sou · GUB340 · 2007-01-01 00:00:00 — Demokratiska ideal och andrafierande praxis Rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Utredningen om Makt, integration och strukturell diskriminering tillsattes efter ett regeringsbeslut och har i upp- drag att identifiera och kartlägga mekanismer bakom struktu- rell/institutionell diskriminering på grund av etnisk och religiös tillhörighet. Resultaten ska redovisas successivt i syfte att ge underlag för en fördjupad diskussion om och åtgärder mot struktu- rella hinder för att alla medborgare ska kunna delta i samhällslivet på lika villkor och med samma möjligheter. Föreliggande rapport granskar den strukturella/institutionella diskrimineringen inom utbildningsväsendet och är utredningens sjunde publikation. Utbildningssystemets påverkan på social sammanhållning eller integration är ett ganska känt område inom forskningen om det moderna samhällsbygget. Detta var ett hett ämne när skolan blev obligatorisk. Uppkomsten av ett demokratiskt förhållningssätt till landets styrelseskikt föränd- rade gamla sanningar och skapade möjligheter för att ifrågasätta de etablerade traditionella makternas oreserverade rätt och legiti- mitet. Världsliga och andliga maktcentra, kungen och kyrkan, reti- rerade och lämnade plats åt de styrdas demokratiska engagemang. Det var inte längre de gamla traditionella och religiösa utsagorna som kunde legitimera maktordningen och den omvandlande sociala sammanhållningen. En kritisk inställning till makten och engage- mang för deltagande i samhällslivet på likvärdiga villkor krävde nya normativa system och övertygelser. Den nya relativt demokratiska och moderna staten blev ansvarig för sammanhållningen mellan samhällsmedlemmar och differentierade grupper. Det moderna utbildningssystemet kom att utgöra en av de viktigaste organisa- tionerna för omorganiseringen av samhället och för discipline- ringen av medborgarna i ett samhälle där arbetsdelning och demo- kratisering ökade differentieringen mellan olika grupper. Utbildningen fick därmed två huvuduppgifter, att förbereda samhällsmedlemmarna för deltagande i arbetslivet och att sociali- sera och disciplinera dem i det etablerade hegemoniska normsy- stemet. Utbildningen fick en central roll i nationens tjänst och för att skapa en vikänsla som är nödvändig för den nationella integra- tionen. Den kom senare att inkludera också demokratisk uppfost- ran i sitt pedagogiska arbete. Eleverna och studenterna ska inte bara lära sig ny kunskap utan också utveckla demokratiska färdigheter för att kunna utöva sina demokratiska rättigheter när de lämnar lärosätena. Paradoxalt nog motverkar i vissa fall utbildningen sitt syfte att inkludera alla medborgare i nationsskapandet och det demokratiska deltagandet och reproducerar existerande samhällsklyftor mellan olika grupper. Nationen utbildas till att införliva föreställningen av ett normalt vi och ett onormalt dem som ibland existerar utanför och ibland innanför nationens gränser. Detta är ett av de viktigaste problemen för det moderna utbildningssystemet världen över liksom i . forskning visar på parallella processer av exkludering och inkludering inom det svenska utbildningssystemet. Diskrimi- nering och andrafiering av elever med invandrar- och minoritets- bakgrund är en del av utbildningssystemets arbetssätt och institu- sammanhang som går hand i hand med inkludering av ele- ver som föreställs tillhöra svenskheten. I föreliggande rapport analyserar författarna en del mekanismer som ligger till grund för missförhållandena i utbildningssystemet. Författarna som kommer från en rad olika samhällsvetenskapliga ämnesområden är överens om att det råder ett dilemma mellan utbildningens deklarerade de- mokratiska uppdrag och inkluderande mål å ena sidan och dess praxis å den andra. Det finns institutionella praktiker som utövas av grindvakter som lärare, kuratorer, studie- och yrkesvägledare samt skolans pedagogiska