sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — Det är talande att just valdes som plats för en stor utställning som uppmärksammade att den svenska pressen fyllde . Utställningen invigdes , efter krigsslutet och när den stängde hade den lockat en rekordstor publik. I utställningens första rum hängde i taket ett exemplar av landets samtliga dagstidningar och de kunde också läsas i ett särskilt läsrum (2005:170, 173). Pressens fram- växt placerades in i en lång historia, en kontinuitet, en tradition och gavs en nationell infattning i den nationalromantiska skapelsen . Även på andra sätt knöt utställningen den svenska pressen till nationella attribut. Ett särskilt frimärke gavs ut med en gås- penna och en fackla korslagda. Utställningen invigdes av kronprins och som en programpunkt ledde den berömde allsång från . kan ses som ett av många uttryck för den starka och långlivade relationen mellan nationalstaten och journalistikens verklighetskonstruktioner, ett samband som är verksamt (2004: 43). Främlingar i nationens spegel I det här kapitlet vill jag ur ett historiskt perspektiv belysa hur svenska landsortstidningar förhållit sig till invandring (se även kapitel). Jag gör det utifrån några valda tidningsartiklar men innan jag diskuterar exemplen ger jag en kort bakgrund till svensk invandrings- och invandrarpolitik. Jag tar också upp mediers betydelse för att skapa nationell samhörighet. Analyserna inriktar sig på hur artiklar om främlingar används för att skapa före- ställningar om nationell och kulturell gemenskap i skiftande tids- kontexter. Huvudstadstidningarna är väl representerade i svensk journalistikforskning medan landsortspressen inte beaktats i samma grad. Ändå är nästan alla svenska dagstidningar lokala eller regio- nala (1999: 14). Ytterligare anledning till att undersöka landsortstidningar är invandringens fördelning över . Under och i samband med krigsslutet var i princip alla flyktingar hänvisade till områden utanför de tre storstäderna (2003: 12). Staten har också med politiska medel styrt bosättningen av invandrade personer. ändrades systemet för flyktingmottagandet och så kallad kommunplacering infördes, den så kallade Hela Sverige-strategin. Idén bakom vara främst att en blandad sammansättning av befolkningen skulle underlätta integrationen (2001: 11). I en fallstudie visar jag på hur det nationella signaleras i fem artiklar om främlingar och invandring , 1975, 1995 och 2000 hämtade från tidningarna och . Pressforskning har i stor utsträckning inriktat sig mot det tryckta ordet medan bildmaterialet ägnats mindre upp- märksamhet. En utgångspunkt för mina analyser är att tidnings- texter skapar och förmedlar sina budskap i samspel med bilder. Tidningsartiklar utgör då en visualverbal enhet där text, bild och layout ingår. De visuella elementen ingår som en oupplöslig del i tidningarnas skildringar av invandring och invandrare1. Bilderna är en del i tidningarnas meningsskapande och nödvändiga att beakta för att förstå och tolka journalistikens berättelser om främlingar. Tidningarnas bildanvändning har också ökat markant som jag hämtar exemplen från. Bilderna i tidningarna har fått ett allt större utrymme och allt fler artiklar har försetts med 1 Benämningen invandrare är notoriskt obestämbar. som jag har undersökt skiftar dess innebörd och har blivit laddad med en mängd betydelser utöver att avse någon som invandrat till . Jag intar en kritisk inställning till beteckningen. I kapitlet skriver jag invandrare när benämningen använts i ett sammanhang som jag knyter an till. Främlingar i nationens spegel hade av artiklarna bild, medan andelen var . Även pressbilder kan bidra till kategorisering och stereotypise- ring genom att avbilda främlingar inom snäva och statiska ramar. Bildelement kan peka ut tillhörighet och tjäna som gränsmarkörer för vilka som innesluts i en gemenskap och vilka som hålls utanför. De kan också berätta om vad som knyts till en nationell självbild och hur den förändras . Tidningarnas