sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — Hur väl jag lyckas vara lyhörd för olika röster, för andra lokaliseringar än det hegemo- niska sättet att förstå samhället, återstår att bedöma.TPF9FPT I det följande arbetar jag med en uppdelning av materialet utifrån olika teman som knyter an till mina teoretiska perspektiv. Dessa teman utgår från skillnadsskapande diskurser men jag är även in- tresserad av skillnadsupplösande, destabiliserande, representatio- ner. Jag skall undersöka representationer av kommunalarbetare och anställda i organisation med avseende på vilka subjekt som självklart hör hemma där och vilka som ifrågasätts eller faller utanför. Konstruktionen av borta/hemma sker bland annat genom förfrämligande på olika sätt. Utifrån materialet kommer jag att visa att tillhörighet skapas genom aktiva subjektsrepresentationer i för- hållande till demokratiskt deltagande (fackligt deltagande) och kulturell gemenskap. Konstruktionen av kvinnligt/manligt sker också bland annat genom förfrämligande av kön i förhållande till 9TP PT Mulinari talar om att identifiera andra former för att förstå samhället, utifrån andra lokaliseringar än det som är hegemoniskt inom sociologin, 2005, s 133. vissa verksamheter och samhällsideal. Detta har också en demokra- tisk dimension och utifrån materialet kommer jag att diskutera på vilket sätt kön representeras i förhållande till demokratiskt delta- gande. Rubriken deltagande samlar cirka hälften av repre- sentationerna i de angivna numren av Kommunalarbetaren.TPF10FPT Den inkluderar frågor som rör nedskärningar, arbetsmiljö, hållning till privatisering och inte minst stridsåtgärder. Det som förenar dem är att här finns möjlighet till kritik gentemot fackföreningen, kom- munen, eller samhället i stort. En kritisk hållning förutsätter en viss nivå av trygghet hos subjekten vilken kan bottna i en självklar känsla av att höra till samhället i stort, dvs. vara inkluderad i nor- men. Men den kan även bottna i utbildning, högre klassbakgrund än arbetet förutsätter och tillhörighet i traditioner med politisk deltagande. Privatiseringarna är ett område där fackliga frågor representeras och detta är i sammanhanget intressanta representationer därför att de griper in i den svenska självbildens historiskt grundläggande värden rörande välfärdsstaten. Inom de kommunala ansvarsområ- dena möter privatiseringar mycket kritik i Kommunalarbetarens representationer. Vården, busstrafiken och ambulansverksamheten uppmärksammas särskilt. Typiska representationer för detta tema är till exempel av undersköterskorna på som kritiserar privata bolag utifrån egna erfarenheter. Rubriken talar om en jätte som växer och att småfolket måste få höras. I ett annat re- portage talas om att personalen flyr från Attendo Care. Det är vår- dare vid ett äldreboende som kritiserar privat vård. Undersköters- korna vid och vårdarna i äldreboendet med Attendo Care som arbetsgivare befinner sig till namn och utseende inom svensknormen (Kommunalarbetaren 2003/3: 16–17; 2003/6: 22–23). Det är också representationer av subjekt inom svensknor- men som talar för de gamla. Genom stereotypen reducering/fixering som överdriver och kondenserar skillnad framställer en representa- tion vårdare vid ett äldreboende. Vårdarna ser på personal från 10TP PT Av 118 arbetsplatsreportage utgörs 61 av frågor som relaterar till demokratiskt deltagande. bemanningsföretag som olika dem själva genom såväl kultur som hudfärg, vilket innebär att den grupp de talar för, de gamla, homogeniseras, görs till en grupp lik dem själva, och konstrueras som svensk med rötter i . De gamla ses som representanter för en slags mytisk gemenskap som inte vilka subjekt som helst kan tala för (Kommunalarbetaren 2003/4: 32–33).TPF11FPT Upphandlingar inom busstrafiken är ett annat område för fack- liga frågor om privatiseringar med representationer av kritiska rös- ter som ställer krav på anställningstrygghet. Entreprenörerna väljer och vrakar bland personalen, säger det