sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Han har dock inte tagit hänsyn till att flyttningarna till sydöstra hörnet av enligt de bofastas uppgifter upphörde . Vid den tid då gjorde sin utredning hade emeller- tid ännu inte gått sedan upphörandet. Detta betraktade han som ett krav för att sedvanerätten skulle anses ha upphört. Se beträffande kartan avsnitt 7.7.8. 7.6.8.1Vattenkraftsutbyggnaden var anledning till utredningen tillsattes genom beslut av Kungl. Bakgrunden var framför allt kraftverksut- byggnaden i , som skapat svårigheter för renskötseln och föranlett en omfattande allmän samhällsdebatt. hade bl.a. behandlat frågan vid sitt landsmöte och där beslutat hemställa hos regeringen om en inventering av renbe- teslanden. Behovet fanns eftersom vattenregleringarna förstört många av renarnas bästa vår- och höstland och rubbat gamla flytt- ningsleder. Frågan hade också ägnats stor uppmärksamhet i Nor- som rekommenderat att konstruktiva åtgärder vidtogs Källorna rörande samernas vinterbetesmarker för att förbättra den renskötande befolkningens sociala och eko- nomiska ställning. I regeringens beslut bemyndigades att tillkalla en utredningsman. Valet föll på landshövdingen i , . Till sekreterare förordnades förste konsulenten i , senare i , . Som experter anlitades renägaren , överinspektören , statsagronomen docent och förste avdelning- singeniören . Enligt direktiven skulle utredningen i första hand göra en full- ständig inventering av de marker, som kan utnyttjas för rensköt- seln. I andra hand skulle den klarlägga vilka konsekvenser vatten- kraftsutbyggnaderna fick för denna. Utgångspunkten för arbetet var att renskötseln skulle bedrivas i den omfattning som föreskrevs lag. Om det visade sig att markerna var otillräckliga skulle det undersökas om ytterligare kronomark kunde ställas till renskötselns förfogande. Slutligen skulle utredningen undersöka i vilken omfattning renskötselns lönsamhet kunde förbättras genom tekniska anordningar och hjälpmedel. För sitt uppdrag tillfrågade utredningen ett antal specialister på olika områden. Utredningsarbetet påbörjades vårvintern 1961 och avlutades med Betänkande avgivet av Renbetesmarksutred- ningen (SOU 1966: 12). Betänkandet föranledde inte någon remissomgång utan sändes ut till berörda länsstyrelser för de åtgär- der de fann lämpliga. Ett exemplar överlämnades till ren- näringssakkunniga för att beaktas i dess utredningsarbete.49 7.6.8.2Utredningen utgick inte från sedvanemarkerna Enligt direktiven skulle, som ovan nämnts, utredningen utgå från de betesförhållanden som förutsattes renbeteslag. Så blev dock inte fallet. Det framgår av den diskussionspromemoria från överläggningar med rikets lappfogdar, som hölls i inför arbetets start.50 Man konstaterade där följande: Vinterflyttningarna har ostridigt avkortats i många lappbyar under senare årtionden. Orsakerna härtill är säkerligen flera. Yttre sådana är den bofasta bygdens expansion, den intensifierade trafiken och det liv- ligare skogsbruket. Av inre orsaker kan nämnas den förändrade 49Jordbruksdepartementet statsrådsprotokoll nr 33 (RA). 50Renbetesmarksutredningens arkiv (YK 2284, RA) vol. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker nomadismen, där familjernas kvarstannande på huvudvistet allt av året är särskilt påtaglig, bristen på lämpliga vinterbostäder, de ökade kostnaderna för att hyra vinterkvarter och den större bunden- heten till de allmänna kommunikationslederna. må anmärkas, att nämnda förhållanden i och för sig är vällovliga. Att hämma dessa ten- denser vore att göra som gumman mot strömmen. I den mån knappheten på vinterbete blir för stor till följd av de kortare flyttnin- garna, skulle man emellertid behöva finna på någon utväg, som dels tillfredsställer det behov varav de kortare flyttningarna framkallats och dels möjliggör de avlägsna vinterbetenas utnyttjande. Är det tänkbart, att inrättande av lämpliga vaktarbostäder på strategiskt väl valda platser inom vinterbetestrakten skulle få positiv