sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund av vad enkätresultaten visar om vem eller vilka de förtroendevalda upplever utsätter dem för övergrepp, hur och var- för, kan vi forma fyra scenarier för trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. Scenario 1 – folklig upproriskhet I det första scenariot finner vi förövaren i gruppen vanliga med- borgare som är missnöjda med politiska förslag eller beslut eller i lokala aktionsgrupper som bildats med anledning av en särskild po- litisk sakfråga. Det kan till exempel handla om föräldrar som prote- sterar mot nedläggningen av en skola, anhöriga som protesterar mot nedläggningen av ett vårdboende, eller boende som protesterar mot en vägdragning inom det område där de bor. Protesterna bör- jar som opinionsbildning kring ett särintresse, trappas successivt upp och spårar någonstans ur så att brottsliga gärningar riktas mot de förtroendevalda som har ansvar för frågan. Motivet är i grunden att de som protesterar vill påverka i sakfrågan. Det är inte säkert att de som initierat eller drivit protesterna är de som utövar brottslig handling, men den stämning som drivs upp hetsar upp någon eller några så mycket att de går över gränsen. Scenario 2 – den myndighetshatande stalkaren I det andra scenariot är förövaren en psykiskt instabil person, i lindrigare form som allmänt irrationellt handlande eller som rätts- haverist eller i svårare form med en konstaterad personlighetsstör- ning eller psykisk sjukdom. Denna person fixerar sig vid den för- troendevalde (eller flera förtroendevalda) som symbol för den of- fentliga makten – det samhällssystem som förövaren tycker har Utgångspunkter för överväganden och förslag svikit eller inte förstått och rätt hanterat förövarens intressen. Mo- tivet till att rikta trakasserier, hot eller våld mot den förtroende- valde i detta scenario är att ta hämnd för en upplevd oförrätt eller att uttrycka hat mot den som utsätts i egenskap av symbol för samhällssystemet. Scenario 3 – den personfixerade stalkaren Även i detta scenario är förövaren en psykiskt instabil person med någon form av personlighetsstörning. Förövaren fixerar sig vid den förtroendevalde för att hon eller han är en känd person, och fixe- ringen är mer personlig än symbolisk. Förövaren kan uttrycka nå- gon form av förälskelse gentemot den förtroendevalde eller kanali- sera hatkänslor för personliga svek från andra människor till den förtroendevalde som ges till exempel en överförd moders- eller fa- dersgestalt. Motivet till handlingen kan i detta fall vara missriktat positivt, alltså förövaren upplever inte sina handlingar som tra- kasserier eller hot utan som uppvaktning och kanske till och med kärleksyttringar. Motivet kan även vara negativt så att det handlar om att ta hämnd för en upplevd oförrätt där den förtroendevalde som person får ersätta den som förövaren tidigare upplevt har för- orättat honom eller henne. Scenario 4 – politisk extremism och organiserad brottslighet Här utgörs förövaren av politiska extremister av något slag, till ex- empel organiserade höger- eller vänsterextrema grupper eller rasis- tiska grupper. Det kan även handla om organiserade brottslingar, till exempel MC-gäng och andra kriminella grupperingar. De brottsliga handlingarna riktas mot förtroendevalda i deras egenskap av politiskt organiserade och aktiva. Förövarens motiv till de brottsliga handlingarna är ideologiskt grundat. De vill påverka den förtroendevalde att sluta arbeta politiskt, skrämma till tystnad eller uttrycka hat mot den som utsätts och därmed mot det samhällssy- stem som råder. Genom att sprida skräck omkring sig räknar de med att skapa oordning i det rådande systemet och ge dem själva utrymme att utöva sin verksamhet efter egna regler utan att bli störda av myndigheter eller andra representanter för det etable- rade samhället. Förövaren kan även tänkas ha ideologiska skäl till Utgångspunkter för överväganden och förslag att försöka hålla vissa medborgare utanför