sou · GUB324 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt 8 kap. 2 § SoL får kommunen för hemtjänst, dagverksam- het, bostad i sådant särskilt boende som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 7 § tredje stycket och som inte omfattas av 12 kap. jordabalken (hyreslagen) eller för annan liknande social tjänst ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. Av- gifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnader. Avgifts- uttag förutsätter således att det finns en av kommunfullmäktige beslutad taxa efter vilken vederbörande nämnd kan debitera av- giften i det enskilda fallet. Kommunen har rätt att inom lagens angivna ramar själv be- stämma grunderna för avgiftssystemets utformning. Förutom begränsningarna att avgifterna ska vara skäliga och inte överstiga 15 Regeringsbeslut , Dnr S2002/811/ST. kommunens självkostnader finns i fråga om avgifter för hemtjänst, dagverksamhet och bostad i särskilt boende ytterligare bestämmel- ser i 8 kap. 3–9 §§ SoL. Dessa regler, vilka berörts ovan, infördes , utom reglerna om beräkning av avgiftsunderlag som började gälla (prop. 2000/01:149, bet. 2001/02:SoU3, rskr. 2001/02:15). Det finns i socialtjänstlagens av- giftsbestämmelser ingen uttrycklig reglering beträffande matkost- nader. I 8 kap. 5 § SoL regleras högkostnadsskyddet och enligt denna be- stämmelse får den enskildes avgifter för hemtjänst och dagverk- samhet, tillsammans med kommunala vårdavgifter, upp- gå till högst en tolftedel av 0,48 gånger prisbasbeloppet (detta mot- svarar ). I förarbetena anfördes att kommunerna inom äldre- och handikappomsorgen utför insatser som innehåller inslag av såväl vård, omsorg, omvårdnad samt service och att det inte alltid är möjligt eller meningsfullt att för- söka särskilja de olika insatserna. Mot den bakgrunden ansåg reger- ingen att samtliga insatser av vård-, omsorgs- och servicekaraktär som förekommer inom en kommun oavsett hur de benämns eller enligt vilken taxa de debiteras bör omfattas av högkostnadsskyddet. Det spelar inte heller någon roll om det är kommunen, en privat entreprenör eller en enskild vårdgivare som på kommunens upp- drag utför tjänsten (prop. 2000/01:149 s. 44). Den enskildes avgifter för bostad i särskilt boende, som inte omfattas av hyreslagens be- stämmelser, får uppgå till högst en tolftedel av 0,50 gång- er prisbasbeloppet (detta motsvarar ). Enligt 8 kap. 6 § SoL får de ovan nämnda avgifterna inte uppgå till ett så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medel av sitt avgiftsunderlag för sina personliga behov och andra normala levnadskostnader (förbehållsbelopp). Den enskildes förbehållsbelopp ska enligt 8 kap. 7 § SoL bestämmas av kommunen genom beräk- ning av den enskildes levnadskostnader, utom boendekostnaden, med ledning av ett minimibelopp. för sig och läggas till minimibeloppet. För bostad i särskilt boende för vilken avgift tas ut enligt socialtjänstlagen ska dock inget förbe- håll göras. Den enskildes förbehållsbelopp uppgår alltså till sum- man av hans eller hennes minimibelopp och boendekostnad. Minimibeloppet ska som huvudregel utgöra lägst en tolftedel av 1,294 gånger prisbasbeloppet för ensamstående (detta motsvarar ) eller 1,084 gånger prisbasbeloppet för var och en av sammanlevande makar och sambor (detta motsvarar ). Minimibeloppet ska täcka normalkostnader för livsmedel, kläder, skor, fritid, hygien, dagstidning, telefon, TV- avgift, hemförsäkring, öppen hälso- och sjukvård, tandvård, hus- hållsel, förbrukningsvaror, resor, möbler, husgeråd och läkemedel. Lagregleringens karaktär av minimireglering innebär att det inte finns något hinder för en kommun att fastställa ett högre belopp än det lagstadgade minimibeloppet, dock under förutsättning att det sker inom ramen för likställighetsprincipen i 2 kap. 2 § KL (prop. 2000/01:149 s. 59). Vid fastställande av den enskildes minimibelopp ska kommunen alltid göra en individuell bedömning och i lagstiftningen har