sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — En permanent arbetslös del av befolkningen vars inkomster krym- per i takt med att arbetslöshetsersättning och socialunderstöd skärs ned; de hemlösa; feminiseringen av fattigdomen till följd av ensam- stående föräldrars levnadsvillkor; arbetslösheten och fattigdomen bland ungdomar; koncentrationen av de förfördelade i socialt och kulturellt avskilda bostadsområden – detta är bara några aspekter av den så kallade nyfattigdom som fortsatt öka snarare än minska inom ett av världens ekonomiskt starkaste block (Room, Lawson och Laczko 1989; Teekens 1990; Room 1992) sista och vidare in i det tredje millenniet. Som framgår av det officiella politiska idiom som utvecklats kring begreppet social exkludering eller social uteslutning har denna mångfacette- rade misère du mondeTPF3FPT blivit en gemensam politisk angelägenhet inom den Europeiska Unionen, från i norr till i söder. Det är former för uteslutning som tilltagit parallellt med att yrkesgetton (Feuchtwang 1982), präglade av låga löner och yrkesmässig inlåsning har vuxit fram, utom räckvidd för nationella arbetsmarknadsregleringar och socialförsäkringssystem. har den sociala oron i polariserade och segmenterade stä- der ökat. I enlighet med EU:s fattigdomsprogram från början av 1990- talet definierar jag (se vidare Schierup 2002, 2003a, 2003b; Schie- rup, och Castles 2006) innebörden av social exkludering – eller social uteslutning – som ett beskuret medborgarskap (Cross 1998). Det vill säga ett tillstånd som kännetecknas av att vissa grup- per systematiskt och mer eller mindre permanent förnekas det mi- nimum av ekonomiska, politiska och sociokulturella resurser och möjligheter som är nödvändiga för att upprätthålla en socialt acceptabel tillvaro i ett samhälle och att delta som en fullvärdig medlem av samhället (1950). Med ett fullvärdigt medlemskap avses medborgarskapet i det slags sociala kontrakt som den liberala välfärdsstaten typiskt sett vilar på (Dahrendorf 1985). Den definition av social exkludering som den Europeiska Gemenskapen antog och uttryckte i detta sammanhang en viktig principiell ståndpunkt i medborgarskapsfrågan (1991; Room 1992) när den under- 3TP PT Misère du monde syftar på titeln till en antologi redigerad av (1993) som visar på mångfalden av former för social uteslutning och fattigdom i . Den sociala exkluderingen i strök vikten av att försvara och ytterligare utveckla välfärdsstaten och dess historiskt etablerade medborgerliga rättigheter på en över- statlig nivå. Social utestängning eller exkludering kom därmed att analyseras i termer av avsaknad av sociala rättigheter och Kommis- sionen kunde utforma en politik enligt dessa linjer. Fattigdomsprogrammets Observatorium för social exkludering, som grundades av tog härmed explicit avstamp i den brittiska sociologen, (1950) teori om välfärdsstatens uppkomst och med- borgarskapets utveckling och innebörd, mest känd från den vida lästa och kommenterade essän and Social Class (se t.ex. Giddens ; Bottomore 1996; 1990). såg en utbyggd välfärdsstat med ett starkt socialt medbor- garskap som lösningen på en ständigt återkommande motsättning mellan kapitalism och demokrati. Enbart genom etablerandet av universella sociala rättigheter som garanterar varje medborgare ett visst minimum av välfärd skulle de civila och politiska medbor- garskapsrättigheterna som tidigare lagstadgats kunna realiseras fullt ut. Genom rätten till arbete, försäkring mot inkomstbortfall vid exempelvis arbetsskada eller ålderdom och tillgång till sjukvård garanteras medborgarna ett mått av social välfärd. Tillsammans med utbildning, enligt en av de fundamentala sociala rät- tigheter som den moderna välfärdsstaten skulle ställa till förfo- gande för medborgarna, var dessa rättigheter avgörande för att tillförsäkra arbetarklassen genuin delaktighet i samhället som aktiva, jämställda medborgare och politiska aktörer. Olika kritiker har, möjligen med viss rätt, hävdat att