sou · GUB352 · 2007-01-01 00:00:00 — Frågan gäller alltså här, i enlighet med definitionen av diskrimine- ring ovan, tillskriven grupptillhörighet. Man kan bli diskriminerad som invandrare även om man har vuxit upp i . Det kan också hända att man sällan sorteras in i invandrarkategorin även om man faktiskt har invandrat. Det senare torde i synnerhet gälla om man invandrat från vissa delar av världen, till exempel , , eller . Begreppet invandrarkategoriserad person ligger nära rasifie- ringsbegreppet som utreds av (2005) i en av de första rap- porterna från Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. Eftersom begreppet invandrare är så centralt för att förstå just den svenska debatten har jag valt termen invandrarka- tegoriserad för denna undersökning. Hur har jag då avgjort vilka personer som är invandrarkategori- serade i materialet? Här finns vissa problem. För det första känner jag inte till några studier av enligt vilka kriterier människor i Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser under tenderat att kategorisera varandra som invandrare eller icke invandrare. För det andra skiljer sig kriterierna för en sådan sortering mellan olika kategoriserande per- soner. För det tredje har dessa kriterier kanske inte varit konstanta över tiden. Man kan exempelvis tänka sig att finska arbetskraftsin- vandrare ofta blev invandrarkategoriserade medan som flyttar till inte lika ofta blir det. Det finns troligen en komplex uppsättning föränderliga kriterier som styr hur människor faktiskt kategoriseras. De mest centrala kriterier som används vid en automatisk sortering är i torde vara talad svenska (med eller utan brytning), namn (uppfattas som svenskt eller inte) och utseende/fenotyp, i första hand hud- och hårfärg (invandrare tänks ha mörkare hår och/eller hudfärg än svenskar). är det säkerligen skillnad mellan olika brytningar och namn. En engelsk brytning bidrar förmodligen mer sällan till invandrarkategorisering än en turkisk. Ett finskt namn bidrar mindre ofta till sådan kategorisering än ett iranskt och så vidare. Slutligen bidrar säkert också andra kriterier, till exempel de som har med samhällstatus att göra. En person med samma bryt- ning, namn och utseende blir kanske lättare till en invandrare till- sammans med andra infödda föräldrar på ett föräldramöte än när hon föreläser för sina studenter på . Trots dessa komplikationer har jag använt de tre kategorise- ringsgrunderna talad svenska, namn och utseende för sortering i vissa av analyserna, men med försiktighet. Använda med försiktig- het har jag inte sett dem som problematiska för resultatet. När det gällt analysen av exkluderingen av röster har dessa kriterier i nästan samtliga fall gett mycket entydigt utslag (i allmänhet beroende på att personerna ifråga av ingen skulle uppfattas som invandrare). Men jag har också gått igenom en stor mängd valaffischer för att analysera i vilken utsträckning invandrarkategoriserade personer osynliggjordes i valrörelserna. Här har vagheten i sorteringsgrun- derna varit mer besvärande. Jag har velat räkna hur stor andel av avbildade personer på valaffischerna som sannolikt av flertalet betraktare automatiskt klassificerades som invandrare. Utseende och namn har här varit de två sorteringsgrunder som kunnat användas. De valaffischer som avbildar människor är av två slag. Dels finns de som avbildar namngivna politiker, ofta partiledaren eller någon lokal riksdagskandidat. Dels finns sådana där de avbil- dade (oftast fotograferade, tecknade) människorna finns med bara som prydnad eller illustration av någon valslogan. Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser Problemet med kategoriseringen gäller i mindre grad den första typen av affisch eftersom det där funnits två sorteringsgrunder: utseende och namn. Men inte heller i det fallet har det alltid gått att sortera utifrån någon säker uppfattning om hur människor tende- rade att kategoriseras ifråga. I stället för att ange exakt antal invandrarkategoriserade personer på affischerna olika valår beskriver jag därför delstudiens resultat i mer övergripande termer i kapitel sju. Affischstudien har bara kunnat genomföras för de första fyra valen.13 Nedvärdering föreligger när de andra framställs som sämre än den egna gruppen. Nedvärdering har inte, som exkludering, någon direkt parallell i icke-språkliga sociala praktiker. van Dijk (1993 och andra arbeten) analyserar rasistisk diskurs som bestående av posi- tive self-presentation och negative other-presentation. Negative other- presentation är ett mycket vitt begrepp hos van Dijk och omfattar alla de olika former jag urskiljer av diskursiv diskriminering. Men även med mitt snävare begrepp är de språkliga former som detta slags diskursiv diskriminering kan ta sig mycket varierade. Kontexten är – liksom vid annan texttolkning – viktig för att avgöra när ett språkligt uttryck ska förstås som nedvärderande. Ett uttryck som flata har hög potential att vara det när det uttalas av en heterosexuell och homofobisk person om eller till en kvinna som han eller hon anser vara homosexuell, medan samma uttryck använt mellan lesbiska kvinnor har låg potential att uppfattas så. Uppenbart är att benämningar, det val av etikett för en grupp som görs, kan vara nedvärderande. Reisigl & Wodak (2001) analy- serar referential strategies som potentiellt diskriminerande och exemplifierar med klart nedsättande benämningar som tyskans Neger. Benämningar är uppenbarligen nedvärderande när, som i det fallet, språket erbjuder andra mer neutrala eller positiva benäm- ningar men de negativa ändå väljs. Nedvärderingen kan också uttryckas genom hur grupper beskrivs. De kan framställas som specifikt benägna att begå vissa negativt värderade handlingar eller som att de har vissa dåliga egen- skaper. Beskrivningar kan ta sig en mångfald former. De kan skilja sig i hur explicita eller implicita de är och de kan framställas bok- 13 I affischarkiv fanns valaffischerna ännu inte tillgängliga. Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser stavligt såväl som metaforiskt. Här finns dock en komplikation vid bedömningen. Enstaka negativa generaliseringar om grupper före- faller oss sällan som diskriminerande om vi inte uppfattar dem som uppenbart falska. Om det påstås att människor med en viss hudfärg generellt är mindre intelligenta än människor med andra hudfärger, uppfattar vi detta som nedvärderande därför att vi vet att det är falskt. Men sägs det om en viss etnisk grupp att den är överrepre- senterad i brottsstatistiken är vi inte benägna att uppfatta det som nedvärderande såvida detta stämmer med statistiken. Problemet är då naturligtvis att statistiken kan vara skev, baserad på fördomar och på en nedvärderande syn på vissa grupper. Det är med andra ord svårt att bedöma enstaka generaliseringar av detta slag. Men när sådana generaliseringar börjar uppträda som ett mönster i diskursen om specifika grupper utan att balanseras av neutrala eller positiva generaliseringar blir resultatet strukturell diskriminering. Även om det oftare än vad som är fallet började uttryckas i det offentliga samtalet att män är kraftigt överrepresenterade i statistiken över olika våldsbrott skulle detta inte vara diskriminerande så länge män framställdes på de otaliga andra sätt som män framställs på. Kanske skulle det lägga grunden för en överdriven föreställning om hur många våldsbrott som begås av män jämfört med kvinnor, men det skulle knappast resultera i den negativa stereotypen av män som våldsbrottslingar. Därför har jag generellt i materialet letat efter negativa generaliseringar om invandrare eller flyktingar men den viktigaste frågan har varit om sådana uttryck utgör ett mönster i materialet. Slutligen kan nedvärdering alltså skapas genom associationer utan att benämningar eller beskrivningar är nedvärderande, såsom jag hävdar sker i de inledande citaten ur Sundsvalls-broschyren. Där associeras invandrare bland annat till otrygghet på gator och torg. Man