sou · GUB3104 · 2007-01-01 00:00:00 — I diskussionen framfördes både stöd för och invändningar mot beskrivning av de två skilda utvecklingsmodellerna. Det hävdades att den alternativa modellen – som utgår från socialt kapital och samarbete – egentligen bygger på praktiska erfarenhe- ter, inte på någon vetenskaplig teori. Den står i strid med forsk- ningsresultat om stora tekniska lösningar. Teserna är därför provo- kativa. En annan argumentationslinje gick ut på att teserna stämmer och att det går att kombinera socialt kapital och arbete med triple helix. Det finns mycket socialt kapital även inom näringslivet . Inom olika yrken finns mycket tyst kunskap som ekonomigeo- graferna borde tackla mer offensivt. Forskningen om kopplingen mellan civilsamhälle och näringsliv behöver stärkas. Frågan restes om hur tillämpbara teorierna om innovationssy- stem egentligen är för landsbygden. Forskningsmässigt är begrep- pet näringsliv – en näring som ger liv åt en bygd – mer spännande än begreppet företag. Det lokala livet har skapat utveckling, men det är skillnad mellan orter med kampanda och orter som i princip gett upp. I detta sammanhang kom också synen på familjen och dess roll för företagsformerna på landsbygden upp. Inom familjens ram ska- pas förutsättningarna för den dagliga verksamheten i företaget. Det påpekades att diskussionen om näringsliv och entreprenörs- kap oftast fokuseras på nischer som i någon mening är på topp, medan samhällen i praktiken i hög grad drivs av tråkig daglig verksamhet, som till exempel sophämtning. Är detta näringsliv eller samhällelig infrastruktur? Framgångskoncept kan inte kopieras Det tog många decennier för att bli vad det är , och det skedde förmodligen utan statlig planering. Går det att planmässigt skapa nya liknande miljöer? Om man enbart studerar politiska styrmedel så är detta en mindre intressant fråga forskningsmässigt. Om man däremot även inbegriper på aktörer och arenor blir det ett intressant forskningsområde. Framgångsexempel kan studeras och analyseras, men inte kopieras. En central fråga när det gäller näringsliv och entreprenörskap på landsbygden är vad som är långsiktigt hållbart. Bygden skall vara självgående. I politiska termer har statliga insatser mest inneburit att man delat ut pengar, vilket i allmänhet inte är någon bra metod att generera hållbar utveckling. Den nationella politiken måste ta hänsyn till lokala olikheter. Jämför exempelvis och – två i någon mening helt unika orter. Forskningen måste intressera sig mer för governance-frågorna. Titta på aktö- rer som, kommuner, landsting och länsstyrelser. Vad är gemen- samma nämnaren? Socialt kapital och institutionella hinder är intressanta frågor i sammanhanget. I detta sammanhang väcktes också frågan varför forskningen inte hanterar frågan om planerad avveckling av orter eller bygder? Indu- strin avvecklar, men närings- och arbetsmarknadspolitiken diskute- rar inte avveckling, även om det förs diskussioner i sådana termer på nivå. Det är skillnad mellan avveckling och förfall. Att avveckla en bygd kan innebära att byta epok. Det har skett i Åre, och fler exempel på samma sak finns. I det lokala perspektivet är globaliseringen en faktor som man knappast kan påverka, men som har stor betydelse. Den är inte entydigt negativ. Globaliseringen skapar möjligheter, men lokal kultur och tradition är viktig. På plussidan finns att oerhört stora marknader kan öppna sig, inte minst inom turistsektorn. Flertalet deltagare i gruppen föreföll dela uppfattningen att globaliseringen är en möjlighet. Men den kan också skapa problem och frustration. En redan synlig motkraft kan formuleras i termer av new geoloca- lism. Går det att sätta sig på tvären mot globaliseringen? Är näringslivet genom globaliseringen på väg att göra sig obero- ende av platsen? Blir oberoendet en trend? Är det viktigare med kluster av företag på den stadsnära lands- bygden? Gruppen konstaterade att en rad tjänster är sådana till sin karaktär. Den stadsnära landsbygden kan skapa