sou · GUB368 · 2007-01-01 00:00:00 — Sammanlagt sex mål föreslås för samlingarnas inriktning, uppbyggnad och vård, för kunskapsuppbyggnad och för förmedling. Utredningen avslutas, avsnitt 12, Kring kulturområdets organisationsutveckling, med en diskussion om den påfallande organisatoriska stabilitet som kännetecknar det statliga kulturområdet. Kulturpolitiska reformer under har alla avsatt myndigheter och andra associationer som speglar de prioriteringar som gjorts . En mycket stor mängd av dessa finns fortfarande kvar. Sannolikt skulle det vara till fördel för kulturverksamheterna om staten mera aktivt drev förändringsprocesser inom organisationsområdet. Det finns således mycket som talar för att kulturverksamheterna hämmas i sin utveckling genom att alltför ofta och allt för länge tvingas ligga kvar i organisationslösningar som borde ha övergivits. Så tycks vara fallet med museerna inom scenområdet. Utredningen har försökt att visa vilka vinster som står att göra genom en förhållandevis måttlig omorganisation inom det området. Utredningsarbetet har i hög grad bedrivits genom intervjuer och samtal med personer med kunskaper om och ansvar för de olika frågor som berörts av utredningsarbetet. De kontaktytor som behöver täckas in för att utföra arbetet på rätt sätt är påfallande många. Totalt har jag genomfört 39 enskilda intervjuer (redovisade i bilaga 2) för utredningen. Jag har också sammanträtt med styrelserna för de närmast berörda organisationerna. Trots detta borde ytterligare röster ha fått komma till tals. Här har dock utredningstiden satt gränserna. Utredningens förslag utgör ett försök att så långt möjligt väga samman alla de synpunkter, tankar och idéer som den tagit emot. Alla önskemål kan inte tillgodoses men jag har så långt möjligt försökt ta hänsyn till de omständigheter som redovisats och försökt att väga samman dem till ett förslag som kan säkerställa scenkonsternas dokumentation för framtiden. Scenkonsterna har skapat många klenoder, några av dem tillhör världsarvet som . Andra är viktiga för mindre kretsar. Samlingsverksamheten bör syfta till att bevara det som är värdefullt – över tiden. Sammanfattning och förslag SOU 2006:68 18 1.2 Utredningsförslagen i punktform I utredningen inleds varje huvudavsnitt med en ruta där avsnittets viktigaste slutsatser, bedömningar och förslag har sammanfattats. Därutöver finns följdförslag, idéer och synpunkter av lägre dignitet under respektive avsnitt som är av större intresse för den som är specialintresserad av de frågor som behandlas. I det följande redovisas de huvudsakliga slutsatserna, bedömningarna och förslagen i en löpande följd. Avsnitt 2, Scenkonstens dokumentation – behov och syften Scenkonst har kommit att bli den sammanfattande benämningen för de konstarter som har sin grund i det sceniska framträdandet och mötet med publiken. Den sceniska händelsen definierar begreppet scenkonst, mer än den institutionaliserade scenen – teatern, eller operascenen. Scenkonsterna bygger på många element – pjäsmanuskript, koreografier, scenografier, musikalier, skådespelarprestationer etc. som vart och ett kan vara av intresse för bevarande och insamling. Vid insatser för dokumentation och uppbyggnaden av samlingar kring scenkonsterna bör strävan efter att se till helheten i de sceniska konstverken vara vägledande. En samlingsverksamhet kring scenkonsterna bör vara inriktad på dokumentation av scenkonsternas aktuella utveckling, på retrospektiv insamling om dess historia samt på utredningar och forskning. Den bör omfatta handlingar, tryckta skrifter, upptagningar av ljud och rörliga bilder samt föremål och byggnadsdokumentation. Organisationen för scensamlingar bör vara inriktad på att tillgodose allmänhetens publika behov, utbildnings- och forskningsintressen samt scenkonsternas branschbehov. Det finns behov av en sådan organisation. Avsnitt 3, Stiftelsen – bör skiljas från Stiftelsen (DTM:s) huvudmannaskap. SOU 2006:68 Sammanfattning och förslag 19 Museet har inte haft