fackliga ombudet vid buss- trafiken i . Andra reportage framställer subjekt som för livliga diskussioner kring fördelar och nackdelar (Kommunalarbe- taren 2004/4: 16–18; 2004/4: 20–21; 2004/4: 22–23). Kring fördelar och nackdelar med privata bolag förs diskussioner av män i anlägg- ningsarbeten och driftssystem (Kommunalarbetaren 2004/6: 20– 21, 22–23). Övervägande delen av dessa reportage med kritiska röster mot hur samhället säljer ut verksamheter som äventyrar både vårdtagares och anställdas trygghet, men även med röster som sak- kunnigt diskuterar fördelarna med privata bolag, privilegierar sub- jekt inom svensknormen. De representationer som gäller privatise- ringar som fenomen skiljer sig härvidlag från arbetsplatsrepresen- tationer av kommunalare anställda inom privata bolag. Som feno- men strider privatiseringar av framför allt vård-och omsorgssektorn mot välfärdssamhällets hegemoniska syn på ansvar. De subjekt som intar en kritisk och argumenterande position i representationerna talar därför utifrån en tillhörighet i ett vidare kollektiv än kommu- nal, dvs. tillhörighet i samhället i stort. Denna tillhörighet ger stöd och en trygg position varifrån man kan göra anspråk på att få vara kritisk. På så sätt konstruerar de kritiska subjekten svenskhet. Kanske kan det vara så att privata bolag, t.ex. städbolag och per- sonaluthyrningsbolag rekryterar procentuellt fler med utländsk bakgrund? Ett reportage om städarna i ett städbolag vid antyder att många med utländsk bakgrund har varit an- ställda. Reportaget handlar om uppsägningar när ett nytt bolag har tagit över uppdraget. I bildreportaget framträder Busa Mutavics som i jobbet först blev nekad fortsatt anställning men 11TP PT Nationalismforskaren har sagt att nationen är the modern som takes shape as a contradictory figure of time: one gazing back into primordial mist of the past, the other into an infinite future, citerat från , Family Feuds: Gender, Nationalism and the Family, , nr 44, summer 1993, s 65. I denna förståel- seram konstrueras de gamla som mottagare för blicken bakåt, de vaktar den nationella familjens gräns bakåt. som sedan fick fortsätta tack vare att skyddsombudet hjälpte till. Mutavics talar om att hon blev kallad till intervju för att redovisa hur länge hon städat och hur bra hennes svenska är. Hon säger att hon kan bra svenska och att hon sällan är sjuk. Hon talar i reporta- get om hur ledsen hon är för att hon förlorat så många arbetskam- rater som inte alltid kunde så bra svenska och att en del av dem var långtidssjuka (Kommunalarbetaren 2004/11: 16–17). Städerskan Mutavics intar en relativt svag subjektsposition i reportaget om städbolagen vid . Rubriken 118 städare förlorade jobben – företaget anställde andra syftar till en kritisk hållning mot privata bolag och Mutavics får en roll i denna representation men den är relativt lågmäld och undergiven, vilket visas genom att det framhålls att hon har fått hjälp att behålla jobbet, samt genom ord- val som att hon är ledsen över att ha förlorat arbetskamrater. Det är hennes personliga tillvaro som förändrats, hon är inte arg och upp- rörd generellt över hur privata bolag hanterar personal och hon ta- lar inte för kollektiv. Representationerna som handlar om demokratiskt deltagande verkar ha svårt att bemyndiga subjekt utanför svensknormen med kritisk kapacitet. är en slags gemenskap som verkar i en större gemenskap, nationen, och de subjekt som inte tillåts en trygg position i den stora gemenskapen får därför en osäker och vacklande hållning i den fackliga gemenskapen. De bidrar därför till en dikotomisering rörande tillhörighet, att vara hemma respektive borta. Men det finns undantag. Det gäller sjukvårdsbolaget som representeras positivt av arbetsplatsombudet . Hon är fackligt aktiv. Leende och frejdigt möter hon lä- sarens blick på en jämställd nivå och säger att hon skall resa runt och träffa medlemmar i (Kommunalarbetaren 2003/3: 19). Detta visar att det alltid finns en dynamik i hur olika