sou · GUB324 · 2007-01-01 00:00:00 — Vidare handlar det som regel om en utgiftspost som inte är tillfällig. När under- skott uppkommer gäller det således inte endast en kortvarig period. Vår bedömning är därför att en hänvisning till ekonomiskt bistånd inte kan eller bör vara lösningen i normalfallet i dessa situationer. För många inom gruppen med negativt avgiftsutrymme är eko- nomiskt bistånd inte en möjlig lösning av andra skäl. Gemensamt för den grupp som drabbas av merkostnader för färdiglagad mat på sådant sätt att del av deras förbehållsbelopp tas i anspråk, är att de har relativt sett låga inkomster. En omständighet av betydelse, dels för vilka möjligheter de har att betala de aktuella avgifterna trots att de löpande inkomsterna inte räcker till, dels för vilka möjligheter de har att erhålla hjälp inom andra system, är förmögenhetsför- hållandena. Ekonomiska tillgångar kan vara en bidragande orsak till att den enskilde får en låg sammanlagd inkomst på grund av helt eller delvis nedsatt BTP. Som vi såg i avsnitt 4.1 är avsaknad av förmögenhet inte en gemensam nämnare för den aktuella gruppen. Figur 5.1 Andel äldre med matavgift med förmögenhet överstigande grän- sen för fullt BTP (förmögenhet större än exklusive egen bostad) Avgiftsutrymme kr/månad Källa: Specialbearbetning av SCB:s FASIT-modell. Ovanstående avser personer . Bland personer med hemtjänst är det mindre vanligt med förmögenhet. Som närmare redogjorts för i avsnitt 2.2.5.4 läggs enligt 8 kap. 4 § SoL till grund för beräkning av avgifter för hemtjänst m.m. ett för den enskilde omsorgstagaren framräknat avgiftsunderlag. Med avgiftsunderlag avses den inkomst som den enskilde kan antas komma att få , fördelad med lika belopp . I huvudsak gäller samma regler för beräkning av avgiftsgrundande inkomst som vid inkomstberäkning för särskilt bostadstillägg för pensionärer enligt lagen (2001:761) om bostads- tillägg till pensionärer (), dvs. bl.a. läggs BTP till (se av- snitt 2.3.3). Däremot görs inget tillägg till den avgiftsgrundande inkomsten för förmögenhetsinnehav. Som inkomst ska även räknas särskilt bostadstillägg samt bostadsbidrag. Vid beräkning av det ekonomiska underlaget för socialtjänst- avgifter beaktas således inte om den enskilde har ekonomiska till- gångar. För dem som inte kan betala sin matavgift med sina inkomster utesluter även tillgång till ett ganska litet ekonomiskt kapital hjälp i form av ekonomiskt bistånd, eftersom det förutsätts att behovet av hjälp i första hand tillgodoses genom tillgängliga medel. Ekonomiskt bistånd kan i princip bli aktuellt först sedan tillgångarna tagits i anspråk. Vi har ställt oss frågan om förmögenhetsinnehav bör beaktas vid bestämmande av matserviceavgift. Som redovisats i kapitel 4 är det av olika anledningar svårt att med säkerhet beräkna det intäktsbortfall som kan uppkomma och finansiering av detta. Enligt de i avsnitten 4.2 och 4.3 redovisade beräkningarna kan emellertid finansiering av en obligatorisk ned- sättning av matserviceavgiften för samtliga vars förbehållsbelopp annars inskränks förväntas kräva en höjning av avgiftstaket i max- taxan till ungefär 2,7 gånger dagens tak. Det skulle således handla om en avsevärd höjning, vilket dels väcker fördelningspolitiska frågor, dels väcker frågor om var gränsen går för vad som är möjligt att ta ut i avgift innan man avstår från att efterfråga tjänsten. Mot denna bakgrund har utredningen övervägt att begränsa en förändring av regelverket till att ta sikte på dem som kan anses vara i störst behov härav. Om den enskildes förmögenhet skulle tas i beaktande vid en eventuell nedsättning av matserviceavgiften skulle även kostnaderna begränsas. Förutom negativt avgiftsutrymme skulle en ytterligare förutsättning för nedsättning av matservice- avgiften kunna vara att den enskildes förmögenhet inte överstiger den nivå då enligt BTPL tillägg till den bidragsgrundande inkoms- ten görs för förmögenheten (för den som är