text- bildinnehåll relateras till en officiell invandrar- och invandringspolitisk diskurs. Kapitlet grundar sig på ett tidigare insamlat material på 1 537 texter (2005). Detta är hämtat från , 1945, 1955, 1965, 1975, 1985, 1995, samt i tidningarna (socialdemokratisk, ), (moderat, ), (liberal, ) och (oberoende liberal, ).2 Utöver detta ingår ett material för en pilotstudie från tidningarna , och , vil- ken avser en undersökningsvecka per tidning och år, dock ej , tillsammans 266 texter. Detta urval bestod av slumpmässigt valda sjudagarsperioder. Gemensamt för texterna är att de handlar om personer eller grupper med utländsk bakgrund i , samt om asyl-, invandrings- och invandrarpolitik.3 Genom att läsa tidningarna i sin helhet har jag identifierat personer som själva har invandrat till . Men eftersom jag vill studera tidningarnas inneslutande och uteslutande processer, räcker inte det. Jag har också tagit med texter som handlar om personer som är födda eller uppvuxna i men som har utländsk bakgrund. Ett motiv är att bruket av begreppet invandrare har förändrats från att beteckna personer som själva invandrat till personer som är barn till någon som invandrat. Jag har inte tagit med artiklar som handlar om turister i eller utlänningar på kortvarigt besök. Inhemska minoriteter, som exempelvis samer, ingår inte heller i studien. I min avhandling, som det här kapitlet baseras på, kombi- nerar jag kvantitativa och kvalitativa innehållsanalyser. Den fort- satta framställningen bygger på ett urval av de näranalyser som jag presenterar i avhandlingens kvalitativa del. 2I kapitlet använder jag följande förkortningar för respektive tidning, Arb bl, BT, VLT och 3Med invandringspolitik avses de regler och principer som avgör vilka utländska medborgare som får vistas i . Invandrarpolitik avser de åtgärder som staten vidtar för att införliva invandrare, och i viss omfattning dessas barn, i det svenska samhället. Ofta benämns den integrationspolitik. Främlingar i nationens spegel Jag har redan använt begreppet främling och jag kommer att återvända till det i analyserna. Främlingen är också titeln på soci- ologen och filosofen korta essä som blivit en av hans mest kända texter4. Simmel uppehåller sig vid det komplexa, paradoxala och relationsbundna som främlingens ställning innehål- ler. Simmel betraktar främlingen som en potentiell vandrare, en individ som kommit utifrån men som väljer att stanna kvar, den som kommer och stannar (Simmel 1995: 139). Han beskriver främlingen som lösgjord och fixerad, nära och avlägsen. Främlingen representerar en enhet av dessa motsatta egenskaper och knyts till en rumslig sfär där rummet också kan ses som symbol för förhållanden mellan människor. I sin essä skriver att det är det allmänna, generella som är beteck- nande för vårt sätt att se på främlingen. Det är inte de individuella egenskaperna som framhålls utan sådana som är gemensamma för många. Därför uppfattas främlingarna egentligen inte heller som individer, hävdar . Främlingsbegreppet har sedan utvecklats av Simmels efterföljare . Park (1950, 1955) (1937/1965) och (1964). Jag har också inspirerats av socialpsykologen och hans uttryck homeland deixis (utpekande av hemlandet) för att studera retoriska medel som anger nationell till- hörighet (Billig 1995). Även genussymboler uppmärksammas för att identifiera människor som tillhöriga eller icke-tillhöriga bestämda kol- lektiv och jag stödjer mig då mot bland annat resonemang (1997). Postkolonial teoribildning är likaså aktuell vid analyserna. Metodmässigt knyter jag an till retorik och kritisk dis- kursanalys. Analyserna av de visuella elementen baseras i huvudsak på visuell retorik samt på och sociala semiotik (1996). var ett utvandringsland i stort sett till början . Därefter blev det ett invandringsland, det vill säga att invandringen överskred utvandringen. fanns det knappt 24 000 utlänningar i , vilket motsvarade av befolkningen (SOU 1951:42, s. 251). 