sou · GUB32 · 2007-01-01 00:00:00 — Vidare kan ett svenskt medborgarskap som ett barn har förvärvat genom anmälan enligt 5, 6 eller 7 § medborgarskapslagen grunda sig på felaktiga eller falska uppgifter. Det kan exempelvis efter förvärvet visa sig att beslutet vilar på ett felaktigt fastställt faderskap, ett falskt faderskapsbevis eller ett falskt skriftligt samtycke från en vårdnads- havare. Det kan vidare i efterhand framkomma att barnet vid tid- punkten för beslutet inte hade hemvist i , att barnet rätteligen inte varit statslöst eller att den uppgivne vårdnadshavaren, som gjort anmälan, i själva verket inte är vårdnadshavare för barnet. Till skillnad från i ett ärende om naturalisation finns i anmälnings- fallen inget krav på att identiteten skall vara styrkt. Detta talar i viss mån för att det inte bör finnas någon möjlighet att återkalla ett med- borgarskapsbeslut som fattats efter anmälan i de fall det framkommer att beslutet grundar sig på felaktiga uppgifter om identiteten. aktig identitet torde i anmälningsfallen inte heller uppges för att exem- pelvis dölja en brottslig bakgrund eftersom något skötsamhetskrav som huvudregel inte ställs (se dock kravet i 18 § 4 medborgarskaps- lagen). Samtliga uppgifter i en anmälan lämnas emellertid, liksom i en ansökan om naturalisation, på heder och samvete och vid erinran om det straffansvar som kan följa om oriktiga uppgifter lämnas. Det bör också understrykas att korrekta uppgifter om identiteten även i anmälningsfallen är en förutsättning för att övriga krav som ställs för förvärv av medborgarskap skall kunna prövas. I , och är det möjligt att även återkalla medborgarskapsbeslut som på felaktiga grunder har förvärvats ge- nom anmälan. Det är en fördel om de svenska bestämmelserna i detta avseende harmoniserar med motsvarande bestämmelser i nämnda länder. Sammanfattningsvis anser jag att det inte finns någon anledning att göra skillnad mellan anmälnings- och ansökningsfallen när det gäller möjligheterna till återkallelse på grund av oriktiga eller ofull- ständiga uppgifter. I praktiken torde det dock vara i de fall när ett medborgarskap har förvärvats efter ansökan som frågan om åter- kallelse aktualiseras. Det finns inte heller skäl att behandla förvärv genom anmälan på annat sätt än förvärv efter ansökan om det upp- dagas att förvärvet skett genom annat otillbörligt förfarande. En återkallelseregel bör därför omfatta såväl fall där medborgarskap har förvärvats genom anmälan som efter ansökan. 14.4Oriktiga eller ofullständiga uppgifter 14.4.1Grundläggande förutsättningar för återkallelse på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter Förslag: Ett beslut om svenskt medborgarskap skall kunna åter- kallas om en person i medborgarskapsärendet medvetet har läm- nat oriktiga uppgifter eller förtigit omständigheter, som varit av avgörande betydelse för beslutet. Ett medborgarskapsbeslut får enligt medborgarskapskonventionen återkallas om beslutet grundas på oriktiga eller ofullständiga upp- gifter. Uppgifterna skall, för att kunna leda till återkallelse, kunna tillskrivas den sökande. De skall således ha lämnats av den sökande själv eller av en ställföreträdare som agerar för dennes räkning. Medborgarskapskonventionen kräver vidare att de oriktiga eller ofullständiga uppgifterna har varit av avgörande betydelse för beslutet om förvärvet av medborgarskapet. Kravet på att de skall ha varit av avgörande betydelse gäller både såvitt avser lämnade uppgifter och omständigheter som förtigits. Det skall alltså vara fråga om en situa- tion där personen inte skulle ha fått medborgarskap om han eller hon hade uppgett riktiga och fullständiga uppgifter. Om exempelvis en person förvärvat medborgarskap i oriktig identitet men skulle ha upp- fyllt förutsättningarna för förvärv av medborgarskap också om han eller hon uppgett sin rätta identitet – de identitetsuppgifter som var oriktiga kan ju i sammanhanget ha varit helt harmlösa – kan upp- gifterna inte anses ha varit av avgörande betydelse för saken. En förutsättning för återkallelse är vidare enligt medborgarskaps- konventionen att den sökande medvetet har lämnat de oriktiga eller ofullständiga uppgifterna. Den sökande måste således känna till att de uppgifter han eller hon lämnar är oriktiga eller ofullständiga. De nu angivna förutsättningarna för återkallelse av ett medborgar- skapsbeslut bör framgå av en bestämmelse som medger återkallelse. 