möjlighet att utvecklats som man kunnat önska under de senare decennierna. Museet kan inte ensamt fylla rollen av ett nationellt teatermuseum. Föreställningsverksamheten på har efterhand kommit att få allt större ekonomiska problem, främst beroende på att sponsorerna försvunnit men också beroende på kostnader som följt av nya pensionsregler. Antalet föreställningar har skurits ned kraftigt men ambitionsnivån för uppsättningarna har behållits eller ökat. Därmed har också kostnaderna per föreställning ökat kraftigt. Museets verksamhet har påverkats av föreställningarnas problem. Avsnitt 4, har kunnat utveckla en attraktiv utställningsverksamhet sedan museet fick nya lokaler vid i . Resurserna räcker dock inte till för också utveckla museets samlingar och bygga upp kunskaperna omkring dem. Museets har anpassat sina ambitioner inom samlingsområdet till dessa omständigheter. Med nya och förbättrade betingelser skulle dock kunna utveckla mer aktiva insatser för scenkonsternas dokumentation och samlingar. Avsnitt 5, Organisationsförslag om museerna och är var och en alltför små organisationer för att kunna verka på en nationell ansvarsnivå för scenkonsternas samlingar. De kan inte var för sig hysa den kompetensbredd som krävs för att täcka ABM-områdets olika uppgiftsområden En samordning eller en samverkan mellan museerna torde inte kunna påverka dessa förhållanden i nämnvärd grad. Museernas verksamhet bör i stället förs samman med en annan besläktad organisation så att den kan få både större beredd och styrka. Sammanfattning och förslag SOU 2006:68 20 Scenkonsternas samlingsverksamhet bör framledes ske i nära samverkan med Svenska Filminstitutets filmkulturella verksamhet. Jag förordar att Teater- och Dansmuseerna inordnas i Statens musiksamlingar. Den myndigheten bör därmed få ett vidgat uppdrag. Dess namn bör ändras till Statens scen- och musiksamlingar. Avsnitt 6, Rekommendationer om föreställningsverksamheten på Föreställningsverksamheten på är så nära förbunden med teatern som kulturhistorisk sevärdhet och som en del av museiverksamheten för scenkonsterna. Detta motiverar att utredningen redovisar sina iakttagelser om föreställningarna i form av rekommendationer för den framtida verksamheten. Det är angeläget att stiftelsen kan kvarstå som huvudman för föreställningarna. Med tanke på de senaste årens utveckling kan det finnas skäl att ompröva verksamhetens former. Utredningen rekommenderar att stiftelsen och Operan prövar möjligheten till ett nytt och fördjupat samarbete där Operans konstnärliga och administrativa resurser, kan utnyttjas för att öka utbudet av föreställningar på teatern men också för andra aktiviteter i Drottningholmsmiljön. bör ha ett odelat ansvar för förvaltningen och underhållet av teaterbyggnaden på . Scen- och musiksamlingarna bör ha ansvaret för visningar av teatern och för utställningar i Drottningholmsmiljön. Ett nära samarbete med Operan är angeläget. Avsnitt 7, har inte gjort något förvaltningsåtagande för slottsteaterns byggnad av det slag som enligt stiftelselagen krävs för att byggnaden skall räknas som en del av stiftelsens förmögenhet. SOU 2006:68 Sammanfattning och förslag 21 Stiftelsen bör ansöka hos om permutation av sina stadgar då den kan fullgöra sitt ändamål. Stadgarna bör därför ändras så att stiftelsen fortsättningsvis endast har till ändamål att driva föreställningsverksamheten. Om beslutar om permutationen bör stiftelsen överlåta sina samlingar till staten. danshistoriska samling ägs av staten genom Kungl. Operan men förvaltas av stiftelsen enligt ett avtal. Staten kan överlåta förvaltningen på . Utredningens rekommendation är emellertid att Stiftelsen ansöker om permutation med avseende på stiftelsens egen förvaltning. Den kan ansöka om att samlingarna i stället ges en anknuten förvaltning genom Statens musiksamlingar. Avsnitt 8, Vissa andra samlingar Den föreslagna myndigheten och musiksamlingarna bör för statens räkning ta ansvar för dels , dels för Arkivet för Folklig . Avsnitt 