4 Texten publicerades första gången som Exkurs über den Fremden i Simmels bok logie: Untersuchungen über die (1908). Främlingar i nationens spegel förändrades radikalt med den flyktingmigration som följde i spår. Krigsslutet markerar en ny period såväl för synen på invandring till som för svensk välfärdspolitik. var andelen utrikes födda och var den 4 pro- cent. , , hade andelen stigit till och var den av befolkningen (Statistiska central- byråns webbplats). , har antalet utri- kes födda i nästan tiofaldigats från 120 000 till en miljon. Efterkrigstidens ökade migration har lett till en etnisk, religiös och språklig mångfald i , liksom i de flesta av länder. Också förutsättningarna för invandringen har genomgått stora förändringar. Även om innebörden av att vara svensk har för- ändrats som jag undersöker, argumenterar jag i kapitlet för att det nationellt svenska inte har förlorat i bety- delse i tidningars rapportering om invandrare och invandring men har fått en annan färgning (jfr kapitel). Det svenska knyts i de undersökta texterna i stor utsträckning till natio- nalstaten och territoriet. Föreställningar om som nation och folkgemenskap med gränser mot andra, är i högsta grad levande. Jag tänker då inte i första hand på öppna hyllanden av nationen som under nationaldagen, utan på underförstådda, latenta uttryck. påminner i sin bok att ingen undgår nationalismer och dess dolda former. Nationalism är en vittomfattande ideologi som fångar in oss i vår vardag på omed- vetna sätt. Den lämnar ingen opåverkad, inte heller den som tror sig äga en kosmopolitisk vidsynthet (Billig 1995: 12). Det fick också en direkt inverkan på den offi- ciella hållningen till invandring och svensk utlänningslagstiftning. Det är efter 1945 som den moderna svenska invandringspolitiken tar form. När invandringen tog fart efter omfat- tades den inte av tydliga politiska mål. I praktiken drevs en assimi- lationspolitik även om den inte uttrycktes som officiellt mål. Upp- fattningen var att de som kommit till skulle bli svenskar . antog en enig riksdag riktlinjer för invandrar- och minoritetspolitiken. Därmed tog man också avstånd från assimilationstanken. Målen sammanfattades i orden jämlikhet, valfrihet och samverkan. gav också invandrare rätt att bevara sitt språk och sin kulturella identitet. har de integrationspolitiska målen varit desamma även om fått en annan språkdräkt. De uttrycks nu som: Främlingar i nationens spegel -lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett et- nisk och kulturell bakgrund, -en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund, -en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt för olikheter inom de gränser som följer av samhällets grundläggande demokratiska värderingar och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för (Dir. 2004: 54). Det grundläggande är att integration ska ske utan krav på kulturell assimilering (SOU 1974:69; SOU 1984:58; SOU 1996:55). Den svenska invandrarpolitiken, som i sin retorik syftat till pluralistiskt erkännande, har enligt etnologen och historikern ändå verkat i motsatt riktnig genom att peka ut det främmande och gjort invandrarskapet till något som på ett avgörande sätt skiljer en inflyttad individ från majoriteten. De anser att en kulturell tolkningsram har slagit igenom och att den inte är mindre statisk än det biologiska perspektiv som var förhärskande (Svan- berg & 1999: 30). Nationalstatens främlingsbilder är fortfa- rande aktuella, är den slutsats de drar. Också , som forskat om etnicitet och demokrati, är kritisk till de senaste årtiondenas reformsträvanden i syfte att främja integrationen. Han hävdar att de snarare förstärkt än hotat den rådande maktord- ningen och kallar dem "välmenande politiska ambitioner" som döl- jer och legitimerar en fortsatt underordning på basis av klass, kön och etnicitet (1998: 62). Statsvetaren noterar i sin (2004) att det funnits ett förändringstryck på invandrarpolitiken och att den i stort följt svängningarna i den offentliga debatten. präglades den stat- liga