undervärderade betydelsen av den politiska organisering och kamp, i synnerhet arbetarrörelsens, som ledde till etableringen av välfärds- staten och det sociala medborgarskapets rättigheter. Tiden har dessutom visat på att utvecklingen av det moderna med- borgarskap som pekade på i hög grad är reversibel om de politiska styrkeförhållanden ändras. I takt med att grupp efter grupp lämnades utanför medborgarskapets rättighetssystem hade , hävdar (1985), det reellt existerande nationella medborgarskapet i den Europeiska Unionens medlemsländer fått karaktär av en exkluderande snarare än en inkluderande princip. I likhet med den franska sociologen (1996a) vill jag därför betona att social exkludering, som jag här använder det, är uttryck för en avancerad marginalitet. Det vill säga att de Den sociala exkluderingen i exkluderades livsbetingelser inte primärt är någon kvarleva från ett gammalt uttjänt samhällssystem, utan snarare en produkt av pro- cesser som betingas av framskridna politisk-ekonomiska maktför- hållanden. De nya fattiga är socialt uteslutna men centrala kugghjul för den typ av flexibilitet som kännetecknar tidens nyli- beralt influerade ekonomiska omstrukturering och omvandling av arbetslivet (Sassen 1991; 1998; Castells 1996; Spoonley 1992; Lash 1994; Schierup, och Castles 2006, kapiteln 4 och 9). Samtidens sociala uteslutningsprocesser har ett framträdande drag av rasifiering eller etnifieringTPF4FPT i och med att de särskilt drabbar migranter och nya etniska minoriteterTPF5FPT och legitimeras i termer av etnicitet, ras och/eller kultur; en rasifierad uteslutning (Schierup 2000). Detta bidrar över hela den Europeiska Unionen till att skapa etnisk och klassmässig skiktning och uteslutning av befolknings- grupper under mer eller mindre stigmatiserande benämningar som invandrare, utlänningar, underklass, svartskallar, blattar eller etniska minoriteter. Det är de europeiska Andra som lever på krympande socialbi- drag i etniskt segregerade städer. Det är de oproportionerligt många med invandrar- eller etnisk minoritetsbakgrund som fastnat i yrkesgetton (Feuchtwang 1982; Schierup och 1994) präg- lade av osäkra arbeten i den postfordistiska tjänsteindustrin och i den allt mer avreglerade kommunala sektorn; ofta oavsett faktisk kvalifikation och utbildningsbakgrund. Här ingår olika kategorier av arbetande fattiga, allt från dem som omfattas av workfare till arbetare i etniska småindustrier (sweatshops) som uppstått till följd av outsourcing och slimmade produktionsstrategier i det nya nät- verkssamhället (Schierup 2005). Vidare handlar det om den, 4TP PT Begreppet rasifiering har i nyare tid utvecklats av, bland annat, (1993). Begreppet etnifiering har använts som en benämning på institutionella praktiker som – beroende på politiska, ekonomiska och kulturella anspråk och maktförhållanden – leder till en systematisk uteslutning av etniska minoriteter (och 1991). Rasifiering är ett begrepp som faller sig naturligt i en brittisk kontext, givet den särskilda historiska och etymologiska förankring och betydelsen av begreppet ras i engelskan och dess användning i den offentliga debatten. Men i och med den mer specifika och begränsade innebörd begrep- pen ras och rasism har utanför , såväl historiskt som i aktuell allmän och vetenskaplig debatt, är rasifiering en term som möjligen är mindre användbar på kontinenten. 5TP PT Nya etniska minoriter är grupper –med invandrarbakgrund med nya identiteter, samt särskilda netvärk, institutioner och organisationer. Fortkomsten av nya etniska minoriteter är uttryck för migranternas och dessas barns reaktion och försvar mot rasism och diskrimi- nering i samhället, i politiken, inom utbildningssystemet, inom rättsväsendet och på arbets- marknaden, snarare än ett utslag av ett traditionellt, från de såkallade hemländerna importerat, såkallat kulturellt bagage (se vidare Castles, Booth och 1984; Schierup och 1987; 1991a; 2003). Den sociala exkluderingen i offentligt hyllade, kategorin