sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — 36(±8) 1(±0) 9(±5) Här finns inga stora skillnader mellan könen, men manliga leda- möter i bägge grupperna förefaller ha varit utsatta för olaga hot i något större utsträckning än kvinnliga ledamöter. 3.2.4.1Skillnader i uppfattningar om gärningar med beaktande av de förtroendevaldas bakgrund Låt oss även se om de gärningar som förtroendevalda angivit att de blivit utsatta för varierar på grund av bakgrund. Tabell 3.10 Vilka gärningar de förtroendevalda anger att de blivit utsatta för (urval på bakgrund)? (Flera alternativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % 41(±4) 39(±9) 49(±4) 54(±9) 68(±4) 79(±7) 5(±2) 3(±3) 15(±3) 12(±6) 43(±4) 36(±9) 5(±2) <1(±0) 7(±2) 9(±5) Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Siffrorna i tabell 3.10 visar på skillnader när det gäller tre typer av gärningar, dels förtal och förolämpningar som anges av en högre andel av de förtroendevalda med svensk bakgrund än de med ut- ländsk bakgrund, dels misshandel, som inte är så vanligt, men som i den mån det förekommer anges av en högre andel av de förtroen- devalda med utländsk bakgrund än de med svensk bakgrund. Möj- ligen är det även lite vanligare att förtroendevalda med utländsk bakgrund utsätts för olaga hot än det är bland dem med svensk bakgrund. I övrigt är siffrorna för osäkra för att det ska gå att ut- läsa något av dem. 3.2.4.2Skillnader i uppfattningar om gärningar med beaktande av de förtroendevaldas ålder Gör vi istället analyser av vilka gärningar som de förtroendevalda anger att det utsatts för med kontroll för ålder, kan vi ur resultaten för riksdagsledamöterna utläsa att gärningarna förtal, förolämpning och olaga hot, anges av dem i den yngsta åldersgruppen, 21–, i högre utsträckning än övriga. Ofredande är ett vanligare svar i både åldersgruppen 21–och 40–54, men anges i lägre omfattning av åldersgrupperna 55–64 och 65– år. Ingen i den yngsta åldergruppen anger att de blivit utsatta för misshandel, medan gärningen anges av en andel i varje annan åldersgrupp. 3.2.5Hur de förtroendevalda uppger att de blivit utsatta På vilket sätt har då de förtroendevalda blivit utsatta för trakasse- rier och hot? Svaret på den frågan ges i tabell 3.11. Även här har de svarande kunnat kryssa för fler än ett svarsalternativ. Tabell 3.11 Hur de förtroendevalda har blivit utsatta för trakasserier och hot. (Flera alternativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % muntligt vid personlig konfrontation 67(±7) 53(±8) 40(±8) 23(±7) 1(±0) 23(±7) via hemsida på Internet 4(±3) 15(±6) Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda För riksdagsledamöterna är brev det enskilt vanligaste sättet som anges när det gäller hur de blivit utsatta för trakasserier och hot. Som vanligt förekommande anges även trakasserier och hot per te- lefon, genom personlig konfrontation, och via e-post. Ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige anger å sin sida personlig konfrontation som det vanligaste sättet de blir utsatta för trakasse- rier och hot på. Det är även tämligen vanligt att de blivit kontak- tade per telefon eller genom brev. Trakasserier och hot per e-post förekommer även till landstings- och kommunfullmäktigeledamö- ter, men i mindre utsträckning än till riksdagsledamöterna. Om- kring en femtedel av såväl riksdagsledamöterna som ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige anger att de blivit utsatta ge- nom massmedierna. Trakasserier och hot via Internetsidor är inte så vanligt, men förekommer i högre grad för riksdagsledamöterna än för ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige. Ovanligt men ändå förekommande är även trakasserier och hot via sms. Un- der svarsalternativet annat anger flera förtroendevalda att de ut- satts för förtalskampanjer genom klotter, flygblad eller affischer. 