9, Verksamheten vid Scen- och musiksamlingarna Den föreslagna myndigheten och musiksamlingarna bör genom sitt uppdrag att verka över ABM-områdets gränser kunna få en vitaliserande inverkan på den samverkan som i övrigt nu drivs inom detta område liksom den kan ge impulser till de centrala kulturarvsmyndigheternas samverkan. Myndigheten bör ha förmåga att utföra utredningar kring aktuella frågor inom scenkonsternas område samt kunna bedriva egen forskning. Organisationen bör utveckla formerna för insamling tillsammans med scenkonsternas institutioner. Dess verksamhet bör gälla scenkonsterna i hela landet. Stor vikt bör läggas vid samspel med regionala aktörer. Internationella frågor bör tillmätas stor betydelse. Sammanfattning och förslag SOU 2006:68 22 Avsnitt 10, Organisation, bemanning, lokaler och resurser Utredningens förslag att samordna samlingsverksamheten för scenkonsterna med Statens musiksamlingar innebär att behovet av resurser för ledningsorganisation och administrativt stöd för scenverksamheten kan tillgodoses inom ramen för Musiksamlingarnas resurser. Scen- och musikverksamheterna bör i långa stycken kunna integreras organisatoriskt. I stället kan resurser avsättas för verksamhetens fackkompetenser. Scensamlingarnas utställningar bör koncentreras till i kv Vinstocken. Dessa bör inte längre inrymma magasin, arkiv eller bibliotek. Scensamlingarnas föremålssamlingar bör huvudsakligen förläggas till i Munkhättan, . Scensamlingarnas arkiv och bibliotek för få nya lokaler som ger verksamheten anknytning till användarna. Ett bemanningsbehov om ca 20 befattningar beräknas. Totalt beräknas scenverksamheten därmed kosta , vilket innebär ett reformbehov av för att verksamheten skall kunna drivas med full professionalitet och trovärdighet. I utredningen redovisas därutöver ett alternativ med en höjd ambitionsnivå i fråga om museiutställningar för scenkonsten. Detta alternativ kostar ytterligare ca . Avsnitt 11, Mål för Scensamlingarna Som mål för Scensamlingarna föreslås. Om samlingarnas inriktning, uppbyggnad och vård Scensamlingarna skall genom dokumentation av scenkonsterna i samtiden, genom utredningar och genom retrospektiv insamling om äldre förhållanden bygga upp samlingar om scenkonsterna. Samlingarna skall byggas upp på ett sätt som fyller höga krav på allsidighet, som är representativa för scenkonsternas skilda genrer, dess historia och utveckling, som belyser förhållandena i hela landet och som sätter svensk scenkonst i relation till den internationella utvecklingen. SOU 2006:68 Sammanfattning och förslag 23 Samlingarna skall inriktas på uppbyggnad av arkiv, på boksamlingar, upptagningar av ljud och rörlig bild samt på insamling av föremål och uppgifter om scenkonstens byggnader. Uppdraget skall ske i samverkan med bl.a. kulturområdets centrala myndigheter för arkiv, bibliotek och museer. De samlingar som anförtrotts myndigheten skall vårdas väl och tas om hand så att den information de innehåller inte går förlorad Om kunskapsuppbyggnad Scensamlingarna skall bygga upp kunskaper om scenkonsterna och ha förmåga att bedriva kvalificerad forskning om dem. Scensamlingarna skall stödja forskning och kunskapsuppbyggnad som bedrivs av andra om scenkonsterna. Om förmedling Scensamlingarna skall förmedla innehållet i samlingarna till alla som vill ta del av det. Särskild vikt skall läggas vid a) att bl.a. genom utställningar öka intresset för och kunskaperna om scenkonsterna hos medborgarna, b) att bidra till scenkonsternas utveckling genom att stödja dem med bl.a. utredningar, forskning och dokumentationsinsatser samt c) att tillhandahålla samlingarna som källor och som underlag för undervisning och forskning om och genom scenkonsterna. Avsnitt 12, Avslutning om kulturområdets organisationsutveckling Utredningen avslutas med en diskussion om kulturpolitikens organisationsutveckling med ett försök att sätta in de verksamheter som analyserats i ett något större sammanhang. Diskussionens slutsats är att kulturverksamheterna generellt sett skulle gynnas av att huvudmannen starkare drev organisatoriska förändringsprocesser. Många problem inom området kan hänföras till att föråldrade organisationsformer håller kvar och låser kulturverksamheterna i utvecklingsstadier som de egentligen borde ha lämnat. 