effekt? Häri skulle i så fall ligga ett objekt för räntabla investeringar. Som ett förslag på hur man skulle kunna utnyttja de nu övergivna, avlägset belägna vinterbetesmarkerna diskuterade man bl.a. infö- rande av skogsrenskötsel på dessa. En planmässig fördelning mellan olika vintergrupper av tillgängliga beten vore dock ett mer närlig- gande alternativ. Men det fanns hinder: Den driftsmässigt ofullkomliga ordningen inom dagens renskötsel, vilken på flera håll har tolkats som begynnelsen till ett omfattande och tillintetgörande förfall, kan rimligtvis icke motivera en expansion i rummet utav renskötseln. Ej heller kan renskötseln i detta läge särskilt väl stå emot andra, mera produktiva verksamheter eller ur ekonomisk synvinkel ens försvaras mot sådana. Likväl har för renbetesmarksu- tredningen, förmodligen av ganska diffust uppfattade humanitära skäl, i direktiven fastslagits, att ett mål för utredningen bör vara att säker- ställa renskötselns omfång, sådan den kan uttolkas ur renbe- teslag. Utan kvalitativa förbättringar av driften genom effektivisering och rationalisering och på sådana åtgärder grundad höjning av utbytet i förening med förbättrad lönsamhet, torde även renskötselns nuva- rande omfång emellertid vara ogörlig att upprätthålla. Promemorian är undertecknad av utredningens samtliga ledamöter med ordföranden, landshövding , i spetsen. Det är uppenbart att utredningen inte såg som sin uppgift att ta ställning till var gränsen för sedvaneområdena rent juridiskt låg. Visserligen ser man både av texten i betänkandet och av de bevarade memorialen från arbetssammanträdena, att man frikostigt använde sig av begreppet sedvanegräns. Men ordet var inte på något sätt definierat och när man använde det gällde det främst sedvanegränser mellan olika lappbyar. Experten försökte vid ett sammanträde problematisera frågan genom att påpeka att temporära förändringar kunde inträffa som sträckte sig över perioder på 10, Källorna rörande samernas vinterbetesmarker 20 och även . Mot detta hävdade utredningens sekreterare att det var de utnyttjade betesfälten i avseende å tillståndet under normala betesförhållanden som skulle redovisas. Att utredningen inte avsåg att undersöka sedvanerättens gränser framgår än tydligare av en PM av sekreteraren den 25 januari 1961.51 Han inleder med att säga att areal inte är något klart och entydigt begrepp när det gäller renbete och gör sedan följande klas- sificering: 1)Den areal där renbetesrätt föreligger (renskötselrätt i juridisk mening) 2)Den areal där marken bär renbete (där renbetet från biologisk synpunkt har värde) 3)Den areal där renbetet är åtkomligt (där renbetning icke omöjlig- görs av yttre förhållanden) 4)Den areal där renbetet verkligen kan utnyttjas (med hänsyn till betesbalansen erforderligt och av ekonomiska skäl möjligt att utnyttja) 5)Den areal där renbetet verkligen används vid renskötsel av normal omfattning. Med uttrycket normal omfattning avses här ett rationellt läge, som erhålles vid det tillfälle, då ekonomiska utbytet är störst för den till renskötsel bundna befolkningen och vid fullt utnyttjande och andra anordningar bundna långsiktiga invester- ingarna Det som torde bli aktuellt för utredningen, skriver sekreteraren , är alternativ 4 och 5. Alternativ 1 om renskötselrättens utbredning i juridisk mening lämnar han helt utanför. Det är ren- betesmarkernas ekonomiska och rationella utnyttjande han och utredningen är intresserad av. Vissa komplikationer fanns natur- ligtvis. Renbetestillgångarna är inga homogena förekomster. Dels ligger impediment insprängda här och var i renbetesmarken och dels växlar betets godhetsgrad avsevärt. Utredningen måste för hela arealen renbete inom en lappby, för en storgrupp m.m. finna funktionen av variablerna frekvens och bonitet, dvs. summan av samtliga enskilda betesförekomster uttryckta som faktorerna mängd och kvalitet. Med mängd åsyftas den årliga tillväxt som kan nyttiggöras utan att tillgången försämras. Kvaliteten är ett mera diffust begrepp, i huvudsak avses därmed det absoluta fodervärdet hos en mängdenhet. 