samhällets beslutsfat- tande, till exempel som att rasister skrämmer medborgare med ut- ländsk bakgrund, homofoba grupper skrämmer homo- eller bisexu- ella, religiösa fundamentalister försöker tysta pragmatiker eller se- kulärt tänkande personer, osv. 5.1.1Individen eller demokratin som måltavla Hur ska vi då förhålla oss till trakasserier, hot och våld som utövas inom ramen för de olika scenarierna? Är gärningarna i huvudsak en fara för individer eller hamnar även demokratin i riskzonen? Hur kan vi motverka gärningarna och hur kan vi skydda den eller de som utsätts? En fyrfältstabell kan hjälpa oss att bena ut dessa frå- gor. Gärningarna utgör hot mot 2, 3, 4 2, (3) Figur 5.1 Mål för hot mot förtroendevalda. De olika scenarierna placerar in sig i figuren enligt följande: I scenario 1 utgör de brottsliga handlingarna ett direkt hot mot systemet och ett potentiellt hot mot den eller de individer som Utgångspunkter för överväganden och förslag Hotet mot systemet ligger framför allt i att brottsliga gärningar används som ett maktmedel och att medborgare strä- var efter att få beslutsfattarna att fatta eller inte fatta vissa be- slut på grund av rädsla i stället för av i ärendet sakligt grundade skäl. Faran för individen ökar i takt med hur heta stämningar som den urartade opinionsbildningen piskar upp och om målet för påtryckningarna flyttas från att påverka i sakfrågan till att uttrycka hat mot beslutsfattarna. I scenario 2 utgör de brottsliga handlingarna ett direkt hot mot individen eftersom förövaren låter henne eller honom personi- fiera den makt hon eller han känner sig förorättad av och vill ta hämnd på. Det potentiella systemet ligger främst i att den för- troendevalde som utsätts för gärningarna väljer att avsäga sig sina förtroendeuppdrag och att andra personer i dennes spår avstår från att ta på sig offentliga förtroendeuppdrag. I scenario 3 är det i huvudsak individen som blir utsatt för de brottsliga gärningarna som hotas direkt. Potentiellt kan även systemet hotas av samma skäl som gäller för scenario 2, men risken för detta är sannolikt mindre i scenario 3 än i scenario 2. Att rikta hot mot systemet ingår egentligen inte i förövarens motiv. I scenario 4 står både individen och systemet under direkt hot av de brottsliga gärningarna. Det finns i dessa sammanhang all- tid anledning att tro att förövaren är beredd att göra verklighet av sina hot och motiven har sin grund i en politisk vilja att för- ändra villkoren för hur samhällssystemet ska fungera. 5.1.2Skyddsåtgärder i de olika scenarierna Vilka skyddsåtgärder vi bör utforma för händelser motsvarande de olika scenarierna bör påverkas av i vilken utsträckning de brottsliga gärningarna utgör hot mot individen och/eller hot mot demokra- tin. I scenario 1 och 4 finns det ett bakomliggande motiv till gär- ningarna som tydligt är politiskt. Genom trakasserier, hot och kan- ske våld, vill förövaren få beslutsfattarna att verka i en viss riktning. De brottsliga gärningarna används som ett påtryckningsmedel. I dessa fall bör de förtroendevalda vidta motåtgärder mot de brotts- liga gärningarna genom att värna demokratiska processer och ägna sig åt rent spel inom dessa. Det måste dock inte vara just den eller de individer som blivit utsatta för brottsliga gärningar som ställs i Utgångspunkter för överväganden och förslag förgrunden, utan andra personer kan fylla denna roll. Detta age- rande kan underlätta att flytta fokus från person till sakfråga. Behövs polisiärt skydd för individerna i detta sammanhang bör det utformas så att det kan förenas med öppenhet och opinions- bildning och inte avskärmar de förtroendevalda från medborgarna. Handlandet för de förtroendevaldas del i scenario 1 handlar om att möta dem som ställer krav i sakfrågan. Handlandet för de förtro- endevalda i scenario 4 handlar om att bilda opinion för demokratin och mot extremisternas ideologi och metoder. Det handlar i det första fallet om att försöka möta förövaren och i det andra fallet att