3.2.5.1Skillnader i hur de förtroendevalda utsatts med beaktande av de förtroendevaldas kön Om vi ser till könsskillnader, kan vi konstatera att en betydligt högre andel av de manliga riksdagsledamöterna – – än de kvinnliga – – anger att de utsatts genom personlig konfrontation. Likaså är det vanligare att de manliga riksdagsleda- möterna utsatts per e-post eller via hemsida på Internet. I övrigt finns det bland riksdagsledamöterna inga eller mycket små skillna- der mellan könen i hur de blivit utsatta för trakasserier och hot. För landstings- och kommunfullmäktigeledamöterna är tendensen den att en högre andel av de manliga ledamöterna – 58(±11) pro- cent – än de kvinnliga – 47(±12) procent, anger att de blivit utsatta för trakasserier eller hot per telefon. Likaledes finns en tendens att en högre andel av männen än kvinnorna blivit utsatta genom massmedierna. Här är siffrorna 28(±10) respektive 18(±9) procent. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda 3.2.5.2Skillnader i hur de förtroendevalda utsatts med beaktande av de förtroendevaldas bakgrund När det gäller hur de förtroendevalda blivit utsatta med beaktande av bakgrund, kan vi konstatera att förtroendevalda med utländsk bakgrund i betydligt lägre omfattning än de som har svensk bak- grund blivit utsatta genom personlig konfrontation eller genom massmedierna. Istället förefaller det vara vanligare att förtroende- valda med utländsk bakgrund blir utsatta per brev eller per e-post och i viss mån även per sms. De svarar också i högre utsträckning än förtroendevalda med svensk bakgrund att de blivit utsatta via hemsida på Internet. 3.2.5.3Skillnader i hur de förtroendevalda utsatts med beaktande av de förtroendevaldas ålder Om vi ser på ålder visar resultaten att riksdagsledamöterna i ålders- gruppen 21–i störst utsträckning blivit utsatta genom brev. Denna yngsta åldersgrupp har i högre utsträckning än övriga också angivit att de utsatts per e-post, via hemsida på Internet och via sms. Åldersgruppen 40–har i första hand, och i större ut- sträckning än övriga åldersgrupper, angivit att de utsatts genom personlig konfrontation. Åldersgruppen 55–har i första hand – och i lika hög omfattning som den yngsta åldersgruppen – angivit att de utsatts via brev. I den äldsta åldersgruppen har de svarande i första hand, och i högre utsträckning än övriga, angivit att de ut- satts per telefon. De anger även i högre utsträckning än övriga att de blivit utsatta genom massmedia. Om vi även ser till huruvida den som utövat trakasserier, hot eller våld mot de förtroendevalda är känd för den utsatta eller inte, kan vi konstatera att anonyma gärningar förefaller vara vanligare mot riksdagsledamöterna än mot ledamöterna i landstings- och kom- munfullmäktige. SOU 2006:46 Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Har trakasserierna, hoten, våldet framförts anonymt? LANDSTING/KOMMUN % 16(±6) Ja, en del 43(±8) 39(±8) Som framgår av tabell 3.12 är det en högre andel av riksdagsleda- möterna än av ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige som anger att de gärningar som riktats mot dem utövats av en ano- nym gärningsman. Bilden ser likadan ut för både kvinnliga och manliga riksdagsledamöter och det finns heller inga säkerställda skillnader mellan kvinnliga och manliga ledamöter av fullmäktige i landsting och kommuner. Vi kan vidare konstatera att förtroendevalda med utländsk bak- grund i högre utsträckning utsätts för gärningar som framförts anonymt – 21(±3) procent av dem med utländsk bakgrund och 42(±9) procent av dem med svensk bakgrund svarar att inga ano- nyma gärningar riktats mot dem. Det förefaller vara lite vanligare med anonymt framförda gärningar mot de yngsta riksdagsledamö- terna än mot övriga. 3.2.7Upplevt syfte med gärningarna Vilket syfte har de som utövat trakasserier, hot och våld mot de förtroendevalda då uppfattats ha haft? Även här kunde de svarande ange fler än ett alternativ i sina svar. Av tabell 3.13 framgår att det vanligaste syftet med gärningar riktade mot riksdagsledamöterna, uppfattas av dem själva som att förövaren vill ge uttryck för hat mot den som utsätts. I andra hand uppfattas förövaren vara ute ef- ter att påverka till konkret åtgärd eller beslut i en sakfråga. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Tabell 3.13 Vad de förtroendevalda som själva blivit utsatta, upplevde vara syftet med de trakasserier, hot eller våld de utsatts för. (Flera alter- nativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % Påverka till konkret åtgärd eller beslut i sakfråga. 50(±8) Påverka till konkret åtgärd eller beslut i en fråga 7(±4) som rör förtroendevaldas villkor. Påverka den som utsätts till att sluta arbeta 34(±8) Ge uttryck för hat mot den som utsätts. 44(±8) Ta hämnd för en upplevd oförrätt. 35(±8) 12(±5) För ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige framstår syftet att påverka till konkret åtgärd eller beslut i sakfråga som det vanligast skälet för gärningar som de utsatts för. Andra motiv med tämligen hög frekvens svar i bägge grupperna är att påverka den som utsätts att sluta arbeta politiskt samt att ta hämnd för upplevd oförrätt. Under det öppna svarsalternativet annat anges syftet att passivisera eller skrämma den som utsätts, att kränka denne eller att rent allmänt visa missnöje utan något särskilt angivet skäl. 3.2.7.1Upplevt syfte med hänsyn till de förtroendevaldas kön Det finns vissa noterbara skillnader mellan könen när det gäller vil- ket upplevt motiv som funnits till trakasserierna, hoten eller våldet. Mest markant är detta när det gäller hämndmotivet. Det är 42 pro- cent av de kvinnliga riksdagsledamöterna som uppfattat att föröva- ren haft till syfte att ta hämnd för upplevd oförrätt. Motsvarande siffra för de manliga riksdagsledamöterna är betydligt lägre, 25 pro- cent. En något högre andel av de kvinnliga än de manliga riksdags- ledamöterna anger vidare att de upplevt att syftet varit att påverka en sakfråga. Här är dock skillnaden mindre, . Omvänt gäller upplevelsen att syftet varit att ge uttryck för hat. Det är av de manliga riksdagsledamöterna som angivit detta svar mot av de kvinnliga. Siffrorna för fullmäkti- geledamöterna ger för svagt underlag för att säga något om skillna- der mellan könen, men när det gäller att påverka i sakfråga pekar tendensen i samma riktning som för ledamöterna av . Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda 3.2.7.2Upplevt syfte med hänsyn till de förtroendevaldas bakgrund Skillnader när det gäller upplevt motiv visar sig även när vi tittar på de förtroendevaldas bakgrund. Av tabell 3.14 kan vi utläsa att det är en betydligt lägre andel av de förtroendevalda med utländsk bak- grund än bland dem med svensk som upplevt att förövarens motiv varit att påverka till konkret åtgärd eller beslut i sakfråga. Mönstret går igen även för motivet att ta hämnd för upplevd oförrätt. Där- emot är det en betydligt högre andel av de förtroendevalda med utländsk bakgrund som upplevt att förövarens motiv varit att på- verka dem att sluta arbeta politiskt, än det är bland förtroendevalda med svensk bakgrund. Dessa skillnader är statistiskt säkerställda. Samma skillnad finns även när det gäller motivet att ge uttryck för hat mot den som utsätts, även om marginalerna här är mindre. Tabell 3.14 Vad de förtroendevalda, som själva blivit utsatta, upplevde var syftet med de trakasserier, hot eller våld de utsatts för (urval på bak- grund). (Flera alternativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % Påverka till konkret åtgärd eller beslut i sakfråga. 29(±3) 51(±9) Påverka till konkret åtgärd eller beslut i en fråga 9(±2) 7(±5) som rör förtroendevaldas villkor. Påverka den som utsätts till att sluta arbeta 53(±4) 33(±9) Ge uttryck för hat mot den som utsätts. 48(±4) 44(±9) Ta hämnd för en upplevd oförrätt. 