från början. Ändringar i AML innebar att skyddskommittén fick ansvar för anpassning och rehabilitering på arbetsplatsen. I förar- betena till AML sades att Arbetsförmedlingens resurser skulle tas i anspråk först då möjligheterna på arbetsplatsen bedömdes vara helt uttömda eller saknades. Detta ledde till att Arbetsförmedlingen inte längre hade något tydligt uppdrag i anpassningsgrupperna. 1TP PT Lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen började anpassningsgrupperna förlora i betydelse för att nästan helt försvinna. 2.2.2Rehabiliteringsberedningens betänkande SOU 1988:41 Som nämnts inledningsvis var det genom rehabiliteringsreformen som arbetsgivarens rehabiliteringsansvar fick det utseende som det har . Bakgrunden till rehabiliteringsberedningens uppdrag var att de gällande ersättningsreglerna inom sjukförsäkringen endast gav begränsade möjligheter till ersättning i samband med att en person var föremål för förebyggande eller rehabiliterande insatser. Detta tillsammans med den bristande samordningen av olika rehabiliter- ingsåtgärder gjorde det enligt direktivet motiverat att se över gäl- lande regler för att åstadkomma en mer aktiv rehabiliteringsinrik- tad försäkring. Beredningen skulle också klarlägga ansvarsfrågorna i rehabiliteringsarbetet och ta ställning till om skulle ges en mer aktiv och pådrivande roll och även överväga om borde ges huvudansvaret för att genomföra rehabiliteringsarbetet i det enskilda fallet. Enligt den lagstiftning som gällde var det Försäk- ringskassan som hade ett uppsökande och aktiverande ansvar enligt 2 kap. 11 § och 3 kap. 13 § AFL genom att: uppmärksamma de försäkrade som är i behov av rehabiliterande åtgärder utreda orsaken till nedsättningen av den försäkrades arbetsför- måga medverka till att lämpliga rehabiliteringsåtgärder vidtas samt se till att den försäkrade påbörjar de förslagna rehabiliteringsåt- gärderna Kommittén slog fast att för den som har en anställning måste det vara en väsentlig målsättning att denne ska kunna behålla det tidi- gare arbetet eller åtminstone stanna kvar hos samma arbetsgivare. Som regel är det på arbetsplatsen man tidigast upptäcker behovet av rehabiliteringsinsatser. Det är genom tidiga insatser man för- hindrar långa sjukskrivningar och förtidspensioneringar. Kommit- tén lämnade förslag på hur rehabiliteringsarbetet skulle göras mer effektivt. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Man föreslog en skyldighet för arbetsgivaren att klarlägga behov av rehabiliteringsåtgärder och vidta de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering. Man föreslog även att arbetsgivaren i vissa fall skulle göra en arbetsplatsutredning och att skulle underrättas om utredningen. Utredningen skulle göras då rehabiliteringsbeho- vet var oklart eller när det var troligt att den anställde var i behov av insatser som berättigade till ersättning från sjukförsäkringen. Utredningen ansåg att någon arbetsplatsutredning inte behövde göras då en arbetsåtergång inte kräver några särskilda åtgärder eller då de åtgärder som krävs ligger inom arbetsgivarens ansvar enligt AML. För att brist på kunskap om organisation och befogenheter inte skulle hindra en effektiv rehabilitering föreslog man vidare att det skulle finnas en kontaktperson i rehabiliteringsfrågor på varje arbetsplats som hade en skyddskommitté. Kommittén föreslog också en skyldighet för arbetsgivaren att delta i överläggningar med om åtgärder för att förändra arbetsförhållandena för en försäkrad med nedsatt arbets- förmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan. I propositionen slås fast att arbetsgivaren har förstahandsansvaret för att den anställdes behov av rehabilitering klarläggs. Arbetsgivarens ansvar för att klarlägga rehabiliteringsbehovet bör gälla oavsett hur behovet har uppståttTPF2FPT. En rehabiliterings- utredning bör beskriva de åtgärder som