sou · GUB3110 · 2007-01-01 00:00:00 — Åtgärder som enligt förmynderskapsutredningen inte bör anses som en tvångsåtgärd ska en ställföreträdare, på den enskildes väg- nar, kunna samtycka till, detta givetvis under den förutsättningen att den enskilde inte ger uttryck för att han eller hon motsätter sig åtgärden. Mot bakgrund av de överväganden som förmynderskaps- utredningen gör kommer man fram till bl.a. följande. Det är alltid fråga om tvång (frihetsberövande) om någon låses in i sin bostad eller om sådana lås anbringas som den enskilde inte kan forcera. Detta gäller oavsett om det handlar om dörrar till den enskildes bostad eller ytterdörren till en boendeenhet. För denna bedömning saknar det också betydelse om den enskilde känner till att han eller hon har stängts inne eller över huvudtaget kan tänkas Översikt över relevant lagstiftning vilja gå utTPF33FPT. Det är också, i vart fall som huvudregel, fråga om tvång, när det rör sig om åtgärder som begränsar den enskildes fysiska rörelseförmåga. Däremot utgör larm som anbringas på den enskilde, omvårdnadsåtgärder samt flyttning till ett särskilt boende, enligt förmynderskapsutredningen, endast tvångsåtgärder i de situationer då den enskilde faktiskt motsätter sig åtgärden. Mot den bakgrunden är det i dessa situationer enligt utredningens bedömning möjligt för en ställföreträdare att ge sitt samtycke till att åtgärderna får genomföras. Som framgår ovan har man i i den danska motsvarig- heten till socialtjänstlagen – serviceloven – infört bestämmelser som reglerar frågan om användande av tvång när det gäller personer som har en betydligt och varaktigt nedsatt funktionsförmåga. I serviceloven anges att de tvångsåtgärder som under vissa förutsätt- ningar kan komma att användas får tillgripas om den enskilde inte samtycker till åtgärden. Beträffande frågan om samtycke anges i bemaerkningarna till förslaget om aendring av lov om social service og lov om retssikkerhed og administration på det sociale område(fremsat , lovforslag L 195), avsnitt 3.2.1. bl.a. följande. Forslaget regulerer adgangen til att anvende foranstaltninger efter serviceloven overfor voksne i de situationer, hvor der ikke foreligger samtykke fra den person foranstaltningen retter sig mod. Der fore- ligger samtykke fra en betydelig og varigt nedsat psykisk funktions- nevne, når personen ved en tilkendegivelse i ord eller handling klart viser, att han har forståelse for, at foranstaltningen ivaerksaettes og medvirker . Lovforslaget regulerer de situationer, hvor disse betingelser ikke er opfyldt, dvs. hvis der foreligger passivitet eller hvis den pågaeldende modsaetter sig anvendelsen af foranstaltningen. Allerede dette att pågaeldende forholder sig passivt betyder, at de saerlige betingelser for ivaerksaettelse af de enkelte indgreb skal vaere opfyldt. Enligt den danska lagstiftningen går gränsen för när en åtgärd ska ses som en tvångsåtgärd således vid passivitet från den enskildes sida. I sammanhanget ska framhållas (se avsnitt 2.1) att det beträf- fande de flesta av de tillåtliga tvångsåtgärderna som huvudregel, om den enskilde på ett aktivt sätt motsätter sig åtgärden, krävs att den sociala nämnden godkänner kommunens (amtskommunens) beslut om att tillgripa en tvångsåtgärd, innan beslutet får verkställas. 