tjänster som kräver nära kontakt, medan hushållsnära tjänster (low tech) styr struk- turen i glesbygd. Frågan om regionförstoring togs upp i detta sammanhang. Kan större regioner medföra att större områden än blir stadsnära landsbygd? Är det i så fall en lösning, eller gör den nya ekonomin landsbygden stadsoberoende? Förhindrar exempelvis call-centres att en ort säckar ihop, skapar de nya jobb eller drar de rentav till sig andra jobb? En jämförelse med delar av den norska landsbygden, där oljeindustrin skapar underleverantörer i olika byar, är intres- sant. Tanken att det finns någon form av moment 22 i den svenska situationen framfördes: ekonomisk aktivitet uppstår där människor bor och samverkar, men utan ekonomisk aktivitet finns det inte förutsättningar för människor att bosätta sig i en bygd. Vad är ett företag? Gruppen kom också in på frågan vad ett företag egentligen är. Det arbetar av egen kraft lokalt, men är länkat till omvärlden. Globaliseringen skapar lokala nischer som kan bli mycket stora. Företaget och entreprenören på landsbygden har inte blivit bedömda på sina egna villkor. De betraktas i allmänhet som tradi- leverantörer. Det krävs moderna beskrivningar av hur verkligheten på landsbygden ser ut. Vad är framgång? Ekonomismen har lärt oss att det är lätt att veta vad som är utveck- ling. Det finns enkla ekonomiska indikatorer – tillväxt, sysselsätt- ning etc. Framgång i ekonomiska termer behöver dock inte betyda ökat välbefinnande eller lycka. Finns det alternativa utvecklings- kriterier? Kan vi skapa andra mått än BNP? Att skaffa kunskap och dataunderlag för att mäta och bedöma lokal utveckling i andra ter- mer än strikt ekonomiska är viktigt. I detta sammanhang proble- matiserade gruppen frågan. Man konstaterade att forskning visar att livskvalitet betyder mycket för etablering av företag. Boendet är viktigt för det civila samhället. Därför kan stadsnära bygder leva medan landsbygd på större avstånd från befolkningscentra får pro- blem. 2.3.2Demokrati, ansvar och helhetssyn Ordförande och inledare: . I sin inledning tog sin utgångspunkt i den parla- mentariska Regionberedningen, som föreslog att det regio- nala utvecklingsansvaret (som dittills utgjort ett statligt ansvar) skulle läggas ut på landstingen och att man skulle skapa större regi- oner i och . Det efterföljande riksdagsbe- slutet blev en kompromiss i så motto att endast fyra försöks- län utsågs: , , och . Reformen ledde till en politisk maktkamp mellan stat och kom- munal självstyrelse, där kommuner/landsting ville utöka sina befo- genheter inom den regionala utvecklingspolitiken på statens bekostnad. Staten ställde sig tveksam till att utveckla försöksverk- samheten vidare i samband med sitt beslut . beslut innebar därför att försöksverksamheten endast fortsatte i och medan det för övriga landet gavs möjlighet att starta så kallade kommunala samverkansorgan. Sådana finns nu i nio län, huvudsakligen i södra delen av . Detta har lett till en suveränitetsdiskussion (mellan stat och kommuner) och en nord-sydproblematik. I norr har staten genom länsstyrelserna fortfarande en stark ställning i den regionala utvecklingspolitiken, medan kommuner/landsting och regioner fått ökat inflytande i . Denna nord-syddimension är san- nolikt ett uttryck för att det finns mer pengar i den norrländska regionalpolitiken. Kommunernas roll har också utvecklats och blivit mer drivande. På många ställen har det utvecklats kommunala samverkansorgan (se ovan). Vad innebär det egentligen när kommunerna går in i ett samverkansorgan? Väljarna vet sällan vad som händer och vem som företräds. Ett exempel är , inom vilken fyra kommunalförbund utvecklats. Man kan se att de kommunala representanterna inte förankrar sig bakåt och sällan informerar om vad som händer. Det ger upphov till en rad frågor. Vad gör kom- munerna för att skapa fora? Vad är partnerskap? Den konsensuspräglade regionala utvecklingspolitiken är i hög grad förhandlingsinriktad, vilket leder till meritokrati (de ledande politikerna