sou · GUB316 · 2007-01-01 00:00:00 — Föreståndaren har till uppgift att, under verksamhetsledningens ansvar, verka för att hanteringen sker enligt de aktsamhetskrav och övriga skyldigheter som följer av lagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter. skall godkänna föreståndaren för tillstånds- pliktig hantering av explosiva varor. För övrig tillståndspliktig hantering skall föreståndare meddelas till tillsynsmyndigheten. Reglering om föreståndarkrav finns i 36–37 §§ förordningen. I sak föreslår utredningen inga ändringar i regleringen om föreståndar- kravet men regleringen föreslås överflyttad till lagen då även detta är ett grundläggande krav vid tillståndpliktig hantering. Före- ståndarkravet knyts till tillståndspliktig verksamhet i likhet med vad som föreslagits gälla för vissa andra krav. Föreståndarens uppgift och därmed det ansvar som åvilar föreståndaren tydliggörs på så sätt att det klart anges att före- ståndarens uppgifter ligger under verksamhetsledningens ansvar. Verksamhetsledningens ansvar följer allmänna regler om ansvar inom ett bolag. Se avsnitt 12.4.3. Det kompetenskrav som finns uttryckligen reglerat i 37 § förordningen gäller alltjämt, vilket framgår av 9 § förslaget till ny lag. Regleringen av lämplighetsprövning avseende föreståndaren i 37 § förordningen finns kvar men framkommer i 22 § förslaget till ny lag där det tydliggörs vad en tillståndsprövning skall avse. Byggnads-, anläggnings- och anordningskrav 11 § Byggnader och andra anläggningar där brandfarliga eller explosiva varor hanteras samt anordningar för hantering av sådana varor skall vara inrättade så att de är betryggande från brand- och explosionssynpunkt och förlagda på sådant avstånd ifrån omgivningen som behövs med hänsyn till hanteringen. Detta gäller också områden med sådana byggnader, anläggningar och anordningar. Paragrafen motsvarar 6 § nuvarande lag. En viss omarbetning har skett för att tydliggöra att bestämmelsen även ställer krav på anordningar i betydelsen utrustning, maskiner, behållare och för- varingskärl m.fl. objekt som inte är att betrakta som byggnader och anläggningar. En språklig omarbetning har även gjorts för att tydliggöra att placeringen i förhållande till omgivningen inte bara skall prövas med hänsyn till avståndet utan även i förhållande till andra geografiska faktorer. 12 § Olika slag av brandfarliga och explosiva varor får inte förvaras eller förpackas tillsammans eller med andra varor om risken för olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan upp- komma genom brand eller explosion ökar i mer än ringa omfattning. Förvarings- och förpackningskrav finns i 15–16 §§ förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Då kravet på förvaring och förpackning är ett grundläggande krav har regleringen flyttats till lagen. En ändring har skett på så sätt att det nu anges att risken för olyckor och skador inte får öka mer än i ringa omfattning. Detta beroende på att riskerna alltid måste anses öka när volymerna ökar. 13 § För att en explosiv vara skall få släppas ut på marknaden skall den ha genomgått sådan bedömning av överensstämmelse som skall godtas enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller ha godkänts av . Krav på produktgodkännande finns i 10 § förordningen. Exempel på sådant produktgodkännande är CE-märkning. Då kravet på produktgodkännande är ett grundläggande krav för en explosiv vara har regleringen flyttats till lagen. Därtill har kravet på produkt- godkännande knutits till tiden då den explosiva varan släpps ut på marknaden och inte som enligt nuvarande reglering till tiden då hanteringen börjar. Att knyta produktgodkännandet till tid- punkten då den explosiva varan släpps ut på marknaden harmoniserar med EG-rättens krav. Se avsnitt 9.2.3. 14 § Explosiva varor som består av plastiska sprängämnen, inklusive sprängämnen i flexibel eller elastisk bladform, får föras in i och ut ur landet eller annars hanteras eller importeras endast om sprängämnena är märkta med spårämnen i syfte att kunna detekteras. Paragrafen kommer från den promemoria som bereds i . I promemorian föreslås att bör tillträda konventionen av om märkning av plastiska sprängämnen i detekteringssyfte och att lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor kompletteras med ovanstående paragraf för att kunna uppfylla åtagandena enligt konventionen. Utredningen har inte närmare analyserat förslaget utan endast fört över det till den här föreslagna lagtexten. 