51 (YK 2284, RA) vol. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker 7.6.8.3Utredningen bygger på normalförhållanden Som synes förde sekreteraren ett mycket företagsekonomiskt reso- nemang. Han insåg emellertid att det skulle bli komplicerat att i analysen väga in alltför många grundfaktorer. Den slutsats man kunde dra av denna insikt var, menade han, att man måste stanna vid en mycket summarisk metod som bygger på erfarenhetsmässig grund. De generaliseringar man därigenom måste göra kunde bilda jordmån för negativ kritik. Det fick man dock bära med jämnmod. Huvudsaken var dock att något material frambringas, som är av praktiskt värde och kan ligga till grund för eventuella gränsjuster- ingar mellan lappbyarna eller utvidgning av det i lag angivna ren- skötselområdet, och att någon vägledning erhålles för bedömande av vattenregleringarnas inverkan på renskötseln och av andra med detta problemkomplex sammanhängande spörsmål. gjorde sekreteraren en sammanfattning av de synpunkter som kommit fram vid utredningens överläggningar. Den hade funnit att betesinventeringen måste bygga dels på inter- vjuer med aktiva renskötare i syfte att insamla primärmaterial och dels på en kartläggning av betets faktiska produktionskapacitet inom vissa smärre områden. Eftersom intervjuundersökningarna skulle täcka hela renskötselområdet, vilket specialundersökningarna inte kunde, betraktades intervjuerna som det viktigaste. Promemorian avslutas med följande reflektioner: På grund av de växlande förhållandena mellan olika år, olika tidsperio- der och olika trakter bör om möjligt läget under ett normalt medelgott betesår för trakten fastställas. Generaliseringar får endast försiktigt an- vändas. Om normalläget är svårt att kartlägga, torde det vara bäst att registrera de faktiska förhållandena eller . Då utredningens arbetsresultat torde komma att begagnas under högst 15–, synes målsättningen kunna begränsas till vad som anses real- istiskt men ordnas så, att även lång- tidsönskemål kan tillgodoses. Intervjuundersökningarna startade i och avslutades med . De genomfördes i de flesta fall av . medverkade också någon av experterna. Inte sällan var lappfogden, tillsyningsmannen eller någon annan företrädare för lappväsendet i respektive län närva- rande. Samebyarna representerades av några få personer, i regel ordningsmannen, samt en eller några få renskötare. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker intervjuerna hade uppgjorts ett frågeformulär i 15 punkter. Åtta av dem avsåg skilda aspekter på de olika årstidsbetena. Det bör beto- nas att frågorna inte bara gällde vinterbetena utan i minst lika hög grad vår-, sommar- och höstbetena. Utredarna hade med sig kartor i skala 1: 200 000, på vilka samerna fick rita in sina aktuella betes- områden. Utredningssekreteraren förde summariska protokoll som finns bevarade som handskrivna koncept i kommittéarkivet. Enligt det tryckta betänkandet hade utredningen utgått från normalförhållandet , nämligen åren 1945–1960 (s. 20). Detta har säkert varit den använda tidsperioden när det gällt att ta fram statistik o dyl. Däremot är det tveksamt om undersökningsperioden användes vid intervjuerna. Frågeformuläret anger inte att det var förhållandena som be- hövde redovisas. Här och var kan man av protokollen se att man diskuterat var vinterbetena legat Det ver- kar dock inte ha skett på något systematiskt sätt. Undantaget är där man hade utredning att tillgå och där- med ett facit i handen. I det stora hela verkar man ha nöjt sig med en ganska impressionistisk metod. Om ett gott skriftligt underlag saknades skulle man heller inte undersöka förhållandena alltför ingående. Det påpekade ordföranden särskilt vid ett arbetssammanträde . En allmän beskrivning av hur renskötseln gick till borde enligt honom räcka. utförde på många sätt ett ambitiöst arbete som tillförde värdefull kunskap om rennäringens driftsför- hållanden. Någon kartläggning