av etniska entreprenörer, ofta med långa arbetsdagar, dålig lönsamhet och utan adekvata sociala trygg- hetssystem som överlever på familjemedlemmars obetalda arbete. Denna grupp småföretagare har med en term som ställer de post- fordistiska strukturella förändringarnas dynamik på huvudet, kal- lats för ett nytt proletariat (bel 2001). Särskilt sårbara är de utan tillgång till de mest grundläggande medborgerliga, politiska eller sociala rättigheter: de illegaliserade migrantarbetare på EU- ropas byggarbetsplatser och jordbruk, (1999; Calavita 2005), de svarta städerskorna och barnflickorna i medel- klasshemmen (Andall 2000) och de nya kontraktsarbetarna; en postindustriell variant av gästarbetaren (1997). De nya asyl- sökande som tvingas in i hyperexploaterande svartjobb när värd- länderna gör det omöjligt för dem att försörja sig på annat sätt har även kommit att uppmärksammas i den svenska debatten om allmän amnesti (). Ett särskilt uppmärksammat fall av utanförskap och hyperexploatering är kvinnorna som bjuds ut i metropolernas sexkvarter samt andra offer för trafficking och nya migrantslavarbetarsystem (se till exempel Campani 1999). Ett växande antal migranter och nya etniska minoriteter har ute- slutits från den formella arbetsmarknadens kärnområden. Detta har kommit att omfatta en mångfald av sociala grupper. Beroende på det nationella politiska landskapets etablerade migrations- och inte- grationspolitiska modeller, välfärdsmodellernas politiska bas och institutionella ramverk, samt ekonomins och arbetsmarknadernas grundläggande struktur, är dessa olika kategorier av utestängda olika stora och av skiftande betydelse för ekonomin och den sociala ordningen i skilda länder. Men sammantaget har de kommit att bli en gemensam politisk angelägenhet och ett av de tydligaste och mest synliga manifestationerna av ett alltmer påträngande euro- peiskt dilemma (se vidare Schierup 1995, 2003a; Schierup, och Castles 2006). Som Silver (1994) skriver i sin jämförande översikt över diskur- ser om social uteslutning är valet av vilken aspekt av den nya fattig- domen och den sociala exkluderingen man vill lyfta fram avgörande i kampen för att vinna politiskt stöd för eller mot de exkluderades intressen. Men i stället för att fokusera på någon särskild under- grupp kan vi sträva efter en helhetssyn på de olika formerna av social uteslutning och deras samspel med allmänna strukturella sär- drag i den pågående övergripande omvandlingen (Silver 1994: 136). Den sociala exkluderingen i Dessa olika grupper av exkluderade är vidare inbäddade i en komplex samhällelig arbetsdelning. De tvingas ofta konkurrera med varandra och därmed förstärka varandras utsatthet inom ett territorium där den fria marknaden härskar (1999; Schierup 2001). I detta samspel fungerar de delar av samhället som präglas av kronisk arbetslöshet, därav följande fattigdom och bidragsberoende som inkubatorer för näringslivets försörjning med arbeten som är riskfyllda, tillfälliga, underbetalda och som utförs av kvinnor, migranter eller nya etniska minoriteter (Mingione 1996: 382). Men utbredningen av underbetalda, tillfälliga, och riskfyllda jobb lägger press på välfärdsinstitutionerna, vilket i sin tur riskerar att utnyttjas av politiska program för nedmontering av det sociala medborgarskapet – de mest utsattas försvar mot mark- nadskrafterna. Den svenska modellen: från nationell välfärdsstat till post- nationell workfare-regim Grunden för det sociala medborgarskapets och de nordatlantiska välfärdsstaternas framväxt var arbetets dekommo- difiering (1984; 1985, 1990);TPF6FPT närmare bestämt en politiskt betingad process som i allt större utsträck- ning befriar vanliga medborgare från tvånget att direkt koppla sin välfärd till deras arbetens marknadsvärde (Slavnic 2005: 47, min kursivering). Befrielsen från att sälja sitt arbete till det till varje tid gällande priset på marknaden genom den relativa trygghet som olika välfärdsordningar och försäkringssystem