15 § Den som tillverkar, överför, importerar eller annars för in till , eller på marknaden släpper ut brandfarliga eller explosiva varor skall genom märkning eller på annat sätt lämna de uppgifter som är av betydelse från brand- och explosionssynpunkt. Paragrafen motsvarar i stort 10 § nuvarande lag. 16 § Explosiva varor får endast överlåtas till den som har rätt att hantera explosiva varor av det slag och i den mängd som överlåtelsen avser. Paragrafen motsvarar i stort 33 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Den förändring som skett är att regleringen stärkts upp på så sätt att regleringen nu klart anger när en explosiv vara får överlåtas. I nuvarande reglering anges endast att den som har tillstånd till att överlåta explosiva varor skall förvissa sig om att förvärvaren har rätt att inneha sådana varor av det slag och i den mängd som överlåtelsen avser. 17 § Den som tillverkar, saluför, överför eller importerar explosiva varor skall, om en till konsument saluförd sådan vara är felaktig eller har en särskilt angiven begränsad livslängd, svara för att den tas emot och för att felet avhjälps eller att varan destrueras. Ett förslag till ny lagreglering avseende återtagandeansvar för explosiva varor från konsument finns upptaget i förevarande paragraf. Regler avseende återtagandeansvar finns i före- skrifter meddelade av . Se avsnitt 10.2.3. 18 § Kan en konsument inte lämna en explosiv vara i retur enligt 17 § skall polismyndigheten bistå konsument som har överbliven explosiv vara och ta emot denna och svara för att den destrueras. En ny reglering införs som utpekar polismyndigheten som ytterst ansvarig mottagare för destruktion av överblivna och utgångna explosiva varor från enskilda för det fall återtagandeansvaret enligt 17 § inte kan aktualiseras. Se avsnitt 10.2.3. All reglering avseende vem som prövar frågor om tillstånd föreslås upptagen i lagen. Enligt nuvarande författningstext finns reglering både i lagen och i förordningen. 19 § Den som hanterar, överför eller importerar explosiva varor och den som i sådan mängd hanterar brandfarliga varor som genom brand eller explosion kan orsaka olycka och skada på liv, hälsa, miljö eller egendom skall ha tillstånd till det. Den som enligt 2 kap. 8 § vapenlagen (1996:67) har rätt att inneha ammunition, behöver inte sådant tillstånd för den hantering av explosiv vara som är avsedd för samma ändamål. Tillstånd behövs inte för hantering av brandfarliga varor som avser transport i sådan rörledning för vilken koncession har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar eller enligt naturgaslagen (2000:599). Sådan verksamhet skall dock uppfylla krav för tillstånds- pliktig verksamhet enligt denna lag. Paragrafens första stycke motsvarar i stort 11 § lagen. Det nuvar- ande kravet på att tillståndsplikt föreligger vid all yrkesmässig hantering av brandfarliga varor tas emellertid bort. Kravet uppställs i stället att gälla hantering av brandfarliga varor i sådan mängd som genom brand eller explosion kan orsaka olycka och skada på liv, hälsa, miljö eller egendom. Detta för att det är riskerna vid hanteringen som skall vara det avgörande för tillståndsplikten, inte om hanteringen bedrivs yrkesmässigt eller ej. En ny reglering införs i andra stycket där tillståndsplikt undantas för explosiva varor som har ett samband med och anknytning till vapen som man har tillstånd att inneha enligt vapenlagen (1996:67). Se avsnitt 6.4.2. I tredje stycket framkommer i likhet med vad som gäller enligt nuvarande ordning att tillstånd inte behövs för hantering av brandfarliga varor som avser transport i sådan rörledning för vilken koncession har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rörled- ningar eller naturgaslagen (2000:599). Med hänsyn till att flertalet av föreslagna krav i lag och förordning knutits till tillståndspliktig verksamhet har ett tillägg gjorts för att sådan verksamhet som avses i första meningen ändock skall omfattas av de krav som gäller för tillståndspliktig verksamhet även om tillstånd inte krävs. 20 § Frågor om tillstånd till hantering av brandfarliga varor inom Försvarsmakten, , Totalförsvarets forsknings- institut och skall avgöras av Statens räddnings- verk. Frågor om tillstånd till hantering av brandfarliga varor i övriga fall skall avgöras av den kommun där hanteringen skall bedrivas. Regleringen i första stycket motsvarar 22 § förordningen. I andra stycket har formuleringen ändrats från att som utpeka speciell nämnd till att hänvisa till kommunen. Till skillnad från tidigare kommunallag innehåller den nuvarande kommunal- lagen (1991:900) inga bestämmelser om vilka nämnder som skall finnas i en kommun. Enligt 3 kap. 3–4 §§ kommunallagen (1991:900) skall kommunfullmäktige tillsätta de nämnder som behövs för att fullgöra kommunens uppgifter enligt särskilda författningar. 