arbete och skolböckernas innehåll som andrafierar elever med invandrar- och minoritetsbakgrund. Detta är ett grundläggande problem i utbildningssammanhang som måste tas på största allvar för att motverka att en av de viktigaste sam- hällsinstitutionerna för främjande av demokrati och social sam- manhållning fortsätter att reproducera de socioekonomiska och etniska klyftorna i samhället. Även deklarationen om en mångkulturell skola har i många fall motverkat sitt syfte. Genom en mångkulturell policy reduceras eleverna med invandrar- och minoritetsbakgrund till kulturella varelser och tilldelas specifika kulturella egenskaper som förstärker föreställningen om dessa elever och deras familjer som väsenskilda grupper med annorlunda och primitiva kulturer. Föreliggande rapport diskuterar utbildningssystemets grund- läggande dilemma och dess andrafierande praxis. De flesta för- fattare till publicerade artiklar i denna antologi är verksamma i och har studerat det svenska utbildningssystemet. Två forskare, från och från , bidrar med värdefulla internationella perspektiv på utbildningens roll för reproduktionen av den strukturella/institutionella diskrimineringen i deras respektive länder. Skolböcker och kognitiv andrafiering 3The land of the free, världssamvetet och olärandet av invandrarelever och elever från etniska minoriteter: betraktat i det sociala kapitalets Fostran till frihet? positionerade praktiker och diskriminerande Rasifierad profilering och utbildning av rasifierade Att koppla drömmar till verkligheten: SYO- konsulenters syn på etnicitet i övergången från Lärares tolkningsrepertoarer i samtal om en grupp elever med utländsk bakgrund och deras föräldrar 8Sunt förnuft: en fokusgruppsstudie om lärares syn på värdegrundsarbete Etnisk mångfald i utbildningen: en översikt över politik, forskning och projekt I sista instans – etnisk diskriminering och 11Uteslutningsmekanismer och etnisk reproduktion inom Akademin Det är känt att den moderna utbildningen spelar en avgörande roll för skapandet av vikänslan genom tillhörigheten till en nation med en gemensam historia, ett gemensamt språk, en gemensam kultur, och ibland till och med en gemensam reli- gion. Skolans demokratiska ideal är dock ett område som har uppmärksammats och diskuterats först . Skolan har ett uttalat demokratiskt mål där eleverna ska kunna lära och praktisera demokratiska handlingar och förhållningssätt. Skol- verket (2001) slår fast att skolors uppdrag är att utveckla demo- kratisk kompetens hos barn och unga (s. 3). Vidare förklarar att demokratisk kompetens innebär att kunna reflek- tera kring, känslomässigt bearbeta, förhålla sig till och agera utifrån de grundläggande demokratiska värdena (värdegrunden) (Ibid.). Att fostra och träna eleverna i demokratiska värden som individua- lism, frihet och självständighet har blivit ett av skolans viktigaste mål. Dessa ideal präglar styrdokument som t.ex. läroplanen vilka förverkligas inom utbildningssystemet genom institutionella prak- tiker och aktörer med institutionell makt som t.ex. lärare och stu- dievägledare. Med andra ord, statens demokratiska mål och visioner är tänkt att förverkligas genom dessa institutionella aktörers peda- gogiska förhållningssätt och praxis. Skolan har också som sitt uppdrag att skapa jämlika villkor och förutsättningar för blivande vuxna medborgare. Meritokrati, idén om att kompetens är färg-, köns- och klassneutralt och att hårt ar- bete lönar sig lika mycket för alla, är en stark diskurs inom skolan som förutsätter och bekräftar idealen att alla elever har likvärdiga förutsättningar och möjligheter. Skolsystemet och utbildningen bör inte bara förbereda individer för deltagandet i arbetsmarkna- den, utan också förbereda framtidens medborgare att ifrågasätta ojämlikheterna på sin arbetsplats samt engagera sig i demokratiskt organiserat arbete (Giroux & Giroux, 2004: 8). Med andra ord, ut- bildningen har ett