sou · GUB331 · 2007-01-01 00:00:00 — Expansionen var starkast dels läsåren 1987/88–1993/94, dels läsåren 1997/98–2002/033. Kan arbetslivet ta emot en så starkt ökad mängd högskole- utbildade? Först måste man hålla i minnet att långt ifrån alla högskolenybörjare fullföljer sin utbildning till examen. Det finns emellertid inte några tecken på att genomströmningen – andelen som fullföljer sin utbildning till examen eller andra utbildnings- mål – på något avgörande sätt förändrats och 2000-talets första år. Så även med reservationen att alla som börjar i högskolan inte fullföljer studierna måste andelen högskoleutbildade betecknas som rekordstort. Denna höga nivå har dessutom nåtts på . Det finns en tidigare period då expansionen var ungefär lika snabb, nämligen och särskilt dess senare del. /61 var antalet högskolenybörjare 8 233.4 /69 hade de ökat till 31 218. Antalet tredubblades således på mindre än . Till detta bidrog att det var fritt tillträde till en stor del av högskolan – de filosofiska fakulteterna. Denna expansion skedde inte utan problem. Statsmakterna reagerade med att tillsätta den stora U 68-utredningen och genom att i det korta perspektivet införa fasta studiegångar inom filosofisk fakultet (det s.k. PUKAS-systemet). Studenterna reagerade i form av minskat intresse för högskolestudier – antalet nybörjare /74 hade sjunkit till 22 162. Arbetsmarknaden fick svårt att ta emot alla nya akademiker. Under det tidiga var det första gången som högskoleutbildade var arbetslösa i mera betydande omfattning. Det är ingen överdrift att påstå att det tog större delen av innan ett nytt balansläge uppnåddes. Ett påtagligt inslag i den akademikerarbetslöshet som uppstod omkring var att problemen kom snabbt och att de för många var oväntade. Den fanns en allmänt spridd föreställning om vad ett akademikerjobb var, och denna hade etablerats då tillströmningen till universiteten var stabil 3 Från 42 297 nybörjare till 61 602 mellan 1987/88 och 1993/94, dvs. , och från 64 340 till 83 317 mellan 1997/98 och 2002/03, dvs. 4 Med det högskolebegrepp som gällde års högskolereform. Då räknades exempel- vis inte den landstingskommunala vårdutbildningen till högskolan. Från utbildning till arbete och låg på nivån 3 000 6 000 nybörjare . Det är föga förvånande att dessa typiska akademikerjobb inte räckte år alla nyexaminerade, då dessa plötsligt blev mångdubbelt fler. Av detta kan vi måhända lära oss något som kan vara till hjälp att hantera dagens situation. Samspelet mellan utbildning och arbetsliv och det senares anpassning till förändringar i utbildningssystemet påverkas till stor del av förväntningar. Om arbetsmarknaden har felaktiga föreställningar om hur högskoleutbildningar ser ut och vilken kompetens olika grupper av akademiker har leder detta ofrånkomligt till olika slag av matchningsproblem. Om de som ansvarar för utbildningsplaneringen vid universitet och högskolor har otillräcklig kunskap om arbetslivets behov och krav uppstår ytterligare problem. Om slutligen studenter och blivande studenter har felaktiga föreställningar om arbetslivet kan detta – förutom ytterligare försvårad matchning – medföra personliga besvikelser. En utveckling av dialogen mellan högskola och arbetsliv i syfte att ömsesidigt höja kunskapsnivån framstår som mycket angelägen. I denna är det viktigt att studenterna ges tillfälle att delta. En näraliggande intressant fråga är om arbetslivets utbildningskrav förändrats i takt med att den allmänna utbildningsnivån höjts. En indikator på detta ger en fråga som ställdes i levnadsnivåunder- sökningarna5. Jämförelsen mellan individens utbildning och arbetets utbildningskrav gav följande andelar överkvalificerade enligt de tillfrågades egen bedömning, 197420006: Källa: ULF-undersökningen, SCB. 5Frågan löd Ungefär hur många års (skol- eller yrkes-) utbildning utöver folk- eller grund- skola behöver man i din befattning? 