mobilisera andra med sig mot de intressen som förövaren verkar för snarare än att försöka övertyga förövaren själv. I scenario 2 och 3 handlar det sannolikt mer ensidigt om skydd mot den eller de personer som utsätts för de brottsliga gärningarna. Här kan det ofta vara viktigt att vara tyst och avskärma sig från förövaren. De skyddsåtgärder som vidtas blir härmed i enlighet med de skyddsåtgärder som i allmänhet riktas mot individer som utsätts för samma typ av brottsliga handlingar som de förtroende- valda i scenarierna gör, till exempel kvinnor som trakasseras och hotas av män som de har eller har haft en nära relation med. 5.2Ett problem för den representativa demokratin Övergrepp mot förtroendevalda är självklart ett hot mot de indivi- der som drabbas personligen och deras anhöriga. Det som motive- rar att frågan särskilt beaktas i en utredning, är emellertid något mer omfattande än det som gäller den enskilde individen. Effek- terna av att det förekommer övergrepp mot förtroendevalda kan få allvarliga konsekvenser för vår demokrati. Problemet är inte akut, men att omkring hälften av dem som besvarat enkäten känner oro för sin och anhörigas säkerhet och nästan en femtedel anger att de övervägt att sluta på grund av detta är ett illavarslande tecken. Särskilt illavarslande för den repre- sentativa demokratin är att kvinnorna mer än männen, riksdagsle- damöterna i den yngsta åldersgruppen mer än övriga, fullmäktige- ledamöter med utländsk bakgrund mer än de med svensk bakgrund känner denna oro. Samma mönster för såväl kön, som bakgrund och ålder gäller även för vilka som övervägt att lämna sitt uppdrag på grund av att det förekommer trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. Utgångspunkter för överväganden och förslag Vi har inte haft möjlighet inom kommitténs arbete att undersöka vad förekomsten av övergrepp mot förtroendevalda har för effekt på möjligheten att nyrekrytera till politiska förtroendeuppdrag. Det är dock ingen orimlig misstanke, att om en inte oväsentlig an- del av dem som har förtroendeuppdrag känner oro och även har övervägt att sluta på grund av detta, finns det många medborgare som över huvud taget inte känner sig beredda att ta uppdrag på grund av risken för att bli utsatt. gjorde på uppdrag av Kommuner och Landsting en undersökning bland svenska folket som handlade om politiker, hot och medier.1 Den visar att av medborgarna anser att förekomsten av hot mot förtroendevalda är ett stort samhällsproblem. Den visar också att endast mellan en fjärdedel och en tredjedel av medborgarna är beredda att själva ta på sig ett förtroendeuppdrag. Resultaten av frågorna inger oro för att förekomsten av övergrepp faktiskt påver- kar medborgarnas beredskap för att ta uppdrag. Ju färre som tar uppdrag, desto sämre blir representativiteten bland dem som gör det. Frågan är: Blir det till slut bara hårdhudade svenskfödda män kvar, och vad betyder det i så fall för demokratin och vårt samhälles allmänna utveckling? Och, om vi ser på hela bilden igen, vad hän- der i samhället om det blir en vana att använda trakasserier, hot och våld för att utöva makt istället för de metoder som används i de- mokratin – diskussion och omröstning? 5.3Vad medierna har för roll för övergrepp mot förtroendevalda Enkätresultaten visar att en stor majoritet av de förtroendevalda upplever att mediernas sätt att rapportera om politik bidrar till tra- kasserier och hot mot förtroendevalda. Bara ett fåtal procent har helt motsatt uppfattning. Det omvända påståendet, att medierna på ett bra sätt bidrar till att uppmärksamma och påtala allvaret i att förtroendevalda utsätts för trakasserier och hot, är det färre som instämmer i och uppfattningarna går även mer isär. Det senare gäller framför allt för ledamöter, medan fullmäktigele- damöterna har en något mer positiv inställning. Flera tidigare statliga utredningar har pekat på hur det i prakti- ken blivit en nödvändighet för de förtroendevalda att förekomma i 1 Allmänheten om