subjekts- positioner förhåller sig till olika hierarkier. De resurser som olika subjekt kan mobilisera påverkar i högsta grad möjligheterna att po- sitionera sig själv som aktiva subjekt. I det här fallet kan också den institutionella ramen, dvs. det privata bolaget, ha en viss betydelse genom att inte förhålla sig på samma sätt till den stora gemenska- pen, nationen, som de helt skattefinansierade verksamheterna. Det betyder att de som är anställda av privata bolag i högre grad kan uppleva sin anställning som ett affärskontrakt utan några föreställ- ningar om andra former av gemenskaper, dvs. det är företaget som är gemenskapen, inte nationen. Arbetsvillkor/arbetsmiljöreportagen är ganska få och spänner över vida teman. Det är därför svårt att göra några tydliga tolkningar. Men jag vill kommentera en representation som inte bara är svag utan som också bidrar till passivisering av underordnade grupper med mörk hudfärg. Under rubriken drar smutsen in i sko- lorna presenterar ett stort bilduppslag, med kameravinkel ovan- ifrån, städaren Cheick Diallo på väg in genom en dörr med sin stora städvagn. Han har svårt att komma genom dörren vilket för övrigt också texten talar om. En annan städare som dock inte är med i bild, , säger att han städar på en annan skola och bara har på sig att städa. Dessa två städare besvarar frågor men driver inte arbetsmiljöfrågorna själva. Denna passiviserande representation understryks av att Diallo inte möter läsarens blick. Han vänder huvudet nedåt och blir på så sätt objektifierad. Den som däremot får tillfälle att lägga ut texten om arbetsmiljön är den vita, fd städerskan som också var facklig före- trädare på ISS. Hon berättar att det då hon städade fanns två städare på heltid (Kommunalarbetaren 2004/8: 6–8). Syftet med reportaget är att visa upp orimliga arbetsvillkor vilket understryks av att de båda städarna inte ens hinner ta sig att förmedla sina synpunkter men genomkorsas denna fack- kritiska aspekt av att städarna objektifieras. Representationen blir därför också kontraproduktiv. Det högt uppdrivna tempot i ar- betslivet motverkar i sig fackligt engagemang. Människor hinner inte samtala om arbetsvillkoren och mejsla fram gemensamma erfa- renheter som kan producera kritisk kapacitet och aktiva fackliga subjekt. Nedskärningar och stridsåtgärder är andra reportageområden som har något att säga om fackliga rättigheter. strejk lämnade stort avtryck i tidningen i såväl bild- som text- reportage från arbetsplatser. Representationer av subjekt som är kritiska och subjekt som ställer krav på högre löner, bättre arbets- villkor, bättre arbetsmiljö, positioneras inom svensknormen. Vi har fått nog. Betala för vårt knog är rubriken på ett sådant repor- tage där två barnskötare demonstrerar för högre lön och mindre barngrupper (Kommunalarbetaren 2003/4: 16–17). Andra exempel är uttalandet från en barnskötare som vågar träda fram och ställa krav trots att hon påstår att man straffas för frispråkighet och det finns många reportage med bilder på strejkvakter med krav på högre lön från såväl vårdarbete som renhållningsarbetare, mark- byggare och ambulansfolk. I ett reportage under rubriken bryteri värre än sopstanken framträder sopåkaren med stark kritik mot socialdemokraterna i kommunen för att de öppnat soptippen. Likaså talar barnskötaren och sektionsordfö- randen om socialdemokraterna som svartfötter (Kommunalarbetaren 2003/6: 19–20, 2003/8: 6–7, 2003/8: 9, 2003/9: 9, 2003/9: 10–11, 2003/9: 12–15, 2003/9: 22, 2003/10: 6, 2003/10: 10, 2003/10: 12, 2003/10: 16).TPF12FPT Här finns även representationer av vårdfolk som tar på sig ansvar för samhället i stort. Strejkvakten och undersköterskan som framhåller den låga löneutvecklingen i akutsjukvården och avslutar med att säga att [A]llvarligt talat så är vi undersköterskor i strejk för att rädda den svenska välfärden (Kommunalarbetaren 2003/10: 15–16). Dessa representationer är starka därigenom att de adresse- rar såväl kollektivet som samhället i stort genom