33TP PT , Nedsatt beslutsförmåga, Vem bestämmer för patienten, 1998, s. 87 och där angivna JO-avgöranden. Översikt över relevant lagstiftning det fall den enskilde förhåller sig passiv krävs däremot inte något godkännande. Särskilda regler gäller för flyttning till ett särskilt boende. Enligt dessa bestämmelser ankommer det alltid på den sociala nämnden att – efter hemställan från kommunen (amts- kommunen) – besluta i saken. I den norska socialtjenesteloven finns bestämmelser om rätt att använda tvång beträffande personer med utvecklingsstörning i kapitel 4A. Som tvång härvidlag betecknas åtgärder som den enskilde motsätter sig eller åtgärder som är så ingripande att de oavsett motstånd ska räknas som tvång (§ 4A-2 andra stycket). I bestämmelsen anges särskilt att användande av ingripande varslingssystemer med tekniske innrettninger alltid ska anses som en tvångsåtgärd. Däremot anses enligt samma lagrum Almin- nelige oppfordringer og ledelse med hånden eller andre fysiske på- virkninger av liknende art inte som en tvångsåtgärd. I 11 kap. 6 § tredje stycket RF föreskrivs att förvaltningsuppgift, som innefattar myndighetsutövning, inte får överlämnas till enskilda rättssubjekt utan stöd av lag. Beträffande innebörden av begreppet myndighetsutövning hän- visas i förarbetena till regeringsformen till de uttalanden som gjor- des i denna fråga vid tillkomsten av den äldre förvaltningslagen (1971:290). Enligt denna lag avsågs med myndighetsutövning utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning, avskedande eller annat jämförbart förhållande. Med uttrycket annat jämförbart förhållande avsågs att klargöra att även ärenden som inte kunde sägas röra förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller avskedande kunde hänföras till myndighetsutövningens område, om det i något hänseende gällde ett offentligrättsligt ingrepp i enskilds rättsställningTPF34FPT. I den nu gällande förvaltnings- lagen (1986:223) definieras inte begreppet myndighetsutövning. I sak har dock begreppet i den nya förvaltningslagen samma inne- Bestämmelserna i bl.a. 3 och 18 §§ HSL och 2 kap. 5 § SoL (tidi- gare 4 § socialtjänstlag) om att det krävs lagstöd för att 34TP PT Prop. 1971:30 s. 330 f. 35TP PT Prop.1985/86:80 s. 55. Översikt över relevant lagstiftning kommun eller landsting ska få sluta avtal med annan om att utföra de uppgifter som kommunen/enligt respektive lagar ansvarar för infördes . I förarbetena till bestämmelserna utta- lades bl.a. att det inom specialreglerad verksamhet ibland kan vara svårt att skilja mellan vad som är att anse som myndighetsutövning och vad som är serviceverksamhet. Vidare anfördes att uttryckets närmare innebörd ytterst fastställs genom rättspraxisTPF36FPT. Vad gällde hälso- och sjukvården uttalades att det var uppenbart att vissa åtgärder inom t.ex. tvångspsykiatrin innefattade myndig- hetsutövning. Beträffande hälso- och sjukvården i övrigt anfördes att själva vårduppgifterna och de beslut som sker utifrån enbart medicinska indikationer mera sällan torde vara att anse som myndighetsutövningTPF37FPT. I propositionenTPF38FPT framförde regeringen vidare – med hänsyn till bl.a. att landstingens huvudmannaskaps- ansvar för hälso- och sjukvården i och för sig inte innebär en skyl- dighet för landstingen att själva bedriva denna verksamhet – att huvuddelen av den dåvarande sjukvården borde kunna läggas ut på entreprenad. JO har i ett beslut den 4 april 2001TPF39FPT tagit upp frågan om anlitande av privata rättssubjekt som utredare inom . JO framhåller i sitt beslut att det rått oklarhet om vad som avses med begreppen myndighetsutövning och förvaltnings- uppgift och att även innebörden av begreppet överlämna i olika sammanhang har diskuterats. JO anför också att en särskild komplikation är att begreppet myndighetsutövning förekommer i flera lagar och att begreppets innebörd kan vara olika beroende på syftet med respektive författning. JO anför i beslutet såvitt avser begreppet myndighetsutövning bl.a. följande. Utmärkande för all myndighetsutövning är att det rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är ett uttryck för samhällets makt- befogenheter i förhållande till medborgarna. Myndighetsutövning kan förekomma både i form av missgynnande beslut, t.ex. förbud, föreläg- gande eller liknande, och gynnande beslut, t.ex. tillstånd att bedriva viss verksamhet. Karakteristiskt är emellertid att den enskilde befinner sig i ett slags beroendeförhållande. Är det fråga om ett missgynnande beslut måste den enskilde rätta sig efter beslutet, eftersom denne annars riskerar att tvångsmedel av något slag används mot honom. 