anses nödvändiga för att den anställde ska kunna återgå i arbete. Arbetsgivarens ansvar begränsas inte till att omfatta åtgärder på arbetsplatsen. Det bör också ingå i arbetsgivarens ansvar att göra en bedömning av orsa- kerna till arbetsoförmågan och utreda behovet av åtgärder även om dessa står att finna utanför arbetsplatsen. Mer omfattande utred- ningar av förhållanden utanför arbetsplatsen bör bland annat av integritetsskäl inte vara en uppgift för arbetsgivarenTPF3FPT. Rehabiliteringsberedningen föreslog att rehabiliteringsutred- ningen alltid skulle lämnas till , även i de fall där 2TP PT Prop. 1990/1991:141 s. 38. 3TP PT A. prop. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen utredningen var av mycket enkelt slag. Detta krav infördes emel- lertid inte förrän . föreslogs få ett övergripande ansvar att sam- ordna de rehabiliteringsinsatser en individ behöver. Genom detta samordningsansvar kan återta den uppgift som ombud för den försäkrade som kassorna historiskt haft. Med nära kontakter med företags- förvaltnings- och organisationsledning, personalavdelning, arbetsledare, fackliga organisationer och före- tagshälsovård ska medverka till att arbetsplat- sens resurser mobiliseras och sätts in för att minska sjukfrånvaronTPF4FPT. För att förtydliga arbetsgivarens ansvar borde det enligt regering- ens mening införas en skärpning av bestämmelserna om dennes skyldighet att svara för en rehabiliteringsutredning. För att det inte ska uppstå några oklarheter om när arbetsgivaren ska göra en reha- biliteringsutredning bör den möjlighet som finns i 22 kap. 3 § AFL, att avstå från utredning om en sådan är obehövlig, tas bort. Bak- grunden till förslaget är att rehabiliteringsutredningar endast i liten omfattning lämnas till . Enligt en rapport från FörsäkringskassanTPF5FPT saknades rehabiliteringsutredningar i 75 pro- cent av sjukfallen som pågått . I propositionen presente- ras vad en rehabiliteringsutredning bör innehålla. Ändringen i 3 § trädde i kraft . Sedan rehabiliteringsreformen genomfördes har den arbetslivsin- riktade rehabiliteringen vad avser arbetsgivarens skyldigheter och möjligheter att finansiera åtgärder utretts vid ett flertal tillfällen. I detta avsnitt redogörs för de utredningar, som utifrån , har berört de frågor som denna utredning nu ska ta ställning till. De betänkanden som vi kommer att redovisa är följande. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar – Betänkande av AGRA- utredningen (SOU 1998:104) 4TP PT A. prop. 5TP PT RFV anser 1998:4. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Rehabilitering till arbete, en reform med individen i centrum – Slutbetänkande av Utredningen om Den Arbetslivsinriktade Rehabiliteringen (SOU 2000:78) Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet – Slutbetänkande av Utredningen om en handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet (SOU 2002:5) Utveckling av god företagshälsovård, ny lagstiftning och andra åtgärder – Betänkande av företagshälsovårdsutredning (SOU 2004:13) I anslutning till varje utredning redogörs också, i en särskild ruta, för vad förslagen har lett till i form av t.ex. lagstiftning. 2.3.1Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar – Betänkande av (SOU 1998:104) En särskild utredare (inledningsvis och senare ) tillkallades med uppgift att utreda arbetsgivarens åtgärds- och kostnadsansvar vid rehabilitering samt utformningen av försäkringen mot kostnader för sjuklön. Uppdraget innebar bl.a. att föreslå arbetsgivarens ansvar ska inträda och hur långt ansvaret ska sträcka sig samt belysa arbetsgivares olika förutsättningar att fullgöra ett rehabiliteringsansvar, bl.a. små och stora arbetsgivares skilda förutsättningar. Förslagen skulle även omfatta överväganden om sanktionsmöjligheter mot en arbetsgi- vare som inte uppfyller sitt rehabiliteringsansvar. Slutligen skulle det utredas