att tala inte för välfärd i allmänhet utan för den svenska välfärden. De är tydliga exempel på demokratiskt deltagande av subjekt som bidrar till att konstituera sig själva som fackligt aktiva. De mobiliserar re- surser inom svensknormen där de är erkända. Att strejka, kräva högre lön och att ställa krav på samhället ver- kar vara representationer som privilegierar subjekt inom svensk- . Dessa representationer bygger på stereotypisering som exkluderar från . Men det finns undantag vilket återigen understryker de processuella och dynamiska relationerna. Det finns inga positioner som är givna. Gränsdragningar och positionsför- flyttningar äger ständigt rum beroende på kontext och beroende på vilka resurser subjekten kan uppbringa i form av varierande situe- ringar. Ju fler subjekts-schatteringar desto rikare motståndsregis- ter. , huvudskyddsombud i och , kock vid en förskola i , utmanar om vilka som får tala i fackliga frågor. Här är kommunalare som i såväl bild- som textreportaget positioneras och positionerar sig själva som starka subjekt. De båda kvinnorna blickar stadigt in i kameran och adresserar alla läsare. Calderon talar som strejkande kommunalarbetare, representerar kollektivet och ställer fackliga krav. Hon berättar också att hennes två döttrar är med och demonstrerar. Två av dem tar sig fram med sparkcykel och en åker i barnvagn. I intervjun säger att vi var några stycken som tyckte att det var så tyst när vi strejkande samlades på torget. 12TP PT Några av strejkreportagen följs upp i tidningen 2004. Bland andra är mark- och anläggningsarbetarna i mycket kritiska mot och säger att flera har lämnat facket, 2004/8, s 20–21. Hon hade därför föreslagit att de skulle skrika slagord. Strejken är nödvändig, menade , när lönerna är skamligt låga. Om Calderon fick bestämma skulle hon ta ut alla i strejk och kräva inte bara högre löner utan också mindre barngrupper (Kommunalarbetaren 2003/7: 6–7, 2003/8: 6–15, 2003/11: 10–11, 2003/12: 8).TPF13FPT Detta är exempel på handlande som hämtar kraft ur olika situe- ringar. berättar att de var flera som hade diskuterat under strejken och i samtalet bryts olika tankar och gemensamma erfa- renheter artikuleras. I en sådan process konstitueras fackliga sub- jekt. förefaller ha intagit en ledande position i strejken genom att hennes förslag om att skrika slagord vunnit gehör. Detta kan vara exempel på hur resurser att agera samhällskritiskt skapas i skärningspunkter mellan olika subjektspositioner. Men strejken var inte ett tillfälle för alla att konstituera sig som fackliga subjekt. Att kommunalarbetare med utländsk bakgrund är tysta som fackliga subjekt kan, menar , förklaras med rädsla för att låta sig representeras om man riskerar att bli re- presenterad som offer, eller att bli exotiserad (Mulinari 2005: 125)TPF14FPT. I representationen nedan kan man emellertid spekulera i att den institutionella ramen, den privata sektorn, utgöra det väsentli- gaste hindret för facklig aktivitet. I ett reportage om strejkhot inom privatvården representeras kommunalarbetarna av två köks- anställda utanför svensknormen. Det är Zubeida och som båda anser att lönen är dålig. Nästa uppslag visar en bild på kocken vid Sophiahemmet. Han är ut- tagen i strejk men uttalar sig inte. Bildreportaget bemyndigar delvis dessa subjekt tillsammans med texten, men sammantaget är den direkta kritiken från subjekten tillbakahållen och osäker (Kommu- nalarbetaren 2004/13: 6–8). Representationerna under rubriken deltagande har det gemensamt att subjekt utanför svensknormen bara undantags- vis positioneras som fackliga subjekt med rätt att tala i fackliga frå- gor rörande löner, resursbrister och stridsåtgärder. Härigenom konstrueras den riktige kommunalarbetaren som svensk, dvs. den fackligt aktive som är demokratiskt delaktig. Resultaten kan knytas till en studie av som och gjort. 13TP PT Representationerna av de strejkande följs upp i ett nummer 2004 under rubriken efter strejken. 2004/8, s 16–19. 