sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Frågan är vem – finns det någon i partiet som är lämplig att vädra dessa tankar med? Finns det någon som kan förstå? Någon som man kan lita på? Per har varit aktiv politiker och är nu kommunalråd i den mindre kommun där han också bor. Han är välkänd i kommu- nen och hans namn förekommer ofta i mediernas rapportering om beslut och politiska diskussioner. Kommunen har aldrig haft några egentliga problem med höger- eller vänsterextrem brottslighet. Det var därför som Per och många med honom reagerade med förvå- ning när de fick höra att det börja dyka upp slagord och affischer med främlingsfientliga slagord. visade det sig att det fanns en liten nystartad nynazistisk grupp som bodde i kommunen. Gruppen hade kommit på att det fanns en möjlighet för föreningar att till självkostnadspris trycka upp material på kommunens tryck- eri. Man agerade snabbt och tog genast bort möjligheten att fram- ställa material på det sättet. inträffade en händelse som tog invå- narna i staden på sängen. En lördagsförmiddag när många av sta- dens invånare var ute och flanerade, tågade helt oanmält ett stort gäng nynazister in på gågatan i full utstyrsel. De som deltog i tåget skanderande slagord och viftade med fanor, medan de av stadens invånare som råkade komma i närheten av demonstrationståget snabbt drog sig undan. Tåget gick till polishuset som för tillfället var obemannat. Där lät sig nynazisterna fotograferas i grupp under vajande fanor med nazistiska symboler. Ungefär började Per få nattliga telefonsamtal. När han lyfte luren sa någon hade inte fel. Vid ett annat tillfälle sa någon Det är judarna som förstör världen. Per uppfattade det hela som mycket obehagligt och tog genast kontakt med polisen. Han tyckte inte att polisanmälningarna fick någon vidare effekt och telefonsamtalen fortsatte. Innehållet i samtalen blev efter hand grövre och kom att innehålla dödshot. började Per bli rädd, men hoppades ändå att trakasserierna skulle upphöra så små- ningom. Denna förhoppning grusades en söndagsmorgon när Per vaknade av ett billarm och av att det ringde på dörren. Utanför stod en granne som sa att han borde komma ut, eftersom hans bil blivit Fallstudier – förtroendevalda som utsatts för trakasserier, hot och våld Per skyndade sig ut på gatan. Bilen visade sig vara sönderslagen och repad med en yxa som kastats in i bilen. Han gick tillbaka in i bostaden och ringde polisen. Efter det att Per varit i kontakt med polisen kändes det inte som om det räckte. Han ville också på något annat sätt markera att det som just nu hände och höll på att hända var fullständigt omöjligt att acceptera och att det inte fick tigas ihjäl eller försvinna i poli- sens hantering av ärenden. Per kallade därför till presskonferens, där han berättade vad som hänt och att det var nynazister som låg bakom. I och med att Per offentligt berättat vad han varit utsatt för drogs det i gång ett mediepådrag som för honom saknade mot- stycke. Uppståndelsen blev till slut så stor att Per blev tvungen att tacka nej till att delta i debatter och andra evenemang. I ett slag hade han blivit någon slags referensperson som tidningarna ringde till så snart någon annan politiker i landet utsattes för något lik- nande. All uppståndelse ledde också till ökad uppmärksamhet från poli- sens sida. De började patrullera regelbundet kring bostaden och gjorde en översyn av säkerheten runt lägenhet. Den lokala po- lismyndigheten kontaktade också . Förutom vad gällde medierna och polisen var reaktionerna på öppenhet kring det som inträffat trevande. Han fick känslan av att det var många som inte ville gå ut och ställa sig på hans sida eftersom det då kunde finnas en risk att själv dra på sig hot. Han fick också uppfattningen att det fanns de som tyckte att han ut- nyttjade det som inträffat för att få politiska poäng. Per förvånades över att också hans eget part ställde sig lite avvaktande. kom detta emellertid att ändras. öppenhet kring det inträffade