36TP PT Prop. 1992/93:43 om Ökad konkurrens i verksamhet s. 7. 37TP PT A. prop. s. 22, se även prop. 2004/05:89 avsnitt 4.3. 38TP PT Prop. 1992/93:43 s. 23. 39TP PT JO 2001/02 s. 252. Översikt över relevant lagstiftning det sig om ett gynnande beslut, kommer beroendeförhållandet till uttryck på så sätt att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få t.ex. en viss förmån och att myndighetens tillämpning av de före- skrifter som gäller på området får avgörande betydelse för honom. För att myndighetsutövning skall föreligga krävs även att myndigheten grundar sin befogenhet att bestämma om ett visst förhållande på en författning eller något annat beslut av regeringen eller . Endast ärenden som mynnar ut i bindande beslut omfattas av begreppet myndighetsutövning. Ärenden som uteslutande avser lämnande av råd eller andra oförbindande besked innefattar inte myndighetsutövning. Inte heller är det fråga om myndighetsutövning när en myndighet avger ett yttrande till en annan myndighet. I beslutet framhåller JO också att utövandet av offentlig makt är kringgärdat av regler som syftar till att klarlägga det allmännas befogenheter gentemot enskilda och skapa garantier för en rätts- säker handläggning av ärenden. Om en uppgift handhas av ett privaträttsligt subjekt i stället för en myndighet kan detta medföra att dessa grundläggande regler sätts ur spel. Det är enligt vad JO anför i beslutet mot den bakgrunden som man ska se 11 kap. 6 § tredje stycket RF där det anges att det fordras stöd i lag för över- lämnande av en förvaltningsuppgift som innefattar myndighets- utövning till ett privaträttsligt organ eller en fysisk person. I beslutet kommer JO vidare fram till att bestämmelsen i 11 kap. 6 § tredje stycket RF inte kan ges annan innebörd än att stadgandet tar sikte på hela handläggningen av ett ärende och att beredningen av och beslutet i ärendet således i princip måste anses utgöra oskiljaktiga delar av en och samma förvaltningsuppgift. Detta inne- bär enligt JO att om ett ärende (förvaltningsuppgiften) innefattar myndighetsutövning hos socialnämnden kan nämnden enligt 11 kap. 6 § tredje stycket RF inte överlämna handläggningen av det till ett privaträttsligt subjekt om det inte finns något sådant lagstöd. Mot bakgrund av att något sådant lagstöd inte finns inom konstaterar JO att det därför inte är möjligt för kommunen att överlämna sådana utredningsuppdrag som var aktuella i ärendet till ett bolag eller annat privaträttsligt subjekt och att detta även gäller om kommunen i och för sig behåller huvud- ansvaret för att uppgiften utförs. Kommunen har däremot enligt JO möjlighet att anlita uppdragstagare som är fysiska personer och som knyts till myndigheten på ett sådant sätt att de kan anses delta i dess verksamhet eftersom en sådan uppdragstagare förutsätts stå under myndighetens arbetsledning och utföra arbetsuppgifter som normalt ankommer på en anställd. Översikt över relevant lagstiftning I departementspromemorian Läkare i allmän tjänstTPF40FPT har fram- förts att regeringens tolkning av begreppet myndighetsutövning i den ovan angivna propositionen om Ökad konkurrens i verksamhet i vart fall i belysning av olika uttalanden inom rätts- vetenskapen får ses som snävTPF41FPT. I promemorianTPF42FPT framhålls vidare att , , kan sägas att osäkerheten om rättsläget består och att frånvaron av särskilda lagregler som stödjer möjlig- heten att överlämna uppgifter som åtminstone kan sägas befinna sig i gränslandet till myndighetsutövning tyder på att man i lag- stiftningssammanhang alltjämt gör en ganska snäv tolkning av begreppet. Vidare