6Dessa andelar gäller samtliga anställda. Mönstret är likartat för offentlig respektive privat sektor, men mera markerat för den . Särskilt har överkvalificerade ökat i den privata sektorn. Från utbildning till arbete Analysen7 indikerar således en växande överkvalificering av löntagarna i relation till de kvalifikationer som arbetsgivarna efter- frågar. forskning har visat att denna utveckling har avstannat . Trots att det totala antalet högskoleutbildade ökat kraftigt ligger andelen som anser sig överkvalificerade nu rela- tivt stabilt på ca en tredjedel. Även annan forskning pekar på liknande resultat. Både arbets- kraftens utbildningsnivå och kvalifikationskraven inom arbetslivet har stigit påtagligt men utvecklingen har inte gått i fas. Utbildningsnivån har stigit snabbare och det har lett till en ökad andel överutbildade löntagare (, 2004 Överutbildning eller kompetensbrist? Matchning på den svenska arbetsmarknaden 2000). Utvecklingen beskrivs som att både andelen välutbildade anställda med kvalificerade arbeten har ökat som välutbildade anställda med okvalificerade arbeten också har ökat. Om överutbildningen ska minska framöver menar att en höjning av kvalifikationskraven bland de kvalificerade jobben krävs eftersom han anger att andelen okvalificerade jobb kommer att ligga på ungefär samma nivå som . Om den som investerat tid, ansträngningar och pengar i en högskoleutbildning inte upplever att han eller hon får användning för denna leder det till frustrationer för individen och till att högskoleutbildningens attraktivitet minskar. Också dessa problem bör i första hand angripas med en fördjupad dialog mellan univer- sitet/högskolor, arbetsliv och studenter. En ökad kunskap om varandras verksamhet bör leda till att de ömsesidiga förvänt- ningarna blir mera realistiska. Antalet nybörjare i högskolan har ökat kraftigt . Den ökande andelen studenter som studerar vidare är resultatet av en medveten politik från statsmakterna men inspirerad av arbetslivets krav på högre kompetens och nödvändigheten av tillgång till välutbildad arbetskraft nu och . Om arbetslivet kan ta emot en kraftigt ökad andel högskoleutbildade och ta vara på deras kvalifikationer beror bl.a. på hur realistiska föreställningarna om och förväntningarna på högskolan och dess utbildningar är i arbetslivet. Det blir då intressant att studera hur 7 Analysen genomförd av professor , , 2001. Från utbildning till arbete samspelet ser ut mellan arbetsliv och högskolan och hur insatserna ser ut kring övergången mellan studier och arbetsliv. Högskole- verket har i flera studier belyst detta och kommenterat frågan i sina utvärderingar. I rapporten behöver fler naturvetare – eller? (2005:46 R) tas utbildningarna på det naturvetenskapliga fältet upp till granskning och arbetslivets företrädare kommer till tals och kommenterar resultatet av utbildningarna utifrån arbetslivets krav. Även presenterade en rapport och dåd för studenterna? (2006) som är en intervjustudie om arbetslivsinriktade och studierådgivande verksamheter vid 18 lärosäten. Båda rappor- terna ger en bild av ett område i gränslandet mellan studier och arbetsliv som behöver utvecklas. I , som gäller det naturvetenskapliga området, pekas på faktorer som kan vara generella. Arbetslösheten har ökat för naturvetare , har arbetslösheten för dem med generell examen inom natur- vetenskap ökat från 4,8 till . Högst arbetslöshet har biologer , fysiker , geologer och kemister (Källa: Naturvetenskapliga för- bundets statistik över arbetslösa medlemmar). För medlemmar med utbildning i data och matematik var arbetslösheten . För forskarutbildade är också arbetslösheten hög och kvinnor med forskarutbildning har högre arbetslöshet än män. Det naturvetenskapliga fältet har högst andel studenter som övergår till forskarutbildning efter grundutbildningen. Varför finns det arbetslöshet på ett område som prioriteras av både statsmakterna och arbetsgivarna inom området? Högskole- verket resonerar kring detta och lyfter fram flera, tänkbara orsaker: Det utbildas för många naturvetare för dagens arbetsmarknad. Den