av sedvanemarkernas utsträckning presterade utredningen dock inte. Utredningen var själv medveten om detta och påpekade att betesarealerna varit betydligt vidsträck- tare före . Man föreslog heller inte att dessa area- ler skulle avföras som föråldrade. I stället diskuterade utredningen hur man genom moderna tekniska hjälpmedel åter skulle kunna göra dem tillgängliga, dock utan att komma till några resultat. Detta hindrade inte att utredningen i sitt betänkande (s. 165 f.) gjorde sin egen värdering och beskrivning av utvecklingens omfatt- ning och orsaker. För läns del räknar utredningen med att betesarealerna var ungefär desamma som men det gällde inte och : I lappbyarna län och i norra delen av är de utnyttjade vinterbetesområdena i några lappbyar numera mindre till ytan än i och i . Den snävare begränsningen av betesområdena i dessa lappbyar Källorna rörande samernas vinterbetesmarker torde vara en följd av inre av rationaliseringstrycket framkallade omställningar i renskötseln. I inget känt fall har yttre omständigheter primärt varit orsak till de mycket kortare flyttningar som t.ex. Frost- viken-samerna började tillämpa senare del. De yttre hinder som finns mot flyttning t.ex. till i är av senare datum. För renskötselns omfattning har uppgivandet av de mycket avlägset belägna betesområdena ingen av- görande betydelse, alldenstund vinterbete i erforderlig utsträckning finns att tillgå på närmare håll. – I södra delen av synes de utnyttjade vinterbetesområdena inte vara mindre till ytvidden än . I stället har i några av lappbyarna inom detta område en intensifiering av renbetningen successivt kommit till stånd utan någon påtaglig förändring av ytterkonturerna för de ianspråktagna betesfälten ägt rum. Sammanfattningsvis kan man säga att utredningens kartor ger en bild av hur utnyttjandet var under s.k. normalår , dock med begränsning till kärnområdena. Rationali- seringar och koncentration till de mest produktiva områdena var just vad utredningen eftersträvade. Den föreställde sig inte att dess resultat skulle ha giltighet . Giltighetstiden uppskat- tades till 15–och man föreställde sig inte att det var sedvane- markerna man markerade på sin karta. Denna presenteras i avsnitt 7.7.9. I fick renbetesmarksutredningen en fortsättning genom en av dess experter, statsagronomen . På uppdrag av lantbruksnämnden i utförde han utredningen Renbetestaxeringar i för bestämning av biologiskt opti- mala renantal.52 menade dels att man i högre grad än renbetesmarksutredningen gjort borde ta hänsyn till samernas uppfattning om betesområdenas läge och omfattning och dels att man inte enbart skulle utgå från de mest givande betesmarkerna. Man måste enligt honom också ta hänsyn till produktionsvärdet i vad han kallar svängområdena. Därmed menade han sådana områden som betas i korta pass under förflyttningar men som i nödsituationer också kunde betas . Renen har enligt en icke obetydlig anpassningsförmåga till annan föda än 52 utredning ingår i i arkiv, vol. F 14EA: 2, Handlingar rörande rennäring (i arkiv). Källorna rörande samernas vinterbetesmarker renlav om renlavtillgångarna är knappa. Även svängområdena har därför ett betesvärde som man måste ta hänsyn till. Om de tas med i beräkningarna kan man enligt Steens text se att vinterbetes- markerna för vissa samebyar relativt väl överensstämmer med dem som renbetesmarksutredningen redovisat. I andra byar blir arealen större och i ett par av dem väsentligt större än denna utredning utgått från. Vid sin behandling av Steens utredning konstaterade lantbruks- nämnden, att gränserna för sedvanerättsområdena lagts in på karta efter anvisning från samebyarna. Tyvärr finns kartan inte kvar. Avdelningsdirektör vid lantbruksnämnden i Jämt- lands län besökte och fick då av honom inritat på karta de områden i som denne gjort sina beräkningar utifrån. Såvitt man kan se av denna efterhandskon- struktion baserades hans beräkningar inte på några områden utan- för Husslinjen. Texterna i hans utredning tyder snarare