25 2 Scenkonstens dokumentation behov och syften Slutsatser, bedömningar och förslag: Scenkonst har kommit att bli den sammanfattande benämningen för de konstarter som har sin grund i där det sceniska framträdandet och mötet med publiken. Den sceniska händelsen definierar begreppet scenkonst, mer än den institutionaliserade scenen – teatern, eller operascenen. Scenkonsterna bygger på många element – pjäsmanuskript, koreografier, scenografier, musikalier, prestationer av skådespelar, dansare och musiker etc. som vart och ett kan vara av intresse för bevarande och insamling. Vid insatser för dokumentation och uppbyggnaden av samlingar kring scenkonsterna bör strävan efter att se till helheten i de sceniska konstverken vara vägledande En samlingsverksamhet kring scenkonsterna bör vara inriktad på dokumentation av scenkonsternas aktuella utveckling, på retrospektiv insamling om dess historia samt på utredningar och forskning. Den bör omfatta handlingar, tryckta skrifter, upptagningar av ljud och rörliga bilder samt föremål. Organisationen för scensamlingar bör vara inriktad på att tillgodose allmänhetens publika behov, utbildnings- och forskningsintressen samt scenkonsternas branschbehov. Det finns behov av en sådan organisation. 2.1 Vad är scenkonst? Som inledning till diskussionen om behovet av insatser för dokumentation av scenkonsten kan det vara lämpligt med några Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 26 ord om innebörden av detta begrepp. Alltså, vad menas med scenkonst? Som ett mera allmänt förekommande kulturpolitiskt begrepp har ordet scenkonst börjat användas ganska . I det dåvarande bilaga till budgetpropositionen använde man t.ex. länge i stället Teater, dans och musik som en underrubrik. presenteras förslagen till anslag i en annan rubrikordning men TDM är likväl en förkortning som används i många sammanhang inom kulturpolitiken. Begreppet scenkonst har emellertid på en ganska kommit att etableras som svenskans motsvarighet till engelskans performing arts, dvs. närmast föreställande eller framförande konst. Här är det arbetsgivarorganisationen som gått i spetsen. Den organisationen bytte namn från , eftersom det fanns ett uppenbart behov av ett namn som bättre svarade mot sammansättningen av organisationens medlemmar. Bland Svensk Scenkonsts 100-talet medlemmar ingår således inte bara teatrar, utan också orkestrar och evenemangsarrangörer av annat slag. Att begreppet slagit igenom beror rimligen på att det fungerar bra för att täcka de gemensamma aspekterna på de konstarter som kännetecknas av sceniska framföranden. Det är också i den betydelse som scenkonst används i utredningen. Det sceniska framträdandet i denna mening förutsätter publikens fysiska närvaro, dvs. det är i hög grad mötet mellan framförandet på en scen och publiken som skapar det som är specifikt för scenkonst. Publiken kan självfallet också möta såväl musikframföranden som dans och teater också via medier som skivor, filmer och teveprogram. Men för scenkonsternas identitet är ändå publikens närvaro något mycket centralt. Det brukar sägas att varje möte med publiken är unikt och detta är något som är svårt att förmedla via andra media. Termen scenkonst leder nu onekligen associationen till att det är den etablerade eller institutionaliserade scenen som är den centrala arenan i sammanhanget. Noga räknat förhåller det sig dock annorlunda. I stället gäller det primära intresset den sceniska händelsen, vare sig den nu är teatral, dansant, musikalisk eller kombinerar dessa och ytterligare uttrycksformer, dvs. den kommunikativa processen mellan den eller de som gör det sceniska framträdandet och åskådarna. Scenen finns, kort sagt, där någon gör ett konstnärligt