stora och snabba expansionen har gjort marknaden mättad. Den specialiserade inriktningen och det stora antalet forskarutbildade anses av arbetsgivarna ha en för snäv inriktning. En arbetsgivare citeras som säger Det utbildas helt enkelt för många med spetskunskaper. Det utbildas också många inom de områden med redan hög arbetslöshet som biologer och utbildningskapaciteten som har ökat så starkt innebär att många fler konkurrerar om jobben. Situationen på arbetsmarknaden är ogynnsam, utflyttning av forskningsintensiva verksamheter och job-less growth slår hårt och antalet nyanställningar minskar. Från utbildning till arbete ningar minskar blir benägenheten att anställa helt nyutexami- nerade mindre, kraven stiger. Naturvetare konkurrerar med yrkesutbildade som civilingen- jörer och farmaceuter med en välkänt innehåll i sin utbildning. De utbildningarna uppfattas som och är också mer breda i sitt innehåll och har inslag av praktik och tillämpning. Innehållet i naturvetarens utbildning uppfattas som oklart och okänt vid jämförelsen. En annan faktor är att många av de som anställer själva är civilingenjörer, många rekryteringsprocesser har drag av tradition och vana. Arbetsgivare i undersökningen uppfat- tade också att naturvetare mer siktar på forskningskarriär medan yrkesutbildningarna är inriktade mot en karriär externt. Kort sagt, civilingenjörer uppfattas som generalister medan naturvetare är specialister och därmed smalare. Resonemanget kan tillämpas också på farmaceuter och apotekare jämförda med naturvetare. Arbetsgivarna i undersökningen menar att det finns ett egenintresse hos lärosätena att akademisera utbildningarna mot forskningens behov och det är man kritisk till. Det borde vara mer av dialog mellan utbildning och avnämare om utbild- ningens innehåll. Att anställa överkvalificerade kan innebära problem för arbetsgivaren då den anställde inte förmodas vara nöjd med de arbetsuppgifter det handlar om utan kan lämna anställningen eller känna frustration över att inte få fullt ut tillämpa de specialiserade kunskaper man tillägnat sig. Det är inte heller säkert att en chef gärna anställer någon med högre utbildning än hon/han har själv. Bristande överensstämmelse mellan utbildningarnas innehåll och arbetsmarknadens krav. Det finns exempel på företag som anställer utländska forskare för att den specialiteten som efterfrågas inte finns trots välutbildade naturvetare med forskarinriktning. Det är svårt för lärosäten att matcha hur utbildningen borde utvecklas i kunskapsintensiva branscher och högskolans uppdrag är bredare än så. Det tar också tid för högskolan att utveckla utbildningarna och tid för studenter att genomföra utbildningen. menar dock att läro- sätena borde arbeta med att göra studenterna mer anställ- ningsbara genom att göra utbildningen mindre detaljinriktad och arbetsgivare menar också att studenter saknar de Från utbildning till arbete nödvändiga verktygen för att kunna lösa problemen som goda kunskaper i matematik och data. Vilka kunskaper efterfrågas av arbetsgivarna inom området? har studerat detta genom att gå igenom annonser, aktuella rapporter, tillgängliga alumniundersökningar och inter- vjuat arbetsgivare. Slutsatsen är att det ställs höga krav för anställning utöver den rent formella kompetensen; språkkunskaper, branschkännedom, projektledning, marknadsföring och försäljning samt kunskaper inom dataområdet krävs. Små företag efterfrågar personer med många olika kompetenser då det inte har råd att ha många specialister. Dubbelkompetenserna naturvetenskap och eko- nomi är önskvärda och breda kunskaper efterfrågas mer än specialistkunskaper. Egenskaper som efterfrågas är mångsidighet, flexibilitet, bred kompetens, kreativitet, överblick och förståelse för hela processer. De intervjuade personerna kritiserar också att svenska studenter inte tränas i att uttrycka sig väl vilket görs i många andra länder. Samarbetsförmåga är också en viktig kompe- tens som lyfts fram. Hur ser högskolornas koppling till