grundläggande demokratiskt uppdrag för att utbilda framtidens medborgare. Den ska öka elevernas engagemang i samhällslivet och bli delaktiga i reproduktionen av ett demokra- tiskt samhälle. Detta är en målsättning som delas av många moderna utbildningssystem, såväl det svenska, som internationellt. Enligt Giroux & Giroux måste skolan och dess pedagogiska arbete provide citizens with the kinds of critical capacities, modes of literacies, knowledge, and skills that enable them to both read the world critically and participate in shaping and governing it (Ibid: 7). Vid en närmare granskning visar det sig att dessa positiva mål- sättningar inom utbildningssystemet kolliderar med starka institu- hinder. Vissa mekanismer inom skolans arbete gör att dessa målsättningar förblir ideologiska ideal som i bästa fall förverkligas selektivt. Vissa grupper exkluderas från både demokratiskt delta- gande och från möjligheten att tillgodogöra sig en bra utbildning. Vi tar i det följande upp några av mekanismerna bakom detta. Skolans roll för reproduktionen av maktpositioner i samhället har länge diskuterats av forskare både i och internationellt (, 1990; Broady, 1998; Trondman & Bunar, 2001). Forskning visar att mycket av skolans roll för reproduktio- nen av socioekonomiska skillnader i samhället är latent. Detta sker genom t.ex. skolplanen som trots dess dominerande diskurs om meritokrati, alltså att hårt arbete lönar sig, utbildar eleverna i kun- skaper och färdigheter som är nödvändiga för att eleverna ska sor- teras in i differentierade samhällspositioner (, 1993; Broady, 1998; Foley, 1990). Skolan är därför en viktig arena där det i ett tidigt stadium går att se samhällets framtida socioekonomiska dif- ferentieringar. En av dessa differentieringar sker genom reproduk- tionen av könsskillnader. Statistiskt kan man t.ex. se att differentie- ring på grund av könstillhörighet präglar elevernas val av olika utbildningsprogram. Vissa program överrepresenteras av flickor, som exempelvis omvårdnadsprogrammet, och vissa av pojkar, som exempelvis byggprogrammet. Ett annat område där skillnaderna reproduceras är elevernas socioekonomiska bakgrund. övre socioekonomiska klasser väljer oftast de program i gymnasie- skolan som förbereder eleverna för högre studier, medan ungdomar med arbetarbakgrund oftare väljer yrkesinriktade program. Elever som väljer ett APU lagt program1 fortsätter mycket mer sällan till högre utbildning än de som inte väljer det (, 2002a). En annan mekanism som möjliggör differentiering mellan olika grupper är skapandet av elevers etniska tillhörighet. En rad nyare studier visar hur etnicitet (med klass, kön och sexuali- tet) som differentieringsprinciper i det övriga samhället även är en del av skolvärlden (, 2004; , 2004). Och –2000 talet har fler studier uppmärksammat elevernas erfarenheter om rasism och etnisk och religiös diskriminering inom skolvardagen; mellan elever och i kontakt med skolpersonalen (m.fl. 1997; , 1998; , 2002b; , 2002; , 2002a, 2002b; Motsieloa, 2003; Rydgren m fl. Andrafiering som en del av skolans praktiker Lärosäten är inte bara en plats där elever och studenter erbjuds kunskap utan också en institution där specifika normer, värde- ringar, föreställningar och synsätt reproduceras. Skolan är en arena som präglas av kampen över den legitima kunskapen och kon- struktionen av vedertagna modeller med vilka eleverna kan förstå världen och sin plats i den. Utbildningen formar därför elevernas kognition vilket sker genom språkliga begrepp, kategorier och diskurser som utgör grunden för barns och ungdomars föreställningar av verkligheten. Kunskapen om verkligheten som i nyare forskning brukar kallas för a priori kunskapssystem eller kognitiva mekanismer (Nisbett & , 1980; Boudon, 1994) är avgörande för människors hand- lingar. Vi behöver kunna förklara verkligheten och företeelser som omringar oss på ett meningsfullt sätt för att kunna orientera