hur gränsen ska dras mellan det rehabiliteringsansvar som åligger arbetsgivaren och det som ankommer på i första hand men även övriga berörda aktörer. Sammanfattning av utredningens förslag Utredningen förslog att arbetsgivaren i stället för det fullständiga utredningsansvaret som gällde skulle ha ett något mer begränsat ansvar att söka klarlägga arbetstagarens behov av arbetslivsinriktad rehabilitering för att återgå i eller behålla arbetet inom den egna Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Det skulle vara en frivillig uppgift för arbetsgivaren att även undersöka ett eventuellt behov av medicinsk eller social rehabilitering. Det föreslogs vidare att arbetsgivaren borde följa en åtgärdslista där han på ett enkelt sätt kunde se vad som krävs i undersökningshänseende. skulle underrättas om arbetsgivarens undersökning . skulle vid behov komplettera arbetsgivarens undersökning med uppgifter som låg utanför arbetsgivarens direkta vetskap. Om det visade sig att arbetstagaren behövde särskilda rehabiliteringsåtgär- der skulle kassan upprätta en plan. Planen skulle följas upp kontinuerligt och omprövas minst en gång var sjätte månad. gällde att rehabiliteringsutredningen skulle läm- nas till senast då den anställde varit sjukskri- ven . Denna tidpunkt gäller fortfarande. Den tidsfrist som nämns, att ska upprätta en rehabiliter- ingsplan efter rehabiliteringsutredning eller avstäm- ningsmöte om det visar sig att arbetstagaren behöver rehabili- teringsåtgärder, infördes i lagstiftningen . Vad arbetsgivarens rehabiliteringsutredning ska innehålla reg- leras i en särskild förordningTPF6FPT. När bör arbetsgivarens ansvar inträda? Arbetsgivaren ska svara för att de arbetslivsinriktade åtgärder vidtas som behövs för att arbetstagaren ska kunna återgå i arbete hos denne. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar bör gälla från första anställningsdagen och utan skilda regler för olika typer av anställ- ning. Utredningen övervägde att föreslå en ettårsgräns för arbetsgi- varens rehabiliteringsansvar. Utredningen ansåg emellertid att en sådan tidsgräns riskerar att komma i konflikt med det ansvar som arbetsgivaren har enligt LAS, eftersom arbetsgivaren så länge anställningen består har ansvar enligt AFL. Det föreslogs därför att ansvaret skulle gälla så länge anställningen varade. Det har inte skett någon förändring vad gäller den tid som ska omfattas av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar. 6TP PT Förordningen (2003:426) om rehabiliteringsutredning enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Arbetsgivaren behöver stöd i sin rehabiliteringsverksamhet Enligt utredningen bör arbetsgivarna själva se till att skaffa sig ett stöd av företagshälsovården eller annan liknande expertresurs om de ska kunna infria sitt ansvar enligt AML och AFL. Utredningen föreslog en ny bestämmelse i AFL som ger arbetsgivarna rätt att begära en särskild kontaktperson på som de kan vända sig till. Kontaktpersonen ska kunna vara ett stöd både när det gäller arbetsgivarens rehabiliteringsverksamhet generellt och i enskilda rehabiliteringsfall. AFL har fortfarande ingen bestämmelse om kontaktperson för arbetsgivaren, men ska de som varit sjuk- skrivna ha en egen namngiven kontaktperson på Försäk- ringskassan. Detta mål har ännu inte uppnåtts. var det av dem som varit sjuskrivna som hade en kontaktperson registreradTPF7FPT. uppger dock att andelen som fått en kontaktperson är större och att det finns bris- ter i registreringen i DoA. Detta styrks också av en undersökning som , , gjorde på uppdrag av . Enligt denna undersökning var det 70 pro- cent av de tillfrågande som uppgav att de fått information om vem på som var deras kontaktpersonTPF8FPT. Utredning föreslog att inte heller i fortsätt- ningen skulle ha några egna sanktionsmöjligheter. Detta för att inte riskera det goda samarbetet som samverkan med arbetsgivarna krä- ver. Däremot föreslogs det att samarbetet skulle utvecklas med , som också har möjlighet att meddela föreläg- gande och sätta ut vite mot arbetsgivare som försummar sina skyl- digheter enligt AML. finns ett avtal mellan och Arbets- miljöverket som bland annat reglerar samverkan kring uteblivna rehabiliteringsutredningar. 