arbetslivet ut på det natur- vetenskapliga fältet? granskningar konstaterar att den har brister och det bekräftas också av alumniuppföljningar. I allmänhet är de naturvetenskapliga utbildningarna inriktade mot forskning men konkurrensen är nu hård om doktorandplatserna vilket innebär att fler studenter kommer att söka andra vägar och då är arbetsmarknadsanpassningen av utbildningen strategisk. anser att dessa inslag behöver öka på utbild- ningarna. Samverkan med näringslivet förekommer exempelvis med externa representanter i styrelsen, olika referensgrupper och regel- bundna träffar med näringslivsorganisationer. Lärosätena upplever ett bristande intresse från arbetsgivarsidan och det är svårt att få dem engagerade på Arbetsmarknadsdagar eller liknande. En tanke som framförs är att det är arbetsgivarens marknad och de behöver inte söka sin arbetskraft på högskolorna i konkurrens som . Lärosätena menar också att det är svårt att få konkreta besked om framtida behov av utbildning och kompetens men förväntar sig avnämarna snabba leveranser trots att högskolans planering kräver lång framförhållning. Högskolorna tolkar det som att arbetsgivarna vill ha studenter som är utvecklingsbara och generalister och därför sker de största Från utbildning till arbete förändringarna på påbyggnadsutbildningarna medan man satsar på breda grundutbildningar. Den marknadsföring som universitet och högskolor genomför tycks vara riktad mot studenterna och kallar marknadsföringen gentemot avnämarna för bristfällig och det är allvarligt eftersom naturvetenskapliga utbildningar är relativt okända på marknaden. Den marknadsföring som riktar sig mot studenterna anser borde innehålla bättre informa- tion om arbetsmarknaden och man har funnit exempel på att högskolesektorn ger en alltför positiv bild av arbetsmarknaden i förhållande till verkligheten. I SACOs rapport och dåd för studenterna? (2006) undersöks hur bryggan mellan studier och arbetsliv ser ut för hela högskole- området. Studien baseras på intervjuer med företrädare främst på den centrala förvaltningen vilket innebär att de insatser som görs inom ramen för institutioner inte finns med i studien. Syftet var att ta reda på förekomsten av och förutsättningarna för lärosätenas arbete med att underlätta studenternas val av utbildning och lärosäte samt övergång från studier till arbete. I studien ingick 18 lärosäten och de aktiviteter som undersöktes var studievägledning, uppföljning av studenter efter avslutade studier och annan studie- stödjande verksamhet. Ett övergripande resultat är att det arbetslivsinriktade stödet ofta bedrivs under knappa förhållanden och att det uppfattas finnas oklarheter över hur ansvaret ser ut. Andra resultat är att studievägledning eller arbetslivsinformation ofta kommer in sent i studierna. Kvalitets- och utvecklingsarbete som baseras på uppfölj- ningar av tidigare studenter genomförs inte på ett systematiskt sätt. De Arbetsmarknadsdagar som genomförs sker vanligen i regi av studenterna vilket kan leda till att kvaliteten och innehållet kan variera beroende på vilket engagemang studenterna visar. Studien pekar på svårigheten att bedöma hur tillgången till studievägledning för studenterna ser ut, de centrala resurserna är blygsamma i förhållande till antalet studenter men kan resurser också finnas på institutionsnivå. Det är ovanligt att studenter som inte fullgör sina studier blir föremål för uppföljning medan det anges vara en viktig uppgift att rekrytera studenter och drar slutsatsen att det verkar vara en viktigare uppgift för lärosätena att rekrytera studenter än att se till att de klarar av sina studier. Från utbildning till arbete Viktiga påpekanden görs beträffande ansvarsfrågor, lärosätenas företrädare är inte alltid klara över vem som ska och vem som bör göra vad. kan det handla om ansvars- och rollfördelning mellan lärosätet och tillsynsmyndigheten. I andra fall kan det röra frågor i gränslandet mellan utbildning och arbetsmarknadspolitik. 