14TP PT Mulinari menar att tystnad och frånvaro av röster kan ha en sådan förklaring. de los studier menar de att invandraren har någon form av problemstatus och de är inte svenskar. och menar att representationerna av invandraren medverkar i skapandet av svenskhet, en nationsbild som konstrueras utifrån kontraster till invandrare. De menar vidare att diskriminering fram- ställs som ett problem i tidningen men att det finns en motvilja mot att förstå det som ett strukturellt problem och likaså en motvilja mot att använda begreppet rasism. Invandrare kom- mer till tals i invandrarfrågor. Men när däremot , fackligt ak- tiva invandrare, hörs i tidningen framkommer sprickorna och de destabiliserande diskurserna. Det tilldelade talutrymmet överskrids. FAI:s praktiker avslöjar problemen med att använda etnicitet och nationalitet för att beskriva handlande på arbetsmarknaden. Detta inte bara låser förståelser av handlande utan döljer även mängder av samarbete och nätverk mellan olika grupper. Författarna föreslår att diasporiska och transnationella gemenskaper används i stället (Knocke 1991; Mulinari & 2004: 120–181, citat 135, 201–209) Liksom i är det i Kommunalarbetaren betydligt vanligare att invandrare får representera andra Andra, de an- norlunda, än att de får representera hela kollektivet eller hela samhället. Detta är ett fenomen som den feministiska forskaren så poetiskt har beskrivit som gällande för vissa kvinnliga akademiker. Som icke-vit, menar , blir man bjuden till konferenser, dels för att representera icke-vita, dels för att ta hand om invandrarfrågorna. Med publikens röst, säger i sin ironiska essä att [vi] inte kommer för atthöra en per- son från tredje världen tala om den första (?) världen, vi kom för att lyssna till den olikhetens röst som kunde förväntas ge oss det vi inte kan få och avleda oss från likhetens monotoni. Liksom sina antropologer vilkas specialitet är att upptäcka alla skikt i min falsk- het och sanningsenlighet är de i stånd till att avgöra vem/vad som är autentisk (t)" och vem/vad som inte är det. Ingen rotlös person blir inbjuden att medverka i denna speciella kvinnosak om inte han/hon bestämmer sig och lägger på ett tjockt lager autenticitet. I min iver att inte göra någon besviken försöker jag efter bästa för- måga erbjuda mina välgörare vad de mest av allt längtar efter: möj- ligheten till olikhet, men ändå en olikhet som inte går så långt att den ifrågasätter grunden för deras väsen och verksamhet (Min-ha 1999: 222). Under nästa rubrik diskuterar jag kulturell gemenskap och kny- ter an till de problem Trin T Minha reser. Under rubriken gemenskap diskuterar jag representatio- ner som kan sorteras under temat Relationer människor emellan. Här kunde jag också ha analyserat och tolkat andra representatio- ner under teman som fritid och omvärld, men jag lämnar dem till ett annat tillfälle. Reportagen då invandrare representerar andra Andra, samt det generösa utrymme tidningen lämnar i så gott som varje nummer för synliggörande av kommunalare i länder utanför , skall ses i ljuset av förbundets antidiskrimineringsambi- tion. Den typ av erfarenheter Trin T Minha beskriver är närvarande i Kommunalarbetarens representationer under temat Relationer människor emellan. vill genom sin tidning framstå som ett modernt internationellt orienterat förbund men knyter härige- nom an till det problem för integrationsformer jag inledningsvis har diskuterat. Kulturell åtskillnad upprätthålls på olika sätt genom representationerna. Starkast sker det genom passiviserande repre- sentationer som till exempel ett reportage om kommunalarbetare som söker asyl. Kommunalarbetarna ifråga har utsatts för tortyr och förföljelse och kan inte återvända till landet de lämnat. Kvin- norna i reportaget är gifta med namngivna män inom svensknor- men. Kvinnorna representeras av männen i deras närhet, inklusive ombud, , som menar att de som söker asyl har jobb, betalar skatt, talar svenska, har ordnade för- hållanden och betalar medlemsavgift och att