lagts fast vissa fall då minimibeloppet ska justeras uppåt respektive får justeras nedåt med hänsyn till situationen i det enskilda fallet. En- ligt 8 kap. 8 § SoL ska kommunen höja minimibeloppet i skälig om- fattning om den enskilde på grund av särskilda omständigheter var- aktigt har behov av ett inte oväsentligt högre belopp än det som anges i 7 § andra stycket. I förarbetena anges som exempel på särskilda omständigheter som bör berättiga till ett högre minimi- belopp bl.a. om den enskilde har merkostnader för livsmedel, t.ex. på grund av att denne köper viss kost via i ordinärt eller särskilt boende eller i dagverksamheten. Den faktiska mer- kostnaden bör enligt förarbetena godtas om den inte är oskäligt hög. Vad gäller förutsättningen att det är fråga om behov av ett inte oväsentligt högre belopp än det lagstadgade minimibeloppet bör enligt specialmotiveringen utgångspunkten vara att kostnaden i vart fall uppgår till . Med kostnad av varaktig karaktär förstås en kostnad som är regelbundet åter- kommande under i vart fall större delen av (a. prop. s. 59). Kommunen får även minska minimibeloppet i skälig omfattning för det fall den enskilde inte har en kostnad för en sådan post som omfattas av minimibeloppet därför att kostnaden ingår i avgiften för hemtjänst och dagverksamhet, kostnaden ingår i avgiften eller hyran för bostad i särskilt boende, eller posten tillhandahålls I sådant fall ingår den aktuella posten i högkostnads- skyddet för avgiften. Om en kommun har ett taxesystem som innebär att kostnaden för t.ex. kost ingår i avgiften för hemtjänst eller dagverksamhet, ska således denna kostnad beräknas så att den ryms inom det lagstadgade avgiftstaket, men kommunen får i en sådan situation reducera minimibeloppet i skälig omfattning. I 8 kap. 4 § SoL anges att med avgiftsunderlag avses den inkomst den enskilde kan antas komma att få under de närmaste tolv måna- derna, fördelad med lika belopp samt anges hur inkomsten ska beräknas genom hänvisning till bestämmelserna härom i lagen (2001:761) om bostadstillägg till pensionärer m.fl. Till skillnad från då bidragsgrundande inkomst enligt nämnda lag räknas fram beaktas dock inte eventuellt förmögenhetsinnehav vid bestämmande av avgiftsunderlaget enligt socialtjänstlagen. Flera remissinstanser ansåg att man borde beakta omsorgstagarens för- mögenhetsinnehav på samma sätt som inom bostadstilläggssyste- met (se nedan avsnitt 2.3.3). Regeringen ansåg dock att det är fullt rimligt att beakta den stödberättigades förmögenhet i ett bidrags- system, men att den enskildes förmögenhet inte ska påverka av- giftens storlek när det gäller insatser inom de solidariskt finansie- rade välfärdssystemen, såsom äldre- och handikappomsorg (prop. 2000/01:149 s. 48 f.). En kommun kan i sitt taxebeslut bestämma att inkomsten ska beräknas på ett sätt som är mer fördelaktigt för den enskilde, vilket i så fall ska gälla lika för alla omsorgstagare. Som redogörs för nedan i avsnitt 2.3 innehåller socialförsäkrings- systemet ett antal inkomstprövade stödformer för äldre och funk- tionshindrade. För den som erhåller sådant stöd, t.ex. bostadstillägg till pensionärer (), ska detta vid beräkning av avgiftsunderlaget anses som inkomst. Det förekommer dock att personer som i och för sig är berättigade till BTP avstår från att ansöka om det, vilket innebär ett lägre avgiftsunderlag och därmed som regel också en lägre avgift än vad som annars skulle vara fallet. Sådant avstående kan tänkas bero dels på bristande kunskap om regler och belopps- gränser, dels på att man inte tycker att det lönar sig eftersom man då inkomsten ökar får betala en högre avgift till kommunen.16 En fråga som då aktualiseras är om kommunerna vid beräkning av 16 Se , Remissyttrande , Dnr S2003/5912/ST. avgiftsunderlaget kan beakta den enskildes möjligheter till sådant stöd trots att sådant stöd inte erhålls. En förutsättning för rätt till ekonomiskt bistånd enligt social- tjänstlagen (försörjningsstöd) är att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Något motsvarande krav på den enskilde om uttömman- de av andra möjligheter att öka sin inkomst finns inte i avgifts- reglerna inom äldre- och handikappomsorgen. Det förekommer att kommuner hanterar nämnda situation genom att räkna med ett s.k. fiktivt bostadstillägg eller bostadsbidrag, dvs. avgiftsunderlaget beräknas med tillägg för vad personen antas upp- bära om han eller hon ansöker härom hos . I sitt cirkulär 2001:149, där informerade om det nya taxesystemet, uttalade förbundet dels att det i kommunerna hade utvecklats en praxis att man vid beräkning av avgiften utgick ifrån att den enskilde söker bostadstillägg eller bostadsbidrag, dels att förbundet utgick ifrån att kommunerna även i fortsättningen kunde räkna med dessa bidrag vid inkomstberäkningen oavsett om den enskilde söker sådana bidrag eller inte. har härefter utfärdat allmänna råd, enligt vilka in- komsten (avgiftsunderlaget) bara bör påverkas i de fall den enskilde faktiskt uppbär bostadstillägg, särskilt bostadstillägg eller bostads- bidrag (SOSFS 2002:8, som trädde i kraft ). En- ligt dessa råd bör kommunerna inte räkna med ett fiktivt bostads- tillägg eller bidrag när avgiftsunderlaget beräknas. Frågan om fiktivt BTP har prövats i kammarrätt men har inte blivit föremål för prövning i Regeringsrätten. Fyra av tio kommu- ner uppgav att deras taxeregler medgav att ett fiktivt BTP räknades med i avgiftsunderlaget. Detta var enligt Social- styrelsen en kraftig ökning jämfört med före maxtaxereformen, då endast ett fåtal kommuner tog med fiktivt BTP i beräkningen.17 hade andelen kommuner som räknar med ett fiktivt BTP i avgiftsunderlaget sjunkit till drygt en av tio.18 17Socialstyrelsen, Uppdrag att följa upp och utvärdera socialtjänstlagens nya bestämmelser om avgifter för äldre- och handikappomsorg s. 11. 18Socialstyrelsen, , Redovisning och jämförelser med tidigare studier s. 22. Ett syfte med taxereformen var att omsorgstagare med låga pen- sioner skulle få ett bättre skydd mot höga avgifter. Antalet om- sorgstagare som inte betalar någon hemtjänstavgift alls har ökat kraftigt, från var sjunde innan reformen genomfördes till en tredje- del av samtliga omsorgstagare. Endast en tiondel betalar högsta avgift.19 I förarbetena påpekades dock att de nya reglerna inte gav kom- munerna några ytterligare skyldigheter gentemot enskilda om- sorgstagare utöver vad som är möjligt att åstadkomma inom ramen för tillämpningen av avgiftsreglerna. En kommun har t.ex. inte skyldighet att betala ut medel till en omsorgstagare för att han eller hon ska kunna uppnå den i lagen angivna lägsta nivån för minimi- beloppet. En del omsorgstagare har på grund av låga inkomster eller höga kostnader inte sitt förbehållsbelopp kvar trots att de beviljats avgiftsbefrielse. Kommunen har dock i dessa fall skyldig- het att genom s.k. uppsökande verksamhet informera berörda om möjligheterna att ansöka om försörjningsstöd enligt socialtjänst- lagen. I de fall det finns myndigheter som administrerar bidrags- eller stödsystem relevanta för äldre och funktionshindrade bör kom- munen enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) hänvisa berörda per- soner till dessa (prop. 2000/01:149 s. 19 f.). Det finns två möjligheter att få kommunala beslut i avgiftsfrågor prövade; laglighetsprövning och s.k. förvaltningsbesvär. Medlemmar i en kommun har rätt att begära laglighetsprövning, s.k. kommunalbesvär, av kommunens beslut. De beslut som får över- klagas är enligt 10 kap. 2 § KL bl.a. fullmäktigebeslut samt beslut av en nämnd, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkstäl- lande art. Förbudet mot att överklaga nämndbeslut av rent verkställan- de art hänger samman med att kommunala beslut ska överklagas inom 19 , Uppdrag att följa upp och utvärdera socialtjänstlagens nya bestämmelser om avgifter för äldre- och handikappomsorg s. 6 och Avgifter inom äldre- och