kommunikativt framträdande. SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 27 därför handla om dokumentation ur konstnärlig synpunkt väsentliga sceniska händelser i vid mening. De konkreta uppgifterna för att dokumentera scenkonsternas händelser kommer självklart ändå i hög grad att handla om de offentliga scenerna. Uppgifterna torde ha nära beröringsytor med de motsvarande frågorna rörande t.ex. film eller musikinspelningar. Men likväl, det finns en specifik identitet bakom begreppet scenkonst. Utredningsdirektivet använder begreppet scenkonsten i bestämd form singularis. I betänkandet har utredaren dock valt att oftare att tala om scenkonsterna. Scenkonsternas olika genrer har mycket gemensamt och att det är både viktigt och naturligt att de när det gäller dokumentationsfrågorna ses i ett sammanhang. Allt annat skulle bli plottrigt. kan det ha sin poäng att genom pluralformen också markera respekten för de olika genrernas egenarter. Det är angeläget att de dokumentationsinsatser som görs har variationerna i genrernas uttryck för ögonen. 2.2 Scensamlingar i – behov av specialisering Att på det sätt som gjorts peka på den sceniska händelsen kan nu verka onödigt och kanske t.o.m. lite pretentiöst. Det är emellertid till god hjälp när vi letar efter det som bör vara specifikt för dokumentationsinsatserna kring scenkonsterna. En naturlig fråga är om det behövs någon specialiserad organisation för scenkonsternas dokumentation eller om det lika bra eller hellre går att lägga ansvaret på befintliga organisationer med närbesläktade uppdrag. Detta är särskilt tydligt inom teaterns område där vi kan välja att uppfatta dramatiken som en gren av litteraturen, dvs. en fråga biblioteksväsendet. Scenografin kan uppfattas som en form av bildkonst och därmed också som en ansvarsfråga för konstmuseerna. Teatrarnas arkitektur som en uppgift för byggnadsvården och kulturmiljövårdens organisation och hela de kungliga teatrarnas rika historias ses som en ansvarsfråga för Livrustkammaren och Kungl. Slutligen kan vi se de gamla landsortsteatrarna och dagens regionala teaterinstitutioner som ett dokumentationsansvar för t.ex. länsmuseerna. När det gäller arkiv- och biblioteksfrågor så finns den i alla sammanhang giltiga frågan om och när det kan vara berättigat att utveckla specialbibliotek och specialarkiv för olika ämnesområden Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 28 jämfört med att arbeta inom ramen för de nationella arkiv- och biblioteksväsendena. Inom arkivområdena finns inom den statliga sektorn och landsarkiven som också samlar in enskilda arkiv. Inom biblioteksområdet finns (KB) och universitetsbiblioteken med nationella uppdrag för bevarande och litteraturförsörjning till bl.a. forskningen. Resonemanget om arkiven, biblioteken och museerna i scenkonsternas grannskap visar emellertid att om vi tänker oss att skifta ut olika delar av ansvaret för scenkonsternas dokumentation på de olika typerna av institutioner, ja då är risken uppenbar för att ansvar och insatser stannar vid vad vi kan kalla sekundära aspekter på scenkonsten – men att insatserna missar det väsentliga. Måhända är det ett klichémässigt uttryckssätt, men det tål nog ändå att sägas. Den sceniska händelsen är något annat och mer än sina enskilda beståndsdelar, något mera än pjäsmanuskript, dekorer, kostymer, teaterarkitektur, regianvisningar och skådespelarmaner. Allt detta är viktiga beståndsdelar i scenkonsterna men dokumentationsinsatserna bör, som jag ser det, ha som ett särskilt syfte till att sätta delarna i relation till varandra och till scenkonsten som helhet. Här finns ett viktigt motiv för en specialiserad organisation för scenkonstens dokumentation. Den bör fylla funktionen att sätta scenkonstens dokumentation i fokus på ett annat sätt än vad de generellt inriktade kulturarvsinstitutionerna kan göra. Den bör ha en särskild inriktning på att arbeta tvärs över gränserna för de olika typerna av samlingar eller informationsbärare. I själva verket finns