21 § Frågor om tillstånd till explosiva varor som avser 1.tillverkning, bearbetning, behandling, destruktion, underhåll och återvinning, 2.annan hantering som sker i anslutning till sådan hantering som nämns i 1, 5.sådan hantering som Försvarsmakten, , och behöver ha tillstånd till, skall avgöras av . Frågor om tillstånd till hantering och överföring av explosiva varor iövriga fall skall avgöras av den kommun där hanteringen skall bedrivas. Gäller frågan förvaring i flyttbart förråd och skall förvar- ingen ske i fler än en kommun, skall frågan avgöras i den kommun där sökanden är bosatt eller där verksamheten huvudsakligen skall bedrivas. Reglering avseende tillståndsmyndighet för explosiva varor finns i 23 § förordningen. En förändring av tillståndsmyndighet läggs fram på så sätt att kommunerna föreslås bli tillståndsmyndighet avseende hanteringen av explosiva varor där inte är tillstånds- myndighet. var det polismyndigheten som hade denna uppgift. Se avsnitt 6.4.2. När det gäller överföringstillstånd föreslås kommunerna bli tillståndsmyndighet för nationella överföringstillstånd, vilka bör vara en del av beslutet om tillstånd till innehav och förvaring av explosiva varor när så krävs. Gränsöverskridande överförings- tillstånd skall liksom prövas av . Se avsnitt 6.4.4. föreslås vidare bli tillståndsmyndighet för all prövning när det gäller importtillstånd. Se avsnitt 6.4.5. 22 § skall pröva om den som söker tillstånd och dess föreståndare, för det fall denne skall godkännas, har förutsättningar för att hantera, överföra och importera brandfarliga och explosiva varor i enlighet med lagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Tillstånd skall begränsas till och innehålla de villkor som behövs för att hanteringen, överföringen och importen skall ske i enlighet med lagens syfte. Om det finns särskilda skäl från brand- eller explosionssynpunkt får tillståndsmyndigheten besluta om nya eller ändrade villkor för tillståndet. I första stycket föreslås en ny reglering som tydliggör vad en till- ståndsprövning skall innehålla. Se avsnitt 6.4.2. I andra stycket föreslås en uppstramning avseende nya och ändrade villkor. Det skall krävas att tillståndsmyndigheten kan ange särskilda skäl från brand- eller explosionssynpunkt för att nya eller ändrade villkor skall få beslutas. Enligt nuvarande ordning 14 § 2 stycket lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor stadgas att detta får ske om det behövs från brand- eller explosions- synpunkt. 23 § Ett tillstånd skall återkallas, om 1.bestämmelse i lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av denna eller villkor som uppställts med stöd av 22 § i något väsentligt avseende inte iakttas, eller 2.det i annat fall är av väsentlig betydelse från brand- eller explo- sionssynpunkt. Reglering avseende återkallelse finns i 15 § nuvarande lag. Enligt föreslagen lydelse har återkallelsesanktionen skärpts så att huvud- regeln skall vara att den som inte följer den reglering som finns om brandfarliga och explosiva varor skall drabbas av återkallelse av till- stånd. Se avsnitt 8.2.2. 24 § Den myndighet som prövar frågor om tillstånd enligt denna lag skall också vara tillsynsmyndighet. Försvarsmakten får i samråd med i stället för verket utöva viss tillsyn över Försvarsmaktens, Försvarets materiel- verks, Totalförsvarets forskningsinstituts och hantering och import av brandfarliga och explosiva varor. Därutöver svarar för tillsynen över hantering av brand- farliga varor som avser transport i sådana rörledning för vilken koncession har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rörled- ningar eller enligt naturgaslagen (2000:599). svarar även för tillsynen över brandfarliga och explosiva varors egenskaper och utsläppande på marknaden. skall också svara för tillsynen över sådana produkter som används för hanteringen av brandfarliga och explosiva varor och för vilka utfärdat föreskrifter. Begreppen central och lokal tillsyn har tagits bort i lagen. I paragrafen uppges endast vem som är tillsynsmyndighet. Tillsyns- myndighet skall vara samma myndighet som är tillståndsmyndig- het. Detta innebär att kommunerna kommer att bli tillsyns- myndighet i större utsträckning. Se kommentaren till 15 § samt avsnitt 7.5.4. I tredje stycket regleras tillsynen över varorna som sådana. Denna tillsyn skall ansvara för. En sådan tillsyn kan inte överlåtas till kommunerna då en överträdelse av reglerna kan kräva att samtliga varor stoppas i . En sådan befogenhet har inte en enskild kommun. I denna reglering inryms marknadskontrollen. 