oss och handla i en given social situation (se bland andra Kahneman, Slovic & Tversky, 1982). Den existerande kunskapen om verkligheten och om dess beskaffenhet eller ett a priori kunskapssystem har en historia samt är en del i produktionen av, och reproduceras av föreställningen 1 Arbetsplatsbelagt utbildningar, eller APU, är en viktig del av de yrkesförberedande programmen. om, ett vi och ett dem med olika egenskaper. Med andra ord, detta a priori kunskapssystem är också en del av reproduktionen av maktförhållandena och sociala relationer i ett givet samhälle. Denna kunskap reproduceras bland annat genom utbildningssystemet och skapar och återskapar bilder, föreställningar och stereotyper om oss och de andra. visar i sitt bidrag till denna antologi hur stereotypering av svarta och personer med invandrar- bakgrund på individnivå i det kanadensiska utbildningssystemet följer de stereotyper som existerar i samhället om dessa grupper. Med andra ord, det finns en ömsesidig relation mellan utbildnings- systemet och samhället i övrigt när det gäller vidmakthållandet av diskriminerande föreställningar om de andra (Kamali, 2005). Utbildningssystemet är en integrerad del i samhällets organisering där olika institutioner i samverkan med varandra reproducerar rela- tivt stabila socioekonomiska och kulturella hierarkier. De utgör ett fält där positioner tilldelas olika grupper och individer som i sin tur reproducerar fältet och dess egenskaper, inklusive dess hierarkiska sammansättning. Dessa hierarkiska maktförhållanden återskapas inte bara genom socioekonomiska mekanismer som skapar olika klasser, utan också kategorier som kön och etnisk/religiös bak- grund används för att befästa hierarkierna i samhället. (1990: 5) drar om utbildningssystemet slutsatsen att i all pedagogisk handling utövas, på ett objektivt sätt, symboliskt våld såtillvida att den producerar ett kulturellt tvång med hjälp av en påtvingande makt. Med andra ord, utbild- ningsinstitutionerna tillhandahåller lärarna det maktmedel som ger dem legitim makt att genom utbildning återskapa den symboliska föreställningen om verkligheten, om rätt och om fel, om oss och om de andra. Följaktligen blir reproduktionen av status quo med dess makthierarkier och den eviga indelningen av samhäl- let i ett vi och ett dem en del av utbildningssystemets arbets- sätt. Detta går till synes emot utbildningens roll i att skapa social sammanhållning. Utbildning har av många sociologer betraktats som en av de vik- tigaste institutionerna för reproduktionen av social och nationell sammanhållning i moderna fragmenterade samhällen (jfr Durk- heim, 1984). Utbildningssystemet har använts av så gott som alla nationalstater för att skapa homogena och förutsägbara medbor- gare med en samling gemensamma nationella normer och föreställ- ningar. Detta är en av orsakerna bakom det faktum att elever med invandrarbakgrund och från etniska minoriteter – som föreställs inte passa in i nationen – diskrimineras och missgynnas i skolan. Diskriminering av elever med invandrarbakgrund inom utbild- ningsinstitutionerna betraktas av många forskare som en av de vik- tigaste anledningarna till låga utbildningsprestationer bland dessa elever. Detta faktum är känt tack vare de fors- kare som systematiskt har studerat den institutionella diskrimine- ringen i många europeiska länders utbildningssystem. Den kogni- tiva reproduktionen av ett sammanhållet vi går hand i hand med återskapandet av ett avvikande och icke nationellt dem. Detta är en systematisk andrafiering som är inbyggd i skolans dagliga och pedagogiska arbete. Andrafieringen sker på många olika sätt i skolan. En av dessa mekanismer är reproduktionen av de andra som främmande ele- ment i skolböcker. Skolböckernas andrafiering har diskuterats av en del forskare. (1986) visar hur bilden av utvecklingslän- der används för att visa på de andras underlägsenhet och vår överlägsenhet. (1987), (2000) och