sou · GUB36d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Lagen (1990:52) om vård av unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall gäller för dem som vistas i riket om det skulle uppstå behov av tvångsvård. 1979/80:1 s. 523 och RÅ 1989 ref. 50. 18RÅ 1995 ref. 70 där Regeringsrätten prövade om en utländsk medborgare med tillfälligt uppehållstillstånd i skulle vara berättigad till bistånd enligt SoL. 19RÅ 1991 ref. 41. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Lag om stöd och service till vissa funktionshindrade För personer med omfattande funktionshinder finns en särskild rättighetslag, lag (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade, LSS. Den som omfattas av lagens personkrets har rätt till en rad olika i lagen preciserade insatser. Enligt 2 § LSS sva- rar för insatser enligt 1 § första stycket 1. Kommunen svarar för övriga insatser enligt 1 §. Kommunernas och lands- tingens ansvar gäller gentemot dem som är bosatta i kommunen respektive , 16 § LSS. Vad som avses med bosättning i lagens mening är inte helt enty- digt. Enligt lagens förarbeten kan ledning hämtas från folkbok- föringens bestämmelser om rätt folkbokföringsort vid bedöm- ningen av frågan var en person skall anses bosatt.20 Det innebär att en person i regel kan anses bosatt på den ort där han eller hon är folkbokförd. Av 16 § tredje stycket LSS framgår att om behov av insatser enligt lagen uppkommer under en tillfällig vistelse i en kommun skall kommunen ge det stöd och den hjälp som omedel- bart behövs. Genom lag (1993:389) om assistansersättning, , ansvarar sta- ten för mer omfattande insatser i form av personlig assistent, som är en av de insatser som kan utgå enligt LSS. Statlig ersättning för- utsätter bl.a. att den funktionshindrade har behov av personlig assistent för sina grundläggande behov under i genomsnitt . I SofL anges de grundläggande villkoren för om en person skall omfattas av . Av 3 kap. 2 § SofL följer att tillhör den bosättningsbaserade grenen av socialförsäkringen. Bosättningsbegreppet definieras i 2 kap. 1 §, en person som kom- mer till anses vara bosatt här, om det kan antas att vistelsen kommer att överstiga (se avsnitt 11.3.2). 1992/93:159 s. 185. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Hälso- och sjukvård för bosatta Det finns inte någon rätt i egentlig mening till hälso- och sjukvård i svensk lagstiftning. Däremot finns skyldigheter för landstingen och andra organ att erbjuda vård av viss omfattning och standard. Landstingens skyldigheter och befogenheter framgår i huvudsak av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. För flyktingar och skyddsbehövande i övrigt finns även andra lagar som kan ha aktualitet, bl.a. lagen om psykiatrisk tvångsvård (1991:1128), abortlagen (1974:595) och smittskyddslagen (2004:168). Landstingens primära skyldighet framgår av 3 § HSL där det anges att varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Någon närmare definition av vad skyldigheten för omfattar ges inte i lagtexten. I 18 § HSL regleras kommunernas ansvar för hälso- och sjukvård vid boende i särskilda boendeformer och i samband med dagverksam- het enligt SoL och i vissa fall även för hemsjukvård. Landstingens skyldighet enligt 3 § HSL begränsas till att omfatta endast dem som är bosatta inom . Huruvida en person som befinner sig i anses bosatt här eller inte avgörs med ledning av om folkbokföring.21 Hälso- och sjukvård för personer som inte är bosatta i Personer som inte är bosatta i har endast i begränsad omfattning tillgång till hälso- och sjukvård. Om någon som vistas inom ett landsting utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård s.k. akutvård, är skyldigt att erbjuda sådan vård.22 skyldighet omfattar såväl den som tillhör ett annat landsting som den som inte tillhör något landsting, t.ex. en utlänning på besök.23 Vid behov av omedelbar hälso- och sjuk- vård är det således den faktiska vistelseorten och inte folkbok- föringsorten som är avgörande för vårdansvar. 1981/82:97 s. 115 skulle tolkningen av själva bosättningsbegreppet i då gällande folkbokföringsförordning och begreppet enligt hälso- och sjukvårdslagen avse samma personkrets. ersattes folkbokföringsförordningen av nu gällande folkbokföringslag som innehåller bestämmelser som i huvudsak motsvarar de som tidigare fanns i folkbokföringsförordningen. 224 § HSL. 1981/82:97 s. 120. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Barn som inte fyllt skall i princip erbjudas hälso- och sjuk- vård på samma villkor som i bosatta.24 Det finns inte heller någon rätt i egentlig mening i svensk lagstift- ning till tandvård. Enligt 5 § tandvårdslagen (1985:125) skall varje landsting erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta i lands- tinget. Vid tolkningen av bosättningsbegreppet kan man i princip utgå från om folkbokföring. Enligt 7 § tand- vårdslagen skall folktandvården svara för regelbunden och fullstän- dig tandvård för ungdomar till och med det år då de fyller . Tandvård för barn är avgiftsfri för patienten, för övrig tandvård får avgift tas ut.25 Tandvård för personer som inte är bosatta i För personer som vistas inom ett landsting utan att vara bosatta där har en skyldighet att erbjuda omedelbar tandvård s.k. akut tandvård, 6 § tandvårdslagen. Barn som inte fyllt skall i princip erbjudas tandvård på samma villkor som i bosatta.26 24Detta framgår indirekt av 2 § förordning (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. Där anges att statlig ersättning ges till landsting, kommuner och apotek för kostnader för hälso- och sjukvård för personer som inte fyllt . Jämför 4 § förslag till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl., promemoria upprättad inom UD2003/59636/MAP. 2515 a § tandvårdslagen. 26Detta framgår indirekt av 2 § förordning (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. Där anges att statlig ersättning ges till landsting, kommuner och apotek för kostnader för tandvård för personer som inte fyllt . Jämför 4 § förslag till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl., promemoria upprättad av UD2003/59636/MAP. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård 11.3.6Förslag till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl.27 Det förslag som lämnas i departementspromemorian innebär att de överenskommelser mellan staten och som finns beträffande hälso- och sjukvård för vissa utlänningar kommer att ersättas med en författningsreglerad skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård utöver omedelbar vård. Förslaget bereds f.n. inom . Enligt den föreslagna lagen om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. ska utlänningar som omfattas av denna, ges vård enligt lagen till dess uppehållstillstånd som medför folkbokföring beviljas.28 Enligt 5 § i den föreslagna lagen skall , utöver omedelbar vård enligt 4 § första stycket HSL samt 6 § tandvårdslagen, erbjuda bl.a. asylsökande som fyllt nödvändig hälso- och sjukvård samt tandvård. Sådan vård skall med beaktande av att det är ovisst om utlänningen kom- mer att få stanna i vara sakligt motiverad. Landstingen skall vidare erbjuda asylsökande som inte fyllt hälso- och sjukvård samt tandvård på samma villkor som för den som är bosatt inom . När en utlänning beviljats uppehållstillstånd för bosättning skall utlänningen omfattas av HSL bestämmelser om hälso- och sjukvård för bosatta. 27Promemoria upprättad inom UD2003/59636/MAP. 283 § förslag till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt beviljas i praxis permanent uppehållstillstånd eller tidsbegränsat uppehålls- tillstånd , vilket medför att dessa utlänningar folkbokförs i . Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har rätt till bosätt- ningsbaserade socialförsäkringsförmåner på samma villkor som svenska medborgare från det att uppehållstillstånd som medför folkbokföring beviljas. Arbetsbaserade socialförsäk- ringsförmåner kan utges till den som arbetar oavsett om han eller hon är bosatt i landet eller inte. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har tillgång till sociala förmåner på villkor som uppfyller skyddsgrunds- direktivets krav efter det att uppehållstillstånd som medför bosättning beviljats. skyldigheter enligt förslaget till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. omfattar asylsökande och upphör när utlänningen har beviljats ett uppehållstillstånd för bosättning. Därefter skall flyktingar och skyddsbehövande i övrigt omfattas av de skyldigheter har i förhållande till bosatta. Den svenska regleringen av hälso- och sjukvård till personer med särskilda behov motsvarar det som skall gälla enligt skyddsgrundsdirektivet. Några ytterligare författnings- åtgärder utöver den föreslagna lagen om hälso- och sjukvård samt tandvård till asylsökande m.fl. behövs inte för att genomföra skyddsgrundsdirektivets krav. Av artikel 26.5 följer att gällande lagstiftning i medlemsstaterna om tillgång till sociala trygghetssystem vid verksamhet som anställd eller egenföretagare skall tillämpas. I artikel 28 finns en tvingande bestämmelse för medlemsstaterna att se till att personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande i den medlemsstat som har beviljat sådan status, får nödvändigt socialt stöd som tillhandahålls med- borgare i den medlemsstaten. Beträffande alternativt skydds- behövande får stödet begränsas till att avse endast grundläggande förmåner Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Artikel 