25 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Paragrafen motsvarar 17 § nuvarande lag. 26 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon underlåter att iaktta vad som har angivits i ett förelägg- ande eller ett förbud enligt första stycket, får en tillsynsmyndighet förordna om rättelse på dennes bekostnad. Finns förutsättningar att meddela ett föreläggande eller förbud, får ett sådant förordnande ges utan att föreläggande eller förbud meddelats, om tillsynsmyndigheten med hänsyn till risken för allvarliga skador eller av andra särskilda skäl finner att rättelse bör ske utan dröjsmål. Paragrafen motsvarar 18 § nuvarande lag. 27 § För tillsyn enligt denna lag har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används i samband med hanteringen av brandfarliga och explosiva varor och får göra undersökningar och ta prover. För uttaget prov betalas inte ersättning. skall lämna den hjälp som behövs för tillsynen. Paragrafen motsvarar 19 § nuvarande lag. 28 § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter kommunen har enligt denna lag helt eller delvis skall utföras av den andra kommunen. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. En kommun får även efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt en anställd i den andra kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte sådana ärenden som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Bestämmelserna i 6 kap. 24–27 §§ och 35 § kommunal- lagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. Av kommunallagen följer att kommuner kan ha en gemensam organisation för uppgifter enligt denna lag. Eftersom kommunerna föreslås bli tillstånds- och tillsynsmyndig- het när det gäller viss hantering och nationell överföring av explo- siva varor föreslås även en ny reglering som ger kommunerna rätt att samverka med varandra. Motsvarande samverkansmöjlighet för kommunerna finns i 3 kap. 12 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Se avsnitt 6.4.3. 29 § skall bistå kommunerna med hjälp vid tillsynen av en tillståndspliktig verksamhet när risken för olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brand eller explosion orsakad av sådana varor samt konsekvensen av sådana händelser kräver det. En ny reglering föreslås som ålägger en skyldighet att bistå kommunerna vid begäran med hjälp vid tillsynen när riskerna och konsekvenserna av olyckor och skador kräver det. Statens räddningsverks uppgift blir att stödja kommunerna vid viss tillsyn. Tillsynsansvaret skall dock ligga på kommunerna. Genom regleringen garanteras kommunerna att få den hjälp de kan behöva. 30 § Avgifter enligt denna lag får tas ut för tillståndsprövning eller annat liknande arbete, tillsyn, kostnader för provtagning och under- sökning av prov, godkännande av föreståndare, godkännande av explosiv vara och beslut avseende om en vara är att anse som en explosiv vara. För sådan tillsyn som avser åtgärd för att säkerställa att en vara som gjorts tillgänglig på marknaden uppfyller gällande krav får avgift för tillsynen och kostnader för provtagning och undersökning av prover av varan tas ut endast om det vid undersökningen visar sig att varan inte uppfyller ställda krav. Utredningen föreslår en ny reglering som klart och tydligt redovisar vilka avgifter som får tas ut. Dessa anges i förslaget till förevarande paragraf. Avgiftsuttaget blir på detta sätt likformigt i hela landet. Avgifternas storlek kommer dock att variera eftersom det överlåtits åt och kommunerna att, inom sina respektive områden, fastställa avgifternas storlek. Den fast- slagna lydelsen innebär att vissa avgifter som tar ut för sin verksamhet inte längre kommer att avgifts- beläggas. Med begreppet annat liknande arbete avses t.ex. projekt- arbete. Se avsnitt 11. I andra stycket regleras tillsynsavgiften för den marknads- kontroll som avses i förordningen (2005:893) om marknads- kontroll av varor. När det gäller uttagande av avgift vid tillsyn vid marknadskontroll föreslås en motsvarande reglering som finns i 11 § produktsäkerhetsförordningen (2004:469). Se avsnitt 11.2.7. Bestämmelsen om avgift vid marknadskontroll avser även rätten att ta ut avgift för vara som i och för sig inte är brandfarlig eller explosiv men faller inom ramen för tillsynen, t.ex. gasapparater. 31 § Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 7 § eller 19 § döms till böter eller fängelse i högst . Den som av oaktsamhet bryter mot 19 § eller föreskrifter, villkor eller förbud som har meddelats i anslutning till detta stadgande döms till böter. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot 8–16 §§ samt föreskrifter, villkor eller förbud som har meddelats i anslutning till dessa stadganden om ansvar inte kan dömas ut enligt första stycket, eller 2.lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse i en ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, eller 3.underlåter att efterkomma en begäran enligt 25 §, döms till böter. Den som med uppsåt bryter mot 19 § såvitt avser tillståndsplikten i fråga om explosiva varor döms, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas risken för att de explosiva varorna skall ha kunnat komma till brottslig användning samt varornas grad av farlighet och omfattningen av det olagliga innehavet. Ansvarsbestämmelserna finns i 21 § lagen (1988:868) om brand- farliga och explosiva varor. Förändring har skett av påföljden på så sätt att det endast stadgas fängelse för uppsåtliga eller av grov oaktsamhet begångna brott mot aktsamhetskravet i 7 § och tillståndskravet i 19 §. För övriga brott är påföljden böter. Ändringen har skett eftersom slagit fast att det står i strid med 8 kap. 7 § regeringsformen att straffsanktionera föreskrifter på lägre nivå än lag eller förordning genom straff- stadganden såvitt det ingår fängelse i straffskalan, jfr NJA 2005 s. 33. Se avsnitt 12.4.6. Därtill har den nya bestämmelsen om spår- ämneskrav i 14 § i lagen straffbelagts med böter vid överträdelse, i enlighet med det förslag som övervägs i . Samtliga straffbelagda överträdelser är så grundläggande för säker hantering, överföring och import av brandfarliga och explosiva varor att de bör straffbeläggas. I tredje stycket har ett förtydligande införts i paragrafen genom att det här nu anges de omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet skall anses som grovt. Se avsnitt 12.4.7. 32 § I ringa fall döms inte till ansvar enligt denna lag. Till ansvar enligt 31 § första och andra stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas enligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Den som har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Samtliga undantag från straffansvar har i förslaget sammanförts till förevarande paragraf. Första stycket motsvarar 21 § 2 stycket, andra stycket motsvarar 21 § 4 stycket, tredje stycket motsvarar 22 § nuvarande lag. 33 § Brandfarliga eller explosiva varor som varit föremål för brott där fängelse ingår i straffskalan enligt denna lag eller värdet av varorna samt utbytet av sådant brott får förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Om en brandfarlig eller explosiv vara förklaras förverkad, får även varans förpackning förklaras förverkad. Motsvarande bestämmelser avseende förverkande finns i 24 § nuvarande lag. Förändring av förverkandereglerna föreslås ske på så sätt att förverkande får ske endast då brott där fängelse ingår i straffskalan i lagen har begåtts. Förändringen har sin bakgrund i den dom meddelat i NJA 2005 s. 33. Se avsnitt 12.4.6. Därtill har en språklig förändring skett på så sätt att det nu anges att det får förklaras förverkad, tidigare stadgades skall. Någon materiell ändring är dock inte avsedd i detta avseende. 34 § Anordningar för hantering av brandfarliga eller explosiva varor som varit föremål för brott där fängelse ingår i straffskalan enligt denna lag eller värdet av anordningarna får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller annan egendom som har använts eller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott där fängelse ingår i straffskalan enligt denna lag, om brottet har fullbordats. Om en anordning förklaras förverkad, får även anordningens inne- håll och förpackning förklaras förverkade. Motsvarande bestämmelser avseende förverkande finns i 25 § nuvarande lag. Förändring av förverkandereglerna har även här skett på så sätt att förverkande får ske endast då brott där fängelse ingår i straffskalan i lagen har begåtts. Förändringen har skett med hänsyn till den dom meddelade i NJA 2005 s. 33. Se kommentaren till 33 § och avsnitt 12.4.6. 35 § Den som har tagit befattning med ett ärende som avses i denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid erfarit om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Paragrafen motsvarar 26 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. 36 § En kommuns beslut enligt denna lag får överklagas hos läns- styrelsen. beslut får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammar- rätten. Statens räddningsverks beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklag- ande till kammarrätten. Beslut om föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen och som har meddelats med stöd av bemyndigande enligt denna lag får inte överklagas .