sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Samtliga djurbesättningar, marknader, organisationer eller andra samlingsplatser för varor, som skall föras ut ur ett land måste er- hålla veterinärmyndighetens godkännande för handel inom gemen- skapen. En tranport mellan medlemsländer av djur eller produkter av djur skall åtföljas av ett hälsointyg, utfärdat av officiell veterinär före utförseln. Detta skall bl.a. intyga att djuren är friska och att de inte härrör från en besättning eller ett område som är spärrat på grund av smittsam sjukdom. En viktig förutsättning för att kontrollsystemet skall fungera är att djuren är enhetligt identitetsmärkta. EU har en reglering även för detta. Alla officiella intyg som utfärdas måste anmälas till ett databaserat informationssystem kallat TRACES. Uppgifterna i datorsystemet är sedan tillgängliga även i mottagarlandet. TRACES skall innehålla all sakinformation och statistik om EU:s interna handel med djur och djurprodukter. Se vidare avsnitt 8.2.11. Läkemedelsområdet är i hög grad harmoniserat inom EU. EU har antagit ett stort antal direktiv, som avser läkemedelskontrollen. Genom reglerna har samsyn uppnåtts i fråga om bl.a. tillstånd till försäljning, tillverkning och import av läkemedel, inspektionsverk- samhet samt återkallelse av tillstånd. Det finns olika former för godkännande av läkemedel, det centraliserade, det decentraliserade, det nationell och det ömsesidiga. En av tankarna bakom är att om ett lands medicinska myndigheter godkänner ett läkemedel så skall även de andra länderna acceptera detta godkännande utan att företa någon egen kontroll av läkemedlet. Tillsynen av bestämmelserna skall utövas inom respektive land av landets nationella läkemedels- myndighet. och rådet har utfärdat förordning (EG) nr 726/2004 om inrättande av gemenskapsförfaranden för godkän- nande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndig- het. De grundläggande direktiven på området är 2001/83/EEG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel 2001/82/EEG om upprättande av gemenskapsregler för veterinär- medicinska läkemedel. har tre direktiv om ändrig i de två ovannämnda grundläggande direktiven beslutats. En lagrådsre- miss har presenterats, vars syfte är att bl.a. ändra den svenska läkemedelslagstiftningen i enlighet med ovan nämnda di- rektiv om ändringar. För att kompensera avsaknaden av gränskontroll mellan EU:s medlemsstater har EU utfärdat ett vapendirektiv, rådets direktiv /447/EEG av . Enligt vapendirektivet, som inte omfattar krigsmateriel, skall det införas effektiva regler för kontroll inom respektive stat av innehav och förvärv av handeldvapen samt beträffande överföring av sådana vapen mellan medlemsländerna. Direktivet innehåller de lägsta krav som ställs på medlemsstaternas lagstiftning i dessa avseenden. Av direktivet framgår klart att medlemsstaterna får införa eller behålla regler som är strängare än dem som direktivet anger. Se vidare av- snitt 8.2.6. I syfte att åstadkomma fri rörlighet för explosiva varor och samti- digt en hög skyddsnivå, har EU antagit rådets direktiv /15/EEG av om harmonisering av bestämmelserna om ut- släppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk, det s.k. explosivvarudirektivet. Bestämmelserna innebär bl.a. att en produkt som har provats och godkänts i ett medlemsland i enlighet med direktivets krav, därmed skall godkännas också i övriga medlemsländer. Medlemsstaterna åläggs att se till att explosiva varor uppfyller direktivets produkt- krav och att de har genomgått föreskrivet förfarande för bedöm- ning av överensstämmelse och EU-märkning. I direktivet finns också bestämmelser om övervakning av överfö- ring av explosiva varor inom gemenskapen. Kontroller som utförs under överföring får inte ha formen av gränskontroll. Direktivet innehåller emellertid en möjlighet för medlemsstaterna att vid fall av allvarliga hot mot eller angrepp på den allmänna säkerheten till följd av olagligt