kan här dock inte bara se till vilka ämnen som kopplas sam- man. I vissa fall kopplas en grupp till otrevliga fenomen men fri- kopplas tydligt från skuld till dessa. Detta är ofta fallet när man talar om att en etnisk grupp är utsatt för rasism eller diskrimine- ring. Då brukar skulden läggas på dem som diskriminerar (fast det måste inte vara så). I dessa fall anser jag inte att nedvärdering av gruppen ifråga föreligger. I valmaterialet analyseras benämningar, beskrivningar och associ- ationer mellan olika grupper och vissa teman för att studera even- tuell nedvärdering. Analysschemat ställer som redan nämnts frågor om förekommande kategoribeteckningar och om vilka egenskaper Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser och beteenden som eventuellt tillskrivs olika grupper (fråga 2a respektive 6a och 3 respektive 7 i analysschemana). Detta används även för analysen av dessa former av nedvärdering. För att studera i vilken mån nedvärderande associationer präglar materialet går jag igenom vilka frågor och områden som är aktuella då texterna talar om invandrare och flyktingar (fråga 614 respektive 4). I viss utsträckning analyseras också metaforer (fråga 5 respektive 9). Med objektifiering avses att människor i ett eller annat avseende behandlas som om de vore ting. Enligt filosofen (1999: 218) finns ett antal olika sätt på vilka människor kan behandlas som ting. Dessa blir mycket ofta moraliskt problema- tiska. Bland dessa kan nämnas denial of subjectivity, vilket innebär att människor förnekas sin subjektivitet i bemärkelsen att de behandlas som om de saknade egen vilja och egna önskemål, käns- lor och behov (vilket ju gäller för ting). En annan form är instru- mentality, att människor behandlas som om de enbart vore verktyg (en specifik sorts ting) för andra människors syften. Objektifiering blir till diskriminering, negativ särbehandling, om två omständigheter gäller. För det första måste det handla om ett agerande där de objektifierade människorna verkligen blir negativt särbehandlade. För det andra måste det föreligga en maktasymme- tri, så att en part kan objektifiera en annan medan den andra parten inte har samma möjlighet. Att människor objektifieras i bemärkel- sen att de behandlas som verktyg för andras syften är annars en vardagssituation: alla använder vi andra människor i privatliv och arbete för att uppnå olika mål. Men så länge de objektifierande relationerna är någorlunda ömsesidiga är det inte fråga om negativ särbehandling. Slavägarklassens utnyttjande av slavarnas arbetskraft som verktyg för att främja sina egna ekonomiska intressen var där- emot ett renodlat exempel på diskriminerande objektifiering. Objektifiering har språkliga såväl som icke-språkliga uttryck. Objektifieringens diskursiva uttryck består i att människor disku- teras som om de vore ting. Här kan olika typer av talhandlingar 14 Eftersom specialprogrammen i flykting- eller invandringspolitiska frågor var omfattande och upptog en stor mängd olika frågor visade det sig svårt med en analysfråga som noterade alla ämnen. För TV-materialet fungerade det däremot. I det skriftliga materialet har jag därför istället utgått från de förslag som framfördes, vilka visade sig mycket lättare att lista. Förslag och krav är centrala inslag i de genrer det gäller och de pekar mot bestämda teman. Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser Jag har funnit det centralt att analysera argumenta- tion, men även beskrivningar kan uttrycka objektifiering. Det sätt som detta studeras på i valmaterialet är främst genom en analys av de förslag som framförs som uppges ha specifik relevans för flyk- tingar eller invandrare (fråga 6 respektive 11 i analysschemana) och hur man argumenterar för dessa. Om förslagen dels kan anses vara förslag till negativ särbehandling (se nästa avsnitt), dels diskuteras utan att flyktingars eller invandrares intressen, önskemål eller behov vägs in i kalkylen är resonemanget diskriminerande. Dessutom har