7TP PT Diagnos och Arbetsgivarregister, DoA. 8TP PT Årsredovisning 2004. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Utredningen ansåg att till de påtalade otydligheterna i dåvarande lagstiftning hör arbetsgivarnas ansvar för de kostnader som rehabi- literingsinsatserna för med sig. Det bör därför slås fast i lagen att arbetsgivaren ska bekosta de rehabiliteringsåtgärder som följer av ansvaret. Det föreslogs även ett system där arbetsgivaren ska kunna få halva kostnaden betald av den allmänna sjukförsäkringen. Efter- som denna betalas genom arbetsgivaravgifter innebär det nya systemet att alla arbetsgivare får betala en andel av arbetsgivarnas samlade insatser för rehabilitering. Arbetsgivarnas ersättning ska bestämmas av , som rehabiliteringspla- nen fastställs. För det fall förslaget skulle vinna bifall anförde utredningen att det i och för sig krävdes viss ytterligare utredning men att utredning ändå hade följande synpunkter. Det kan tänkas att ersättning betalas ut för dels undersökningskostnader, dels rehabiliteringsinsatser som angetts i rehabili- teringsplan. En given utgångspunkt är att ersättning ska ges ut för att täcka kostnader som hänför sig direkt till den enskilde försäkra- des situation. Däremot ska någon kompensation inte lämnas för åtgärder som behövs för att uppnå en normal arbetsmiljöstandard. Men det bör även vara möjligt att till bedömningen av rätt till ersättning lägga en bedömning av hur arbetsgivaren allmänt arbetar med rehabilitering och förebyggande insatser. Mindre arbetsgivare skulle vidare kunna få en större andel i ersättning än de större arbetsgivarna. Är det fråga om små företag med osedvanligt hög lönsamhet kan man tänka sig att de efter särskild prövning får räk- nas till kategorin större företag. Av redovisning bör framgå till vilka arbetsgivare som sjukförsäkringen betalat ut ersättning och på vilka grunder. Redovisningen kan bli ett värde- fullt underlag i kassans dialog med . Om redo- visningen ger anledning till det kan tänkas gripa in med olika insatser. Den differentiering av arbetsgivarens kostnader som föreslogs infördes aldrig. Vid ett antal tillfällen har i regleringsbrev till Försäkringskas- san skett en precisering av hur de särskilda medel för köp av bland annat rehabiliteringstjänster får användas. Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen Utredningen anslöt sig till (SOU 1997:166) förslag om att rehabiliteringspenning ska kunna utges även om den försäkrade påbörjar en utbildning som beräknas pågå . Detsamma bör även gälla vid exempelvis träning i reell miljö som sammantaget varar . Det föreslogs vidare att det skulle föreskrivas i sjuklönelagen att arbetsgivaren i stället för sjuklön får ersätta arbetstagare, som drabbas av sjukdom, för resor till och från arbetet, om arbetstaga- ren kan förvärvsarbeta men inte använda sig av ordinarie färdmedel. Ersättningen bör enligt utredningen göras skattefri för arbetstaga- ren. Den tid som rehabiliteringspenning kan utges har inte ändrats trots att ytterligare ett antal utredningar förslagit dettaTPF9FPT. 7 § lagen (1991:1047) om sjuklön (sjuklönelagen) innehåller numera följande skrivning: Sjukperioden omfattar också tid då arbetstagaren för att underlätta återgång i arbetet i stället för sjuklön erhåller ersätt- ning för resor till och från arbetet. Denna ersättning är en beskattad förmån för den anställde. Därmed ingår också det beloppet i löneunderlaget, vilket med- för att arbetsgivaren måste betala sedvanliga arbetsgivaravgifter på beloppet. 