innehav eller bruk av explosiva varor eller ammuni- tion använda sig av metoder för kontroll m.m., som annars inte skulle vara tillåtna. Se vidare avsnitt 8.3.3. Även beträffande pyrotekniska varor pågår arbete med harmonisering inom EU. Kommissionen har till rådet över- lämnat ett förslag till direktiv om utsläppande på marknaden av py- rotekniska artiklar (KOM(2005)457 slutligt). Det finns ett antal EU-rättsakter, som innehåller krav på att med- lemsstaterna skall tillämpa begränsningar eller förbud när det gäller saluförande och användning av farliga kemikalier eller varor. är i allmänhet utformade så att medlemsstaten skall förbjuda att produkter som inte uppfyller EU-kraven släpps ut på markna- den. Så länge enhetliga produktkrav tillämpas uppkommer i princip inte några särskilda kontrollbehov vid införsel från andra medlems- stater. Reglerna är dock inte heltäckande och är ibland endast delvis harmoniserade. Detta ger i vissa fall utrymme för medlemsstaterna att besluta om särskilda nationella restriktioner. gäller rådets förordning (EEG) nr 259/93 om övervak- ning och kontroll av transporter av avfall inom, från och till gemen- skapen. Nämnda förordning omfattar inte radioaktivt avfall. Ett syfte med förordningen är att göra gränskontroller obehövliga i internhandeln. Förordningen bygger på ett system, som innebär att transporter måste anmälas och godkännas av ansvariga myndigheter i avsändar-, mottagar- och transitland. Ett enhetligt dokument skall åtfölja transporterna. Det måste också finnas ett bindande avtal mellan avsändare och mottagare. Avsändaren är skyldig att ta till- baka avfallet, om reglerna inte följs. Avsändarland och mottagar- land kan under vissa förutsättningar förbjuda import av avfall. Medlemsländerna är skyldiga att ingripa mot illegala transporter. Radioaktivt avfall och strålkällor EU:s direktiv /3/Euroatom avseende transporter av radioaktivt avfall innehåller bestämmelser om tillståndsförfaranden vid trans- porter av radioaktivt avfall. I rådets förordning (Euratom) nr 1493/93 av re- gleras transport av radioaktiva ämnen mellan medlemsstaterna. Bakgrunden till förordningen var att de behöriga myndigheterna inte fick den information som tidigare möjliggjordes genom de inre gränskontrollerna. Nämnda information skall enligt förordningen komma till myndigheterna genom förhandsdeklarationer. Kontroll i strålskyddssyfte av transporter av strålkällor och radioaktivt avfall skall enligt förordningen utföras som en del av de kontrollförfa- randen som på ett icke-diskriminerande sätt tillämpas i hela med- lemsstatens territorium. Bestämmelserna omfattar således särskilda krav och förutsätter godkännande för att transporter mellan med- lemsländerna skall kunna äga rum, även när gränskontrollerna har upphört. Den kontroll, som tidigare genomfördes vid den inre gränsen, får nu i stället ske hos den anläggning som antingen ex- porterare eller importerar material. Se även avsnitt 8.3.4. Utrotningshotade djur och växter Utförliga regler om handel med utrotningshotade vilda djur och växter och deras produkter finns i Washingtonkonventionen om internationell handel med vissa utrotningshotade vilda djur och växter (the Convention on International Trade in Endangered Spe- cies of Wild Fauna and ) även kallad CITES. EU har implementerat främst genom att anta rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handel med dem samt kommis- sionens förordning (EG) nr 1808/2001 om närmare föreskrifter för tillämpning av rådets ovan nämnda förordning. Rådsförordningen innehåller generella föreskrifter för handel inom EU och föreskrifter för import, export och re-export av de djur och växter, som omfattas av CITES-bestämmelserna. För en närmare beskrivning av CITES-reglerna, se avsnitt 8.3.5. Transport av farligt gods Ett europeiskt regelverk för vägtransporter av farligt gods hanteras av en arbetsgrupp inom Ekonomiska kommissionen för (ECE). Organisationen är ett regionalt