det scensamlingar av olika art inom ett stort antal kulturinstitutioner i . Det gäller såväl arkiv, bibliotek, museer och även andra typer av institutioner. Utredningen har här fått hjälp med en sammanställning av . Den finns fogad som bilaga 3 till utredningen och omfattar inte mindre än 53 samlingar vid olika typer av institutioner. Därtill kommer ytterligare mindre samlingar som mer eller mindre systematiserade finns vid olika teaterinstitutioner och utbildningsanstalter mm. De flesta större arkiv- eller museiinstitutioner såsom länsmuseer och landsarkiv har också i sina samlingar i vart fall något inslag av scensamlingar. En genomgång av innehåll ger för handen att större scensamlingar finns vid 18 större, centrala och offentliga kulturinstitutioner. Här finns också flera av de institutioner vi redan nämnt.1 1 Kungl. Dramatiska teatern, Kungl. Operan, Statens musiksamlingar, , , , Kungl. , Musikaliska , Statens SOU 2006:68 Scenkonstens dokumentation behov och syften 29 Sju regionala museer och större stadsmuseer finns med på listan.2 Här finns också stadsarkiv med Folkrörelsernas arkiv liksom 22 andra samlingar i regi av föreningar, stiftelser eller i något fall även inom en förvaltning.3 Sammanställningen visar att jämsides med de större kulturinstitutionerna där scensamlingar ingår som en mindre del av ett större samlingsuppdrag så finns det också ett stort antal institutioner som är specialiserade på en avgränsad del av scenkonsten. Det gäller alltifrån Kungl. Operan och som byggt upp värdefulla arkiv och bibliotek kring den egna institutionens verksamhet till de små museerna som har en enskild teater eller en enda skådespelare som sitt ämne. Här finns ett annat behov för en organisation som är professionellt inriktad specifikt på dokumentations- eller samlingsfrågor – nämligen en institution som kan utgöra centrum i det nätverk som utgörs av alla institutioner med samlingar runt om i landet. utgör och det närmaste vi har av sådana centra och utredningens huvudfråga gäller därför möjligheten och behovet av att kunna utveckla dessa institutioner i riktning mot en organisation som kan verka i det nationella perspektivet. 2.3 Dokumentationens art och innehåll Så här långt kan vi alltså konstatera att det finns en identitet, en kärna, i begreppet scenkonster som särskiljer området och ger det en egen identitet i relation till annan dokumentations- och museiLjud- och bildarkiv, – , , , Stiftelsen , Husgerådskammaren med , Livrustkammaren, universitets – universitetsbiblioteket och litteraturvetenskapliga institutionen, Lunds universitets – universitetsbibliotek och Skissernas Museum samt 2 , – Teatersamlingarna, , , i , läns museum samt (Växsjö) 3 Arena , , Cirkusakademiens arkiv, bibliotek och museisamling, , Stiftens och bibliotek, Stiftelsen , , alla i , Dockteaterbiblioteket i , i , Fd. /Gamla Teatern i , , i , Gamla Theatern i , , scen- och manegekonst i , Teater – , Skånska hus (), i , Gripes modellteatermuseum i , Wendela Hebbes hus – Föreningen (), Teatermuseum () samt Gamla Teater () Scenkonstens dokumentation behov och syften SOU 2006:68 30 verksamhet. Det är denna scenkonsternas identitet som bör stå i centrum för dokumentationsinsatserna, vilket i sin tur pekar mot värdet av en specialiserad organisation. En sådan måste dock ses i relation till de generellt inriktade institutionerna inom arkiv-, biblioteks- och museiområdena. har jag talat om dokumentationsinsatser men självklart är inte sådana, oavsett inriktning och syfte, särskilt intressanta om de inte sätts i samband med ett strukturerat bevarande av det som dokumenteras. Det gäller vare sig det nu handlar om analog eller digital lagring av bilder eller texter eller om bevarande av föremål. Lika viktigt är också insatser för att göra information och samlingar tillgängliga. Tillgängligheten gäller dels i en omedelbar mening, så att den som är intresserad kan få tillgång till arkiv, bibliotek, databaser och samlingar, men också i en mer avancerad mening, dvs.