14.4.2Vilka oriktiga eller ofullständiga uppgifter skall kunna leda till återkallelse? Bedömning: Lämnade oriktiga eller ofullständiga uppgifter kan avse upplysningar om identitet, föräldraskap, vårdnad, hemvist och försörjning. Den som ansöker om svenskt medborgarskap skall inte heller i fortsättningen vara skyldig att upplysa om brott som han eller hon har dömts för utomlands. Som framgår av avsnitten 4.3.2 och 8.1 är en person som önskar för- värva svenskt medborgarskap själv endast skyldig att lämna uppgifter om sin identitet, hemvist och försörjning. Vidare lämnar den sökan- de uppgifter om de barn för vilka han eller hon är vårdnadshavare. Utrymmet för den sökande att lämna oriktiga eller ofullständiga uppgifter är således i huvudsak begränsat till sådana uppgifter. I de fall medborgarskap förvärvas genom anmälan kan vilseledande upp- gifter lämnas också i fråga om föräldraskap. kontrollerar under beredningen av en naturali- sationsansökan om den sökande förekommer i belastnings- och misstankeregister (se avsnitt 8.1). av om skötsamhetskravet är uppfyllt har verket möjlighet att ta hän- syn till brott som har begåtts eller misstänks ha begåtts utomlands (se avsnitt 4.3.2). Om sådana uppgifter inte framgår av det svenska belastnings- eller misstankeregistret, kan så normalt endast ske om underrättar verket om utländska brottmåls- domar och brottsmisstankar. För att skall ha rätt att utan begäran få upp- gifter ur ett utländskt belastnings- och misstankeregister krävs nor- malt att utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som landet i fråga har tillträtt (jfr 11 § lagen [1998:620] om belast- ningsregister samt 9 § lagen [1998:621] om misstankeregister). De internationella överenskommelser som kan föranleda att motsvarande svenska registeruppgifter lämnas ut till utländska myndigheter är Europolkonventionen, som endast avser samarbete mellan medlems- staterna i EU, (prop. 1996/97:164, 1997/98:JuU2, rskr. 1997/98:22) och den Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brott- mål (SÖ 1968:15, SÖ 1977:88 och SÖ 1992:4). Eftersom är anslutet till ger vissa länders lagstiftning också möjlighet att på begäran lämna ut uppgifter till den svenska polismyndigheten ur utländska belastnings- eller misstankeregister bl.a. om det behövs för att polismyndigheten skall kunna förebygga eller upptäcka brott eller för ett utlänningsärende (jfr 12 § lagen om belastningsregister och 10 § lagen om misstankeregister). Vad som sagts nu innebär generellt sett att svenska myndigheter endast har begränsade möjligheter att i ett medborgarskapsärende få information från utländska belastnings- eller misstankeregister om personer från länder som de som ansöker om svenskt medbor- garskap typiskt sett kommer från (angående länderna, se avsnitt 9). Härtill kommer den omständigheten att av sekre- tesskäl i vissa fall inte får lämna den information som polisen faktiskt fått del av från de utländska registren (se av- snitt 8.3). Det är således endast undantagsvis som får kännedom om brottslighet som ägt rum utanför . Den en- skilde tillfrågas som nämnts inledningsvis inte heller om detta. Frå- gan uppkommer då om den som ansöker om svenskt medborgar- skap i fortsättningen själv skall vara skyldig att upplysa om brott, av viss svårhetsgrad, som han eller hon har dömts för utomlands. Om en sådan skyldighet inte finns kan det knappast komma i fråga att återkalla ett medborgarskapsbeslut i de fall det efter förvärvet av medborgarskapet framkommer att personen i fråga före