ogift och för makar). Vid en beräkning i enlighet med vad som gjorts i kapitel 4, skulle intäktsbortfallet vid obligatorisk nedsätt- ning av matserviceavgiften i sådana fall kunna finansieras genom en höjning av avgiftstaket till knappt 0,7 gånger prisbasbeloppet , dvs. Inför maxtaxereformen gjordes i förarbetena avvägningar kring hur frågan om förmögenhet ska bedömas. Regeringen tog då ställ- ning till synpunkter som framförts om att omsorgstagarens för- mögenhetsinnehav borde beaktas vid bestämmande av avgiftsunder- laget enligt socialtjänstlagen på samma sätt som inom bostads- tilläggssystemet. Regeringen uttalade dock som sin mening att det är fullt rimligt att beakta den stödberättigades förmögenhet i ett bidragssystem, men att den enskildes förmögenhet inte ska påverka avgiftens storlek när det gäller insatser inom de solidariskt finan- sierade välfärdssystemen, såsom äldre- och handikappomsorg (prop. 2000/01:149 s. 48 f.). beslutade i enlighet härmed. Vi anser att det inte finns skäl att i det här sammanhanget göra en annan bedömning och gå ifrån de principer som statsmakterna lagt fast. Vi har också ställt frågan om våra direktiv ger utrymme för ett ändrat ställningstagande som rör de grundläggan- de principer, som maxtaxan vilar på. Vi konstaterar också att direktivens önskemål om större enkelhet talar mot att införa ett särskilt system för att beräkna avgiftsunderlaget eller för att annars bestämma förutsättningarna för nedsättning av avgift, när det gäller matservice. Detta skulle innebära merarbete för kommunerna och skulle sannolikt inte av omsorgstagarna uppfattas som mer lättför- ståeligt. Vi anser således att bestämmelserna i 8 kap. socialtjänst- lagen ska tillämpas vid beräknande av avgiftsunderlaget även för matserviceavgiften och att enda förutsättningen för nedsättning av matserviceavgift ska vara att den enskildes förbehållsbelopp annars inskränks. Detta föreslås bli reglerat genom att begreppet matservice införs i 8 kap. 2 § SoL och att det i denna paragraf hänvisas till ytterligare bestämmelser i 8 kap. 3–4 och 6–9 §§. Vidare görs i 8 kap. 6 § SoL ett tillägg beträffande matservice så att avgift för sådan service till- sammans med avgifter enligt 8 kap. 5 § inte får inskränka den en- skildes förbehållsbelopp. Mot bakgrund av vad i avsnitt 5.4.2 sagts om livsmedelskostnaderna innebär detta att den enskilde alltid får betala kommunens enligt självkostnadsprincipen fastställda livs- medelskostnad, medan alla produktionskostnader utöver denna ska sättas ned om de inkräktar på hans eller hennes förbehållsbelopp. Matserviceavgiften ska alltså inte medföra ett förhöjt förbehålls- belopp. Om den del av den enskildes medel som är disponibel för avgiftsuttag inte är tillräckligt stor för att täcka avgiften följer det av regeln om förbehållsbelopp att kommunen måste sätta ned denna. Betalar den enskilde avgift för såväl hemtjänst som mat- service innebär regleringen att avgifterna sammantaget inte får inkräkta på den enskildes förbehållsbelopp. Med beaktande av vad som ovan sagts om kostnaderna för ett sådant förslag finner emellertid utredningen att förslaget inte är möjligt att finansiera enbart genom inkomstomfördelning inom den lilla grupp som äldre och funktionshindrade med hemtjänst utgör. Det förutsätter åtminstone delvis tillskott i form av annan finansiering. Utredningen lägger därför inte fram något konkret förslag till höjning av nivån på avgiftstaket. De beräkningar som redovisas i vårt betänkande bör kunna tjäna som underlag för fortsatta diskussioner och överväganden i samband med beredning av förslaget. En viss höjning av avgiftstaket bör under alla förhållanden komma i fråga om förslaget genomförs. Det föranleder en ändring av den i 8 kap. 5 § angivna högsta avgiften för hemtjänst m.m. Av prognosavsnittet i kapitel 4 framgår att den ekonomiska situationen för pensionärerna genomgår en gradvis förbättring. Denna utveckling förväntas fortsätta och innebära att den grupp äldre som inte kan betala avgift för hemtjänst och mat successivt minskar som en följd av detta. kan situationen därför se annorlunda ut än som den beskrivs i betänkandet. Fler pensionärer som kan betala avgifter upp till avgiftstaket och färre pensionärer som får sina avgifter för hemtjänst och matservice nedsatta påverkar självfallet det beräknade intäktsbortfallet för kommunerna. 