FN-organ. Reglerna finns i den europeiska överenskommelsen om in- ternationell transport av farligt gods på väg (Accord Européen Re- latif au des Marchandises Dangereuses par Route, ADR). Delar av ADR har införlivats i gemenskapsrätten genom rådets direktiv /55/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg, det s.k. ADR-direktivet. Utöver ADR-direktivet har rådet också antagit direktiv /50/EG av om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods, det s.k. kontrolldirektivet. Kontrolldirektivet reglerar medlemsstaternas kontroll av vägtransporter av farligt gods på ett fordon, som färdas inom deras territorium eller som färdas in i det från ett tredje land. Sådana kontroller skall utföras på en medlemsstats territorium en- ligt bl.a. rådets förordning (EEG) nr 4060/89 av om avskaffande av gränskontroller mellan medlemsstaterna vid transporter på väg och inre vattenvägar. Vidare finns EU-reglering beträffande transport av farligt gods på järnväg. Den harmonisering, som skett av medlemsstaternas produktkrav, har kommit till uttryck genom olika EG-direktiv. Varje direktiv omfattar ett specifikt produktområde eller specifik aspekt och in- nehåller de säkerhets- och egenskapskrav som en produkt måste uppfylla för att få släppas ut på marknaden. Produktdirektiven har utformats enligt två olika metoder, den s.k. gamla metoden och den s.k. nya metoden. I direktiv enligt den gamla metoden är de tekniska kraven mycket detaljerade. Dessa direktiv täcker ofta begränsade produktområden. Direktiv enligt den nya metoden innehåller endast de grundläggande säkerhets- krav, som en produkt skall uppfylla samt den kontroll som pro- dukten måste genomgå för att bli CE-märkt. Inom EU finns vidare det allmänna produktsäkerhetsdirektivet 2001/95/EEG som syftar till att komplettera och fylla ut den ge- menskapsrättsliga lagstiftningen om produktsäkerhet. Direktivet tillämpas på produkter i den utsträckning det i andra EG-rättsakter saknas bestämmelser om risker och andra aspekter som rör pro- duktsäkerhet. Enligt direktivet har tillverkare och importörer en skyldighet att endast släppa ut säkra produkter på marknaden. Medlemsstaterna å sin sida skall se till att de produkter på marknaden som är avsedda för konsumenter uppfyller säkerhetskraven. Om så inte är fallet måste rapportering ske enligt direktivet. En produkt som CE-märkts i ett medlemsland får fritt säljas över hela EU. Artikel 30 ger medlemsländerna möjlighet att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde. Flera medlemsländer har i likhet med en nationell lagstiftning om utförsel av kulturföremål. Avskaffandet av gränskontrollerna inom den inre marknaden innebär emellertid att efterlevnaden av de na- lagarna blir svårare att kontrollera. Inom EU finns dels förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål från ett medlemsland, dels direktiv /7/EEG om återlämnande av kulturföremål. Avsikten med förordningen var att vid gemenskapens yttre gränser skapa ett gemensamt system för kontroll som gör det möjligt att hindra utförsel av vissa kategorier av kulturföremål. Direktivets syfte är att införa ett system som gör det möjligt för medlemsstaterna att säkerställa återinförandet till sitt territorium av kulturföremål som klassas som nationella skatter enligt artikel 30. Se vidare avsnitt 8.2.8. Produkter med dubbla användningsområden Med produkter med dubbla användningsområden avses produkter, inbegripet programvara och teknik, som kan användas för både ci- vila och militära ändamål, samt alla varor som kan används både för icke-explosiva ändamål och för att på något sätt ingå i tillverkning av kärnvapen eller andra kärnladdningar. Bestämmelser angående handel med dessa varor inom gemenskapen finns i rådsförordning (EG) nr 1224/2000. Syftet med nämnda rådsförordning var bl.a. att så långt som möjligt etablera fri rörlighet för kontrollerade pro- dukter inom den inre marknaden. Emellertid är harmoniseringen inte fullt ut genomförd. Se vidare avsnitt 8.2.2. 