4.4Samverkan arbetsliv och utbildning En viktig drivkraft för utbildningspolitiken har varit och är arbetslivets krav på välutbildad arbetskraft. Tanken har varit att arbetslivets krav ska påverka innehållet men också att arbetslivet i sig ska ge impulser till de utbildningsansvariga. Detta har varit viktigt för utvecklingen av ungdomsskolan och högskolan men också för annan eftergymnasial utbildning som exempelvis KY och den nya samverksform som utvecklas och kallas College. En viktig framgångsfaktor är att arbetslivet lokalt/regionalt kan ha starkt inflytande över utbildningen och ge praktik och tillämp- ningsmöjligheter samt att utbildningen ska ha aktualitet. Det har varit en diskussion hur denna kommunikation och samverkan ska formas. När de regionala kompetensråden en gång inrättades var tanken att dessa skulle vara en gemensam plattform för regionens behov av arbetskraft och därmed utbildning. I gymnsieskolan görs lokala arbetslivsråd obligatoriska för att förbättra förutsättningarna för en nära koppling mellan skola och arbetsliv. De lyckade exemplen finns men är förhållande- vis få, där de uppstår vilar de på en grund av ömsesidig nytta och engagemang från såväl arbetsliv, kommuner och de professionella i skolan/lärosätet. Arbetslivskopplingen framhävs således som viktig men har haft svårigheter att bli konkret och få utrymme trots höga ambitioner. i har på uppdrag redovisat ett utredningsuppdrag med skola – arbetsliv – en översikt (2001). I den redovisningen konstateras att har ungdomars egna, direkta erfarenheter av arbete och arbetsliv minskat och deras tid i skolan förlängts. Skolan har i ökande utsträckning tilldelats uppgiften att utbilda elever om arbetslivet, arrangera deras erfarenheter av arbetslivet och genom en förlängd och breddad yrkesförberedande utbildning också ge dem grundläggande kunskaper och färdigheter för att kunna arbeta inom olika yrkesområden. De arbetslivsorienterande inslagen för Från utbildning till arbete eleverna i har fått allt mindre omfattning under 1990- talet och i kursplanerna för har kopplingen skola- arbetsliv i stort sett försvunnit. Skola-arbetsliv, sett som kunskaps- område, framstår som om det i stora stycken har saknat mål, innehåll och mening i något mer spritt och förankrat avseende bland de verksamma i skolan. Det har förts in i en konturlös syo som har blivit en angelägenhet för studievägledare. I rapporten påpekas att området skulle behöva ges tydligare mål, det är inte tydligt hur ansvaret ser ut när det gäller tillgång till studie- och yrkesvägledning eller området arbetsliv. Utrymmet för ämnet samhällskunskap skulle behöva ökas. I lärarutbildningen syns inga eller få spår av området trots att uppdraget finns och rapporten redovisar slutsatsen att intentionerna bakom skola-arbetsliv saknar mottagare och villkoren för dess genomförande i organisationen är bristfälliga. På högskolans område pekar både och i sina refererade rapporter på att det inte finns en systematik i kontakterna med arbetslivet och att oklarheter finns när det gäller ansvarsfrågor. För både ungdomsskolan och högskolan finns bilden av att informationen om valmöjligheter skulle kunna vara mer arbetsmarknadsinriktad. För både ungdomsskolan och högskolan riktas kritik mot att det verkar vara viktigare att rekrytera elever/studenter än att se till att de klarar sina studier och ingen systematisk uppföljning görs av elever/studenter som hoppar av sina studier. För båda nivåerna är studie- och yrkesvägledningen en knapp men uppskattad resurs. Jag ser här en paradox – när valmöjlig- heterna ökar och arbetslivets utveckling blir snabbare och mer svårbedömd så minskar vägledningen både i kompetens och omfattning. Samverkan med arbetsförmedlingens väglednings- kompetens förefaller mycket begränsad. Internationella jämförelser visar att kontakter med arbetsliv och karriärplanering är kontinuerliga verksamheter som behöver integreras på ett självklart sätt i både ungdomsskolan och högskolan. Den breddning av elev- och