5.6Avgift för matservice ska kunna överklagas genom förvaltningsbesvär Utredningens förslag: En nämnds beslut i frågor som rör avgiftens storlek för matservice i det enskilda fallet ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol genom s.k. förvaltningsbesvär. Som redovisats i avsnitt 3.3.5 har kommunernas matavgifter inte vare sig av kammarrätt eller Regeringsrätten tagits upp till pröv- ning. Då talan beträffande avgifterna förts genom förvaltnings- besvär, har konstaterats att besluten om avgift inte fattats enligt någon av bestämmelserna i 8 kap. 4–9 §§ SoL och därför inte går att pröva med förvaltningsbesvär enligt 16 kap. 3 § SoL. Det har också förekommit att talan har förts mot det enskilda beslutet om mat- avgift genom laglighetsprövning, men har i visst fall inte heller det befunnits vara en framkomlig väg. Beslutet har ansetts vara av rent verkställande art och som sådant inte överklagbart enligt kommu- nallagens bestämmelser. Genom utredningens förslag tydliggörs att kommunen för pro- duktion av färdiglagad mat, s.k. matservice, inom sin äldre- och handikappomsorg enligt socialtjänstlagen får ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. Ett avgiftsuttag förut- sätter att det finns en av kommunfullmäktige beslutad taxa efter vilken vederbörande nämnd kan debitera avgiften i det enskilda fallet. Själva taxebeslutet kan, om de formella förutsättningarna är uppfyllda, bli föremål för laglighetsprövning enligt kommunal- lagen. Förslaget innebär vidare att de bestämmelser i 8 kap. socialtjänst- lagen om avgiftsunderlag och förbehållsbelopp, som gäller vid be- räknande av avgift i det enskilda fallet för hemtjänst och dagverk- samhet, även ska gälla för beräknande av avgiften för matservice. I likhet med vad Lagrådet uttalade i sitt yttrande i samband med maxtaxereformen kan detta uttryckas så att den enskilde kommer att ha en rätt att få sin avgift för matservice beräknad på visst sätt och tillämpningen av de ifrågavarande bestämmelserna kan komma att omfatta uppskattningar och bedömningar av skälighets- eller lämplighetsnatur (prop. 2000/01:149 s. 90). Liksom övriga avgifts- beslut knutna till reglerna om förbehållsbelopp m.m. bör därför be- slut om avgift för matservice kunna överklagas genom förvaltnings- besvär. Någon ändring i lagtexten är inte aktuell då hänvisningen i 16 kap. 3 § SoL kommer att omfatta även beslut om avgift för mat- service. Utredningens förslag: De föreslagna ändringarna ska träda i kraft . I fråga om beslut som meddelats före ikraftträdandet men som avser tid därefter, ska bestämmelserna i sin nya lydelse tillämpas med avseende efter ikraftträdandet. Förslaget, som berör kommunernas ekonomi, bör träda i kraft vid ett kalenderårsskifte. Den föreslagna tidpunkten för ändringarnas ikraftträdande ger kommunerna tid att se över sina taxor och för- bereda genomförandet. Av allmänna rättsprinciper följer att beträffande avgifter som uppkommer före ikraftträdandet tillämpas bestämmelserna i sin äldre lydelse. Detta innebär bl.a. att beslutad avgift för färdiglagad mat som avser tiden före ikraftträdandet inte kan överklagas genom förvaltningsbesvär med stöd av bestämmelsen i 16 kap. 3 § SoL. I fråga om beslut som meddelats före ikraftträdandet men som avser tid därefter, ska bestämmelserna i sin nya lydelse tillämpas med avseende efter ikraftträdandet. 