2.3.2Rehabilitering till arbete, en reform med individen i centrum – Slutbetänkande av Utredningen om Den Arbetslivsinriktade Rehabiliteringen (SOU 2000:78) En särskild utredare () tillkallades med uppdrag att se över den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. I uppdraget ingick att kartlägga den arbetslivsinriktade rehabiliteringsprocessen, utforma en plattform för prioriteringar, 9TP PT Bl.a. Rehabilitering till arbete (SOU 2000:78) och Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet (SOU 2002:5). Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen klargöra den arbetslivsinriktade rehabiliteringens innehåll och gränser mot andra typer av rehabilitering, klargöra hur ansvar och uppgifter effektivast kan fördelas mel- lan olika aktörer i rehabiliteringsarbetet samt behandla frågor som rör målbeskrivningar och hur drivkraf- terna kan förstärkas i rehabiliteringsarbetet. Några av utredningens förslag Utredningen lade ett samlat förslag till en ny reform – rehabiliter- ing till arbete. Målet med reformen var färre och kortare sjukfall. En bärande tanke i reformen var att individen skulle ges ett reellt inflytande i rehabiliteringsprocessen genom att han eller hon får vissa lagfästa rättigheter mot försäkringsgivare och rehabiliterings- aktörer. Individen sätts därmed i centrum. Något lagstiftningsförslag presenterades inte utan tanken var att detta skulle utarbetas när regeringen hade tagit ett principiellt ställ- ningstagande till reformens innehåll. Utredningen föreslog bl.a. följande. Ny försäkring – rehabiliteringsförsäkringen – som enligt utred- ningens förslag ersätter dagens sjuk- och förtidspensionsför- säkring. Den nya försäkringen innehåller rätt till rehabiliter- ingsstöd, mer kraftfulla medel för aktiva insatser och får en mer fristående ställning i förhållande till statsbudgeten. En offentlig aktör får huvudansvaret för samordning av rehabilitering till arbete. Den offentliga huvudaktören som bör vara försäkrings- givaren får ekonomiskt och administrativt ansvar för en stor del av de resurser som används inom detta område. För att klara en nödvändig kraftsamling kring rehabilitering till arbete och målsättningen med att få en tydlig huvudaktör måste enligt utredningens bedömning en ny statlig myndighet skapas, Rehabiliteringsstyrelsen. Utredningen föreslår att offentliga arbetsgivare ges möjlighet att ansöka om bidrag från försäkringen för en tredjedel av kostnaden för förebyggande arbete och rehabilitering av den anställde. Ett nytt begrepp införs, rehabilitering till arbete, som ska ha följande definition. Rehabilitering till arbete är en samman- Några av de utredningar som ägt rum sedan rehabiliteringsreformen hållen individuellt strukturerad process där individen aktivt deltar i olika koordinerade insatser, ofta parallellt. Processen styrs utifrån rehabiliteringsmål satta av individen och försäk- ringsgivaren i samverkan och enligt arbetslinjens princip om att primärt komma i arbete. Individen ska få rätt till rehabiliteringsstöd; dels en lagstadgad och överklagbar rätt till rehabiliteringsutredning, dels en rätt till . Individen ska efter förmåga delta aktivt i rehabili- tering till arbete. En vägran kan medföra en nedsättning av ersättningen, helt eller delvis. Utredningen föreslår inte en lag- lig rätt till rehabiliteringsinsats men utesluter inte detta i fram- tiden. Personalekonomiska bokslut för offentliga arbetsgivare. Kompetensförstärkning inom yrkesinspektionen inom områ- dena beteendevetenskap och arbetsorganisation för att för- stärka insatser för anpassning och förebyggande åtgärder. Den försäkringslösning utredningen föreslår har inte införts och därmed inte heller de förslag som utredningen kopplar till den föreslagna försäkringen. Rätten till rehabiliteringsstöd har stärkts genom att alla som varit sjukskrivna ska få en rehabiliteringsutredning.