förvärvet gjort sig skyldig till allvarliga brott utomlands eftersom den enskilde ju inte lämnat någon oriktig eller ofullständig uppgift beträffande något förhållande som omfattas av uppgiftsskyldigheten. Att gene- rellt införa en återkallelsemöjlighet för det fall svenska myndigheter efter det att medborgarskapsbeslutet fattats får reda på att den en- skilde före beslutet begått brott utomlands bör av rättssäkerhetsskäl inte kunna accepteras och skulle också strida mot våra konventions- åtaganden. Enligt flera andra länders regelsystem, bl.a. i , och , skall den sökande lämna uppgifter om brott som han eller hon har dömts för utomlands. Möjligheten i dessa länder att återkalla medborgarskapsbeslut omfattar också fall då vilseledande uppgifter lämnats i detta avseende (se avsnitt 11). Det har dock hit- tills inte i något av länderna förekommit att ett medborgarskapsbe- slut återkallats på grund av vilseledande uppgifter om utländska brott- målsdomar. I sammanhanget bör också nämnas att enligt 9 § andra stycket lagen om belastningsregister finns en möjlighet för en enskild att få ett registerutdrag med vissa uppgifter ur det svenska belastnings- registret om den enskilde behöver ett sådant utdrag om sig själv för att kunna ta tillvara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta där. Det finns alltså skäl som talar för att den som ansöker om svenskt medborgarskap i fortsättningen skulle vara skyldig att lämna upp- lysningar om i vart fall allvarligare brott som han eller hon har dömts för utomlands. Som redogjorts för är emellertid möjligheterna att kontrollera upp- gifter, eller utelämnade uppgifter, om utländska brottmålsdomar be- gränsade. Antalet fall där det framkommer att den enskilde vilselett beslutsmyndigheten härvidlag kan således förväntas bli mycket litet. Som nämnts har inte heller något beslut om danskt, finskt eller norskt medborgarskap återkallats på grund av vilseledande uppgifter om ut- ländska brottmålsdomar. Man måste mot den bakgrunden fråga sig om fördelarna uppväger den ökade arbetsbelastning det skulle inne- bära för , som i genomsnitt avgjort ungefär 24 000 naturalisationsärenden , att också behandla dessa uppgifter. Ett uppgiftslämnande i dessa hänseenden skulle ju kräva ett antal ställningstaganden rörande karenstid, brottets svår- hetsgrad, straffbarhet i osv. Jag anser därför att den som ansöker om svenskt medborgarskap inte heller bör vara skyldig att upplysa om brott som han eller hon har dömts för utomlands. Att ålägga en sökande en skyl- dighet att upplysa om misstankar om brott utomlands som riktas mot honom eller henne kan än mindre komma i fråga. Slutsatsen av det nu anförda blir att enbart det förhållandet att en myndighet får reda på att en numera svensk medborgare begått brott utomlands – före eller efter det att det svenska medborgar- skapet förvärvades – aldrig skall kunna leda till en återkallelse av ett medborgarskapsbeslut. Lämnade oriktiga eller ofullständiga uppgif- ter kan således även i fortsättningen endast avse upplysningar om identitet, familjeförhållanden, hemvist och försörjning. Sammanfatt- ningsvis innebär det att förlust av det svenska medborgarskapet torde bli aktuellt främst i de fall den enskilde har lämnat felaktiga upp- gifter om sin identitet i syfte att dölja att han eller hon har begått brott eller har en terroristanknytning eller liknande. Förslag: Ett beslut om svenskt medborgarskap skall kunna åter- kallas om medborgarskapet har förvärvats genom annat otillbör- ligt förfarande än genom lämnandet av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Som jag nämnt är det stötande för rättskänslan att det inte går att återkalla ett medborgarskapsbeslut i de fall som det erhållits genom hot eller bestickning. Det bör därför införas en möjlighet att återkalla ett beslut om svenskt medborgarskap som visserligen inte har fattats på felaktiga grunder men annars på felak- tigt sätt. Ett medborgarskapsbeslut bör således kunna återkallas