22(±3) 37(±9) 14(±3) 13(±6) 3.2.7.3Upplevt syfte med hänsyn till de förtroendevaldas ålder Ser vi till skillnader i upplevt motiv med hänsyn till de förtroende- ålder, kan vi notera att det är en högre andel bland de två äldre åldersgrupperna som upplevt motivet att påverka till konkret åtgärd eller beslut i en sakfråga än vad som gäller för de två yngre åldersgrupperna. Omvänt är det bland ledamöterna i åldern 21–som vi finner den högsta andelen som upplevt att motivet varit att påverka dem att sluta arbeta politiskt. I de två yngre åldersgrup- perna anger vidare högst andel motivet att ge uttryck för hat och i Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda åldersgruppen 40–anger högst andel motivet att ta hämnd för upplevd oförrätt. 3.2.8Var de förtroendevalda utsätts Var uppger då de förtroendevalda att de befunnit sig när de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld? Finns det sammanhang där de är särskilt utsatta, och var är i så fall det? Av tabell 3.15 framgår att riksdagsledamöterna uppger att de oftast utsätts när de utövar sitt uppdrag, och i andra hand i bostaden. Tabell 3.15 När och var framfördes trakasserierna, hoten eller våldet mot dem som blivit utsatta? (Flera alternativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % vid utövande av förtroendeuppdraget 57(±8) på arbetet eller i skolan 16(±6) 59(±8) 35(±8) Ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige har oftast blivit utsatta i sin bostad, och i andra hand när de utövat sitt uppdrag. Minst vanligt är att såväl riksdagsledamöter som ledamö- ter i landstings- och kommunfullmäktige blir utsatta på sina arbets- eller utbildningsplatser4. 3.2.8.1Skillnader i var de förtroendevalda uppger att de utsatts med beaktande av kön, bakgrund och ålder Vi kan konstatera att det finns skillnader mellan könen när det gäller frågan om var man blivit utsatt. De kvinnliga riksdagsleda- möterna har i högre utsträckning än de manliga angivit att de ut- satts när de utövat sitt uppdrag – , och i något högre utsträckning hemma i bostaden – . De manliga riksdagsledamöterna å sin sida har oftare blivit utsatta på annan plats än bostaden än de kvinnliga – 29 mot 18 4 Att vara riksdagsledamot är inget arbete i gängse mening, utan räknas som utövande av uppdrag. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Bland ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige tillåter siffrorna inte oss att säga något om könsskillnader. Förtroendevalda med utländsk bakgrund svarar i högre utsträck- ning än de med svensk bakgrund att de blivit utsatta när de varit på sitt arbete eller i skolan – 24(±3) procent mot 16(±7) procent. Nå- got lägre andel anger att de blivit utsatta i samband med att de ut- övat sitt förtroendeuppdrag – 46(±4) procent mot 59(±9) procent. När det gäller ålder, så är det en lägre andel av riksdagsledamö- terna i åldern 21–som anger att de blivit utsatta i bostaden och en högre andel som anger att de blivit utsatta på arbetet eller i skolan, än övriga åldersgrupper. Riksdagsledamöter i åldersgruppen 55–anger i lägre utsträckning än övriga att de blivit utsatta när de utövade sitt uppdrag och på annan plats än hemmet. 3.3Förtroendevaldas reaktioner på trakasserier, hot och våld mot dem De förtroendevalda står inte oberörda av att det förekommer tra- kasserier, hot och våld mot dem. Som framgår av tabell 3.16 känner av riksdagsledamöterna och av fullmäktigeledamöterna i landsting och kommuner oro för egen och anhörigas säkerhet på grund av trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. Kvinnliga ledamöter i såväl Riksdag som landsting och kommuner uttrycker större oro än manliga. Landstings- och kommunfullmäktigeledamöter med utländsk bakgrund uttrycker betydligt större oro än ledamöter med svensk bakgrund. Tabell 3.16 De förtroendevaldas oro för egen och anhörigas säkerhet på grund av de trakasserier, hot eller våld som förekommer mot förtroende- valda LANDSTING/KOMMUN % Jag oroar mig ofta. 4(±2) Jag oroar mig . 