3 Gällande nationell rätt Detta kapitel inleds med en kort redogörelse över vad som gäller beträffande varukontroller vid yttre gräns (avsnitt 3.2). Därefter följer en redogörelse över gällande rätt, beträffande varukontroller vid inre gräns (avsnitt 3.3). Avslutningsvis återfinns en redogörelse för lagen om straff för smuggling (2000:1225) – smugglingslagen (avsnitt 3.4). 3.2Kort om var varukontroller skall ske och om varukontroller vid yttre gräns Inre gräns är gräns mot annat EU-land. Yttre gräns är gräns mot tredje land, t.ex. . Den omständigheten att medverkar i ändrar inte det faktum att landet, vad gäller gränskontroll av varor, är tredje land. är huvudansvarig för varukontrollen vid såväl yttre som inre gräns. Hamnar och flygplatser har en särskild ställning, eftersom de kan utgöra både inre och yttre gräns. I rådets förordning (EEG) nr 3925/91 av om avskaffande av de kontroller och formaliteter för handbagage och incheckat bagage som tillhör personer som reser med flyg inom gemenskapen, samt för bagage som tillhör personer som reser med fartyg inom gemenskapen, konstateras, att tillämpningen av principen om fri rörlighet borde leda till att kontroller avskaffas för handbagage och incheckat ba- gage tillhörande personer som reser med flyg inom gemenskapen samt för bagage, tillhörande personer vilka reser med fartyg inom gemenskapen. I förordningen regleras bl.a., på vilken flygplats inom gemenska- pen som yttregränskontrollen skall göras för det fall att en flygresa sker från land utanför EU till gemenskapen med mellanlandning inom gemenskapen innan flygplanet når sin slutliga destination inom EU. I artikel 3.1 anges att för handbagage och incheckat ba- gage, som tillhör personer vilka kommer från en icke-gemenskaps- flygplats och som, efter en mellanlandning på en gemenskapsflyg- plats fortsätter till en annan gemenskapsflygplats, skall tillämpliga kontroller och formaliteter utföras på den sistnämnda flygplatsen, förutsatt att detta är en internationell gemenskapsflygplats. I arti- kel 3.2 anges, att beträffande handbagage, som tillhör personer vilka reser med ett flygplan som mellanlandar på en gemenskaps- flygplats innan det fortsätter till en icke-gemenskapsflygplats, skall tillämpliga kontroller och formaliteter utföras på avreseflygplatsen, förutsatt att detta är en internationell gemenskapsflygplats. Beträffande fartyg anges i artikel 3.3, att bagage som tillhör per- soner vilka reser flera sträckor med samma fartyg, vilket påbörjar resan, anlöper eller avslutar resan i en icke-gemenskapshamn, skall tillämpliga kontroller och formaliteter utföras i den hamn, där ba- gaget i fråga lastas eller lossas, beroende på omständigheterna. nämnda EG-förordning innehåller även bestämmelser angå- ende kontroller av bagage, som tillhör personer vilka reser med fri- tidsbåt, turist- eller affärsflyg. Vidare innehåller förordningen be- stämmelser om när den yttre gränskontrollen skall göras beträf- fande incheckat bagage, som anländer till gemenskapen från flyg- platser utanför EU och som omlastats på flygplats inom gemen- skapen innan det når sin slutliga destination i EU. Vid transport till ett EU-land från annat EU-land, som går ge- nom internationellt luftrum eller över internationellt vatten, skall enligt varorna i vissa fall presumeras vara icke-gemenskapsvaror. Initialkontrollen görs härvid med stöd av tullagen. Tullkodexens huvudregel, är att varorna byter status, dvs. precis som vid export upphör att vara gemenskapsvaror, när de pas- serar internationellt vatten. Tullkodexen gör härvid undantag för vissa varor, t.ex. sådana som transporteras med linjebunden färje- trafik. Den största delen av färjetrafiken går över internationellt vatten, vilket medför att varorna som fartyget medför presumeras vara tredjelandsvaror. Presumtionen bryts, när varorna kan visas vara släppta för fri omsättning inom gemenskapen, t.ex. att kvitto finns för