retoriken av vad betecknar som universell politik, det vill säga att alla individer har rätt till stöd från samhället (Dahl- ström 2004: 47). kantrade både debatten och politiken till en mångkulturell politik. Den svenska invandrarpoli- tiken har präglats av idén om integration (nen 1998: 5). framfördes kritik mot delar av sta- tens mångkulturella politik, något som regeringen tog hänsyn till, enligt . Han kommenterar skiftet i hållningen så här: När de invandrarpolitiska målen sedan omformulerades 1997 var regeringens förslag till stor del utformade för att hantera den kritik som förts fram i den offentliga debatten under hela årtiondet (2004: 71). Främlingar i nationens spegel Trots att förutsättningarna för och karaktären av invandringen förändrats starkt finner det anmärk- ningsvärt att det inte satt större spår i invandrarpolitiken och att inga nya vägar prövats (2004: 48). Han kan inte se några väsentliga förändringar i invandrarpolitiken sedan den formulerades (2004: 4). Även mitt tidningsmaterial visar en förvånansvärd varaktighet i framställningen av den ideala främ- lingen, såsom framgår av de tidstypiska exempel som redovisas längre fram i kapitlet. utredande lämnade diskrimineringsutredningen sitt slutbetänkande med titeln riktning. Etniska relatio- ner i (SOU 1984:55). Med titelvalet ville utredningen fram- hålla att relationerna mellan majoritetsbefolkning och de etniska minoriteterna klart förbättrats men också att det finns förbättringar att göra. Bland de åtgärder som utredningen föreslog fanns lag mot etnisk diskriminering och att lagreglerna mot olaga diskriminering skulle skärpas. Utredningen uppmärk- sammade också mediernas betydelse för opinionsbildningen: En slutsats är att den konfliktladdade bild som ges i medierna riskerar att bidra till en negativ utveckling av attityderna. En ökad medvetenhet hos journalistkåren om dessa effekter är angelägen (SOU 1984:55, s. 10). De senaste årtiondenas mångkulturella retorik till trots är det för- svenskning och assimilation som är den mest framträdande håll- ningen i tidningarna under de år som jag undersökt. I den mån Sve- rige framställs som mångkulturellt skildras det mångkulturella med svenska förtecken och assimilationstanken har ett fortsatt starkt fäste i journalistiken. Migration, medier och nationalismer Det är rimligt att anta att journalistikens sätt att skildra och för- hålla sig till mångkulturella skeenden får betydelse för relationer och positioner för olika grupper i samhället (SOU 2005:56 s. 134; Tufte 2003: 182). En av och utgångs- punkter i boken . Multiculturalism and the Media (1994) är att medier bidrar till identitetsskapandet. De base- rar sina studier på framför allt förhållanden inom film men deras resonemang och iakttagelser är till stora delar överförbara till jour- nalistik. Hybriditet, kreolisering, diaspora – beteckningarna är flera Främlingar i nationens spegel för att fånga de lager av identiteter som har att göra med omflytt- ningar, blandningar av kulturer, religioner, språk. Utifrån postko- lonial teoribildning framhåller de att global migration och kultur- konsumtion har gett upphov till motsägelsefulla och mångskiftande kulturella förhållanden i en medierad värld (1994: 42). Globaliser- ing och transnationell migration har påverkat etablerade föreställ- ningar om tillhörighet. Grundvalarna för nationalstaten har luck- rats upp och nya identitetsformer har uppstått bland minoritetsgrupper. uppfattningar om med- borgarskap och kulturell identitet, vilka bygger på nationella kate- gorier har ifrågasatts och utmanats. har nya nationalismer vunnit mark. Dessa motsägelsefulla fenomen är avhängiga av var- andra, enligt den engelska sociologen . Han betraktar dagens nationalismer som resultat av statens kris till följd av globaliseringsprocesser, parade med ett sökande efter gemen- skap och identitet (2002: 158). Antropologen binder samman globaliseringen av migrationen med globaliseringen av medierna och betecknar dem som tvillingkrafter (1996/2000: 3). Massmigration tillsammans med snabba elektroniska medieflöden har skapat diasporapubliker som inte är bundna till lokala, natio- nella eller regionala rum, hävdar han. I denna globaliserade och mångkulturella värld verkar föreställningar om en homogen natio- nell gemenskap ändå leva vidare i journalistiken. Mina insamlade tidningstexter kännetecknas inte främst av upp- luckring eller överskridanden av gränser mellan nationer och kultu- rer. I stället vidmaktshålls i betydande utsträckning föreställningar om det nationella med starka kopplingar mellan kultur och territo- rium, men också mellan kultur och som samhällsbygge. Dessutom knyts kulturell deltaktighet och folkgemenskap samman (1993:271). Det är alltså en treenighet som stödjer varandra, territoriet, fosterlandet och identiteten. Enligt sociologen och antropologen är dessa uttryck för en nationalistisk princip eftersom den politiska samhällskonstruktionen binds till ett territorium där gemenskapen består i en föreställning om kulturell delaktighet. (Gellner 1997:45). Nationalism är för honom när den politiska och den nationella sfären sammanfaller, i vilken kulturell likhet är det sammanhållande kittet. Den nationalistiska principen bygger på att alla inom den politiska enheten tillhör samma kultur och att de som delar denna kultur finns i samma politiska enhet (Gellner 1997: 45). Främlingar i nationens spegel , norsk antropolog, ansluter sig till Gellners syn på nationalism och beskriver nationalstaten som en stat dominerad av en etnisk grupp, vars identitetsmarkörer, exem- pelvis språk och religion, ofta är lagrade i dess officiella symboler och lagstiftning (1993: 99). I detta sammanhang knyter an till som pekat på massmediernas avgörande betydelse för moderna nationsbyggen. Människor som aldrig kommer att mötas bibringas genom medierna det som kallade "den föreställda gemenskapen". Hans numera klassiska definition av nationen lyder: Den är en föreställd politisk gemenskap – och den föreställs som både i sig begränsad och suverän. Den är föreställd eftersom medlemmarna av även den minsta nation aldrig kommer att känna, träffa eller ens höra talas om mer än en minoritet av övriga medlemmar, och ändå le- ver i vars och ens medvetande bilden av denna gemenskap (1996: 21, kursivering i originalet). Etnologen har i flera sammanhang understrukit just mediernas betydelse för att upprätthålla och reproducera nationell gemenskap. Vi får inte glömma mediernas roll för att samla människor, synkroni- sera deras liv eller etablera känslor av närhet och samtidighet har en lång historia. nationsbyggen kan inte förstås utan en analys av de sätt på vilka olika medier har bundit nationen samman, från tidningsläsandet radio och television (1997: 36). Han använder uttrycket nationella mediegenerationer för att beteckna den tidsbundna nationella delaktighet som medier bidrar till (1993: 114). Vissa former för retorik och praktik är endast möjlig i bestämda historiska lägen, påpekar han (1993: 41). Förvandlingarna av det nationella visar upp det som etnologen benämner omladdningsprocesser av nationsbygget (1993: 268). Bland de faser han urskiljer finns folkhemsbyggets välfärds- nationalism som följdes av en mer lågmäld fosterländsk retorik men med starkt försvenskande praktiker. Nationalismer är förän- derliga och mångskiftande och kan inte beskrivas i entydiga termer, anser han. Det slående är snarare hur ett samhälle som det svenska genomgått pa- rallella processer av internationalisering och nationalisering – blivit både mer och mindre svenskt . När svenskar inkorporerats i Främlingar i nationens spegel kontinentala och globala beroenden har de odlat sin egenart (1993: 269). ger svensk identitet motsägelsefulla drag. Diskursen om svenskhet är därför inte enhetlig och det pågår en ständig kamp om dess definitioner. Flera attribut har använts parallellt. Förmodligen består den överraskande styrkan, som bestämningen av de nationella identiteterna har, i just det faktum att mångfalden, inte enhet- lighen, har varit dess främsta kännetecken (1993:151). Tid- ningarnas skildringar av det annorlunda och osvenska sker i utväx- ling med framställningar av vad det innebär av vara svensk och att leva i . Journalistikens berättelser om främlingar kan i det perspektivet ses som ytor för att uttrycka och omförhandla svenskhet. Ur tidningsartiklarna, som det här kapitlet grundar sig på, fram- träder olika svenskheter. 