29 stadgar att flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall ges tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medlemsstatens egna medborgare. En rätt som kan begränsas för utlänningar med ställning som alternativt skyddsbehövande till att avse endast grundläggande förmåner. Vilka förmåner och insatser och vilken vård som omfattas av det materiella tillämpningsområdet för artiklarna 26, 28 och 29 skall bestämmas utifrån de EG-rättsliga begreppen social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård. De flesta svenska socialförsäkringsförmåner omfattas av det EG- rättsliga begreppet social trygghet. För att få tillgång till de bosättningsbaserade förmånerna på socialförsäkringsområdet skall personen ifråga vara bosatt i . Inom socialförsäkringen används i princip samma bosättnings- begrepp som inom folkbokföringen. Den som kommer till anses bosatt här om det kan antas att vistelsen här kommer att överstiga . Prövningen av bosättningsfrågan är beroende av om uppehållstillstånd har beviljats. För att den som behöver uppe- hållstillstånd skall kunna skrivas in hos en försäkringskassa krävs permanent uppehållstillstånd eller uppehållstillstånd . Som regel beviljas flyktingar och skyddsbehövande i övrigt permanent uppehållstillstånd och skall folkbokföras. Det före- kommer att flyktingar och skyddsbehövande i övrigt beviljas tids- begränsat uppehållstillstånd. I praxis beviljas dessa utlänningar inte tidsbegränsade uppehållstillstånd understigande , varför även dessa utlänningar skall folkbokföras. Flyktingar och skydds- behövande i övrigt omfattas således av SofL:s bosättningsbaserade förmåner och försäkringen gäller för uppehållstillstånd. De arbetsbaserade förmånerna kan utges till den som arbetar i oberoende av om han eller hon är bosatt här. Utredningen konstaterar således att de svenska socialförsäk- ringsförmånerna är tillgängliga för flyktingar och skyddsbehövande i övrigt på samma villkor som för svenska medborgare. Några för- fattningsändringar behövs inte för att genomföra skyddsgrunds- direktivet. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Skyddsgrundsdirektivets begrepp social förmån innefattar den verksamhet som ryms under begreppet socialtjänst i den svenska författningsregleringen. Enligt SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt beviljas som huvudregel permanent uppehållstillstånd och skall folkbokföras. Om tids- begränsat uppehållstillstånd beviljas ges detta inte för tid under- stigande , varför även ett sådant uppehållstillstånd medför folkbokföring. Har utlänningen permanent uppehållstillstånd skall frågan om personens rätt till bistånd enligt SoL behandlas på samma sätt som för svenska medborgare som vistas i . Har utlänningen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som kan ligga till grund för folkbokföring, har denne i princip rätt till insatser enligt lagen på samma villkor som svenska medborgare. Regleringen i SoL uppfyller därmed skyddsgrundsdirektivets krav. Kommunens ansvar enligt SoL är subsidiärt till LMA, vilket innebär att en utlänning som omfattas av LMA inte har rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL. I princip upphör rätten till bistånd enligt LMA när uppehållstillstånd beviljas. Det finns emellertid bestämmelser i 8 § LMA som tar sikte på övergångsfasen från tiden som asylsökande till tiden efter beslutet om uppehållstillstånd och bosättning i en kommun. Enligt andra stycket ha utlänningar som vistas på förläggning rätt till bistånd enligt LMA även efter det att de har beviljats uppehållstillstånd, om de inte anvisats eller kunnat utnyttja en anvisad plats i en kommun. Enligt uppgift från Migra- tionsverket är den genomsnittliga tiden som en flykting vistas på förläggning innan kommunplacering sker . Vidare har, en- ligt tredje stycket, utlänningar som inte vistas på förläggning rätt till bistånd enligt LMA under en månad från den dag de har bevil- jats uppehållstillstånd. Rätten till bistånd enligt LMA är mer begränsad än rätten till bistånd enligt SoL. Det kan därför ifråga- sättas om den tvingande bestämmelsen i artikel 28.1, att personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehö- vande i den medlemsstat som har beviljat sådan status får nödvän- digt socialt stöd som tillhandahålls medborgare i den medlems- staten, är tillgodosedd fullt ut i den svenska lagstiftningen. Enligt utredningen medför skyddsgrundsdirektivets reglering att flyktingar och alternativt skyddsbehövande i princip skall ha rätt Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård till sociala förmåner på samma villkor som svenska medborgare från det att uppehållstillstånd som medför folkbokföring beviljas. En begränsning