7 Konsekvenser av förslagen En utredning är enligt 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) skyldig att redovisa vilka konsekvenser förslagen i ett betänkande innebär i en rad olika avseenden. Enligt utredningens mening har förslagen inte betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, kon- kurrensförmåga och villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. I detta kapitel redovisas utredningens bedömningar av förslagens påverkan på den kommunala självstyrelsen, av vilka konsekvenser förslagen kan få ur ett genderperspektiv samt av vilka ekonomiska konsekven- ser förslagen kan få. 7.2Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Den kommunala självstyrelsen, som ett instrument för förverkli- gandet av den svenska folkstyrelsen, är grundlagsfäst i regerings- formens inledande bestämmelse. En viktig del i den kommunala självstyrelsen är den i grundlag reglerade möjligheten för kommu- nerna att för skötseln av sina uppgifter ta ut skatt. För skötseln av sina uppgifter har kommunerna vidare rätt att ta ut avgifter. Genom maxtaxereformen infördes bl.a. ett avgiftstak inom hem- tjänsten, vilket innebar en begränsning av den kommunala själv- styrelsen när det gäller avgifter för sociala tjänster som kommunen tillhandahåller. Kommunernas möjlighet att ta ut avgifter för färdig- lagad mat inom äldre- och handikappomsorg enligt socialtjänstlagen har emellertid inte begränsats annat än av de allmänna prin- ciperna om att avgiften ska vara skälig och inte överstiga kommunens självkostnad. På grund av osäkerhet bland kommunerna huruvida matavgifterna med dagens lagstiftning kan sättas ned, har personer med låg inkomst i vissa kommuner inte fått det skydd som avsågs med maxtaxereformen. Detta är bakgrunden till att utredningen tillsattes och att en bestämmelse om obligatorisk nedsättning av matserviceavgiften nu föreslås. Förslaget kan således ses som en ytterligare mindre inskränkning av kommunernas handlingsutrymme. Mot bakgrund av vikten av att även den som är i behov av kommunala insatser i form av mat- service förbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov, är detta enligt utredningens bedömning ett godtagbart ingrepp i den kommunala självstyrelsen. 7.3Konsekvenser för kvinnor och män Förslaget får ekonomiska konsekvenser för en mycket begränsad grupp människor i samhället. Förslaget är i sig könsneutralt. Som redovisats i kapitel 4 utgörs dock den grupp som berörs huvudsak- ligen av kvinnor. Detta gäller såväl dem som genom förslaget kom- mer att få sin avgift för matservice nedsatt som dem som får betala mer på grund av att avgiftstaket inom äldre- och handikappom- sorgen höjs. 7.4.1Ekonomiska konsekvenser av obligatorisk nedsättning av avgift för matservice Utredningen föreslår en regeländring som påverkar kommunernas möjligheter att ta ut avgifter för färdiglagad mat inom äldre- och handikappomsorgen. Som närmare redovisats i kapitel 4 kommer förslaget att leda till minskade intäkter för kommunerna. Enligt direktiven ska sådant intäktsbortfall finansieras inom ramen för högkostnadsskyddet. Utredningens förslag innefattar därför en förändring av kommunernas möjlighet att avgiftsfinansiera äldre- och handikappomsorgen genom en höjning av avgiftstaket för hemtjänst m.m. enligt 8 kap. 5 § SoL. Utredningens bedömningar av vilken nivå det kan bli fråga om har redovisats närmare i kapitel 4. Härvid har inte effekterna för enskilda kommuner studerats. Utredningen har bedömt att förslaget inte kommer att få några mer betydande dynamiska effekter i form av ökad efterfrågan och därmed ökade kostnader. Vid beräkningarna har utredningen bl.a. utgått från att samtliga med matservice i ordinärt boende har sådant stöd även om så ofta inte är fallet. Enligt gjorda beräk- ningar skulle förslaget med en finansiering inom ramen för hög- kostnadsskyddet förutsätta att avgiftstaket höjs till ca 2,7 gånger dagens nivå. Mot denna bakgrund gör utredningen, såsom redo- gjorts för i avsnitt 5.5, bedömningen att det är nödvändigt att över- väga även annan finansiering av intäktsbortfallet. 