handikapp- omsorg, Lägesbeskrivning 2005 s. 27. Om ett fullmäktigebeslut inte överklagats inom lagstadgad frist ska det inte gå att sätta reglerna om klagotid ur spel genom att senare, med påstående om fel i fullmäktigebeslutet, angripa de verk- ställighetsbeslut som tas i nämnderna. Ett exempel på ren verkstäl- lighet är att en nämnd debiterar en avgift enligt en av fullmäktige antagen taxa, som inte ger utrymme för skälighetsbedömningar eller annan självständig prövning vid debiteringen. Begreppet ren verkställighet har i senare rättspraxis tolkats restriktivt.20 Som grunder för laglighetsprövning kan enligt 10 kap. 8 § KL anföras att beslutet inte har tillkommit i laga ordning, att beslutet hänför sig till något som inte är en angelägenhet för kommunen, att det organ som fattat beslutet har överskridit sina befogenheter eller att beslutet strider mot lag eller annan författning. En laglighets- prövning kan resultera i att beslutet upphävs men kan inte mynna ut i att det överklagade beslutet ersätts med ett annat. Enligt 10 kap. 3 § KL gäller inte kapitlets föreskrifter om det i lag eller annan författning finns särskilda föreskrifter om hur beslut överklagas och innebörden av detta är att laglighetsprövning och förvaltningsbesvär utesluter varandra. Rätten att överklaga ett be- slut genom förvaltningsbesvär tillkommer inte envar som är med- lem i kommunen utan är begränsad till den som beslutet rör. Till skillnad från vid laglighetsprövning kan vid förvaltningsbesvär både laglighets- och lämplighetsfrågor prövas och vid bifall till över- klagandet kan ett nytt beslut sättas i det överklagade beslutets ställe. I samband med införandet av maxtaxereglerna anfördes i för- arbetena att det, mot bakgrund av de inslag av skälighets- och lämplighetsbedömningar som kan komma att bli nödvändiga att göra vid tillämpningen av de nya avgiftsreglerna, borde vara möjligt att genom förvaltningsbesvär överklaga de individuella beslut som rör avgifternas storlek (prop. 2000/01:149 s. 51). I 16 kap. 3 § SoL infördes möjligheten till förvaltningsbesvär beträffande social- nämndens beslut i fråga om avgifter eller förbehållsbelopp enligt 8 kap. 4–9 §§ SoL. Kommunens taxebeslut, dvs. den av kommun- fullmäktige beslutade avgiftstaxan, kan dock endast bli föremål för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen. 20 , Kommunala befogenheter s. 37 f. 2.3Äldres och funktionshindrades ekonomiska villkor Äldre med hemtjänst har en lägre disponibel inkomst än jämnåriga utan hemtjänst. Den disponibla inkomsten (medianen) för per- soner med hemtjänst är i genomsnitt ca . Motsvarande siffra för personer utan hem- tjänst uppgår till ca . Äldre med hemtjänst i åldersgruppen 65–har lägre disponibel inkomst än de äldsta med hemtjänst. Detta kan delvis förklaras med att i först- nämnda åldersgrupp har varit förtidspensionerade, vilket har påverkat deras inkomstgrundade pension.22 Jämfört med äldre med hemtjänst har äldre utan hemtjänst mer i disponibel inkomst (median) efter totala av- gifter och bostadskostnad. Mer än en fjärdedel av samtliga äldre med hemtjänst saknar en tillräckligt hög disponibel inkomst efter att ha betalat avgifter och bostad för att inkomsten också ska räcka till genomsnittliga levnadskostnader trots att de är helt befriade från hemtjänstavgift. Personer med hemtjänst har en lägre genomsnitt- lig disponibel inkomst än gruppen äldre med hemtjänst. har yngre med hemtjänst en högre genomsnittlig bostadskostnad än äldre med hemtjänst. Bland yngre med hemtjänst förekommer också skulder, något som är mycket ovanligt bland äldre med hem- tjänst. Nästan hälften av de yngre med hemtjänst har nettoskulder. Efter att ha betalat kostnader för boende och avgifter för hemtjänst och hälso- och sjukvård har de yngre sannolikt mindre kvar till levnadskostnader än de äldre med hemtjänst. De vars inkomster inte räcker till avgifter, bostadskostnad och normala levnadskostnader kan vara hänvisade till att spara in på levnadskostnaderna, använda sitt sparkapital eller, i avsaknad av kapital, ansöka om ekonomiskt bistånd. av samt- liga äldre har en förmögenhet som överstiger exklusive den bostad de är bosatta i. Motsvarande andel bland samtliga äldre med hemtjänst är . Äldre med hemtjänst har alltså något mindre ofta förmögenhet än andra jämnåriga. Även hälften av de äldre med hemtjänst som har så låga inkomster att de är helt 21Följande avsnitt bygger huvudsakligen på uppgifter i , Avgifter inom äldre- och handikappomsorg, Lägesbeskrivning 2004 s. 25 ff. Med äldre avses i detta avsnitt personer . 