anförs att mot detta står uttalanden i den rätts- vetenskapliga litteraturen samt uttalanden av JO när det gäller mot- svarande regler inom som tyder på en vidare tolk- ning. I propositionen, Behörigheten för läkare i enskild verksamhetTPF43FPT sägs att det osäkra rättsläget givetvis är otillfredsställande med hän- syn till den snabba utveckling som har pågått inom vården och omsorgen mot konkurrensutsättning och överlämnande av landstingens och kommunernas uppgifter i privata händer. Regeringen konstaterar i sammanhanget också att flera remiss- instanser, bl.a. JO och , har bekräftat att det är svårt att just på dessa områden dra klara gränser mellan myndighets- utövning och annan verksamhet och att det därför bl.a. kan vara vanskligt att avgöra vilka förvaltningsuppgifter som kan överlämnas till privaträttsliga subjekt utan lagstöd. Regeringen uttalar härefter att den avser att följa utvecklingen i frågan och ta de initiativ som denna kan ge anledning till. Begreppet myndighetsutövning har också behandlats i Social- tjänstkommitténs huvudbetänkande Ny socialtjänstlagTPF44FPT. Jag hän- visar i denna del till vad som anförs i betänkandet. Förvaltningslagen (1986:223) innehåller grundläggande bestäm- melser om hur förvaltningsmyndigheter i stat och kommun ska handlägga sina ärenden och sköta kontakterna med allmänheten. 40TP PT Ds 2003:30. 41TP PT Jfr , Hälso- och sjukvårdslagen, sjätte upplagan, 2000, s. 130. 42TP PT S. 125 f. 43TP PT Prop. 2004/05:89 s. 19. 44TP PT SOU 1994:139. Översikt över relevant lagstiftning många fall finns det bestämmelser i andra lagar som kompletterar förvaltningslagen. Sådana bestämmelser finns t.ex. i socialtjänst- lagen. Förvaltningslagen är, utom i ett avseende, subsidiär i förhål- lande till andra lagar och förordningar. Detta innebär att i de fall en annan lag eller förordning innehåller en bestämmelse som avviker från förvaltningslagen, det är den bestämmelsen som gäller (3 § FL). Av 3 § andra stycket FL, som trädde ikraft , fram- går att bestämmelserna om överklagande i förvaltningslagen alltid ska tillämpas om det behövs för att tillgodose rätten till domstols- prövning av civila rättigheter eller skyldigheter enligt artikel 6.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. I detta avseende är för- valtningslagen således inte längre subsidiär i förhållande till andra lagar och förordningar. med att 3 § andra stycket inför- des upphävdes tredje stycket i 22 a § FL. Enligt 7 § FL ska varje ärende där någon enskild är part hand- läggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av 14 § framgår att en sökande, klagande eller annan part i ett ärende avseende myndighetsutövning mot en enskild, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång, ska få tillfälle att lämna uppgifter muntligt om han vill det. Uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ett ärende ska antecknas av myndigheten, om ären- det avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av 16 § framgår att en part, med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sek- retesslagen (1980:100), har rätt att ta del av det som har tillförts ett ärende, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt 17 § får ett ärende som avser myndighetsutövning mot en enskild som huvudregel inte avgöras utan att en part har under- rättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Ett beslut av en myndighet i ett ärende som avser myndighets- utövning mot någon enskild ska enligt 20 § som huvudregel inne- hålla skälen för beslutet. Undantag härifrån kan dock göras bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt eller om ärendet är så bråds- kande att det inte finns tid att utforma skälen. Av 21 § framgår vidare att en part i ett sådant ärende också som huvudregel ska underrättas om innehållet i beslutet. Om beslutet går parten