39(±4) Jag oroar mig inte. 56(±5) 2(±1) Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Oron kan få allvarliga konsekvenser för demokratin. Det är av riksdagsledamöterna och av fullmäktigeledamöterna i landsting och kommuner som känner så- dan oro att de till och med övervägt att sluta sina uppdrag. Även här uttrycker kvinnliga ledamöter en större oro än manliga i bägge grupperna. Fullmäktigeledamöter med utländsk bakgrund har nå- gon gång känt sådan oro att de övervägt att sluta i större utsträck- ning än ledamöter med svensk bakgrund. Detsamma gäller riks- dagsledamöterna i åldersgruppen 21–som i betydligt högre omfattning än övriga svarar att de känt oro och övervägt att sluta sina uppdrag på grund av att det förekommer trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. 3.4Hur de som utsätts agerar En fråga som kommittén uppmärksammat i sina diskussioner är att många förtroendevalda väljer att inte göra något när de utsätts för trakasserier, hot eller våld. Till följd av uppfattningen att man får tåla en del eller av andra skäl, väljer de utsatta att inte anmäla eller på annat sätt tillkännage vad som hänt dem. I enkäten fick de som angivit att de utsatts för trakasserier, hot eller våld svara på ett antal frågor om vad de gjort när de blivit utsatta, om de anmält, om de fått stöd, och så vidare. Resultaten visar att det är så att det är många utsatta förtroendevalda som inte går vidare med det som hänt dem, och att många inte heller söker eller får något stöd i den situation de försätts. Låt oss börja med frågan om huruvida de förtroendevalda anmält till säkerhetsansvarig i , eller kommunen att de utsatts för trakasserier, hot eller våld. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Har de förtroendevalda anmält till säkerhetsansvarig i , eller kommunen att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld? LANDSTING/KOMMUN % 8(±4) Ja, en del 16(±6) 75(±7) Av tabell 3.17 framgår att det är betydligt fler av riksdagsledamö- terna än av ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige som anger att de anmält till säkerhetsansvarig att de utsatts för trakasse- rier, hot eller våld. 3.4.2Motiv till att inte anmäla I tabell 3.18 kan vi utläsa vilket huvudskäl de förtroendevalda själva anger till att de valt att inte anmäla att de blivit utsatta. Tabell 3.18 Huvudskälet som de förtroendevalda anger till varför de inte anmält till säkerhetsansvarig att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld LANDSTING/KOMMUN % Bedömde inte händelsen som tillräckligt allvarlig. 36(±8) Tyckte inte att det var någon mening då anmälan 9(±5) sällan leder till åtgärder. Ville inte riskera att händelsen skulle få 7(±4) Det skulle kunna påverka mina möjligheter att 2(±3) utöva och göra karriär i mitt uppdrag negativt. 0(±0) Visste inte hur jag skulle gå tillväga. 12(±6) 17(±7) 7(±4) 9(±7) Det vanligaste skälet som de förtroendevalda anger är att de inte uppfattat händelsen som tillräckligt allvarlig. I övrigt är det spridda svar. Noterbart är dock att det sammantaget är en relativt stor an- del av fullmäktigeledamöterna som anger att de inte anmält för att de inte visste hur de skulle göra eller att det saknas en säkerhetsan- Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda svarig i deras landsting eller kommun. Av dem som angivit andra orsaker än de som fanns förtryckta i enkäten, är det några som an- ger att de valt att gå direkt till polisen och därför inte kontaktat säkerhetsansvarig. Några anger att de inte berättat för någon om händelsen för att de velat skydda sin egen familj – som inte heller fått veta något. Några, som vetat vem förövaren varit, anger att de inte velat göra någon sak av händelsen med hänsyn till förövarens familj eller rent av förövaren själv. Några anger att de avstått från anmälan för att de inte vill visa någon rädsla. Några anger att de inte orkat anmäla eller att de inte bryr sig. 3.4.2.1Anmälan till säkerhetsansvarig med hänsyn till de förtroendevaldas kön Mellan könen skiljer sig svaren på de två senast redovisade frågorna åt en del. Det är färre manliga än kvinnliga riksdagsledamöter som anger att de aldrig anmält till säkerhetsansvarig när det blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld. Motsvarande skillnad visar sig även bland fullmäktigeledamöterna i landsting och kommuner. Där är det 68(±12) procent av kvinnorna och 81(±8) procent av männen som säger att de aldrig anmält när de blivit utsatta. Det är vidare en lägre andel av kvinnorna – , än männen – , i som anger att det inträffade inte var tillräckligt allvarligt som skäl till att de inte anmält händelsen till säkerhetsansvarig. Tendensen är densamma för landstings- och kommunfullmäktige- ledamöterna, här är siffrorna 31(±12) procent för kvinnorna och 40(±11) procent för männen. 