22Socialstyrelsen, Avgifter inom äldre- och handikappomsorg, Lägesbeskrivning 2005 s. 35. befriade från hemtjänstavgift har sådan förmögenhet. Bland per- soner med hemtjänst är det som har en förmögenhet som överstiger . I följande avsnitt ges en översikt av samhällets ekonomiska grundskydd för äldre och funktionshindrade. När det i det nedan- stående talas om gift respektive ogift person, avses även den som enligt de redovisade lagarna ska likställas med sådan person. Den som har låg eller ingen inkomstgrundad ålderspension garan- teras en utfyllnad med garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension. Garantipensionen kan tidigast betalas ut . Full garantipension uppgår, för personer födda eller senare, till 2,13 gånger prisbasbeloppet för ensamstående (detta motsvarar brutto ) och 1,9 gånger pris- basbeloppet för gifta (detta motsvarar brutto ). För rätt till garantipension krävs försäk- ringstid och för den som inte kan tillgodoräknas försäkrings- tid minskas garantipensionen med 1/40 som saknas. Garantipensionens storlek räknas av till viss del mot annan pension från ålderspensionssystemet. Den räknas också av mot vissa andra pensionsinkomster (t.ex. änkepension). Det sker inte någon avräk- ning mot tjänstepensioner eller privata pensioner eller andra för- värvsinkomster. Personer som är födda eller har som regel börjat få pension enligt äldre regler. Deras pension räknades om och för dessa består grundskyddet i ålderspensions- systemet av en garantipension med något avvikande regler. uppgick antalet ålderspensionärer till ca 1,65 miljoner personer. Av dessa var det ca 869 600 personer som fick någon del av sin pension i form av garantipension, varav ca 170 900 personer () uppbar enbart garantipension.23 För den vars arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psy- kiska prestationsförmågan och nedsättningen kan antas bestå under finns ett ekonomiskt grundskydd genom s.k. garanti- ersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Aktivi- tetsersättning kan utges för den som är och 23 statistik beträffande pension, sjukersättning för den som är . Sådan ersättning utges i form av garantiersättning åt den som saknar inkomstrela- terad aktivitets- respektive sjukersättning eller vars inkomstrelate- rade ersättning understiger en angiven garantinivå. Enligt förarbe- tena bör den garanterade nivån säkerställa att alla som drabbas av sjukdom eller funktionshinder tillförsäkras en rimlig levnadsstandard som i princip täcker alla normala konsumtionsbehov, med undan- tag för bostadskostnaden (prop. 2000/01:96 s. 114). Garantiersättningen är beroende av försäkringstid, dvs. grundas på tillgodoräknad faktisk och framtida försäkringstid. För rätt till garantiersättning krävs att den försäkrade tillgodoräknas en försäk- ringstid om och för den som inte kan tillgodoräknas försäkringstid minskas ersättningen med 1/40 som saknas. För att hel aktivitets- eller sjukersättning ska utgå krävs att arbetsoförmågan är helt eller i det närmaste helt nedsatt. Garantinivån för hel sjukersättning uppgår för år räknat till 2,40 gånger prisbasbeloppet (detta motsvarar brutto ). Garantinivån för hel aktivitetsersättning varierar beroende på ålder från 2,10 till 2,35 gånger prisbasbeloppet. uppbar ca 539 600 personer sjuk- eller aktivi- tetsersättning. Av dessa var det ca 340 200 personer som fick