på att de ytor han räknade på var mindre. En annan sak är att utredningen i stor utsträckning baserade sig på flyginventering och gick mycket snabbt.53 7.6.9Renskötseln i den fysiska riksplaneringen. Statens planverks karta 197854 Denna ofta använda karta upprättades i samband med det förarbete för en samlad bedömning av landets naturresurser, benämnt den fysiska riksplaneringen (FRP), som påbörjades . Den fysiska riksplaneringen gjordes för att kommuner och andra myndigheter skulle få ett samlat underlag inför beslutsfattande som rörde användning av mark och vatten för skilda ändamål. I synner- het den industriella verksamheten hade utvecklats . 53Lantbruksnämnden i , rennäringsdelegationens protokoll bilaga 43(i arkiv). 54Uppgifterna i denna framställning bygger på studier av tryckta rapporter samt uppgifter från arbetet med den fysiska riksplaneringen i Statens planverks, Bostads- departementets, och lantbruksnämndens i arkiv. Lantbruks- styrelsens arkiv förvaras på i . Ordningen i Lantbruksstyrelsens arkiv är dock så dålig att det visat sig vara nära nog omöjligt att hitta några användbara uppgifter, vilket är beklagligt med tanke på att denna myndighet spelade en central roll vid den slutliga utformningen av denna karta. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Vid de bedömningar som gjordes var det svårt att överblicka alla de faktorer som kunde vara av betydelse när olika intressen ställdes mot varandra. En inte ovanlig situation var att man måste väga naturmiljöns känslighet mot kravet på exploatering. Den fysiska riksplaneringen gällde hela landet. Dock skulle sär- skild uppmärksamhet ägnas åt känsliga områden såsom kusterna och fjällvärlden. Från början var det inte tänkt att renskötseln skulle omfattas av arbetet. I samband med att började studera planeringsproblem i fjällvärlden (det s.k. fjällprojektet) fann man dock att det fanns ett påtagligt behov av att beakta även rennäringens utnyttjande av mark.55 Det primära syftet med att renskötseln skulle ingå i fjällprojektet var att man ville skapa en grund för samhällsplanering genom att belysa denna närings speciella problem och behov, främst av mark- utnyttjandet. På så sätt skulle man kunna undvika att skada när- ingen vid olika projekt. Primärt var man intresserad av kalvnings- land, flyttleder, speciellt viktiga betesområden och annat som hade påtaglig betydelse för samerna och därför måste beaktas i samhälls- planeringen. En ambition, fastän mindre uttalad och ibland helt förbisedd, fanns emellertid också att kartlägga sedvanemarkernas utsträckning. Vid några intervjuer som Gränsdragningskommissio- nen gjort med personer som medverkade i arbetet har det hävdats, att kartläggningen inte avsåg samernas rättigheter utan endast vilka intressen näringen hade.56 Processen omfattade emellertid många led och de har varit svåra att överblicka för många inblandade. Av handlingarna framgår dock att åtskilliga av dessa uppfattade att det var sedvanemark de skulle redovisa. Gränsen mellan vad som var sedvanemark och vad som var intressen var väl heller inte klart definierad. I teckenförklaringen till den karta som slutligen åstad- koms sägs under alla omständigheter att den blå färgen avsåg vin- terbetesland utanför åretruntmarker (sedvaneland). 55Behovet av att väga in hänsyn till rennäringen gjorde sig gällande under de diskussioner som fördes inför ett föreslaget byggande av väg Tärnaområdet vid och vid . 