i artikelns tillämpningsområde ligger emellertid i att det skall vara fråga om nödvändigt socialt stöd. Bestämmelserna i 8 § andra och tredje stycket LMA har till- kommit dels av ekonomiska skäl, dels av praktiska skäl. I förar- betena till bestämmelsen i 8 § andra stycket LMA anförs att beho- vet av bistånd i vissa avseenden är större för dem som varaktigt bor i . Som exempel nämns att den som bor på en förläggning eller i en genomgångsbostad inte behöver bistånd till möbler och hemutrustning. Vidare anförs att asylsökande mer sällan är bundna av ekonomiska åtaganden på och som regel inte har så stora ekonomiska förpliktelser jämfört med dem som bor stadig- varande här. Vidare sägs att det för dem som vistas på förläggning skulle framstå som märkligt om helt olika regler för bistånd skulle gälla före och efter det att uppehållstillstånd beviljats.29 När bestämmelsen i tredje stycket infördes angavs att asylsökande som har bott på egen hand i en kommun som regel väljer att bosätta sig i samma kommun när uppehållstillstånd beviljas. För många kom- muner hade den spontana bosättningen medfört svårigheter att planera verksamheten. Från till en annan får kommunen ansvar för en person vars existens man kanske inte ens känt till. Detta kunde även leda till negativa konsekvenser för den enskilde flyktingen eftersom denne inte inom rimlig tid fick ekonomisk eller annan hjälp.30 Enligt utredningen talar övervägande skäl för att den valda lös- ningen är den mest ändamålsenliga och är den lösning som bäst tillgodoser den enskilde utlänningens behov av socialt stöd under övergångsfasen mellan boende på flyktingförläggning och kom- munplacering eller eget boende och en kommuns övertagande av ansvaret för utlänningen. Det stöd som kan utgå enligt 8 § LMA tillgodoser enligt utredningen det behov av stöd som kan föreligga för flyktingar och alternativt skyddsbehövande under övergångs- fasen från tiden som asylsökande till tiden efter beslut om uppe- hållstillstånd och bosättning i en kommun och måste anses uppfylla skyddsgrundsdirektivets krav på nödvändigt socialt stöd. Regleringen i 8 § LMA uppfyller därmed skyddsgrundsdirektivets krav i artikel 28.1 och några författningsändringar för att genomföra skyddsgrundsdirektivet behövs inte. 1993/94:94 s. 46 f och s. 97. 1994/95:206 s. 10 f. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Lag om stöd och service till vissa funktionshindrade Kommunernas och landstingens ansvar för insatser enligt LSS gäller gentemot dem som är bosatta i kommunen. För att avgöra om en person är bosatt i en kommun kan vägledning hämtas från om folkbokföring. När frågan om rätt till insatser enligt lagen har kommit upp i domstol har det närmast gällt i vilken kommun eller vilket landsting en person skall anses bosatt, inte frågan om en person är bosatt i landet eller inte. Som sagts ovan beviljas som regel en flykting eller en person som är skyddsbehövande i övrigt permanent uppehållstillstånd. Han eller hon skall då folkbokföras. I de undantagsfall tidsbegränsat uppe- hållstillstånd beviljas utfärdas detta inte för tid understigande . Även dessa flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt skall således folkbokföras. Samtliga dessa utlänningar har då rätt till insatser enligt LSS om förutsättningarna i lagen är uppfyllda. Några författ- ningsändringar behövs därför inte för att genomföra skydds- grundsdirektivet. Begränsning av socialt stöd till alternativt skyddsbehövande Genom den fakultativa bestämmelsen i artikel 28.2 får medlems- staterna begränsa det sociala stöd som beviljas personer som inne- har status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner. Skall sådana begränsningar införas i nationell rätt måste enligt utredningen, dessa begränsningar framgå av medlemsstatens lagstiftning (se avsnitt 2.4.5). Det saknas skäl att göra en åtskillnad mellan de utlänningar som beviljas uppehållstillstånd av flyktingskäl och de som beviljas uppe- hållstillstånd på annan grund avseende tillgången till sociala förmå- ner i . Bestämmelsen skall därför inte medföra några lag- stiftningsåtgärder. Hälso- och sjukvård samt tandvård Skyddsgrundsdirektivet innehåller i artikel 29.1 en tvingande bestämmelse om att flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall ges tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medlemsstatens egna medborgare. Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård Landstingens skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård samt tandvård gäller gentemot dem som är bosatta inom . Därutöver har landstingen en skyldighet att erbjuda akut vård och akut tandvård gentemot dem som vistas inom . Huru- vida en person som befinner sig inom ett landsting anses bosatt där eller inte avgörs med ledning av om folkbokföring. I regel beviljas en flykting eller en person som är skyddsbehövande i övrigt permanent uppehållstillstånd. Han eller hon skall då folk- bokföras. I de undantagsfall tidsbegränsat uppehållstillstånd bevil- jas sker detta inte för tid understigande . Även dessa flyk- tingar eller skyddsbehövande i övrigt folkbokförs således. Genom den föreslagna regleringen i lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. framgår att asylsökande utlänningar har tillgång till begränsad hälso- och sjukvård samt tandvård fram till dess uppehållstillstånd beviljas. Därefter kommer dessa utlänningar att omfattas av HSL och tandvårdslagens bestämmelser om vård för bosatta. Utredningen finner att den svenska författ- ningsregleringen därmed uppfyller skyddsgrundsdirektivets krav. Begränsning av hälso- och sjukvård till alternativt skyddsbehövande Genom den fakultativa bestämmelsen i artikel 29.2 får medlems- staterna begränsa den hälso- och sjukvård som beviljas personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner. Som anförts ovan måste enligt utredningen en sådan begränsning framgå av medlemsstatens lag- stiftning (se avsnitt 2.4.5). Utredningen konstaterar att det saknas skäl att göra åtskillnad mellan de asylsökande som beviljas uppe- hållstillstånd av flyktingskäl och de som beviljas uppehållstillstånd på annan grund med avseende på tillgången till hälso- och sjukvård i . Bestämmelsen skall därför inte medföra några lagstift- ningsåtgärder. Hälso- och sjukvård till personer med särskilda behov Skyddsgrundsdirektivet innehåller en tvingande bestämmelse om att medlemsstaterna, på samma villkor som för egna medborgare, skall ge lämplig hälso- och sjukvård till personer som beviljats Social trygghet, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård status som flyktingar eller alternativt skyddsbehövande och som har vissa i skyddsgrundsdirektivet definierade särskilda behov. Det finns inte någon rätt i egentlig mening till hälso- och sjuk- vård i . Däremot finns skyldigheter för landstingen och i viss omfattning kommunerna att tillhandahålla vård av viss omfatt- ning och standard. Dessa skyldigheter framgår av HSL, tand- vårdslagen samt specialförfattningar t.ex. lagen om psykiatrisk tvångsvård, abortlagen och smittskyddslagen. Med begreppet hälso- och sjukvård avses enligt 1 § HSL åtgärder för att medi- cinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Definitionen i 1 § innefattar såväl miljöinriktade som individ- inriktade förebyggande åtgärder. Här ingår allmänna och riktade hälsokontroller, vaccinationer, hälsoupplysning, mödra- och barn- hälsovård samt åtgärder för att uppspåra hälsoproblem. I hälso- och sjukvården ingår också psykologisk och psykiatrisk vård till perso- ner som på grund av t.ex. traumatiska upplevelser och övergrepp är i behov av vård. Även omvårdnad omfattas i begreppet. Åtgärder med anledning av kroppsfel och barnsbörd innefattas också. Det- samma gäller åtgärder i samband med abort och sterilisering.31 Härutöver innehåller SoL och LSS bestämmelser, vilka varierar i betydelse för de olika utsatta grupperna, som syftar till ge extra stöd och hjälp åt personer med särskilda behov. Sammantaget finns det ett antal bestämmelser i svensk rätt som tar sikte på att säkerställa att särskilt utsatta grupper eller individer får det stöd och den vård som de är i behov av. Utredningen anser att dessa bestämmelser tillgodoser skyddsgrundsdirektivets krav. Genom den föreslagna regleringen i lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. framgår att asylsökande utlänningar har tillgång till begränsad hälso- och sjukvård samt tandvård fram till dess uppehållstillstånd beviljas. Därefter kommer dessa utlänningar att omfattas av HSL och tandvårdslagens bestämmelser om vård för bosatta och även andra bosättnings- baserade sociala förmåner. Några ytterligare författningsändringar för att genomföra skyddsgrundsdirektivet behövs därför inte. 1981/82:97 s. 110 f. 12Underåriga utan medföljande vuxen I artikel 2 lämnas en definition av begreppet underåriga utan medföljande vuxen. Bestämmelsen har följande lydelse. i) underåriga utan medföljande vuxen, tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som är yngre än som anländer till en medlemsstats territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för dem, så länge de inte faktiskt tas om hand av en sådan person; begreppet omfattar också underåriga som lämnas ensamma utan medföljande vuxen efter det att de rest in på en medlemsstats territorium. Skyddsgrundsdirektivet innehåller i artikel 30 särskilda bestämmel- ser avseende underåriga utan medföljande vuxen. Artikeln har följande lydelse.