bidrog till att alla politiska partier lokalt och företrädare för andra organisationer tog initiativet till en manifestation mot främlingsfi- entlighet, rasism och nynazism. Slutligen deltog över 3 000 perso- ner i en manifestation på samma torg där nynazisterna tidigare hål- lit sin demonstration. kom man också att anordna och genomföra ett fackeltåg. Per kunde konstatera att det som börjat med tvekan och försiktighet hade slutat i att hela stan stöttade ho- nom och protesterade. Det som hänt ledde också till att kommu- nen lät alla i årskurs nio åka på studieresa till ett utrotningsläger från nazitiden och till att ett av studieförbunden engagerade sig ge- nom att anordna paneldebatter. fortsatte telefonpåringningarna och Per var alltså fortfarande hotad. Vid ytterligare två tillfällen utsattes också hans Fallstudier – förtroendevalda som utsatts för trakasserier, hot och våld bil för skadegörelse. var ett däck sönderskuret och senare hade någon skurit sönder alla fyra däcken. Per började nu parkera bilen på olika platser i stan för att få ha den i fred. En tid senare ringde det på dörren till bostad. Utanför stod ett blomsterbud som överlämnade en vacker blombukett. På det medföljande kortet beklagades bortgången av älskade hustru. Buketten var beställd i . Polisens spaningsarbete ledde slutligen till att de kunde gripa tre män, som slutligen erkände att de ringt de samtal som Per tagit emot och det väcktes åtal. Åklagaren valde att åtala män- nen för brott mot medborgerlig frihet. Såväl tingsrätten som hov- rätten valde att bedöma gärningarna som grova olaga hot, eftersom de inte ansåg att brotten var av sådan omfattande karaktär att de kunde anses som omstörtande verksamhet riktad mot demokratin. Per har själv skrivit om det som han varit med om. Hans egna fun- deringar om det som hände honom får avsluta fallstudien. I efterhand på frågan om jag var rädd så är svaret *ja*. Jag såg mig alltid om var jag gick och hade en säkerhetstanke . var jag förbannad och sa till mig själv att vi kan aldrig ac- ceptera att en liten grupp i samhället får ta över och sprida skräck i samhället. Efteråt har jag funderat på vad som gör så att unga grab- bar blir nynazister och främlingsfientliga. Det beror nog på många orsaker. Dels så hade många av dessa svårt att få ett arbete, svårt i skolan, någon hade problem i familjen. De kände nog att de fick revansch på samhället när de marscherade genom staden och många som var på torget med rädsla i blicken trycktes mot väggen. Några som jag träffat efteråt och som jag nu tolkar inte tillhör någon sammanslutning är ganska ångerfulla. Jag tror att de lika gärna kunnat hamna i en annan förening om de fått samvaro och möjlig- heter att betyda något. Jag försöker förstå dem, men vi kan aldrig acceptera hot och våld. 2Tidigare utförda undersökningar och projekt I kommitténs direktiv nämns vissa åtgärder som vidtagits för att motverka brott mot förtroendevalda. En del av åtgärderna har vid- tagits på initiativ av regeringen, medan andra har startats lokalt eller av olika organisationer och myndigheter. För att kunna ge en bild av hur förebyggande av brott mot förtroendevalda skulle kunna utformas redovisas här en del av de åtgärder kommittén fått kun- skap om. I avsnittet redogörs också för resultaten av de tidigare undersök- ningar som gjorts inom ramen för ett av projekten beträffande fö- rekomsten om brott mot förtroendevalda. 2.1Arbetsgruppen mot hot och våld Regeringen tog initiativ till ett samråd mellan reger- ingen, och , , , , BRÅ och ett antal enskilda politiker med egna erfa- renheter av att ha varit utsatta för trakasserier, hot och våld. Sam- rådet ledde till att det bildades en arbetsgrupp med uppgift att fö- rebygga och motverka hot och våld riktat mot förtroendevalda i kommuner och landsting. Arbetsgruppens arbete resulterade i en handbok, Ett hot mot demokratin. I handboken redovisades undersökningar som gjort om hur vanligt det är med hot och våld mot kommunalt förtroendevalda. innehöll därutöver en redogörelse för bland annat vad som definieras som hot och våld, hur man bör förfara vid en polisanmälan och hur man bör förfara när man utsatts för hot. Arbetsgruppen utarbetade också en broschyr, Hot och våld mot politiker, som framförallt riktade sig till nytillträdda förtroende- valda. Broschyren innehöll kortfattad information om hot och i vilka former det kan förekomma sådana. I broschyren gavs råd och utförda undersökningar och projekt tips om hur man kunde förebygga hot och våld. Informations- skriften skickades till ordföranden i fullmäktige och styrelser i samtliga kommuner och landsting samt till bland annat socialnämn- der och säkerhetsansvariga i kommuner och landsting. I regi utfördes och presenterade 2000 resultatet av en enkät om förekomsten av hot och våld riktat mot ordföranden i kommunstyrelser och kommunfullmäktige. Enkäten skickades ut till samtliga svenska kommuner. Av svaren framkom att av kommunstyrelseordföranden hade varit utsatta för någon form av hot om våld eller våld under undersökningsperi- oden. I anledning av det resultat som undersökningen 2000 utvisade genomförde förbundet också året därpå ytterligare en enkätunder- sökning. Den sistnämnda undersökningen omfattade samtliga ordföranden i facknämnder samt ordföranden i kommun- och stadsdelsnämnder. Båda enkätundersökningarna följdes upp i den undersökning som genomfördes av och efter arbetsgruppen var verksam. Den sistnämnda undersökning skickades, förutom till de förtroende- valda som tidigare omfattats av undersökningarna 2000 och 2001, också till presidier i styrelser och nämnder i samtliga landsting. En- kätundersökningen omfattade 3 065 personer, varav 2 svarade. Vad gällde de förtroendevalda med kommunala uppdrag fram- gick att blivit utsatta för hot eller våld på grund av det politiska uppdraget . Hoten eller våldet hade riktats mot dem personligen eller mot någon dem när- stående. Bland de förtroendevalda som hade uppdrag inom lands- tinget framgick att utsatts för hot eller våld under mot- svarande tidsperiod. Vid en jämförelse med de undersökningar som genomfördes och 2001 kunde det konstateras att resultatet var ungefärligen detsamma. I arbetsgruppens handbok gjordes en analys av undersökning- arna genomförda 2001 och 2004 i fråga om geografisk indelning. Vid analysen framkom att det skett en minskning av andelen ut- satta förtroendevalda i storstäderna, medan antalet utsatta i för- ortskommunerna i stället ökat. Vid jämförelsen framkom också att utförda undersökningar och projekt det skett en ökning i den grupp som betecknas som större kom- muner. Av de här redovisade resultaten drogs slutsatsen att andelen förtroendevalda som utsatts för hot eller våld tenderar att bli mer jämt fördelat geografiskt. Vid den enkätundersökning som genomfördes kom kart- läggningen också att avse förekomsten av hot och våld per län. Un- dersökningen 2004 kunde av integritetshänsyn inte genomföras på samma sätt. Av resultaten av de båda undersökningarna kunde trots detta konstateras att det vid undersökningen 2001 stod klart att den största andelen utsatta förtroendevalda fanns i och . Vid den senaste undersökning var det däremot för- troendevalda i regionen som var mest utsatta. Av de undersökningar som genomförts framgick att det var en större andel kvinnor än män som utsatts för hot eller hot om våld. På den kommunala sidan redovisas att av de kvinnliga förtroendevalda varit utsatta, medan av män- nen varit utsatta. Beträffande de förtroendevalda med uppdrag inom landstingen redovisades att av kvinnorna och av männen varit utsatta. I detta sammanhang bör påpekas att det särskilt anmärks att antalet kvinnor som var ordföranden i kommunerna var mindre än män. På landstings sidan var fördelningen mellan kvinnliga och manliga ordföranden mer jämt fördelad. Av de tre undersökningar som genomförts framgick att kom- munstyrelsernas ordförande var de som var mest utsatta för hot eller hot om våld. Vid en jämförelse mellan enkätsvaren och enkätsvaren framgick också att det skett en markant ök- ning av hot och hot om våld riktade mot denna grupp av förtroen- devalda. I den senare undersökningen uppgav att de utsatts för hot om våld eller våld på grund av sitt uppdrag. Motsvarande siffra uppgick till . De grupper som efter kommunstyrelsens ordförande var mest utsatta angavs vara folkvalda inom socialnämnder, utbildnings- nämnder och plan- och byggnadsnämnder. Andelen utsatta när det gällde ordföranden med ansvar för de sistnämnda frågorna hade minskat något mellan de båda undersökningstillfällena. I övrigt var förändringarna bara marginella. Också vad gäller landstingen redovisas att de förtroendevalda som var verksamma i fullmäktige och landstingsstyrelserna var mest utsatta för hot om våld eller våld. Andelen som utsatts upp- utförda undersökningar och projekt gick här till . Efter denna grupp var det förtroendevalda med uppdrag i nämnder för hälso- och sjukvård som var mest ut- satta. I de olika enkätundersökningarna har förbunden kartlagt de van- ligaste formerna av våld och hot. I det sammanhanget har man kunnat konstatera att de absolut vanligaste formerna av utgjordes av verbala hot. Hot per brev och e-post var också relativt vanligt förekommande. Vad gäller de kommunalt förtroendevalda redovi- sades att de också utsatts för andra handlingar såsom skadegörelse, misshandel och mordbrand. För de förtroendevalda inom lands- tingen var denna typ av handlingar så marginella att de inte kunnat redovisas statistiskt. Vid en jämförelse mellan kommuner och landsting anmärks sär- skilt att förtroendevalda inom landsting i betydligt högre utsträck- ning mottagit skriftliga hot per brev eller e-post, medan förtroen- devalda på den kommunala sidan i större utsträckning utsatts för muntliga hot. Av de svar från enkätundersökningarna som redovisas framgår att de allra flesta som svarat utsatts för våld eller hot om våld någon enstaka gång. På den kommunala sidan förekom dock att en del utsatts eller . I redovisningen av de olika enkätundersökningarna angavs att det bland förtroendevalda i kommunerna var betydligt vanligare att den som utsattes hade kunskap om vem som utfört handlingen. av de som utsatts för hot eller hot om våld upp- gav att man hade denna kunskap. Motsvarande siffra för förtroen- devalda inom landstingen uppgick till . I Arbets- gruppens handbok sattes de nu redovisade siffrorna i relation till att de förtroendevalda inom olika sektorer utsatts för olika typer av hot eller hot om våld. Eftersom förtroendevalda inom kommu- nerna i större utsträckning utsattes för verbala hot hade de större möjligheter att få kunskap om vem som hotade. De förtroendevalda som hade kunskap om vem eller vilka som framställde hoten angav att den största delen av hoten framfördes av enskilda som var missnöjda med ett visst beslut eller av irratio- nellt agerande individer. Beträffande hot framställda från rasistiska eller främlingsfientliga grupper redovisades att sådana hot vid un- dersökningstillfället uppgick till . Vid det senaste undersökningstillfället hade denna kategori av hot minskat. Ordföranden i kommunstyrelser redovisades särskilt som en grupp som i stor utsträckning utsatts för sådana hot. utförda undersökningar och projekt märktes att också antifascistiska grupper eller individer förekom i sammanhang där det framställs hot eller hot om våld. Hot eller hot om våld från sådana grupperingar var mindre vanligt förekom- mande. De hot som framställdes på grund av ideologisk övertygelse var enligt redovisningen av annan karaktär än de hot som framställdes av enskilda och irrationellt agerande personer. Av de ideologiska hoten utgjordes den största delen av rasistiska eller främlingsfient- liga grupper eller individer. Av undersökningarna framgick att denna typ av hot hade en tydligare inriktning mot det demokra- tiska systemet, vilket medförde att dessa hanterades av i stället för inom den öppna polisen. De nämndordföranden som utsattes för hot tillfrågades i enkät- undersökningarna om de har någon uppfattning om orsakerna till att de utsatts för hot eller våld. Den övervägande delen av denna grupp av förtroendevalda uppgav att hotet eller våldet uppfattades som en protest mot politiska beslut eller som en åsiktsyttring mo- tiverad av irrationella orsaker. I angavs att över hälften av ordföran- dena i kommunstyrelserna angett att de till följd av hoten eller vål- det varit rädda för sin egen eller anhörigas säkerhet. I enkätsvaren redovisades att man kunnat se en klar skillnad mellan hur kvinnor och män i landstingen upplevt de hot eller det våld som de utsatts för. De kvinnliga förtroendevalda svarade i betydligt större ut- sträckning att de upplevt rädsla för sin egen eller anhörigas säker- het. I kommunerna var förhållandet emellertid det omvända. Lik- nande resultat har redovisats beträffande frågan om de som utsatts för hot eller hot om våld övervägt att sluta sitt uppdrag till följd av det inträffade. Av de förtroendevalda kvinnorna i landstingen upp- gav att de funderat på att sluta sitt uppdrag efter händelserna. De förtroendevalda tillfrågades om de anmält hot eller hot om våld till polisen. I Arbetsgruppens redovisning uppgavs att 33 pro- cent av de som tillfrågats 2004 anmält händelserna till polisen. Detta avsåg förtroendevalda såväl inom kommun som landsting och innebar en ökning jämfört med tidigare undersökningar där drygt en fjärdedel uppgett att de gjort en polisanmälan. Av de båda undersökningarna framgick att den största anmälningsbenägenhe- ten fanns bland ordförande i kommunstyrelsen, där av de som utsatts för hot eller hot om våld anmält det inträffade. utförda undersökningar och projekt Enligt enkätundersökning som genomfördes ledde 8 pro- cent av polisanmälningarna till att det väcktes åtal. I redovisningen angavs att det här förelåg en skillnad mellan kvinnor och män med kommunala förtroendeuppdrag. I de fall kvinnor anmält händelser till polisen ledde detta till åtal i av fallen. Motsvarande andel för de manliga kommunpolitikerna uppgick till . Andelen anmälningar som lett till åtal för förtroendevalda inom landstingen uppgavs i redovisningen vara så marginell att den inte gått att redovisa statistiskt. Av undersökningarna framgick att en stor del av de tillfrågade inte anmält om de utsatts för hot eller hot om våld. De allra flesta som angett att man inte anmält händelserna angav att de ansett att händelserna varit av mindre allvarlig karaktär. Av de som svarade på frågan uppgav av förtroendevalda med kommunala upp- drag att de ansåg att utsattheten var något som ingick i uppdraget och att man därför underlåtit att anmäla hot eller hot om våld. Bland de förtroendevalda inom landstingen var motsvarande andel som av denna anledning inte gjort polisanmälan . av de förtroendevalda inom kommunerna an- gav att man underlåtit att göra polisanmälan för att slippa oönskad medieuppmärksamhet. av de förtroendevalda inom landstingen lämnade samma svar. I enkätundersökningen fick samtliga av de förtroendevalda som utsatts för hot eller hot om våld möjligheten att besvara frågan om de fått hjälp och stöd efter händelsen. av de förtroendevalda i kommunerna och av de förtroende- valda i landstingen svarade att de hade fått stöd i någon form. Av de svar ur enkätundersökningen som redovisas framgick också att av de förtroendevalda i kommunerna inte kände behov av stöd. Motsvarande siffra för de förtroendevalda inom lands- tingen var . Till dem som i enkätundersökningen uppgav att de fått stöd efter att de utsatts för hot eller hot om våld ställdes frågan vem som stått för stödet. Majoriteten av de förtroendevalda som svarade på frågan angav att de fått hjälp från partiet, en kollega, en vän eller en när- stående. av de förtroendevalda i kommunerna av de som utsatts hade fått stöd och hjälp av polisen. På landstings sidan var motsvarande andel . Vad gällde de förtroendevalda på den kommunala sidan som deltog i enkätundersökningen var det som fått så- dant stöd. Över hälften av de förtroendevalda inom landstingen utförda undersökningar och projekt hade fått hjälp från säkerhetsansvariga inom kommun eller lands- ting. För kommunerna var motsvarande andel . Både vad gäller förtroendevalda inom kommunerna och landstingen har de som svarat på enkätundersökningen angett att de fått stöd från brottsofferjouren. Slutligen tillfrågades de som utsatts för hot eller hot om våld om de varit i behov av personskydd. Av de förtroendevalda inom kommunerna uppgav att de varit i behov av personskydd, men att de inte fått något sådant skydd. Av de förtroendevalda inom kommunerna som besvarade frågan jakande uppgav att de fått personskydd, medan av de förtroendevalda inom landstingen som lämnade samma svar. 2.2Säkerhetspolisens samarbete med polismyndigheten i , region , i samarbete med länskriminalavdelningen, po- lismyndigheten i , genomförde en intervjuunder- sökning med alla Kommunstyrelse ordföranden i . Resultatet av undersökningen tillsammans med den ökade oron efter mordet på utrikesministern innebar att det vidtogs en rad olika åtgärder. En del av åtgärderna beskrivs i en handlingsplan för att förebygga våld och hot mot förtroendevalda politiker. I handlings- planen redovisas följande punkter. Närpolisområdets chef skall informera sig om vilka förtroende- valda politiker som bor och verkar inom det egna området. Direkta kontakter mellan politiker och närpolischefen eller dennes ersättare skall eftersträvas. Särskild vikt skall läggas vid ömsesidiga och återkommande kontakter i syfte att förebygga riskerna för hot och våld eller andra oönskade händelser. I samband med anmälningsupptagning och rapportering skall information ges om vad som gäller beträffande offentlighet och sekretess vid brottsutredningar. LVB fullgör i enlighet med sitt vaktuppdrag uppgifterna när berört närpolisområde inte kan nås. Särskild kontaktväg bör upprättas för de politiker som så öns- kar. Beslut, åtgärder, möten, informationsträffar eller deltagare i andra aktiviteter skall dokumenteras särskilt. utförda undersökningar och projekt Vidare sägs bland annat att personsäkerhetsenheten vid länskrimi- nalavdelningen skall lämna stöd och råd i frågor som rör personsä- kerhet och personskydd och att , region , medverkar på begäran med rådgivning. Utöver den här redovisade handlingsplanen genomfördes också utbildning inom den öppna polisen som tog sikte på upprättande av rutiner. 2.2.1Nätverk mot politiskt våld! Efter händelserna vid i startades i ett samarbete mellan de partier som finns repre- senterade i . En av anledningarna till att samarbetet på- börjades var att regionen varit drabbad av poli- tiskt våld från extremistgrupper. Samarbetet resulterade i ett nät- verk, Nätverket mot politiskt våld. Temat för nätverket var att de olika politiska partierna visserligen kunde ha skilda uppfattningar i olika frågor, men att de var överens om att det politiska våldet var ett hot mot grundvalen i demokratin. Nätverket har startat en hemsida.1 Inom nätverket har det också tagits fram en gemensam logotyp. När det inträffar något i länet som rör nätverkets verksamhet gör partierna gemensamma utspel och har en kontinuerlig kontakt med varandra. Nätverket har också haft återkommande möten med polismyndigheterna i länet. 3Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda I detta kapitel redovisas resultaten av den enkätundersökning som kommittén låtit genomföra i syfte att kartlägga förekomsten av trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda i . Under- sökningen genomfördes för att skapa ett utförligt och aktuellt underlag för diskussionerna om vilka förslag och åtgärder som kommittén sedermera kommer att presentera. 3.1Undersökningens uppläggning och genomförande Kommittén gav SCB i uppdrag att genomföra undersökningen i form av en postenkät. Enkäten utarbetades av kommittén i samråd med SCB. Som utgångspunkt för undersökningen tog kommittén intryck av de undersökningar som gjorts av Kommuner och Landsting (se kapitel 2).