Allimadi (2002), visar hur bilden av och afrikaner har använts i detta sammanhang. (1993), (2002) visar hur bilden av islam i läroböcker är snedvriden och ger en negativ bild av muslimer. Andra som t.ex. (2002) visar hur begreppet kultur har använts för att bekräfta andras kulturella underlägsenhet. Enligt Tesfahuney (1999) var den rasistiska och den kolonialistiska diskursen en integrerad del av den svenska utbildningspedagogiken och skolböcker från 1800 till 1980-talet. visar i denna antologi hur personer med invandrar- bakgrund andrafieras genom religions- och historieböckerna. De andra framställs som, gentemot oss, främmande element som tillhör andra kulturer, andra länder, andra religioner etc. Andrafieringen i skolböckerna är en tvåvägs reproduktionspro- cess. Föreställningen om invandrarelever går ofta hand i hand med föreställningen om elever med svensk bakgrund. Gruppen svenska elever görs till de bekanta och de normala som hör till vi-kategorin och invandrarelever görs till de avvikande från denna normativa kontext. Tillsammans med lärarna och skolperso- nal utgör dessa elever i skolan och elever med invandrar- bakgrund utvärderas i förhållande till denna vi-kategori. Som går att utläsa av en del skolböcker, som t.ex. religionsböcker och histo- rieböcker, består denna vi-kategori av kristna, vita, västerlän- ningar som befinner sig i ett föreställt geografiskt och kulturellt område som kallas västerlandet (Ibid.). t.ex. islam, hinduism och judendom värderas i förhållande till kris- tendomen. Detsamma gäller historiebeskrivningen. Världshistorien reduceras till att gälla vi-historien, en selektiv berättelse av vi och de andra. Om de andras historia, som t.ex. egyptiernas, per- sernas eller afrikanernas, berörs görs det i förhållande till oss. Deras egen historia är inte av något värde i sig och därmed inte heller värda att få en egen plats efter egna premisser i historie- böckerna (Ibid.). Det är dock inte bara genom skolböckerna som andrafieringen reproduceras och får fäste. Detta sker också med draghjälp av skolpersonalen. Skolpersonalen är viktiga aktörer i implementeringen av skolplanen, värdegrunden och skolans demokratiska uppgift. Skolpersonalen är också viktiga aktörer för konstruktionen av elevernas självbild (, 1999: 96). Deras förhållningssätt till och agerandet mot elever påverkar elevens självförståelse och uppfattning om sina möj- ligheter och framtida hinder. Lärarna är oftast engagerade i kon- struktionen av en idealtypisk och normativ svenskhet som oftast står i motsatsförhållande till elever med invandrarbakgrund. Denna andrafiering krockar med skolans demokratiska uppdrag. Runfors (2003) visar t.ex. hur schablonartad kunskap om svenskhet och invandrarhet konstrueras och lärs ut till elever av en grupp lärare i klassrummet. Andra, som t.ex. Lahdenperä (1997) beskriver hur lärarna gestaltar och kategoriserar elever med utländsk bakgrund som invandrarelever och därmed som problem. León (2001) argumen- terar att dessa kategoriseringar är diskriminerande eftersom de konstruerar och framställer svenskheten som norm som de utesluter invandrareleven som avvikare från . Dessa studier visar hur skolan bidrar till, snarare än hindrar, reproduktionen av ett normativt vi och ett avvikande de. Med tanke på dessa exkluderingsmekanismer av elever med utländsk bakgrund framstår skolans normativa diskurs om värde- grund och demokrati som paradoxal. Begrepp som frihet, självstän- dighet, jämställdhet, internationalisering och respekt, har en central plats i läroplanerna (, 2000; , 2005; Runfors, denna antologi). Det finns forskare som framhåller att det är just genom tolkningen av demokratiska värden och värdegrunden i allmänhet som de etniska maktförhållandena reproduceras och vidmakthålls. Fler studier, vissa av dem i denna antologi, visar hur lärarna och annan skolpersonal i praktiken kopplar demokratin till att vara en uteslutande svensk