emot Översikt över relevant lagstiftning och det kan överklagas ska han underrättas om hur han kan över- klaga det. I lagen finns även bestämmelser om bl.a. vem som får överklaga (22 §), var beslut överklagas och om prövningstillstånd (22 a §), hur beslut överklagas (23-25 §§), omprövning av beslut (27–28 §§) och inhibition (29 §) samt vissa begränsningar i lagens tillämp- ningsområde (31–33 §§). Av 31 § FL framgår att 13–30 §§ i lagen inte gäller i sådana ären- den hos myndigheter i kommuner och landsting där besluten kan överklagas genom laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunal- lagen (1991:900). Av 33 § FL framgår dock att 14–30 §§ i lagen gäller ärenden i första instans som avser hälso- och sjukvård om myndighetens beslut kan överklagas på annat sätt än genom laglig- hetsprövning. Undantaget syftar på överklagande som kan ske med stöd av bestämmelser i specialförfattning. Sådana bestämmelser finns t.ex. i lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård. Den nu gällande socialtjänstlagen (2001:453), SoL, trädde i kraft . Den ersatte socialtjänstlag. Social- tjänstlagen är i stora delar en ramlag, även om den också innehåller rättighetsregler, där den enskildes rättssäkerhet tryggas genom möjligheter att överklaga beslut till domstolTPF45FPT. Varje kommun svarar för inom sitt område (2 kap. 1 § SoL). Kommunen har också det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar innebär dock inte någon inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän (2 kap. 2 § SoL). Kommunens uppgifter inom fullgörs enligt 2 kap. 4 § SoL av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestäm- mer. Särskilda bestämmelser om gemensam nämnd finns enligt andra stycket i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård och omsorgsområdet. En redogörelse för den lagens innehåll lämnas i avsnitt 3.15. Kommunen får enligt 2 kap. 5 § SoL sluta avtal med annan om att utföra kommunens uppgifter inom . 45TP PT Prop. 2000/01:80 s. 85. Översikt över relevant lagstiftning dvs., entreprenören, avses bolag, förening, samfällighet, stiftelse, enskild individ eller annan kommunTPF46FPT. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte överlämnas till ett privaträttsligt subjekt. Rådgivande och kurativa funktioner inom inne- fattar inte myndighetsutövning och kan således läggas ut på entre- prenadTPF47FPT. Beträffande begreppet myndighetsutövning hänvisar jag till avsnitt 3.2.5. I 1 kap. 1 § SoL, den s.k. portalparagrafen, anges de övergripande målen och de grundläggande värderingarna för samhällets social- tjänst – demokrati, jämlikhet, solidaritet och trygghet. I lagrum- mets tredje stycke anges att verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Kontroll- och tvångsåtgärder hör således inte hemma i social- tjänstenTPF48FPT. Till socialnämndens uppgifter hör bl.a. att genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden och att svara för omsorg och service, upplys- ningar, råd, stöd, vård och ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (3 kap. 1 § SoL). ska i den uppsökande verksamheten upplysa om social- tjänsten och erbjuda grupper och enskilda sin hjälp (3 kap. 4 § SoL). När det gäller socialnämndens skyldighet att utreda om någon kan vara i behov av stöd eller hjälp från hän- visas till avsnitt 3.4.5.2. Den uppsökande verksamheten ska utformas så att den person- liga integriteten inte äventyras. Hänsynen härtill kan medföra att – om inte grund för tvångsingripande föreligger – får avstå från att lämna hjälp om den enskilde avböjer ett sådant erbju- dande. Det kan dock tänkas uppstå sådana nödsituationer där tvingas ingripa utan stöd av någon formell tvångslag- stiftning. En allmän förutsättning för detta är att det föreligger en sådan situation som svarar mot bestämmelser om nödrättTPF49FPT. I 3 kap. 5 § första stycket SoL anges att socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne och vid behov i samverkan med andra samhälls- 46TP PT Prop. 1992/93:43 s. 21. 