jag ofta noterat olika typer av nyttoresonemang, som när invandrare till beskrivs som en resurs för det svenska samhället. Sådana resonemang behöver inte i sig vara dis- kriminerande, liksom jag inte ser förslag som inte riskerar drabba den diskuterade gruppen negativt som diskriminerande, även om de argumenteras för på ett objektifierande sätt (till exempel genom att den berörda gruppens intressen inte vägs in). Men jag tror att nyt- toresonemangen öppnar upp för diskriminerande objektifiering genom att legitimera ett synsätt där nyttigheten hos en grupp vär- deras, utan att gruppens egna intressen nödvändigtvis vägs in i kal- kylen. Resonemangen kring den relativt svårfångade analyskatego- rin objektifiering fördjupas längre fram i rapporten. Förslag som pekar mot icke-språklig negativ särbehandling Förslag som pekar mot, eller understödjer, negativ särbehandling som inte enbart är språklig, är en viktig form av diskursiv diskrimi- nering därför att den är så nära förknippad med icke-språkliga praktiker. Den typ av talhandling som är aktuell är främst argu- mentation. Begreppet kan operationaliseras till sådan behandling som är specifik för en viss grupp och som skadar dess medlemmar psykiskt, fysiskt eller socialt. Här är det viktigt att påpeka att ana- lysen måste göras så att säga från diskursens utsida. Det är sällan den behandling som föreslås framställs som om det skulle röra sig om negativ särbehandling. Det är också sällan förslag till olika behandling framförs utan att man motiverar detta med att det finns någon typ av relevant olikhet mellan dem som föreslås behandlas olika. Därför är det också viktigt att i sammanhanget studera hur kategoriindelningar får motivera olika behandling. Ett exempel är ett förslag som kom upp i det analyserade valmaterialet och som diskuteras när detta skrivs 2006, att svenskt medborgarskap som Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser erhållits av invandrade personer ska kunna återkallas under vissa omständigheter. Här införs två nya underkategorier till kategorin svensk medborgare som skiljer de svenska medborgarna efter på vilket sätt medborgarskapet har erhållits. Jag fördjupar detta reso- nemang i kapitel sju. Det som här kallas förslag till kan också utgöras av positiva omdömen om redan existerande negativt särbehandlande praktiker, normalisering. De olika slags texter som utgör valmaterial, som ju i stor ut- sträckning föreslår det ena eller det andra, tillhör ypperliga genrer för just denna del av analysen. Tillvägagångssättet har varit att lista alla förslag som framförs och som specifikt uppges gälla invand- rare och flyktingar, för att sedan söka bedöma i vilken mån de är negativt särbehandlande (fråga 6 respektive 11). Jag har också listat och därefter analyserat omdömen som görs om existerande prakti- ker av relevans, till exempel hur man ser på den flyktingpolitik som förs (fråga 7 respektive 12). Med diskurs avser jag sättet att tala och skriva om någon företeelse, till exempel invandring, invandrare och flyktingar, i ett bestämt sammanhang, exempelvis en valrörelse. Diskurser är sociala prakti- ker som manifesterar sig i bland annat texter. Detta innebär att en och samma diskurs kan rymma flera olika perspektiv på ett feno- men. Man kan anta att valdiskurserna är starkt influerade av olika perspektiv på samhällsfenomen som cirkulerar i ett mer övergri- pande offentligt och massmedialt sammanhang. För denna studie har jag urskiljt skilda perspektiv på vissa feno- men utifrån en preliminär genomgång av materialet, för att sedan mer systematiskt kartlägga vilket genomslag de haft i de olika val- rörelserna. Det gäller perspektiven på tre fenomen. För det första på flyktingpolitiken, för det andra på diskriminering, rasism och främlingsfientlighet. Valet av olika perspektiv på dessa frågor är delvis gjort utifrån vad som uttrycks i det analyserade materialet. Delvis har perspektiven dock drag av idealtyp, det vill säga tanke- konstruktioner som inte