också om det har förvärvats genom annat otillbörligt förfarande än genom att personen lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Detta otill- börliga förfarande måste vara en gärning som ryms inom begreppet bedrägligt förfarande i artikel 7.1 b i medborgarskapskonventio- nen. Enligt kommentaren till konventionen omfattar begreppet be- drägligt förfarande hot, bestickning och annat bedrägligt sätt. Åter- kallelse av ett medborgarskapsbeslut som exempelvis har förvärvats genom hot mot tjänsteman eller bestickning enligt 17 kap. 1 eller 4 § är därmed enligt konventionen möjlig. Annat otillbörligt förfarande skall, liksom lämnande av vilseledan- de uppgifter, enligt medborgarskapskonventionen kunna tillskrivas den sökande. I de fall andra personer har förfarit otillbörligt på upp- drag av, eller på annat sätt med anledning av, sökanden måste för- farandet anses kunna tillskrivas sökanden. Det bör t.ex. vara möj- ligt att återkalla ett medborgarskapsbeslut som förvärvas genom att en person genom mutbrott förmedlar medborgarskap på indirekt uppdrag av sökanden. Sökanden behöver alltså inte själv ha gjort sig skyldig till bestickning för att det skall finnas grund för återkallelse. Vidare skall även sådant otillbörligt förfarande som avses ha varit av avgörande betydelse för beslutet om förvärvet av medborgarskapet. För att ett medborgarskapsbeslut skall kunna återkallas på grund av annat otillbörligt förfarande än vilseledande av beslutsmyndighe- ten bör normalt krävas att det finns en lagakraftvunnen brottmåls- dom. Det måste i vart fall krävas att den myndighet som har att pröva om medborgarskapsbeslutet bör återkallas finner det ställt utom allt rimligt tvivel att sökanden eller annan person gjort sig skyldig till gärningen i fråga. 14.6Omständigheter som skall beaktas vid prövningen Förslag: Vid prövningen av om ett medborgarskapsbeslut skall fråntas den som förvärvat det genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande skall en avväg- ning göras mellan å ena sidan hur klandervärt beteendet är och å andra sidan hur ingripande ett återkallelsebeslut blir för den en- skilde. Vid bedömningen skall särskilt beaktas personens levnadsom- ständigheter, om återkallelsen leder till statslöshet och hur som har gått sedan personen förvärvade svenskt medborgar- skap. Ett medborgarskapsbeslut skall inte återkallas om den enskilde då frågan om återkallelse uppkommer uppfyller förutsättningarna för förvärv av svenskt medborgarskap. Det är givet att inte varje oriktigt uppgiftslämnande skall leda till återkallelse. Som jag nämnt tidigare är det främst i de fall en person lämnat felaktiga uppgifter om sin identitet i syfte att dölja brotts- lighet eller terroristanknytning eller liknande som återkallelse bör övervägas. Inte heller bör ett annat otillbörligt förfarande alltid leda till återkallelse. En avvägning måste göras i det enskilda fallet, varvid stor hänsyn måste tas till den enskildes intresse att känna trygghet. Det är också viktigt för medborgarskapsbeslutets legitimitet att detta inte alltför lätt kan rubbas. Den som blivit svensk medborgare måste alltjämt uppleva att beslutet är bestående och en definitiv bekräftelse på hans eller hennes tillhörighet till det svenska samhället. Ju mer klandervärt en sökande har förfarit i samband med ett för- värv av ett medborgarskap desto starkare är naturligtvis skälen för att medborgarskapsbeslutet skall återkallas. Om en person erhållit permanent uppehållstillstånd i oriktig identitet på grund av lämnade oriktiga uppgifter och dessutom har lämnat felaktiga uppgifter i sam- band med förvärvet av medborgarskapet i syfte att dölja ett grovt kriminellt förflutet eller en terroristanknytning talar starka skäl för att personen bör förlora sitt medborgarskap särskilt i de fall perso- nen fortsätter verksamheten. Av betydelse är givetvis vilken karens- tid som skulle ha gällt om myndigheten känt till de rätta förhållan- dena. Om den berörde, när frågan