politiker, hot och mediernas roll, , T-111739 Utgångspunkter för överväganden och förslag medierna för att få ut sina budskap och göra sina partiers ställ- ningstaganden och sig själva kända för medborgarna.2 Enkätunder- sökningen bekräftar också bilden av att de förtroendevalda i tämli- gen hög omfattning förekommer i medierna på olika sätt. Riks- dagsledamöterna har generellt sett en större medievana än fullmäk- tigeledamöterna i landsting och kommuner. Enligt deras egen be- dömning förekommer de förtroendevalda oftare i lokal morgontid- ning än i rikstäckande morgontidning eller i kvällspressen. Det är vanligare att riksdagsledamöterna exponeras i dagstidningar än att fullmäktigeledamöter i landsting och kommuner gör det. Enkätundersökningen visar också att det generellt sett är en hög andel av fullmäktigeledamöterna i landsting och kommuner som uppger att de i stort sett aldrig förekommer i dagstidningar. När det gäller exponering i etermedier uppger riksdagsledamöterna i högre omfattning än ledamöterna i landstings- och kommunfull- mäktige att de förekommer i radio och TV. Det är vanligare med exponering i lokalradion än i riksradion och i TV. 5.3.1Medieexponering i samband med trakasserier, hot eller våld De förtroendevalda som uppgivit att de själva eller någon anhörig blivit utsatt för trakasserier, hot eller våld, fick bedöma om de varit mer exponerade i medierna än de vanligtvis brukar vara i samband med det som hände. Resultatet ger inte grund för slutsatsen att tra- kasserier, hot eller våld generellt sett har ett samband med ökad exponering i medierna, som de förtroendevalda själva uppfattar det. Vi ser dock att det i sammanhanget inte behöver spela så stor roll om de förtroendevalda blivit mer exponerade i medierna i anslut- ning till att de blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld än de an- nars är. Resultaten visar att de som är mest exponerade i medierna också är de som i störst utsträckning utsatts för trakas- serier, hot eller våld. Tydligast syns detta när det gäller exponering i lokal morgontidning. Ser vi på övriga typer av medier, är de som förekommit så få att vi inte kan göra några detaljerade analyser. Den samlade bilden är dock att bland dem som så gott som aldrig förekommer i medierna överhuvud taget, har mellan heller aldrig blivit 2 Se SOU 1990:44 Demokrati och makt i . , och SOU 2000:1 En uthållig demokrati, slutbetänkande. Utgångspunkter för överväganden och förslag utsatta för trakasserier, hot eller våld. Dessa siffror talar med andra ord för att det finns ett samband mellan hur ofta en förtroendevald förekommer i medierna och risken för att bli utsatt för trakasserier, hot eller våld. Sambandet behöver inte innebära att just själva me- dieexponeringen i sig är orsaken till de gärningar förtroendevalda utsätts för. Här finns det en rad andra faktorer som kan spela in, till exempel vilken position den förtroendevalda har, vilka frågor hon eller han är involverad i, hur kontroversiella åsikter hon eller han har, osv. Det gör det dock begripligt varför många förtroendevalda upplever att mediernas rapportering kring dem och deras politik medverkar till att de blir utsatta. 5.3.2Förekomst på Internet och utsatthet Analyserna visar att i första hand riksdagsledamöterna använder sig av Internet i form av personliga hemsidor, vecko- eller månadsbrev, för att presentera sig själva och sina åsikter. Det går dock inte ge- nom vår enkätundersökning att urskilja något samband mellan att förtroendevalda förekommer på Internet i dessa former och att de blir utsatta för trakasserier, hot eller våld. Företrädare för polis och rättsväsende tror dock att Internet är på väg att bli en vanlig arena för brottslighet av olika slag, och det är också ett medium med snabbt och stort genomslag till många människor oberoende av nationer och gränser. Vi tror därför att det finns anledning att vara uppmärksam på Internets roll även när det gäller trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda, och att hålla uppmärksamhet på hur denna arena kan ha betydelse i sammanhanget. 