1950-talets framställningar skiljer sig , som skiljer sig . Men tidningarna kan också ses som en nationell institution med intresse att alstra svensk gemenskap. Etnologer som och har pekat på hur den svenska självbilden förändrades efter slut. Den svenska modellen, som väckte beundran i andra länder, medverkade till en positiv självuppfattning menar de. var ett föredöme när det gällde sociala reformer. Nationen hade sluppit kriget. Det kändes bra att dela med sig, reflekterar i en intervju i . Svenskarna kände sig goda och moderna, vilket i själva verket var en sorts förtäckt nationalism (1996). Ett stråk som drar genom stora delar av textmaterialet är en självbild av som ett i grunden gott, rättvist och tryggt land befolkat av välvilliga och rättrådiga medborgare. framträder ett folkhemssverige i vilket alla ska inlemmas och få del av välfärden. har betonat hur utvecklingen av den svenska journalistiken varit nära förbunden med konstruk- tionen av folkhemmet. Journalistiken var delaktig i att förmedla och sprida folkhemstanken, framhåller han (1994: 219; 2005: 99–100). Men folkhemsidealen lever vidare också i det senare tidningsmaterialet. Det är som om dröm- men om det jämlika, välmående och rättvisa där alla har en plats inte riktigt vill lämna tidningsspalterna. Journalistiken som institution med dess normer, rutiner, arbetsmetoder samt förhåll- ningssätt till andra maktinstitutioner kan leda till särbehandling av Främlingar i nationens spegel personer med utländsk bakgrund. Mediers rapportering om migra- tion kan därmed få diskriminerande konsekvenser genom att legi- timera och vidmakthålla verklighetsbilder som bygger på det medieforskaren kallar mental segregation (1998: 9). Den här mer allmänna bakgrunden får brygga över till fallstudiens textexempel. I det följande granskar jag i fyra tematiska avsnitt några sätt på vilka dimensioner som gemenskap, uteslutning och identitetspositioner gestaltas i tidningsartiklar om invandring. Varje avsnitt inleds med en kort tidsanknuten redogörelse för invandr- ingens omfattning och sammansättning. Kapitlet avslutas med en reflektion kring folkhemsidealets livaktighet i journalistiken och hur det kan kopplas till en välfärdsnationalism i dagens rappor- tering om främlingar. tog emot cirka 200 000 flyktingar. Vid slut fanns det i över 30 000 personer från de baltiska staterna och över 100 000 från de övriga nordiska länderna. En stor del av dessa var finska barn som evakuerats från . Man beräknar att 65 000–70 000 så kallade Finlandsbarn kom till under kriget. Flyktingar och överlevande betraktades som arbetskraftsreserv både i jordbruket och i industrin (2004: 277). Mot slutet av kopplades flyktingpolitiken alltmer till arbetsmarknadspolitiken där de svenska myndigheternas uppfattning var att i princip alla flyktingar skulle sättas i arbete. Historikern ger ett tydligt exempel på hur nära det bandet var. I samarbete med länsarbetsnämnderna, utlännings- kommissionen och tog Statens arbetsmark- nadskommission5 fram ett program för att placera polska kvinnor, som just befriats från koncentrationslägret , i arbete på sydsvenska bet- och potatisfält. Baltiska flyktingar och polska kvinnor som överlevt Ravensbrück bidrog såväl till sin egen försörjning som det svenska folkhushållet, kommenterar (2003: 17). Den uttalade principen från Kungliga var att i stort sett alla manliga flyktingar i arbetsför ålder skulle arbeta i 5 (), tillsattes och sorterade under Social- departementet. () startade som ny central- myndighet och övertog uppgifterna från .