nödvändigtvis kommer till fullt uttryck i specifika texter. Perspektiven har valts utifrån vad jag uppfattar som medvetna tankescheman hos deltagarna i diskursen. Det tredje fenomenet har att göra med hur man uttrycker relationer mellan ett Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser svenskt vi och de som invandrat eller söker asyl som flyktingar. Detta fenomen uppfattar jag som mer svårfångat och abstrakt än de två övriga och jag tror inte det existerar medvetna scheman. Därför går jag här öppet in i materialet och kartlägger vilka typer av rela- tioner jag finner uttryckta. Poängen med detta slags analys är att, medan typologin, samt sättet att analysera kategorisering och distansering, är mer generella och avsedda kunna användas för diskriminering av olika grupper i skilda sammanhang, är perspektiven kopplade till sakfrågor, bestämda kategorier och situationer. Nedvärdering, objektifiering och så vidare uttrycks alltid i ett bestämt sammanhang. Att studera perspektiv kan ge ökad förståelse för vilket sätt att tala om en företeelse som tenderar generera diskriminering. Viktigt i detta sammanhang är att samtliga tre teman är knutna till konstruktionen av olika subjektspositioner i diskursen (subject position, ett Foucault-inspirerat begrepp som utvecklas i Fairclough ). Både språkliga och andra sociala praktiker – hur man tenderar att tala om vissa fenomen och agera i bestämda sam- manhang – skapar olika subjektspositioner, olika möjliga positioner att inta. Subjektspositionen partiledare skapas exempelvis utifrån bestämda sätt att agera i och utanför partier och sättet att tala och skriva om bland annat partier, politik och ledarskap. Ett sådant sammanhang där partiledarpositionen blir till vad den är, med möj- ligheter, begränsningar och förväntningar på varje person som blir partiledare, är valrörelser. Subjektspositioner som är mindre for- maliserade än partiledarens existerar också, till exempel den som invandrare, flykting eller svensk. Olika perspektiv på fenomenen tenderar tilldela svenskar, invandrare och flyktingar olika positioner som kan vara mer eller mindre berömvärda och indikera olika grader av handlingsfrihet. Ett exempel är att positionen för personer som är flyktingar blir olika om myndigheter och bofast befolkning i ett land talar om och behandlar flyktingar som om de vore ett potentiellt hot, som om de vore gäster eller som om de vore innehavare av bestämda rättigheter. Hur subjektspositioner utvecklas kan tänkas spela en viktig roll för om diskursiv diskrimi- nering genereras eller inte. Flyktingpolitiken, det vill säga främst vad eller vi ska göra då människor begär asyl i , diskuterades i alla fem val- rörelserna. Här har jag urskiljt fyra olika perspektiv. Vart och ett uttrycker ett huvudsakligt sätt att angripa frågan om flyktingar ska få stanna i eller inte och under vilka förutsättningar. Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser analysera genomslaget av olika perspektiv har jag specialstuderat de delar av materialet som specifikt berör flyktingpolitik. I viss mån har jag sett till förekomsten av speciella nyckelord, som nämns nedan. Jag har också sett till vilka utsagor som görs om flyktingar och flyktingpolitik och vad man väljer att tala om i sammanhanget (fråga 8 respektive 13 i analysschemana). Nyckelordet i detta perspektiv är just generositet. Vi ska visa generositet och medmänsklighet mot olycksdrabbade flyktingar. Om fler flyktingar får stanna är det ett utslag av generositet. Per- spektivet ligger nära ett välgörenhetstänkande. Om flyktingar avvi- sas är detta ett tecken på själviskhet och snålhet. Subjektspositio- nen för svenskarna blir här de goda gåvornas givare eller de gäst- fria hjälparna (om de agerar som de bör). Subjektspositionen för flyktingarna är mottagarna av gåvor och gästfrihet. Från en sådan subjektsposition ligger tacksamhet nära till hands. Moderatledaren uttryckte till exempel detta perspektiv i partiledarutfråg- ningen 1998: – Jag tycker att vi är generösa. tror jag inte, det är svårt att bedöma detta så där alldeles akademiskt tror jag. I Bosnien-läget, så fattade jag det generösaste beslut vi nånsin har fattat. Jag blev mycket kritiserad för det, också ibland inom mitt parti... Jag står för det beslutet. Det var det generösaste flyktingbeslut som jag tror något europeiskt land har fattat, det var mycket dyrt, det var kostsamt, det var svårt, men det var rätt. (Till svars 3/9 1998) Nyckelordet här är rättighet. Enligt detta har flyktingar rätt till en . Denna rätt kan vara juridisk, som då Genève-konventio- nen ålägger alla länder som undertecknat den att ge till per- soner som förföljs på vissa sätt. Rätten kan också beskrivas som moralisk som då det hävdas att alla som flyr har rätt till en , även om detta kanske inte nödvändiggörs av något traktat eller någon lagparagraf. Subjektspositionerna för svenskarna blir här de som uppfyller sin plikt gentemot andra. Flyktingarna blir de som tar sina rättigheter i anspråk. Detta perspektiv kommer ofta Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser till uttryck just genom hänvisningar till konventioner, lagar och traktat, det vill säga rätten är åtminstone juridisk (den kan natur- ligtvis också betraktas som moralisk även om det inte nämns): Genom FN:s konvention om de mänskliga rättigheterna har förbundit sig att respektera att envar har rätt att i andra länder söka och åtnjuta en från förföljelse. Vi har sålunda skyldighet att ge asyl åt människor som känner välgrundad fruktan för förföljelse. Detta framgår också i utlänningslagens tredje paragraf (, fp) Nyckelorden här är behov eller nytta. De behov det gäller är de som tänks vara , det vill säga nationella behov. Beslutet om flyktingar ska få stanna kopplas till nytta för . Ett beslut att låta flyktingar stanna är således rationellt och nyttigt om det gyn- nar svenska intressen och irrationellt och dåligt om det inte gör det. Svenskarnas subjektsposition blir här de som ser om sitt hus utifrån ett egennyttigt perspektiv. Flyktingarnas subjektsposition är inte speciellt klar. Detta har att göra med att de just inte före- kommer som subjekt från detta perspektiv: de är objektifierade i förhållande till svenskarna och ett tänkt svenskt nationellt intresse. Ett nyttoperspektiv uttrycks i följande citat: behöver fler invandrare, inte färre. Därför ska vi bedriva en human flyktingpolitik och även öppna för arbetskraftsinvandring. (En ny integrationspolitik, fp 2002) Flyktingar betraktas som hot mot och svenskarna, som snyltare och som intränglingar. För detta perspektiv har jag inte urskiljt något specifikt nyckelord. Svenskarnas subjektsposition blir här de hotade eller attackerade och flyktingarna de hotfulla figurerna. I valrörelsen förknippade Ny Demokratis ledare vid upprepade tillfällen flyktinginvandring med kriminalitet, höga kostnader och aids. Så här sade han i partiledar- utfrågningen: – Sen så säger vi, ge inga bidrag. Och det håller vi på med. Då säger nån, det är slut med bidrag. Det är en massa bidrag. Det finns vissa saker dom får lov till. Ta bort det och ge bara lån. Och så säger vi Diskursiv diskriminering i svenska valrörelser det, utvisa dom som bedriver kriminell verksamhet. Och det betyder inte att dom har tagit ett kilo kaffe eller nånting, det betyder allvarlig kriminell verksamhet, då ska dom utvisas. Det anser vi är en human och realistisk flyktingpolitik. (Ur Utfrågningen 16/8 1991) Ett annat tema jag valt att specialstudera är alltså hur man upp- märksammat samt perspektiverat rasism, det som benämns främ- lingsfientlighet och diskriminering av personer som inte betraktas som etniskt svenska. Här har jag urskiljt två olika perspektiv. De har det gemensamt att dessa fenomen entydigt fördöms och framställs som något som bör bekämpas. Skillnaden ligger i hur man förklarar existensen av fenomenen, vilket är nära relaterat till de åtgärder som föreslås. Dessa olika perspektiv genererar olika subjektspositioner.