3.4.2.2Anmälan till säkerhetsansvarig med hänsyn till de förtroendevaldas bakgrund Ser vi till skillnader med hänsyn till de förtroendevaldas bakgrund, kan vi notera att en lägre andel av dem som har utländsk bakgrund anger att de aldrig har anmält till säkerhetsansvarig i eller kommunen att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld. Det är 66(±4) procent av dem som svarar att de aldrig anmält något medan motsvarande siffra för förtroendevalda med svensk bak- grund är 76(±8) procent. Skillnaden kan avspegla sig i att det är en högre andel av de förtroendevalda som har utländsk bakgrund som också svarat att de har utsatts (jfr kapitel 3.2.1.1). Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Även bland de förtroendevalda med utländsk bakgrund är det vanligast angivna motivet till varför de inte anmälde att de inte upplevde händelsen som tillräckligt allvarlig, men andelen som an- ger detta är lägre än bland de förtroendevalda med svensk bakgrund – 28(±4) mot 38(±9) procent. Det är vidare en mycket högre andel av de förtroendevalda med utländsk bakgrund som anger att de inte anmält för att de upplever att en sådan anmälan sällan leder till åt- gärder, 24(±4) procent av de förtroendevalda med utländsk bak- grund anger detta, jämfört med bara 7(±5) procent av de förtroen- devalda med svensk bakgrund. I övrigt finns det inga skillnader med avseende på bakgrund i angivna motiv till varför de förtroen- devalda inte anmält att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld. 3.4.2.3Anmälan till säkerhetsansvarig med hänsyn till de förtroendevaldas ålder Ser vi till de förtroendevaldas ålder, kan vi notera att det bland riksdagsledamöterna i gruppen 55–är en betydligt lägre andel som gjort en anmälan till säkerhetsansvarig om att det blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld än i övriga åldersgrup- per. I den äldsta gruppen uppger nästan alla att de gjort en anmälan. 3.4.3Effekter av anmälan till säkerhetsansvarig De som angav att de gjort en anmälan till säkerhetsansvarig om att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld fick svara på frågan om vilken effekt denna anmälan fick. För riksdagsledamöternas del är det vanligaste svaret att de fick instruktioner om hur de skulle agera för att kunna fortsätta utöva sina uppdrag utan att känna sig rädda, av riksdagsledamöterna anger detta svar. Bland ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige är däremot det vanligaste svaret att anmälan inte fick några effekter alls, 52 (±16) procent svarar detta. Det är inte meningsfullt att göra några analy- ser med avseende på kön, bakgrund eller ålder i detta avseende. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda När kommittén talat med såväl partiföreträdare som företrädare för både den öppna polisen och säkerhetspolisen, har den mötts av en enig uppfattning om att förtroendevalda ska ta trakasserier, hot och våld riktat mot dem på sådant allvar att de polisanmäler det som händer dem. Tabell 3.19 Har de förtroendevalda polisanmält att de utsatts för trakasserier, hot eller våld? LANDSTING/KOMMUN % 24(±7) 74(±7) I tabell 3.19 ser vi att detta långt ifrån alltid är vad som sker. Även här är det vanligaste skälet som anges för att de förtroendevalda inte gjort någon anmälan, att de inte uppfattat händelsen som till- räckligt allvarlig, av de utsatta riksdagsledamöterna och 61(±9) procent av de utsatta ledamöterna i landstings- och kom- munfullmäktige anger detta. Även här finns det de som anger hän- syn till sina anhöriga eller i vissa fall förövarens anhöriga som orsak till att inte anmäla.