om återkallelse aktualiseras, varit skötsam och några vandelsanmärkningar inte finns talar det givetvis mot en återkallelse. Å andra sidan torde det vara i an- slutning till ny brottslighet som det uppdagas att personen lämnat felaktiga uppgifter. Om det framkommer att en person uppgivit felaktig identitet i medborgarskapsärendet men skälet för detta inte varit att dölja grov brottslighet eller liknande utan endast beror på att han eller hon fort- sätter att uppträda under den identitet som uppgivits för att under- lätta möjligheten att få permanent uppehållstillstånd i talar det också mot en återkallelse av medborgarskapsbeslutet. Visserli- gen skulle personen om det rätta förhållandet uppdagats före med- borgarskapsbeslutet ha fått börja räkna ny hemvisttid innan med- borgarskap beviljats men enbart det förhållandet bör normalt inte behöva medföra att beslutet återkallas. Om medborgarskapet har förvärvats genom att sökanden har för- farit otillbörligt på annat sätt får utdömd straffpåföljd vara avgörande för hur starka skälen är för återkallelse. Det är givetvis skillnad mellan det fallet att man gått före i kön och ett fall där en person på grund av att han eller hon gjort sig skyldig till grova brott rätteligen inte uppfyller kraven för förvärv av medborgarskap. I de fall det inte finns någon lagakraftvunnen brottmålsdom får en bedömning göras av vil- ket straffvärde det otillbörliga förfarandet har. Den enskildes levnadsomständigheter efter det att han eller hon blivit svensk medborgare bör på samma sätt som vid fråga om åter- kallelse av uppehållstillstånd beaktas när frågan om förlust av med- borgarskapet prövas. Levnadsomständigheter som bör beaktas är t.ex. arbetsförhållanden, social anpassning och skötsamhet. Att undvika statslöshet är en viktig utgångspunkt för svensk lag- stiftning och praxis på medborgarskapsområdet. Det är också ut- gångspunkten i flera internationella konventioner som anslu- tit sig till. Enligt medborgarskapskonventionen och FN-konventio- nen om begränsning av statslöshet är statslöshet emellertid inget hinder för återkallelse om medborgarskapet har förvärvats genom bedrägligt förfarande eller vilseledande av beslutsmyndigheten. Om förlust av svenskt medborgarskap inte i något fall skulle få leda till statslöshet skulle en person kunna undkomma en återkallelse genom att under processens gång låta befria sig från sitt andra medborgar- skap. Återkallelseregeln skulle således relativt enkelt kunna kringgås. Med hänsyn härtill bör återkallelsemöjligheten inte begränsas på så sätt att återkallelse kan komma i fråga endast beträffande de perso- ner som har dubbelt medborgarskap. En reglering i enlighet med det nu sagda kommer därmed i detta avseende att stå i överensstäm- melse med dansk och norsk rätt. Vid prövningen bör dock i varje enskilt fall särskilt beaktas om den berörde kommer att bli statslös om han eller hon förlorar sitt svenska medborgarskap. Jag anser inte att det bör preciseras någon tidsfrist inom vilken ett beslut om återkallelse måste fattas. Längden av den period som har förflutit efter förvärvet av medborgarskapet är dock en omständig- het som särskilt måste beaktas i varje enskilt fall. Ett så grundläggande beslut som medborgarskapsbeslut bör inte kunna återkallas av rena ordningsskäl. Om det när frågan om åter- kallelse aktualiseras är något hinder för den enskilde att förvärva svenskt medborgarskap bör det därför inte vara möjligt att återkalla ett medborgarskapsbeslut. Ett förbud mot återkallelse i så- dana fall bör framgå av lagen. Återkallelse skall således inte kunna ske om en person visserligen har lämnat falska uppgifter om sin identitet för att dölja brottslighet men brottsligheten ligger så långt tillbaka i tiden att den inte längre skulle medföra någon karenstid och personen sedan förvärvet av medborgarskapet har haft och kan förväntas att ha ett hederligt levnadssätt (jfr 11 § 5 medborgarskaps- lagen). Inte heller skall återkallelse kunna