47TP PT A. prop. 48TP PT och , Nya sociallagarna, 19:e upplagan, 2006, s. 32, cit. 49TP PT /Thunved, s. 60. Översikt över relevant lagstiftning organ och med organisationer och andra föreningar. Bestämmelsen, som är av grundläggande betydelse för arbete, inne- bär att varken nämnden eller socialarbetarna får vidta insatser över huvudet på klienternaTPF50FPT. Enligt 3 kap. 6 § ska socialnämnden genom olika insatser verka för att den enskilde ska kunna bo hemma och ha kontakt med andra. Bl.a. föreskrivs att det ankommer på nämnden att anordna dagverksamhet och hemtjänst. Insatser inom ska enligt 3 kap. 3 § SoL vara av god kvalitet. God kvalitet i omsorg och vård av de äldre förutsätter att den enskilde och/eller dennes företrädare ges ett verkligt inflytande över insatsernas utformning och att dessa planeras och genomförs i en förtroendefull samverkan med den enskilde och/eller dennes företrädareTPF51FPT. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att det för fullgörandet av uppgifter ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnads- nivå och biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv (4 kap. 1 §). Med begreppet livsföring i övrigt avses alla de olika behov som den enskilde kan ha för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå och som inte omfattas av försörjningsstödet, såsom bl.a. bistånd till läkarvård eller tandvård, hemtjänst och särskilt boende för äldre och funktionshindradeTPF52FPT. 3.4.2Särskilda bestämmelser för äldre människor I 5 kap. 4–6 §§ SoL finns vissa särskilda bestämmelser som gäller för äldre människor. Av 4 § framgår att socialnämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Det första ledet i bestämmelsen markerar den grundläggande inriktningen att äldre människor ska ges förutsättningar att bo kvar 50TP PT Norstöm/Thunved, s. 61. 51TP PT Prop. 1996/97:124, s. 53 f. 52TP PT Prop. 2000/01:80 s. 92. Översikt över relevant lagstiftning i sitt hem så långt det är möjligt. Detta bör enligt regeringen vara utgångspunkten även i de fall den enskilde har ett omfattande behov av tillsyn, omvårdnad och vård. Det andra ledet i bestäm- melsen lyfter fram vikten av att i sitt arbete med äldre beaktar deras självbestämmandeTPF53FPT. Regeringen betonar vidare att det, särskilt i situationer när människor är mer eller mindre beroende av andras hjälp för att klara den dagliga livsföringen och djupt personliga behov av hjälp med t.ex. personlig hygien, är viktigt att alltid ha respekten för självbestämmande och integritet för ögonenTPF54FPT. Enligt 5 § första stycket ska socialnämnden verka för att äldre människor får goda bostäder och ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. I bestämmelsens andra stycke har kommunerna ålagts en skyldighet att inrätta sär- skilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre som behöver särskilt stöd. Sådana boendeformer kan utgöras av ålder- domshem och andra bostäder med särskild service () men också av gruppboende för äldre samt de sjukhem eller mot- svarande som fördes över till kommunerna genom lagen (1990:1402) om övertagandet av vissa sjukhem och andra vård- inrättningarTPF55FPT. Genom den s.k. Ädelreformen har den sociala och medicinska kompetensen integrerats i de särskilda boende- formerna. Kommunernas sjukvårdsansvar framgår av 18 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. 3.4.3Bestämmelser för människor med funktionshinder I 5 kap. 7-8 §§ SoL finns vissa särskilda bestämmelser gällande personer med funktionshinder. ska enligt 5 kap. 7 § första stycket SoL verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter bety- dande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra.