sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Svenskarna har övertagit i en stor utsträckning de stora kolonialmakternas fördomsfulla bilder av de exotiska folken utanför . Härmed inte sagt att svenskarnas omvärldsbilder är mindre stereotypa, mindre känsloladdade, oskyldiga eller mer objektiva än engelsmän eller fransmän vad deras handlingsalternativ anbelangar. Dessutom, och det är väsentligt att framhålla att svenska publicister har identifierat sig med , västerlandet, kristenhet och den vita rasen. Frågan är då om rasism eller diskriminerande föreställningar är något inneboende hos vissa individer eller snarare yttringar av strukturella ojämlikheter och asymmetriska maktförhållanden gällande olika grupper i samhället? Diskriminerande föreställningar inom SOU 2006:73 Husband (1991:50) ser en fara med att teoretisera rasismen som en individuell fördom eftersom den: reduces racism to human nature and individual fallibility, thus leaving the world of the state, the world of politics and major structural aspects of contemporary life out of focus. Liknande uppfattning om relationen mellan individuella fördomar och strukturell diskriminering har en av vår tids främste forskare inom socialt arbete, : Eftersom de strukturer och former av kollektivism som härrör från kulturella grundantaganden utgör en så pass viktig del av det individuella beteendet, är diskrimineringen varken helt eller delvis förorsakade av personliga fördomar (även om det förstås kan vara på det viset i ett enskilt fall). Diskriminering är i första hand en följd av det faktum att mäktiga grupper i samhället upprätthåller diskriminering i samhället för att kunna behålla sin makt. De gör detta bland annat genom att använda sin hegemoni, det vill säga genom sin sociala kontroll över de åsikter om samhällets natur som skapar en ideologi. Diskrimineringen skapas och vidmakthålls således av personliga uppfattningar och beteenden som förstärks av ideologier som utvecklats utifrån den makt som olika grupper utövar i syfte att bevara och stärka sin dominerande position inom de rådande sociala strukturerna (2002: 326). (1993) med hänvisning till Dovidio & (1986) menar att rasismen har deklarerats som ett tabu och ett alltför stark och överdrivet ord för samtida moderata eller moderna samhällen i . framhåller att förnekandet av rasismen är en paneuropeisk företeelse. Förnekandet av rasismen har en sociopolitisk funktion, nämligen att anti-rasistiska analysers legitimitet utmanas, marginaliseras, förlöjligas och undergrävs. Därmed legitimerar man även frånvaron av statliga åtgärder för att bekämpa rasism och diskriminering. De sociala följderna av rasismens förnekande är att individer tillhörande den dominerande gruppen räddar sitt ansikte och förstärker sin gruppsolidaritet och hängivenhet. De flyktingar och invandrare som anses ha det största kulturavståndet till och svenskarna är också de som utsätts för mest diskriminering. Det gäller främst muslimer, afrikaner, asiater och latinamerikaner. Muslimer och araber har varit utsatta för en demoniseringprocess länge, men efter , 2001 har bilden av muslimer förvrängts ytterligare. Det finns alltså ett samband mellan diskursen om kulturellt närhet respektive avstånd och graden av risken för att utsättas för diskriminerande 262 SOU 2006:73 Diskriminerande föreställningar inom och ojämlika behandlingar i . Dessutom anses det kulturella avståndet försvåra deras integration i det svenska samhället (2002) Föreställningen om att socialarbetarnas fördomar och okunskap kan reduceras genom att läsa om andra kulturer (se Kamali 2002, Dominelli 2004) har fått en del kritik eftersom fokusen läggs på individen i stället på strukturella problem. Sivanandan (1991:41) formulerar denna kritik med hänsyn till samma diskurs i : There is nothing wrong about learning about other cultures, but it must be said that to learn about other cultures is not to learn about the racism of your ownunless you are mindful of the racial superiority inculcated in you by 500 years of colonisation and slavery, you cannot come to cultures objectively. Saken är inte blott en fråga om socialarbetaren medvetet eller omedvetet utsätter klienten för diskriminering, utan vad som krävs är att socialarbetarnas handlande måste förankras och ses i vidare kulturella och strukturella sammanhang. Diskriminering och rasism äger rum därför många av institutionens eller organisationens integrerade praktiker betraktas som naturliga och givna. Ett socialt arbete som inte beaktar sin potential att agera diskriminerande och förtryckande är ett farligt socialt arbete (1997). Dessa diskriminerande praktiker betecknas som institutionell rasism därför att organisationen som genomsyras av rasistiska stereotyper misslyckas med att erbjuda sina klienter en adekvat professionell service på grund av deras hudfärg, kultur eller etnisk tillhörighet (MacPherson 1999). Det kan vara svårt för en socialarbetare att inse att hans/hennes praktiker kan vara förtryckande eller diskriminerande mot etniska minoriteter. Dock bör man inte glömma att socialarbetarna utgör en del av samhället och återspeglar en viss makt och privilegiumstruktur i en specifik samhällsordning (1997). (1997) anser att socialarbetarna tenderar att beskriva sitt arbete i termer av neutralitet, opartiskhet och färgblindhet, och att alla klienter oavsett bakgrund behandlas på samma sätt. Faran med denna ansats är att man negligerar klienternas materiella position och status i ett samhälle både som individer och som medlemmar av en specifik grupp. Dessutom försummar man att vissa grupper faktiskt sett erfar rasism i åtskilliga samhälleliga sfärer. Dominelli understryker implikationen av en anti-rasistisk ansats: 263 Diskriminerande föreställningar inom SOU 2006:73 Ultimately, an anti-racist analysis implies that if changes in social work practice are to endure, society also needs to change. Societal change becomes particularly important in ensuring that scarce resources are equitably distributed. However, in the context of structural inequalities engendered by racism, poor black people may require an additional injection of resources to bring their situation up to the same starting point as poor white people. Moreover, changes must occur on two fronts – the personal and the structural simultaneously – if they are to initiate enduring improvements in the social order (1997:18). Därtill menar (1997, jfr de los 2005) att ett anti-rasistiskt socialt arbete beaktar att människor kan utsättas i våra samtida samhällen för förtryck och diskriminering på grund av sin ras, klass, kön, funktionshinder, sexualitet och ålder. (2004) anser att det finns en tendens att se begreppet anti-rasism som något hotande eller provocerande och brukar ersättas med mindre skrämmande termer som anti-diskriminering eller anti-förtryckande praktiker. Han menar att modifikationen av språkbruket inte gynnar dem som erfar rasism och riskerar att överskyla rasism. Följaktligen blir rasistiska praktiker svårupptäckta för socialarbetare eller studenter i socialt arbete. Dessutom förvränger det här språkbruket studenternas/socialarbetarnas kapacitet att konstruera ett logiskt sätt för att förstå ras och rasism. Resultatredovisning och analys Jag kommer nedan att redovisa socialarbetarnas olika diskurser vad det gäller kulturella skillnader, integration, segregation, rasism och levnadsvillkor för personer med invandrarbakgrund i . Namnen på socialarbetarna är fingerade; , , , , , , , , och . Jag bad socialarbetarna under intervjuerna att berätta om sina erfarenheter av klienter med invandrarbakgrund och konkretisera det genom att ta upp sina senaste möten med dessa. Det var endast , , och som samtyckte att ta upp sina konkreta erfarenheter. De övriga socialarbetarna valde att tala om klienter med invandrarbakgrund i generella termer. SOU 2006:73 Diskriminerande föreställningar inom Socialt arbete, kultur och De Andra Jag kommer i det följande ta upp , , och berättelser om möten med klienter med invandrarbakgrund, eftersom de återger konkreta möten mellan socialarbetarna (systemet) och klienterna. På frågan om de kan berätta om deras erfarenheter av möten med klienter med invandrarbakgrund svarar de på följande sätt: : Det gäller en mamma som kom till från . Hon har levt med en svensk man och har inte blivit insatt i det svenska samhället. Det har kommit in anmälningar om att man är orolig för de två barnen de har tillsammans. Hon har inte kunnat delta på föräldramötena eftersom hon inte har fått se breven och inte har velat släppa in för att göra en utredning om barnens situation. Däremot har pappan varit på föräldramötena och de har inte haft någon bra kommunikation och inte har kunnat komma överens. Mannen säger sig ha känt sig undertryckt av den här kvinnan och även slagen (men inget bevis). Kvinnan har ju tidigare slagit sina barn från tidigare äktenskap i . Kvinnan däremot menar att hon har blivit isolerad och dåligt behandlad av mannen. Det framgår att kvinnan redan är missgynnad i utredningens förarbete eftersom hon inte behärskar språket på samma sätt som mannen. Mannen har dessutom berövat henne rätten att vara med på föräldramötena och kan lätt stämplas av myndigheter och skolan som en mor som inte bryr sig om sina barn till skillnad från pappan som deltar på föräldramöten. Kvinnan har inte haft tillgång till breven, vilket förklarar också varför hon inte haft möjlighet att delta på föräldramötena. Dessutom utgör hennes tidigare behandling av barnen ett skäl för att tro på mannens version om han har blivit misshandlad eller inte. Det blir tydligare i berättelse att kvinnan inte har varit medveten om vad som har försiggåtts bakom hennes rygg: : Hon har svårt att greppa det här med regler och lagar och hur det fungerar i det svenska samhället. Hon tolkar in saker och ting på fel sätt. När man är i en utredning så träffar man mannen, båda föräldrarna. Hon menar att vi har varit mer tillmötesgående och lyssnat mer på mannen. Hon känner sig orättvist behandlad. Vi har förklarat att vi är neutrala i utredningsarbetet. Hon har frågat varför mannen blivit först utredd. Det kom in ett beslut om lag om vård av unga (LVU). Vi var tvungna att plocka barnen från den här familjen. Vi blev ju inte insläppta och oron om barnen fanns ju. Skolan hade anmält och pappan var själv med på träffar och var själv orolig för barnen. Diskriminerande föreställningar inom SOU 2006:73 hade beskrivit situationen för skolan om hur det var där hemma. Att hon var hård mot barnen. Övertaget som socialarbetarna och mannen har är att de är svenskar och att de kan språket. Socialarbetarna beaktar inte faktumet att den oron som skolan uttryckte för barnen, hade pappan först och främst bidragit till. Eftersom han fanns där på mötena på skolan och fick komma till tals och beskriva verkligheten. Kvinnan var helt enkelt en person som var frånvarande, hon verkar inte ha existerat för skolpersonalen. Hennes berättelser som kunde vara subversiva och utmanande gentemot mannens version av hur det var där hemma, kunde ha påverkat skolpersonalens bedömning av hennes och barnens situation. Som Payne (2002) påpekar så visar inte klienten ofta vilja att samarbeta när han/hon känner sig undertryckt och missgynnad i en relation. Kvinnan vet att hon har skolpersonalen mot sig, mannen mot sig och deras version av verkligheten utgör en förutsättning för socialarbetarens handlingsmöjligheter. För att åter tala med Payne (2002) så drar sig inte kvinnan tillbaka utan samarbetar för att få ut något av relationen med socialarbetaren. Socialarbetaren beskriver sitt arbete och sin bedömning av läget i termer av neutralitet (Dominelli 1997) vilket inte får medhåll av kvinnan. Hennes utsatta ögon och upplevelser säger annat än neutralitet, mannen har bättre utgångsläge. Det går inte att frånhända att mannen förstår det svenska systemet bättre än henne. tenderar att förlöjliga hennes agerande och kritik när det gäller det positiva bemötande som mannen har mött i termer av tolka in, förstår inte språket, förstår inte systemet. Det föreligger en risk att svårigheter i kommunikationen stärker socialarbetarnas auktoritet ytterligare och den kontrollerande aspekten av det sociala arbetet får större utrymme (jfr Hayes & Humphries 2004). Som det framgår av version så framstår mannen mera som en värdig klient (2004) till skillnad från kvinnan, en ovärdig klient, som beter sig avvikande och inte tar emot den hjälp erbjuder. Mannens berättelser passar in i diskurser om barnens välbefinnande. Vad kvinnan implicit ombeds att göra är att hon ska låta sitt problem att stöpas om (Järvinen 2002) så att det passar in i regler och rutiner. utmanar kvinnans berättelser socialarbetarens auktoritet, maktposition, neutralitet och viljan att hjälpa till: 266 SOU 2006:73 Diskriminerande föreställningar inom : Han har ju beskrivit att han har varit väldigt rädd för henne och nedtryckt i skoskaften av henne. Han har ju varit väldigt hjälpsökande och velat ha hjälp och stöd. Hon har i sin beskrivning sagt att hon har fått passa upp honom och i princip varit vaken och ser till att han får kläder, helt enkelt serva honom så att han kommer iväg till jobbet. Hon har känt sig nedtryckt och isolerat. har hon gått med på utredningen. Den thailändska kvinnan har gått på Komvux och har en grundskoleutbildning från sitt hemland. anser att den thailändska kvinnan saknar nyanser i språket och kan missförstå saker och ting på fel sätt: : Hon kan svenska ganska bra och kan göra sig förstådd. Det är bara det att hon tolkar in saker på fel sätt och har inte nyansen i språket, om någon har varit högljudd mot henne så har hon uppfattat det som hotfullt och argt. Barzoo: Hur då? : Hon träffade en handläggare här som hade höjt rösten och sagt något med lite högre tonläge. Då har hon uppfattat det som att hon har blivit utskälld men i själva verket har handläggaren höjt rösten för att vara tydlig. Det kan bli missförstånd. Längre fram i intervjun säger : När hon pratar så blir hon högljudd, hon blir väldigt engagerad och pratar med hög ton. Kan nästan se ut som om hon är arg. Sen tänker vi: Är det på det här viset med alla i . Hon har sagt att det är hennes sätt och att hon inte är arg. Motsägelsefullheten blir tydlig i beskrivning av den unilaterala missförståelsen från den thailändska kvinnans sida: Den thailänska mamman förmodas höja rösten för att det är hennes kultur, medan den svenska socialarbetaren gör det för att övertyga och vara tydlig. Temperament blir liktydigt med kultur, frustration översätts till kultur, maktlöshet inför institutionens ovilja att lyssna likställs med kultur. Hennes tolkning av sitt sätt att tala beskriver hon som någonting tillhörande hennes personlighet och inte någonting som utgör en essens (2002, Kamali 2002, Dominelli 2004) i den thailändska kulturen. och hans kollega ser sig själva inte som några bärare av kultur, utan kultur är något som tillhör den thailändska kvinnan. Hennes förklaringar är missförstånd men deras är snarare ett försök att förstå varför hon höjer rösten, nämligen att det kan ligga i hennes kultur att bete sig så där, tala så där, höja 267 Diskriminerande föreställningar inom SOU 2006:73 rösten etc. menar att hon behöver kulturell hjälp för att fungera som en god svensk mamma: : Hon behöver ha hjälp med att någon kan gå in och kan förklaras. Personalen på utredningshemmet har kommit fram till hon behöver kulturtolk, som de kallar det för. Någon som kan lotsa henne i det svenska samhället. Vi gjorde ett hembesök hos henne och det var väldigt stökigt i hennes lägenhet. Då vill man bli mer insatt och få fram om thailändarna inte är så ordningsamma. Det är något som följer med en och kanske de är inte så noga med hur det ser ut i hemmet. Hon lagar flera maträtter som barnen kan äta och välja. Tycker de inte om maträtterna så får de själva laga en annan maträtt. Hon saknar det där med gränssättning, att man (här i ) lagar en maträtt och så får barnen äta det. Äter de inte det så får de vara utan, men så ser hon inte på saken. Hon menar att man kan bjuda barnen på flera rätter. Så har hon styrt hemma. Det här med kulturen spelar stor roll. Man ser ju det när man ska bedöma om ett barn ska placeras hos sin pappa, som har sina värderingar och kultur. När det gäller den här thailändska mamman så bjöd hon till exempel sina barn på godis tills de åt så mycket de orkade. var de nöjda och ville inte ha mer. Det skiljer sig från den svenska kulturen eftersom svenska barn äter godis . Visst känner man att man skulle behöva mer på fötterna när det gäller kunskap i olika kulturer. berättelse ovan leder oss att tro att berättelserna om den thailändska kvinnan och den thailändska kulturen är en mycket större berättelse om en föreställd svensk kultur och hur man uppfostrar barn i . Återigen tenderar socialarbetarna att kulturalisera hennes sociala problem. Frågan är om de hade sagt samma sak om en svensk familj om familjen inte hade det rent hemma? talar om att lotsa henne i det svenska samhället, men målet är hon ska bli som ett föreställt oss som äter godis (hur vet han att alla svenska barn äter godis endast ?) och endast äter en maträtt. Vi har gränser, thailändarna saknar gränser, vi har det städat hemma, thailändarna har det stökigt hemma. Diskursen ovan skapar polariserade och antagonistiska identiteter som antas vara oförenliga. Socialarbetarna har rätt när de påpekar att överkonsumtion av godis är onyttig för barnen ur ett hälsoperspektiv. Att ha det rent hemma och sätta gränser är nödvändiga för den här familjen men inte på det sättet som diskursivt framställs i berättelser, då man förlägger problemens orsak i och glömmer bort de sociala förhållanden som kvinnan lever under, här och i . Den thailändska mamman transformeras till en kulturell klient, 268 SOU 2006:73 Diskriminerande föreställningar inom med Järvinens (2002) analys av systemets skapande av klienten, så är det hennes kultur som ska åtgärdas och det är där hon behöver korrigeras. Att lotsa henne i det svenska samhället är ett outtalat krav på assimilation. anser att problemen och kulturkrocken med klienter med invandrarbakgrund skulle minska om man är kulturkompetent: : Visst skulle man behöva läsa in sig mer på den kultur där föräldern kommer ifrån. Man skulle behöva en snabb översikt över olika kulturer eller kanske ett bibliotek med lättfattliga böcker med korta drag om hur man fostrar barn i den kulturen och vad finns det för stöd i den kulturen. Vi har ju pratat om att det vore ju bra om man kunde åka till landet och bli insatt i landets kultur, där klienterna kommer ifrån. Jag har diskuterat det med en kollega när det kom upp de olika kulturella skillnaderna. förståelse av kultur är statisk, eftersom han antar att klienternas kulturer är färdiga produkter eller ting som finns där bortom historien och som han kan få tillgång till när som helst genom att läsa en bok. Som Dominelli (2004) och Kamali (2002) påpekar, leder denna kultursyn att socialarbetarna vill läsa sig in på andra kulturer där det står till exempel hur den thailändska kulturen är och inte som Street (1993) menar att kultur är ett verb och en process i ständig omvandling. Som det visar sig ovan tenderar med Benhabibs (2004) tolkning att enhetliggöra, avgränsa och förtingliga kulturen, i stället för att situera och historisera klienterna i en specifik historisk situation och analysera deras levnadsvillkor. Den thailändska mamman är inte bara en klient, utan hon är också en kvinna, invandrare och har en låg status i det svenska samhället, finns det risk att hon blir diskriminerad i på grund av sin thailändska bakgrund (Dominelli 1997, jfr de los 2005). Den thailändska kvinnan hade uttryckt sitt missnöje med hur hon hade blivit behandlat av socialarbetarna: : Hon hade skickat in ett brev till vår enhet och hade anklagat handläggarna för rasism. Det var inga fina ord. Hon menade att hon hade blivit så orättvist behandlad, att mannen hade stor fördel och att vi bemöter honom på ett annat sätt än henne. Jag har tänkt på det. Rasism är ett starkt ord. Hon fick mig som handläggare, trots att hon inte ville ha mig. Jag sa till min gruppledare att jag och min kollega var så neutrala man kan vara mot henne. Det blev ingen stor sak av det. Inte så att vi satt ner och diskuterade det där i detalj. Gruppledaren betvivlade inte att vi hade behandlat henne väl. Diskriminerande föreställningar inom SOU 2006:73 Den thailändska kvinnans röst, hennes alternativa perspektiv och motdiskurser är omstörtande och utmanar socialarbetarnas självbild som neutrala och icke-diskriminerande. Återigen ser vi hur asymmetrisk maktrelationen är mellan klienterna och . anser inte att han har handlat fel eller särbehandlat kvinnan på ett missgynnande sätt. Klientens ord verkar inte ha vägt så tungt för gruppledaren eftersom hon med (1997, jfr Dominelli 1997) ord inte beaktar socialarbetarnas potential att agera diskriminerande och förtryckande. Socialarbetarna behöver inte nödvändigtvis medvetet diskriminera klienter med invandrarbakgrund (MacPherson 1993) utan det är deras praktiker, rutiner och kultursynen i form av institutionell rasism som kan utgöra en grund för diskriminering. Det är inte bara ett socialarbetarproblem utan det gäller hela som institution och organisation. Dock bör det understrykas att det är genom socialarbetarnas praktiker som diskriminering får konsekvenser. Gruppledaren struntar helt enkelt i den thailändska kvinnans version och litar på ett naivt sätt på sina kollegors berättelser. Det fanns knappast någon diskussion om hur de hade kunnat diskriminera kvinnan. Den institutionella rasismen (MacPherson 1993) implicerar visserligen att organisationen kollektivt misslyckas med att erbjuda klienterna service på ett adekvat sätt på grund av avsaknad av betänksamheter men även till följd av omedvetna/medvetna fördomar och stereotyper mot etniska grupper. berättar även om en annan klient med invandrarbakgrund som han har haft kontakt med: : Det gäller en pappa som kommer från en arabisktalande. Han pratar väldigt bra svenska. Där har det inte varit något problem. Det gäller placering av hans son. Han har varit gift med en svensk kvinna som är svag med gränser och har sociala problem. Mamman har sagt att hon inte klarar av sonen längre. har pappan kommit in i bilden. Sonen har varit placerad i ett familjhem , men familjhemmet orkade inte med honom. Det har varit glasklart med det han har velat och sagt. Han sägs vara redo att uppfostra barnet. Men kulturen gör att vi måste ta hänsyn till det att han kommer att uppfostra barnet muslimskt, stränga regler. Vi måste ta hänsyn till att pojken har vuxit upp hos sin svenska mamma och under svenska förhållanden . Det är inte bara att flytta till sin pappa och leva som en . Men han är beredd att ta sig an pojken. Han känner att han inte tidigare haft förtroende från . Men det här gäller en pojke som ska flytta halva och börja leva och uppfostras efter muslimska regler, då man har levt gränslöst. Det blir stor skillnad. SOU 2006:73 Diskriminerande föreställningar inom möte med den här pappan handlar om en förhandling huruvida pappan är kvalificerad för att få vårdnaden om sin son eller inte. Som det framgår från berättelse så är muslimsk uppfostran oförenlig med svenskhet, eftersom islam och muslimer inte tilldelas en plats i den svenska identiteten. Muslimer förkroppsligar per automatik stränghet och hårda regler. Men det intressanta är att varken mamman eller familjhemmet har orkat med den här pojken. Trots mammans sociala problem så har hon fått möjligheten att uppfostra barnet. Däremot har inte pappan fått något förtroende från för att uppfostra sin son. Han diskvalificeras som pappa för att han är . Man får inte glömma faktumet att han är pojkens pappa och har rätt att yttra sig om barnet och hans uppfostran. Hans religion samt hans arabiskhet berövar honom enligt socialarbetarens diskurs hans förmåga att agera och uppfostra barnet på ett sätt som är accepterat i .