det då måste vara uppgift att hjälpa dem. Reportaget handlar om vad kan göra för dessa personer varav många är städare. Det framgår att allt fler av sektioner stöder asylsökande i deras kamp (Kommunalarbetaren 2004/7: 24–28). Kvinnorna intar svaga och hjälplösa subjektspositioner som bidrar till att (åter)skapa kulturell åtskillnad. I vissa av de relaterade text- och bildreportagen tilldelas subjekt utanför svensknormen särskilda positioner som t.ex. då fem kvin- nor intervjuas i samband med en artikel om våld mot kvinnor. In- tervjuns fokus är mordet på (Kommunalarbetaren 2003/2: 2–12). Informanterna var utvalda på grund av sin Annanhet, vilket reducerades till en gemensam nämnare, trots en mängd inbördes olikhet. De förväntades ge sakkunnig information. Strategin att representera och synliggöra invandrare är uppbyggd kring förfrämligande och homogenisering och bidrar till att (åter)skapa dikotomin borta/hemma. Dessa representationer bely- ser även en annan komplexitet, nämligen den både självklara och tvivelaktiga praktiken att själv underordnad talar bäst för andra un- derordnade. Den är självklar på så sätt att erfarenhet av underord- ning ger en viss privilegierad position att tala om förtryck, men tvi- velaktig därför att den homogeniserar underordning, dvs. att alla underordnade förväntas vara lika eller dela upplevelser av förtryck. Att vara subjekt i berättelserna kopplas till särskilda kompetens- områden som bygger på kulturell åtskillnad, vilket även belyses av en representation av fyra vårdbiträden, varav en förvisso hör till för svenskhet, som uttalar sig om kulturskillnader. Repor- tagen är mycket tydliga med att erfarenheter som förtryckt lämnas åt tolkning av de förtryckta. Detta är samma förhållningssätt som ett s k ståndpunktsfeministiskt antagande om erfarenhetens bety- delse i produktionen av kunskap, dvs. att de förtrycktas erfarenhet av förtryck är centralt i uttolkningen (2004; 2004). Men är det också bland dessa representationer man finner de reflexiva och destabiliserande subjektspositionerna. De reflexiva vilar på kulturellt kapital som innebär att kunna reflektera över relationer och förhållanden som sträcker sig bortom det egna livet och livsvillkoren och som innebär en utmaning mot diskurser om t.ex. borta/hemma. Sådant kulturellt kapital är ofta relaterat till utbildning/klass, men jag menar att de även skapas genom att för- tryckta grupper kommunicerar erfarenheter. De fyra vårdbiträdena i som uttalar sig om kulturskillnader har särskilda erfa- renheter av skillnadstänkande och det märks i representationerna att de diskuterat erfarenheter. De intervjuas i egenskap av vårdare i ett hemtjänstföretag, men i text och bild representeras de inte i för- sta hand som vårdare utan som entreprenörer i kulturöverskridan- den. De menade samstämmigt att kulturskillnader inte är viktigt. I en diskussion av , menar de att i mötet mellan vårdbiträde och vårdtagare betyder personligheten mer. Vårdbiträdena gör också motstånd mot könsdiskurser som vårdta- gare är delaktiga i och som förfrämligar maskulint kön inom vård- sfären. Vårdbiträdena menar att om det finns religiösa skäl så måste man respektera det. Men är det bara kulturskillnader, att tvätt och städning inte anses lämpligt för en man, då ska det inte självklart respekteras (Kommunalarbetaren 2003/2: 34–35. Dessa representationer positionerar starka subjekt genom att de talar om generella frågor. Subjekten ifrågasätter det nationella rummet som en gemensam ram för den offentliga sektorns arbetare där kulturell gemenskap bygger på skillnad. I stället menar de att om individen träder fram tvingas man se variationerna inom olika kulturellt tillskrivna grupper och att dessa är större än likheterna. Dessa subjekt framträder reflexivt i förhållande till fackligt viktiga frågor i deras yrkesverksamhet. Representationerna framhåller be- tydelsen av tillfällen till diskussion i arbetslivet där erfarenheter kan artikuleras och utgöra grund för handlande subjekt.