5.4Brister i kunskap och information till förtroendevalda Enkätresultaten visar att det finns stora brister när det gäller kun- skap och information om frågor som gäller trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda inte minst bland dem som har uppdrag i landstings- och kommunfullmäktige. Där är det ovanligt att det ges av både eller kommunen och av partierna. Av riksdags- ledamöterna har det stora flertalet fått information och kunskap om dessa frågor i , men inte heller de har fått så mycket information från sina egna partier. Om vi bortser från , Utgångspunkter för överväganden och förslag förefaller det också vara ovanligt med en säkerhetsansvarig som de förtroendevalda kan vända sig till om de skulle bli utsatta för tra- kasserier, hot eller våld i såväl partierna som i landsting och kom- muner. Som framgår i andra avsnitt i betänkandet, bekräftas denna bild av andra källor som kommittén använt i sitt arbete. 5.5De förtroendevaldas attityder till att de blir utsatta för trakasserier, hot och våld Ser vi till de förtroendevaldas egna attityder till trakasserier, hot och våld mot dem kan vi konstatera att många förtroendevalda fö- refaller ha en ganska högt satt ribba för vad man anser att man ska tåla att bli utsatt för som förtroendevald. En klar majoritet av de svarande anser att förtroendevalda måste vara beredda på att bli ut- satta för trakasserier och hot. Vi ser också att omkring en tredjedel av de förtroendevalda anser att de måste ha en högre toleransnivå mot trakasserier och hot än medborgare utan sådana uppdrag. Om- kring hälften upplever att medborgarna förväntar sig att förtroen- devalda ska tåla vissa mått av trakasserier och hot riktade mot dem. Vi ser också att så många som en dryg femtedel av de förtroen- devalda inte tar tydlig ställning till om de måste vara beredda att bli utsatta för trakasserier och hot. Vad detta beror på, kan vi inte se genom enkäten, men kanske indikerar det en ambivalent hållning till vad man bör tåla respektive vad man får tåla som förtroendevald. Jämför vi med de förtroendevaldas uppfattning om hur de ser på medborgarnas förväntningar på vad förtroendevalda ska tåla, ser vi att andelen som inte tar tydlig ställning sjunker. Detta kan vara en indikator för att antagandet om ambivalens i uppfattningen om vad man bör tåla som förtroendevald och vad man faktiskt får tåla stämmer, eftersom antagandet i detta fall är rent normativt och alltså enbart uttalar sig om vad man bör tåla. Vi kan vidare konstatera att inställningen bland de svarande till att bli utsatt för våld, skiljer sig betydligt från inställningen att bli utsatt för trakasserier och hot. Ändå får man nog säga att bered- skapen för att bli utsatt även för våld inte är obetydlig bland de sva- rande. Det är trots allt bara 2/3 av de förtroendevalda som inte in- stämmer i påståendet. En tiondel av de förtroendevalda anser att medborgarna förväntar sig att de förtroendevalda ska tåla att bli utsatta även för våld. Vi kan med andra ord konstatera att många Utgångspunkter för överväganden och förslag förtroendevalda uppenbarligen känner sig utsatta i relation till med- borgarna. 5.5.1Kulturen inom politiken och relationen till medborgarna En fråga som kommittén har haft anledning att diskutera, både inom sig och med aktörer i omgivningen, är hur den kultur som finns inom politiken och den relation de förtroendevalda har till medborgarna, kan påverka förekomsten av och inställningen till trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. Att de förtroende- valda känner sig utsatt gentemot medborgarna är så klart ett oro- ande tecken i detta sammanhang. Det kan vara svårt att företräda den man känner någon form av oro inför att möta. En klar majori- tet av de förtroendevalda anser dock inte att de själva bidrar till att de blir utsatta för trakasserier och hot genom att de brister i kon- takter med medborgarna. Som vi