erbjöd – och med detta även en reell frihet att refusera arbetsmarknadens mest undermåliga jobb och arbetsförhållanden – var ett viktigt led i fackföreningsrörelsernas konsolidering som kollektiva förhand- lingspartners gentemot kapitalet och utveckling till en inflytelserik politisk kraft. Dekommodifiering och den parallella institutionaliseringen av ett socialt medborgarskap växte fram på basis av olika institutio- nella arrangemang och med stöd i olika typer av allianser mellan sociala klasser och statusgrupper (1987). De skandinaviska länderna är unika med hänsyn till den starka betydelsen av folkrö- 6TP PT Detta perspektiv knyter bland annat an till (1950) ovan nämnda med- borgarskapsteori samt till Polanyis (1944) diskussion av marknadsekonomi kontra social integration i The Great Transformation. Den sociala exkluderingen i relsers, speciellt fackföreringarnas, organiserade formulering av poli- tiska krav underifrån. Det gäller också deras centrala roll i den faktiska institutionaliseringen av ett socialt medborgarskap (1987) och en välfärdsstat som kom att vila på en markerad fördelningspolitik med generella välfärdslösningar för hela befolk- ningen (så kallad universalism). Härmed dekommodifierades också arbetet i hög grad jämfört med de konservativa välfärds- staterna på den europeiska kontinenten och inte minst jämfört med de liberala anglosaxiska välfärdsstaterna, och (se vidare 1990; samt 1987). De nordiska länderna skiljer sig också åt inbördes med hänsyn till styrkan och karaktären hos de politiska rörelser som bar fram kraven om sociala rättigheter och med hänsyn till den konkreta utformningen av väl- färdsstatens institutioner efter . Det handlar bland annat om den relativa betydelsen som regleringen av själva arbetsmarknaden fick för arbetets dekommodifiering jämfört med välfärdsinstitutioner utanför arbetslivet och arbetsmarknaden i de enskilda nordiska länderna. De teoribildningar (se särskilt 1984; 1985; 1990) som – inspirerade av och (1944) banbrytande arbeten om marknadsekonomins historiska framväxt och inneboende paradoxer – fört fram tesen om arbetets dekommodifiering som en grundläggande betingelse för de moderna välfärdsstaternas konstituering är dock, som (2005) påvisar, otillräckliga. De har en benägenhet att ensidigt fokusera på socialpolitiska strategier och medborgerliga rättigheter som är institutionellt förankrade utanför själva arbetsmarknaden och arbetslivet. Det gäller till exempel Esping-Andersens (1990) komparativa analyser av olika välfärdsregimer med som ett av de främsta fallen. Det är emellertid viktigt, menar , att se på strategier och institutionella ramar för dekommodifiering såväl innanför som utanför arbetslivet, och samspelet mellan dessa, om vi skall nå en djupare förståelse av de europeiska välfärds- staternas konstituering och aktuella omvandling. I detta avseende intar den traditionella svenska modellen en särställning, även i förhållande till de andra nordiska länderna. Det gäller den centrala betydelse som modellen fäst på regleringar av själva arbets- marknaden och av arbetslivet som sådant för arbetets dekom- modifiering jämfört med de välfärdsstatliga institutionerna utanför arbetsmarknaden. Den sociala exkluderingen i Ser vi tillbaka till 1950-, åtnjöt den svenska modellen internationell ryktbarhet för en lyckad kombination av ekonomisk tillväxt och industriell expansion med full sysselsätt- ning samt en, jämfört med de flesta andra avancerade industriländer, egalitär inkomstfördelning. Modellens politisk-ekonomiska grundpelare var det Rehn-Meidnerska programmet för makroekonomisk styr- ning (se till exempel 1998; Erixon 2005).TPF7FPT Det gick i upp- byggnaden av en koordinerad välfärdskapitalism längre än någon annanstans i (se till exempel 1992). Rehn- Meidner programmets tonvikt på en solidarisk lönepolitik, i syfte att utjämna lönerna på tvärs av ekonomiska sektorer och företag, var förankrat i världens mest centraliserade system för kollektiv