56Detta har bl.a. påpekats av en av de ansvariga på , , i brev till sekreteraren . Källorna rörande samernas vinterbetesmarker 7.6.9.2Arbetet med att kartlägga rennäringens markutnyttjande Arbetet med kartläggningen av rennäringens markutnyttjande bedrevs som nämnts i en komplicerad process som involverade , som hade huvudansvaret,57 Lantbruksstyrelsen, lant- bruksnämndernas rennäringsavdelningar, länsstyrelserna, kommu- nerna, samebyarna . På grund av brister i arkivläggningen och luckor i arkivmaterialet har det varit mycket svårt, åtminstone inom denna utrednings tidsram, att få en klar bild av hur kartan kommit till. Vissa grunddrag har dock kunnat skönjas. Inledningsvis genomfördes en provundersökning i samebyarna . Denna provundersökning resulte- rade i en av gjord rapport, 1973 nr 20, del 2. Rapporten sändes på remiss och samebyar och berörda myndigheter fick yttra sig. Efter att provundersökningen genomförts fortsatte arbetet med kartläggning av markutnyttjandet i renskötselområdet i dess helhet. Undersökningarna skedde genom intervjuer med samebyarna. Inledningsvis inhämtades ett grundmaterial från lantbruksnämn- derna i form av kartor vari renbetesmarksutredningens gränser var inlagda samt andra fakta. Med ledning av detta material upprättades arbetskartor som användes vid intervjuerna. Vidare utgick man ifrån en särskild frågelista. Intervjuerna gjordes av en särskild arbetsgrupp, bestående av per- soner med kunskap om renskötsel.58 Två eller tre av dem som ingick i arbetsgruppen arbetade med en sameby i taget. Samebyar- nas styrelser samlades till dagslånga intervjuer och diskussioner och fick med stöd av kartorna redogöra för markanvändningen i sin by. I flera fall höll renskötarna själva i pennan när markeringarna gjor- des på kartorna. Frågor ställdes om sådant som betesmarkernas beskaffenhet och betydelsen av olika intrång i betesmöjligheterna. Resultatet från intervjuerna bearbetades av en särskild referens- grupp, bestående av företrädare för SSR59, Lantbruksstyrelsen60 och 57De ansvariga tjänstemännen på föreslog att SSR skulle leda hela projektet, något som dock avböjdes från samesidan eftersom de själva ansåg att det i så fall skulle finnas risk för att arbetet inte skulle tas på allvar. 58Ledare för arbetsgruppen som genomförde intervjuerna var . Denne var dock inte närvarande vid samtliga intervjuer. De som arbetade med intervjuerna var , , , , , , och 59Mats , , Nikoluas Kuhmunen, , Per och . Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Efter det att referensgruppen gjort sin första gransk- ning62 renritades materialet av och sändes på remiss till samebyarna. gjordes förnyade besök av arbetsgruppen, s.k. remissbesök. I samband härmed fick samebyarna tillfälle att göra vissa kompletteringar och rätta till missuppfattningar i text och karta. Protokollen från intervjuerna med samerna 1973 och kommenta- rerna från remissomgången 1974 ingår i arkiv, förvarat på i . I allmänhet är de mycket knapphändiga. Det är uppenbart att arbetet huvudsakligen bestått i att man ritat in sina områden på arbetskartor. Vad som sagts vid mötena är mycket svårt att få grepp om. I de flesta fall har intervjuarna med bokstä- verna KS och KÄ endast noterat att områdena inritats efter res- pektive samebys anvisningar eller ändrats efter dessa. I några fall förekommer dock kommentarer. Ranbyn uppgav således att sedva- negränsen mot kusten var öppen och att man ibland flyttade ned till områdena runt och . Vapstensbyn uppgav att dess gamla vinterland låg runt men att man ibland, även under goda betesår, flyttade ned till området – – – mot kusten som med sina rika lavhedar var byns bästa betesland.63 Insamling och bearbetning av uppgifter skedde 1973–1974. Materialet sammanställdes i Statens planverks rapport nr 20 del 3. Det användes också som underlag för kommunöversikter som berörda kommuner på uppdrag av länsstyrelsernas planerings- avdelningar skulle upprätta.64 Hur uppgifterna redovisades i renritat skick är något oklart. I Plan- verkets arkiv finns ett antal kartor i skala 1:250 000. För att täcka hela renskötselområdet krävdes sju kartor. Varje kartblad fanns i fyra olika versioner som utvisade: 1. anläggningar och årstidsbeten 62Referensgruppens uppgift var inte att ändra i samebyarnas uppgifter. Ambitionen var i stället att göra materialet överskådligt och begripligt. 63Statens planverks arkiv F 13A: 18–21 (, ). 64I länsstyrelses arkiv ingår en del sådana planer bland de diarieförda handlingarna dnr. 11.061/1977, vol. DIAA: 319–320 (i arkiv). Källorna rörande samernas vinterbetesmarker