företeelse och egenskap (Runfors, 1996; , 2005). Det finns ett dilemma i skolans värdegrunddiskurs och deklara- tioner om demokrati och dessa värdens praktiska implementering. Det bygger på det etablerade vi-och-dom tänkandet där elever med invandrarbakgrund betraktas som förändringsobjekt som sak- nar nödvändiga egenskaper för att kunna verka i ett demokratiskt samhälle och ta till sig den svenska värdegrunden (, 2005). Detta handlingsmönster är en integrerad del av skolans institutionella praktik och kan illustreras i de etablerade diskur- serna hos lärarna, syokonsulenterna och rektorerna. Till exempel i sin analys av intervjuer med skolrektorer beskriver (2005: 78) följande dilemma: I en allmän uppfattning, vilken även avspeglas i samtalen med rekto- rerna, om dessa regler eller värden så finns det en inbyggd paradox – värdegrunden uppfattas å ena sidan som universell och därmed också som lika giltig eller legitim för alla, oavsett tid och rum, men finns det en föreställning om att värdena är specifikt svenska eller att vissa grupper av elever, beroende på bl. a. etnisk eller social bakgrund saknar kunskap eller förebilder när det gäller värdegrunden och därför inte heller har haft möjlighet att insocialisera för samhället fungerande handlingsmönster och beteenden. Det blir då skolans roll och ansvar att gå in aktivt och åtgärda detta – att implementera samhällskon- traktet och så att säga få den enskilde eleven att signera det. Skolpersonalens handlingar och skolans pedagogiska arv reprodu- cerar i många avseenden de etablerade socioekonomiska och kultu- rella hierarkierna i samhället. Studier i denna volym visar hur detta kan gå till. Till exempel får skolans implementeringsaktörer genom sitt monopol över sanningen, vetskapen och vetenskapen tolkningsföreträde och framställer sin världsbild och kunskapsvi- sion som de enda sanna och legitima. Därmed delegitimerar dessa institutionella praktiker alternativa synsätt och uppfattningar. Ge- nom deras praxis att ignorera, förlöjliga eller bortförklara när elever (eller annan skolpersonal) introducerar andra perspektiv och upp- levelser av världen och samhället, fungerar dessa aktörer och prak- tiker som grindvakter för att hindra ovälkomna element som kan störa samhällets bestående ordning. Delegitimering är ett effektivt medel i bevarandet av de existerande maktpositionerna och kan förstås som symboliskt våld som utövas av dem som gynnas av den etablerade ordningen (, 1990) mot de andra. Detta symboliska våld utövas när utbildare ger tolkningsföreträde för vissa gruppers världsuppfattningar och normaliserar deras posi- tioner som legitima genom att neutralisera och dölja de makt- relationer som utgör grunden för denna legitimitet och genom att framställa någon form av ointressets logik för alternativa världs- uppfattningar (Ibid: 4). Detta ses i flera av bidragen i denna antologi. Mest slående är hur skolans nyckelaktörer som lärare och studie- och yrkeskonsulenter bortförklarare och/eller ignorerar elevernas upp- levelser av rasism och diskriminering inom skolan.2 Skolpersonal verkar inte vilja se och erkänna elevernas verklighet och detta upp- levs av de elever vars världsbild och världsuppfattning kränks och ignoreras som ett alldagligt symboliskt våld. Det etablerade dilemmat gör sig gällande när talet och deklara- tionerna om demokrati, likvärdighet och meritokrati står i konflikt med utbildningens diskriminerande och i vissa fall rasistiska prakti- ker. Rasism, slaveri, kolonialism och en värdig presentation av de andras religioner, samhällen och historia ges inte plats i skolböck- erna och skolan blir en arena för reproduktionen av ett överlägset vi i förhållande till ett underlägset dem. Elever med invandrar- eller minoritetsbakgrund får uppleva att de tillhör en onormal icke-vit, icke-kristen och icke-europeisk grupp som i många fall står i motsatsförhållande till ett vitt och kristet euro- peiskt vi.