löneförhandling mellan fack och arbetsgivare, med LO och SAF som huvudaktörer. Den solidariska lönepolitiken framtvingade den högsta graden av inkomstutjämning inom OECD-området och fick arbetsgivarna att acceptera målet om full sysselsättning (se vidare Swenson och 2000). Men politiken siktade mot att skapa en ekonomisk dynamik med kontinuerlig moder- nisering i fokus. Att höja lönerna i ekonomiskt svaga sektorer och företag skulle driva på företagsstängningar eller reorganiseringar medan en restriktiv löneutveckling inom framgångsrika sektorer skulle understödja lönsamhet och expansion inom internationellt konkurrenskraftiga exportföretag. Övertalighet eller arbetslöshet på bakgrund av företagsnedläggningar, omlokaliseringar eller nya kvalifikationskrav matchades av den aktiva arbetsmarknadspolitiken som siktade mot omskolning och kontinuerlig uppgradering av arbetskraftens kvalifikationer. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken skulle systematiskt återföra friställda och personer vars kvalifika- tioner hade kommit att bli föråldrade till ekonomins mest dyna- miska sektorer och främja arbetskraftens regionala rörlighet. Sys- temet var avsett att hålla arbetslösheten på ett minimum och gar- antera full sysselsättning. Den solidariska lönepolitiken och den aktiva arbetsmarknadspolitiken skulle vila på en återhållsam finans- politik. Den andra pelaren för Den svenska modellen var socialdemokra- tins (SAP) politiska hegemoni och långvariga regeringsställning. Hi- storiskt sett vilade denna hegemoni på klassbaserade sociala rörel- 7TP PT Begreppet den svenska modellen används ofta synonymt med den Rehn-Meidnerska modellen. I artikeln följer jag dock en konvention, som användar den svenska modellen för att beteckna den samlade svenska välfärdsstatliga politiken efter med Rehn-Meidner programmet som bas. Min beskrivning av den svenska välfärdsstatliga model- lens tre pelare följer i sina huvuddrag (1998). Den sociala exkluderingen i ser med starka fackföreningar i centrum. SAP kom att bli politisk garant för centraliserade löneförhandlingar och full sysselsättning och beredde vägen för omfattande reglering av anställnings- och arbetsförhållanden och medbestämmande. SAP var även den politiska huvudkraften vad avser den svenska modellens tredje pelare: den starka välfärdsstaten med dess generella välfärdspolitik samt den stora offentliga sektorn. Den offentliga sektorn kom att absorbera en stor del av alla välfärdspolitiska kost- nader och en stor del av de anställda inom den svenska arbetsmark- naden som helhet. 1985 arbetade en av tre anställda i inom offentlig sektor jämfört med, till exempel, enbart en av sex anställ- da i den tyska . Detta bidrog starkt till höga sysselsättningsgrad jämfört med och andra OECD- länder (utanför ). Den fulla sysselsättningspolitiken samt den aktiva arbetsmarknadspolitiken var i sin tur centrala för upprätthållandet av den starka välfärdsstaten. Däremot hade arbets- löshetsförsäkring och transfereringar genom behovsprövade social- bidrag givits en jämförelsevis marginell betydelse. Arbetslöshets- ersättning betalas ut under relativt korta perioder och arbetslöshet har hanterats som en integrerad del av arbetslinjen och den aktiva arbetsmarknadspolitiken snarare än som en socialpolitisk fråga (Junestav 2004). Det är nära förbundet med välfärdsregimens särskilda karaktär att har haft och fortfarande har den högsta andelen av arbetsmarknadsaktiva i förhållande till inaktiva inom den Europe- iska Unionen (2000: 6). Produktion av högkvalitativa väl- färdstjänster är arbetsintensiv och ett kostnadskrävande välfärds- system fordrar en omfattande skattebas och härmed en hög grad av aktivt lönearbete. medförde, eller förutsatte, uppbygg- naden av den svenska välfärdsstatliga modellen radikala förändr- ingar i samhällets genusordning och arbetets könsmässiga delning. Modellen har förutsatt en hög kvinnlig sysselsättning och kvin- norna har dominerat den offentliga sektorn. Två av