studentgrupper som skett visar att den homogena gymnasieskolan och högskolan är ett minne blott och därför behövs också nya arbetssätt som passar det nya uppdraget. En arbetsmarknad som ska ta emot nyutexaminerade akademiker och gymnasieelever behöver bättre information om deras kvalifikationer och kompetens. Från utbildning till arbete Samma målkonflikter finns både i ungdomsskolan och i hög- skolan men förtecknen ser annorlunda ut. Också i högskolan ställer arbetslivet krav på en utbildning som är bredare och med bättre anpassningar till arbetslivets snabba utveckling. Parallellt finns också välstrukturerade, traditionsbundna yrkesutbildningar med praktik och tillämpningar. Dimensioneringen hålls inom ramar som branschen har inflytande över och examinerade ges en tydlig yrkes- identitet som också ger en väg in på arbetsmarknaden. Välkända utbildningar med praktik och tillämpningsinslag ger bättre igenkänning i arbetslivet. En viktig slutsats blir då att nyare och mer generella utbildningar måste marknadsföras bättre gentemot avnämarna eller att de utvecklas i kontakt med avnämarna. De elever och studenter som får en utbildning som inte ger en tydlig yrkesidentitet men som svarar mot behoven av bredd och generell kompetens har svårare att hitta in i arbetslivet. Det är allvarligt eftersom den gruppen är stor och kommer att öka. visar i sin rapport om naturvetare att platsannonser sällan kräver en specifik inriktning av högre studier utan formuleras utifrån grundkrav på studier och lägger vikten på andra faktorer som erfarenheter och personliga egen- skaper. Behövs det en bättre information om vad en utbildning innehåller och vilken kompetens den ger? Högre utbildning ger ett förhållningssätt och metodkunnande som är generella kunskaper som kan behöva presenteras på ett tydligare sätt för arbetslivet, särskilt viktigt mot bakgrund av att utbildningsnivån är högre hos de unga än hos många av dem som ska anställa dem. Både och konstaterar att detta inte kommuni- ceras från lärosätena. Lärosätena bedriver sällan marknadsföring av sina utbildningar gentemot arbetslivet utan fokuserar på att rekrytera studenter. Incitamenten att ge korrekt information om arbetslivsutsikter är inte tillräckligt starka konstateras också av . Utvecklingen i arbetslivet förefaller ha gått långsammare än högskolans expansion när det gäller insikten att arbetslivet behöver en mer utbildad ung arbetskraft. Andelen överkvalificerade har ökat kontinuerligt , även under de perioder antalet nybörjare i högskolan inte har ökat. Att arbetslivets förmåga att nyttja den kompetens som de högskoleutbildade har är viktigt både ur individernas och samhällets perspektiv. Det är således en mycket viktig fråga för att kunna snabba upp ungas etablering i arbetslivet. 5 Metoder, insatser och program Yrkesutbildningsavtal och yrkesnämnder har funnits sedan 1940- talet, då bildades Arbetsmarknadens Yrkesråd (AY) av () och (). Vid bildandet framhölls tre frågor som särskilt viktiga, att utreda och följa utbildningsbehovet inom parternas verksamhetsområden, att verka för en ökad och effektivare yrkesutbildning samt att övervaka och samordna lärlingsnämndernas verksamhet. Ytterligare skäl till bildandet av yrkesrådet var att man ville prioritera rekryteringen av yrkesutbildad arbetskraft och att framhålla och öka statusen på yrkesutbildningen samt att även genom opinionsbildning synlig- göra yrkesutbildningens betydelse. finns totalt ca 450 kollek- tivavtalsområden inom , varav ca 60 är större avtalsområden. Av dessa har endast 20 gällande yrkesutbildnings- avtal och endast ett fåtal yrkesutbildningsavtal som innehåller färdigutbildning i anslutning till gymnasieskolan. Utredningen skickade ut en enkät till 28 yrkes- nämnder med frågor om yrkesutbildningsavtalen. 17 av dessa har svarat, några efter en påminnelse. Av de 17 som svarat har 14 någon form av avtal och tre saknar helt. Utredningen har också träffat några av de yrkesnämnder som har färdigutbildning i sina avtal.