ske om ett otillbörligt förfarande endast har lett till att en ansökan eller anmälan om med- borgarskap behandlats med förtur och det otillbörliga förfarandet i sig inte längre skulle medföra någon karenstid. Ett annat exempel på när återkallelse på grund av förbudet inte skall kunna ske är om felaktiga uppgifter har lämnats om hemvisten och dessa har med- fört att personen har blivit svensk medborgare vid en tidigare tid- punkt än vad som annars skulle ha skett. Som nämnts i avsnitt 8.1 finns nämligen en möjlighet att lämna vilseledande uppgifter om hem- visten när det gäller upplysningar om datum för resor utomlands som i vissa fall är svåra för myndigheten att kontrollera. Förslag: Ett barn som är och som fått sitt svenska medborgarskap som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk skall, om inte vägande skäl talar däremot, fråntas sitt medborgarskap som en följd av ett beslut om förlust av förälderns medborgarskap. Frågan om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall prövas särskilt. Vid bedömningen av om barnet skall fråntas sitt medborgarskap skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Barnet får inte fråntas sitt medborgarskap om någon av barnets föräldrar behåller sitt svenska medborgarskap eller om en återkallelse skulle leda till att barnet blir statslöst. Varken medborgarskapskonventionen eller om begränsning av statslöshet hindrar, som framgår av avsnitt 3.2.1, att ett barn fråntas sitt medborgarskap i de fall föräldern förlorar med- borgarskapet på grund av lämnade oriktiga eller ofullständiga upp- gifter eller annat otillbörligt förfarande. Barnet får dock, enligt nu nämnda konventioner, inte fråntas sitt medborgarskap i dessa fall om någon av barnets föräldrar behåller sitt medborgarskap eller om en återkallelse skulle leda till att barnet blir statslöst. Som redogjorts för i avsnitt 3.2.2 har barn enligt artikel 8 i barn- konventionen rätt att behålla sin identitet, innefattande medborgar- skap, namn och släktförhållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olag- ligt ingripande. Några uttalanden som ger någon direkt vägledning om artikelns närmare innebörd såvitt gäller frågan om förlust av medborgarskap i nu aktuella situationer finns inte. Ordalydelsen i artikel 8 och bakgrunden till den, som den framgår av Legislative History of the Convention on the Rights of the Child, 1978–1989, FN (travaux preparatoires), talar för att bestämmelsen skall förstås så att det inte föreligger något absolut hinder att frånta ett barn dess medborgarskap men inskränkningar vad gäller barns rätt till en identi- tet måste vara föreskrivna i lag. Man bör kunna utgå från att med- borgarskapskonventionen, som ju har tillkommit senare än barnkon- ventionen, överensstämmer med i sammanhanget relevanta bestäm- melser i , även om konventionerna är skrivna uti- från olika syften. Jag kan därför inte se att artikel 8 i skulle ut- göra ett absolut hinder mot att i svenskt rätt införa en återkallelse- möjlighet, som överensstämmer med medborgarskapskonventionen och konventionen om begränsning av statslöshet, i nu aktuella situa- tioner. Som framgår av avsnitt 11 finns det redan i norsk och finsk rätt en möjlighet att frånta ett barn dess medborgarskap i de fall barnet för- värvat det på grundval av förälderns medborgarskap och föräldern förlorar sitt medborgarskap på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Om ett barn erhåller svenskt medborgarskap som en förälder eller på grund av att föräldern varit svensk medborgare faller grunden för medborgarskapet om det visar sig att förvärvet av svenskt medborgarskap för barnets mor eller far har meddelats på grund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Om inte barnet fråntas sitt medborgarskap då föräldern gör det torde, på grund av anknytningen till barnet, normalt utvisning av föräldern inte heller kunna komma i fråga frånsett fall då han eller hon i ett senare skede döms för ett allvarligt brott.