någon del av sin ersättning i form av garantiersättning, varav ca 60 500 per- soner () uppbar endast garantiersättning.24 I lagen (2001:761) om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (BTPL) stadgas om ett inkomstprövat, skattefritt stöd för boendet för vissa persongrupper (BTP). BTP är ett individinriktat bostadsstöd av grundskyddskaraktär som utgör en del av det allmänna pensions- systemet och kompletterar allmän pension eller aktivitets- eller sjukersättning. Det syftar till att ge pensionärer m.fl. med låg in- komst möjligheter att efterfråga och bibehålla en bra bostad utan att boendekostnaden minskar möjligheten att i övrigt ha en till- fredsställande standard (prop. 2000/01:140 s. 27). Utgångspunkten för rätt till BTP är att man har en huvudsaklig och långsiktig försörjning av pension eller uppbär sjuk- eller aktivitetsersättning och det kan betalas ut till dem som uppbär hel ålderspension, hel garantipension, sjuk- eller aktivitetsersättning, särskild efterlev- 24 statistik beträffande sjukförmåner, . andepension, änkepension, hustrutillägg eller motsvarande pension eller invaliditetsförmån enligt lagstiftning i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. BTP betalas ut efter ansökan hos . För den som fyllt utgör bostadstillägget av en boendekostnad upp till maximalt för den som är ogift och upp till maximalt för den är gift. För övriga bidragsberättigade gäller beloppen respektive . En bidragsberättigad bosatt i tvåbäddsrum i särskilt bo- ende får dock bostadstillägg endast för bostadskostnader . För bostad i särskild boendeform lämnas bostads- tillägg endast för boende i lägenhet eller i en- och tvåbäddsrum. Bostadstillägg utges inte för sådan bostadskostnad som fastställs med beaktande av den bidragsberättigades inkomst. Som nämnts är det fråga om ett inkomstprövat stöd och pröv- ningen sker genom att en bidragsgrundande inkomst fastställs. Tillägg till den bidragsgrundande inkomsten ska göras med 15 pro- cent av den sammanlagda förmögenhet, beräknad på samma sätt som skattepliktig förmögenhet enligt lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, som överstiger för den som är ogift och för makar. Dock bortses från värdet av privat- bostadsfastighet eller privatbostadsrätt som utgör permanentbo- stad och detsamma gäller skulder i sådan egendom. För en stöd- berättigad som har sitt boende i särskild boendeform gäller detta även beträffande den stödberättigades makes permanentbostad. Den bidragsgrundande inkomsten ska räknas om till en redu- ceringsinkomst, vilket sker genom att vissa inkomster inte tas upp till sitt fulla belopp (viktning av inkomsterna) och att ett s.k. fri- belopp dras ifrån. Viktningen syftar bl.a. till att neutralisera skill- naderna av att olika typer av inkomster får olika marginaleffekt vid bostadstilläggsberäkningen. Fribeloppet svarar mot ett grundläg- gande konsumtionsbehov och motsvarar i princip garantiersätt- ningen för respektive förmån som grundar rätt till BTP (a. prop. s. 76 f. och s. 79 f.). Sedan reduceringsinkomsten räknats fram, minskas det bostads- tillägg som följer av den bidragsgrundande bostadskostnaden av reduceringsinkomsten upp till ett prisbasbelopp och av den reduceringsinkomst som överstiger denna nivå. Brytpunkten mellan inkomstintervallen, dvs. de två olika pro- centsatserna för avräkningen av bostadstillägget, har lagts vid den inkomstnivå där garantipensionen eller garantiersättningsnivåerna i aktivitets- och sjukersättningssystemet är helt bortreducerad av inkomstgrundad pension respektive inkomstrelaterad aktivitets- eller sjukersättning (a. prop. s. 83 f.). Om en bidragsberättigads inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad understiger en skälig levnadsnivå lämnas även, som en utfyllnad till bostadstillägget, särskilt bostadstillägg (SBTP) upp till den skäliga nivån enligt BTPL. Detta tillägg är avsett att täcka en hög boendekostnad för den som har låg disponibel inkomst.