tre sysselsatta kvinnor kom att arbeta inom offentlig sektor, ofta på lång deltid. Därigenom blev också den svenska arbetsmarknaden en av mest könssegregerade. Och med att den offentliga sektorn kompenserade för en del av det traditionella kvinnliga hem- och omsorgsarbetet och därmed gjorde kvinnors multipla roller som hemarbetande, mödrar och lönearbetande mera hanter- lig, bidrog den särskilda karaktären av kvinnornas indragning på Den sociala exkluderingen i arbetsmarknaden (deltid inom offentlig sektor) även till att skapa en ny typ av ojämlik könsmaktsordning. generellt utvecklingsoptimistiska yta hade emellertid allt större strukturproblem ackumulerats (se till exempel 1992; 1997; 1998, kap. 4; samt diskus- sionen i Schierup, och Castles 2006: 200ff). En skenande ekonomisk politik (markant avvikande i förhållande till Rehn- Meidner modellens grundsats om en återhållsam finanspolitik) kul- minerade med kronans kollaps 1992 (se 2000).TPF8FPT En kraftig recession följdes av företagskonkurser och djupgående omstruk- turering av näringslivet. Arbetslösheten steg till nivåer som inte hade funnits , vilket fick konsekvenser även för sysselsättningen i offentlig sektor. Det finns ingen allmänt vedertagen förklaring till den tidigare så hyllade svenska modellens växande problem eller till dess veritabla konkurs i 1992. Vissa analytiker pekar på en för- vuxen offentlig sektor som problemets kärna (Henrekson, och 1993). Andra understryker att en modell byggd på solidarisk lönepolitik och centraliserade partsförhandlingar inte var i stånd till att dra till sig investeringar när globaliseringen gav kapi- talet nya möjligheter att dra sig ur det korporativa samarbetet (Kurzer 1993: 20). Det pekas på problem med anpassning till en globaliserad post-fordistisk ekonomis krav om flexibla arbetsmark- nader och löneförhandlingssystem (1992; Swenson och 2000) och på systembetingade svårigheter att anpassa ett stramt reglerat valuta- och kreditsystem till en globaliserad politisk ekonomi (2000). De flesta analyser är alltså variationer på ett mer generellt globa- liseringstema, som understryker nationalstatens oförmåga att upp- rätthålla en reglerad ekonomi, en strikt reglerad arbetsmarknad och en stark välfärdsstat i konfrontation med ekonomisk globalisering och de transnationella företagens växande handlingsutrymme. Men det är inte rimligt att se detta som en enkel fråga om internationellt ekonomiskt tryck som underminerar nationella institutionella 8TP PT En hyperstimulering av ekonomin och inbjudan till spekulation, genom en drastisk devalu- ering av kronan, samt illa planerade och tajmade reformer av skattesystem och valuta- reglering. Den sociala exkluderingen i regimer, påpekar (1998) i sin analys av den traditionella svenska modellens debacle. Det är minst lika viktigt att uppmärk- samma att det sker en generell kvalitativ förändring från kostnads- driven till en i högre grad innovationsdriven konkurrens inom och mellan de avancerade post-fordistiska ekonomierna. Här har för- måga till produktförnyelse och industriell planering kommit att bli central (1998: 102ff; se även Crouch 1993; och Jessop 2002a, kapitel 3). Den svenska modellen saknade kapacitet att ställa om från en kostnadsdriven makroekonomisk strategi till en mer komplex innovationsdriven utvecklingsstrategi, hävdar (1998: 103ff). hade dess politisk-ekonomiska fundament, den Rehn-Meidnerska modellen, i själva verket redan undermine- rats inifrån. Problemet var knappast storleken på välfärdsstaten som sådan eller den reglerade arbetsmarknaden, utan snarare Rehn- Meidner modellens ensidiga förhållningssätt till industriell omvand- ling, med fokus på att säkra full sysselsättning men utan att lämna staten adekvata samhälleliga styrmedel för att systematiskt påverka näringslivsutvecklingen (1998: 109). Detta läge kom att ändras radikalt efter det nya socialdemokra- tiska maktövertagande som följde på den kortlivade borgerliga regeringens mellanspel 1991-1994.