konstaterade redan i den del som handlar om dem som blivit utsatta, finns det ett antal förtroendevalda som uppger att trakasserier och hot finns även förtroendevalda emellan. Det är dessutom mindre än hälften av de förtroendevalda som avfärdar påståendet om att kulturen bland dem själva stundom kan vara hård. Resultatet ger ytterligare en indikation på att stämningen inom politiken kan bidra till att förtroendevalda känner sig utsatta för övergrepp av olika slag. 5.5.2De förtroendevaldas inställning till att agera Frågan om hur förtroendevalda bör agera dels för att förebygga att de blir utsatta för trakasserier, hot och våld och dels hur de bör agera om de faktiskt blir utsatta, är naturligtvis central i kommit- téns arbete. Enkätresultaten visar att åsikterna bland de förtroen- devalda går isär om vad som är rätt i detta sammanhang. Riksdags- ledamöterna är genomgående mer återhållsamma i sina uppfatt- ningar än fullmäktigeledamöterna i landsting och kommuner. Kan- ske beror detta på att riksdagsledamöterna också förefaller vara mer utsatta för övergrepp än sina kollegor i landsting och kommuner. Vi talade redan tidigare om att det sannolikt finns ett mörkertal när det gäller de förtroendevaldas utsatthet för trakasserier, hot och Utgångspunkter för överväganden och förslag Även i attityddelen finns resultat som talar för ett sådant an- tagande. I stort sett alla förtroendevalda instämmer i att det är vik- tigt att dokumentera uttryck för övergrepp mot dem. En annan fråga i undersökningen visar emellertid att det här finns ett stort glapp mot verkligheten där mellan åtminstone ibland faktiskt också dokumenterar sådant som händer dem. Vi har redan konstaterat att en tämligen hög andel av de förtro- endevalda inte anser att övergrepp mot dem bör offentliggöras. In- ställningen till att polisanmäla trakasserier och hot visar sig vara positivare än att offentliggöra dem. är dock riksdagsle- damöterna mer återhållsamma än ledamöterna av landstings- och kommunfullmäktige. 5.6Vad som händer när förtroendevalda utsätts 5.6.1Hur de som utsätts agerar Kommittén misstänkte i inledningen av sitt arbete att det fanns ett stort mörkertal när det gäller i vilken omfattning förtroendevalda blir utsatta för trakasserier, hot eller våld. Ser vi till undersökning- ens resultat finner vi ett antal indikationer på att antagandet har fog för sig. Undersökningen visar att andelen förtroendevalda som nå- gon gång anmält att hon eller han utsatts för övergrepp är förhål- landevis låg. Detta trots att en majoritet av dem i enkätundersök- ningens attityddel instämmer i att övergrepp mot förtroendevalda alltid ska polisanmälas. De förtroendevaldas inställning till att övergrepp som sker mot förtroendevalda bör offentliggöras är där- emot relativt återhållsam. Kanske kan detta, åtminstone delvis, för- klara varför inställningen till att anmälan bör göras och den faktiska bristande handlingen att handla när något sker, skiljer sig åt så pass mycket. Den vanligast angivna orsaken till att ingen anmälan gjorts är an- nars att händelsen – i den förtroendevaldes egna ögon – inte upp- levts som tillräckligt allvarlig. Andra skäl, som även de talar för an- tagandet om ett mörkertal, är till exempel att den förtroendevalde inte velat oroa anhöriga eller inte velat visa att hon eller han blivit rädd eller brytt sig om gärningen över huvud taget. Vår undersökning visar inte att ålder spelar någon roll i detta sammanhang. Däremot förefaller det vanligare att kvinnliga leda- möter än manliga gjort en anmälan. Likadant ser det ut Utgångspunkter för överväganden och förslag om vi jämför förtroendevalda med utländsk och svensk bakgrund. En lägre andel av kvinnorna än av männen anger vidare att de inte anmält för att de inte upplevde händelsen som tillräckligt allvarlig. Förtroendevalda med utländsk bakgrund förefaller ha en mer pes- simistisk syn på meningsfullheten med att anmäla – att det inte va- rit någon idé eftersom en anmälan ändå inte leder någon vart.