7.4.2Ekonomiska konsekvenser av möjligheten till förvaltningsbesvär Enligt utredningens förslag ska beslut om avgift för matservice i ett enskilt fall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol genom förvaltningsbesvär. Enskilda som ålagts att betala matavgift trots att han eller hon inte haft något avgiftsutrymme och således varit befriad från avgift för övriga insatser har i flera fall begärt prövning i för- valtningsdomstol. Vid tillämpning av de föreslagna reglerna om att avgift för matservice inte får inkräkta på den enskildes förbehålls- belopp kommer liknande situationer för den enskilde inte att upp- komma. Behovet av att genom förvaltningsbesvär få till stånd en prövning av kommunens beslut om avgift för matservice bör därför bli mycket litet. I den mån överklaganden av beslut om matserviceavgift i andra fall tillkommer, är utredningens bedömning att detta i vart fall inte kommer att öka måltillströmningen vid de allmänna förvaltnings- domstolarna i sådan utsträckning att behov av ökade resurser upp- kommer på grund härav. 8.1Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4. I bestämmelsen införs begreppet matservice. Härigenom klargörs att produktion av färdiglagad mat som tillhandahålls efter bistånds- bedömning inom kommunernas äldre- och handikappomsorg är en sådan tjänst för vilken kommunen får ta ut avgift enligt grunder som kommunen bestämmer. Detta innebär bl.a. att kommunen får differentiera avgifterna utifrån den enskildes betalningsförmåga. Med färdiglagad mat avses mat som tillreds i storkök eller i restaurang. Därmed avses således inte mat som tillreds som en del av i den enskildes hem, vare sig detta är i ordinärt eller särskilt boende, eller som en del av dagverksamheten. Liksom vad gäller hemtjänstbegreppet föreslås ingen definition i lag av begreppet matservice. Ledning får hämtas från förarbets- uttalanden. Begreppet matservice hänför sig till framställandet av färdiglagad mat. Det omfattar således inte själva livsmedlen utan endast hanteringen av dessa, dvs. inköp, tillredning, förpackning m.m. Matservice omfattar inte heller distributionen, dvs. transport från tillagningsstället till den enskildes boende, dagverksamheten m.m. Beträffande distributionen samt eventuell uppvärmning och servering är detta alltjämt att se som insatser som omfattas av hem- tjänsten respektive dagverksamheten. Enligt hänvisningen i paragrafen till bestämmelserna i 8 kap. 3–4 och 6–9 §§ ska reglerna avseende prisbasbelopp, avgiftsunder- lag, förbehållsbelopp och ändring av avgift gälla även beträffande matserviceavgift. Det spelar inte någon roll om det är kommunen eller en privat entreprenör som på kommunens uppdrag utför tjänsten. Avgiften ska inte heller påverkas av på vilket sätt som av- giften debiteras den enskilde. Däremot hänvisas inte till bestämmelserna om högsta avgift i 8 kap. 5 §, utan taket för vad kommunen kan ta ut i avgift för mat- service utgörs av kommunens självkostnad. Förslaget har behandlats i avsnitt 5.5. Ändringen avser en höjning av det högsta månadsbelopp som av- gifter för hemtjänst och dagverksamhet tillsammans med avgifter för hälso- och sjukvård får uppgå till. En sådan höjning torde bli aktuell för att finansiera förslaget i 8 kap. 6 §. Förslaget har behandlats i avsnitt 5.5. I paragrafen föreskrivs att avgifter som anges i 5 § inte får uppgå till ett så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medel av sitt avgiftsunderlag för sina personliga behov och andra normala levnadskostnader (förbehållsbelopp). De närmare reglerna om beräkningen av avgiftsunderlaget och förbehållsbeloppet finns i 8 kap. 4 och 7–8 §§. tas i avgiftshänseende hänsyn till merkostnaden för färdiglagad mat som tillhandahålls inom äldre- och handikappom- sorgen. Denna merkostnad läggs enligt bestämmelserna i 8 kap. 8 § till det belopp den enskilde ska få förbehålla sig för normala levnadskostnader och ger ett förhöjt förbehållsbelopp, vilket kan leda till att lägre eller ingen avgift