köp av beskattad alkohol som förs in för privat bruk. Som nämnts tidigare, finns ramarna för tullmyndigheternas kontrollverksamhet vid yttre gräns i rådets förordning (EG) nr 2913/96 av om inrättande av en tullkodex för gemenskapen, tullkodexen. I artikel 13 anges att tullmyndigheterna får, enligt de villkor som anges i gällande bestämmelser, utföra alla de kontroller som de anser nödvändiga för att säkerställa att tullag- stiftningen tillämpas korrekt. Av artikel 14 framgår, att var och en som är direkt eller indirekt inblandad i verksamhet som berör han- deln med varor, på tullmyndigheternas begäran och inom föreskri- ven tid, skall förse tullmyndigheterna med alla nödvändiga doku- ment och upplysningar, oavsett vilket medium som används, och ge tullmyndigheterna all nödvändig hjälp. Tullkodexen innehåller yt- terligare bestämmelser av övergripande karaktär, vilka utgör ramen för nationella kontrollbestämmelser. Även kommissionens förord- ning (EEG) nr 2454/93 av om tillämpningsföre- skrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, tillämpningskodexen, innehåller vissa bestämmelser om kontroll. Kompletterande bestämmelser finns i tullagen (2000:1281) och i tullförordningen (2000:1306). I 6 kap. tullagen finns bestämmelser, som kompletterar tullko- dexen gällande övervaknings- och kontrollverksamhet. I 10 § nämnda kapitel finns en bestämmelse, vilken kompletterar artikel 14 i tullkodexen. Av denna framgår, att för kontroll av att deklara- tions- och uppgiftsskyldighet enligt tullagen eller tullagstiftningen i övrigt har fullgjorts riktigt och fullständigt får även un- dersöka bl.a., transportmedel, containrar, lådor och andra utrym- men där varor kan förvaras samt bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande som medförs av resande. har även rätt att ta prover av varor för analys. Vidare har rätt att begära, att varor skall lossas eller omlastas för att en tullkontroll skall kunna ske. Bestämmelserna om varukontroll i inregränslagen har i många delar samma grund som bestämmelserna om varukontroll vid yttre gräns. Vid varukontroller vid yttre gräns har rätt att använda stickprovskontroller, dvs. göra slumpmässiga kontroller eller sys- tematiska kontroller av vissa typer av varor. Emellertid var det länge sedan företog den typen av kontroller. Detta, då de skulle ge en mycket låg träffprocent. I stället använder sig Tull- verket i stor utsträckning av selektiva kontroller. Detta innebär, att de personer eller varor vilka kontrolleras hejdas efter ett selektivt urval, grundat på den enskilde tulltjänstemannens personliga erfa- renhet samt på tillgänglig information från underrättelsesektionen. befogenheter att utföra varukontroll är mer begränsade vid inre gräns, jämfört med vad som gäller vid yttre gräns. Kon- trollverksamheten vid inre gräns regleras i inregränslagen. Vid yttre gräns kan , som nämnts ovan, genomföra systematiska kontroller och stickprovskontroller, vilket i och för sig i praktiken inte förekommer. Vid inre gräns, där EG-fördragets bestämmelser om bl.a. fri rörlighet för varor gäller, får varukontroller inte utformas på sådant sätt, att urvalet av vad och vem som skall kontrolleras sker slumpmässigt. Inte heller kan en- dast den omständigheten, att en person eller ett fordon passerar inre gräns, utgöra grund för varukontroll. Inregränslagen tillåter selektiva kontroller vid inre gräns. Inregränslagen skall ses mot bakgrund av bestämmelser i draget, vilka är grundläggande för upprättandet av en tullunion. En av grundstenarna för unionen är upprättandet av en fri inre mark- nad för bl.a. varor (artikel 14.2). Vidare är bestämmelserna i fördraget om förbud mot kvantitativa import- och exportrestrik- tioner samt åtgärder med motsvarande verkan (artiklarna 28 och 29), samt bestämmelsen om undantag från nämnda förbud (artikel 30) av grundläggande betydelse. Före EU-inträdet gällde samma regler för tullmyndigheternas kontroller vid samtliga gränser. I och med inträdet i EG förändra- des den situationen. Tullagens bestämmelser blev därmed endast tillämpliga beträffande trafiken över yttre gräns. Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för att tillsätta en kommitté med uppdrag att utreda nya former för narkotikabekämpning m.m. i ett EU-perspektiv. Utredningen, som antog namnet EU-gränskon- trollutredningen, hade enligt direktiven (dir. 1993:131) till uppgift att utreda vissa frågor om hur , vid ett EU-medlemskap, kunde förhindra att den fria rörligheten av personer och varor inom EU medförde ett ökat inflöde av narkotika och illegala vapen i lan- det. Utredningen skulle även överväga, i vad mån lagstiftningen om varusmuggling behövde ändras för att skulle kunna behålla straffsanktionerade förbud mot in- eller utförsel av vissa varor i förhållande till andra länder. I uppdraget ingick även att överväga formerna för att, inom ramen för vad som är tillåtet enligt det in- ternationella regelverket, upprätthålla en kontroll, när det gäller varor som förs över en gräns mot ett annat EU-land (inre gräns) i strid mot en straffsanktionerat förbud. I direktiven angavs, att ut- redningen borde utgå från att kontrollen skall avse narkotika och vapen men att det stod utredningen fritt att lägga fram synpunkter på att låta kontrollsystemet avse även andra varuslag som kan be- höva kontrolleras i samma eller liknande former. I direktiven an- gavs också, att och Polisen tillsammans borde svara för kontrollen. Utredningen överlämnade betänkandet Skyddet vid den inre gränsen (SOU 1994:131). Betänkandet lämnades emellertid för sent för att hinna läggas till grund för lagstiftning i samband med EU-inträdet . Därför kom Tull- verkets befogenheter att företa varukontroller vid inre gräns att i avvaktan på en särskild lag, regleras i övergångsbestämmelser till tullagen (1994:1550). Av ovan nämnda övergångsbestämmelser följde, att bestämmel- serna om anmälnings- och uppgiftsskyldighet och om kontrollverksamhet enligt den upphävda tullagen fortfarande skulle gälla för vissa varor. De varor som angavs var krigsmateriel, pro- dukter med dubbla användningsområden, varor som beskattades enligt lagen om privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror, narkotika, injektionssprutor och kanyler, dopningsmedel, vapen och ammunition, springstiletter och andra s.k. gatustridsvapen, vissa kulturföremål, hundar och katter samt spritdrycker, vin och starköl. Enligt övergångsbestämmelserna skulle för de nämnda va- rorna bestämmelserna om anmälnings- och uppgiftsskyldighet i den upphävda tullagen (1987:1065) gälla liksom kontrollbefogen- heterna i 63–64 §§ (till den del den avser skyldighet att stanna på tullmyndighets anmaning) och 65 § samma lag. I fråga om krigs- materiel och s.k. strategiska produkter gällde, förutom anmälnings- och uppgiftsskyldigheten, samtliga bestämmelser i den upphävda lagen om kontrollverksamhet. Efter förslag av regeringen (prop. 1994/95:173) genomförde en komplettering av övergångsbestämmelserna, dels ge- nom att utöka listan över de varugrupper som får kontrolleras med nötkreatur, svin, får getter, fjäderfän, fisk och reptiler, dels genom att ge tullmyndigheterna rätt att kontrollera djurtransporter vid bl.a. misstanke om smittsam sjukdom. Det gjordes dessutom ett tillägg, avseende trafikanternas skyldigheter och befo- genheter vid den inre gränsen. Sålunda kompletterades bestämmel- serna i fråga om rätt att i administrativ ordning omhänderta sådana varor, som avses i övergångsbestämmelserna, och som inte får infö- ras i landet. Vidare lades det till föreskrifter om transportföretagens skyldigheter att utan kostnad för staten tillhandahålla vissa lokaler m.m. på vissa ankomstplatser och beträffande skyldigheten för den kontrollerade att svara för lossning och uppackning m.m. avlämnade utredningen om lagstiftningsbehovet vid tulldatoriseringen () sitt slutbetänkande Kon- trollfrågor i tulldatoriseringen m.m. (SOU 1992:23).