för hemtjänst m.m. kan tas ut. För den som saknar tillräckligt avgiftsutrymme innebär emellertid merkostnaden att delar av förbehållsbeloppet måste tas i anspråk för denna kostnad. Till följd av den föreslagna regleringen får inte heller merkostnaden för matservice inkräkta på förbehållsbeloppet. Matserviceavgiften ska därför inte medföra ett förhöjt förbehållsbelopp. Om den del av den enskildes medel som är disponibel för avgiftsuttag inte är till- räckligt stor för att täcka avgiften följer det av regeln om förbehålls- belopp att kommunen måste sätta ned denna. Betalar den enskilde avgift för såväl hemtjänst som matservice innebär regleringen att avgifterna sammantaget inte får inkräkta på den enskildes förbe- Inom given ram bestämmer varje kommun själv hur avgifterna ska sättas ned. Liksom avgift för hjälp med kosthåll- ningen som utförs som hemtjänstinsats inte får inkräkta på den enskildes förbehållsbelopp får alltså inte heller avgift för hjälp i form av matservice göra det. Själva kosten, livsmedlen, ska den en- skilde alltid bekosta själv, oavsett om maten tillreds inom hem- tjänsten eller dagverksamheten eller om den tillhandahålls färdig- lagad. Förslaget har behandlats i kapitel 6. 8.2Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Paragrafens tredje stycke ändras så att det högsta månadsbelopp som en kommuns avgift för vård tillsammans med av- gift för hemtjänst och dagverksamhet får uppgå till överens- stämmer med regleringen av detta i 8 kap. 5 § SoL. Dessutom änd- ras stycket så att innehållet överensstämmer med innehållet i den ändrade 8 kap. 6 § SoL i fråga om vilka avgifter som sammantagna inte får inkräkta på den enskildes förbehållsbelopp. Särskilt yttrande av experten Utredningens förslag har som jag ser det negativa konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. I samband med delningen av direktiven till kommittén yttrade Kommuner och Landsting i skrivelse till socialdepartemen- tet bland annat: Det är förbundets principiella ståndpunkt att lagregler om taxesättning inom verksamhet i allt väsentligt skall ge ett utrymme för kommunerna som huvudmän att bestämma de indivi- duella avgifterna efter såväl den totala kostnadsbilden som den indivi- duella förbrukningen av olika tjänster. Detta är också huvudregeln inom den kommunala avgiftsrätten. Lika avgift för lika tjänst är ut- gångspunkten för likställighetsprincipen i 2 kap 2 § kommunallagen när den tillämpas inom avgiftsrätten. Vidare anförde förbundet att: Genom högkostnadsskyddet och för- behållsbeloppet är kommunernas avgiftsutrymme inom äldre- och han- dikappomsorgen starkt beskuret. Likställighetsprincipen är därmed i praktiken bortskriven inom de verksamheter som genom särbestämmel- ser kringgärdas av ett ekonomiskt skydd. Att lagstiftningsvägen införa ytterligare en ekonomisk parameter i form av avgiftsjämkning för fär- diglagad mat innebär en principiellt felaktig väg för framtiden. Äldre och funktionshindrade måste kunna ges pensioner och andra statliga ersättningar som gör att de kommunala avgiftssystemen i väsentlig grad kan grundas på den kommunala likställighetsprincipen i stället för att kringgärdas av flera skikt av avgiftsbegränsande specialbestämmelser. Att det yttersta ekonomiska skyddet utgörs av ekonomiskt bistånd en- ligt 4 kap 1 § socialtjänstlagen är ett generellt förhållande som också får accepteras inom avgiftsrätten. Att ytterligare inskränka kommunernas handlingsutrymme anser jag inte vara godtagbart. Av gjorda beräkningar framgår att en stor andel av de personer som får ett negativt avgiftsutrymme har tillgångar som helt eller delvis inskränker möjligheten att få bostadstillägg till pensionärer (). En alternativ lösning kan således vara att ändra BTP regler- na. På så vis står staten som ansvarig, och inte kommunerna, för det permanenta försörjningsstödet. Avgifter för färdiglagad mat inom kommunernas äldre- och handikappomsorg Beslut vid regeringssammanträde .