och experterna dominerar). Hur fungerar bygdegrup- perna i detta sammanhang? Den regionala utvecklingspolitiken är så komplex att medbor- garna knappast kan hålla reda på alla frågor. Frågorna tenderar också att bli allt mer komplicerade. Hur kan man skapa ordning i detta? Det finns också territoriella aspekter. I är det exempel- vis naturligt för att samarbeta med , medan kommunerna i länets södra del är orienterade åt annat håll. Vad betyder det för demokratin? Diskussionen kom att kretsa kring tre huvudområden. Suveränitetsfrågan - uppifrånperspektivet Vem ska ha makten över landsbygdspolitiken – statlig kontroll eller lokalt själv- styre? Vad finns att lära av kommunernas arbete och utvecklingsgrupper? Vad vet vi om olika demokrati- experiment, dialogprocesser etc.? Vad menar vi med landsbygd och landsbygdspolitik? Vem ska ha makten? Diskussionen kretsade bland annat kring samspelet – eller drag- kampen – mellan den nationella, regionala och lokala nivån. Stärker nationalstaten sina positioner, eller tvärtom? Ett exempel på ökad centralstyrning är de 16 miljökvalitetsmålen, där experter från talar om för landsbygden vad som gäller. Kan vi förvänta oss att staten ska spela en roll ? Kan- ske är det så att dess roll är överspelad och att varje region får ta ansvaret för sin eget omland, inte minst därför att landsbygder är olika. Ökad regionalisering kan vara en lösning, men finns det inga tecken på att staten är beredd att släppa greppet. Ett problem är att den regionala nivån ibland är diffus. Vem representerar den regionala nivån, vem ska staten delegera till? Vilken roll har kommunalförbunden? Ofta visar både politiker och tjänstemän stort engagemang, men bristen på harmoni mellan nationellt, regionalt och lokalt perspek- tiv skapar frustration. Det leder i sin tur till att man gärna vill utse syndabockar. För att motverka detta är det viktigt att skapa arenor där olika perspektiv kan mötas. Konsekvenserna av kommunreformen 1974, då många små kommuner slogs samman, är alltjämt tydliga och värda att beakta. Det finns fortfarande frustration kvar. Många landbygdsområden var självständiga kommuner före reformen. ser befolkningen där hur den egna bygden kommit i skymundan. Tätorterna domi- nerar och den politiska debatten gäller regionernas utveckling och framtida roll – man kommer aldrig ner på landsbygdsnivån. I vissa små kommuner är det numera svårt att finna människor som vill låta sig nomineras till val. Det skapar problem med legiti- miteten. Varför är politiken inte intressant längre? Eftersom målet är att uppnå den starka regionen, avpolitiseras utvecklingsfrågorna. Frågorna upplevs dessutom som svåra och formuleras ofta så att utrymmet för politiska överväganden blir begränsat. Politikerna abdikerar, tjänstemännen styr. Å andra sidan kan man se att kommunalrådens roll blir allt mer central. Det finns exempel från andra länder som kan anvisa vägar att hantera detta problem. är ett sådant exempel. I väljs kommunfullmäktige så att en representant från varje socken får plats, vilket för att ingen del av kom- munen blir bortglömd när det gäller åtgärder och aktiviteter. Sock- nens representant i fullmäktige är borgmästare i socknen. Det har vuxit fram en flora av initiativ underifrån på grund av att medborgare upplever att det finns problem. Många kommuner har uppmärksammat detta och öppnar nu för nya former av initiativ. några fall har man dessutom formaliserat sådana lokala initiativ demokratiskt, så att det är möjligt att utkräva ansvar. är ett exempel. Ansvarsfrågan är komplex. Det kan vara så att lokala utveck- lingsgrupper kompenserar där politiken skär ned. Det skulle vara intressant att föra ett samtal om detta på nivå. Det finns exempel från kommuner, som är intressanta. När lokala samrådsgrupper i kommun bjöds in till möte uteblev kom- munens tjänstemän. Tjänstemännen ser sig som kungar i sitt kun- garike och styr ofta politikerna. Det är ett stort problem eftersom det är tjänstemännen som står för kontinuiteten. Partnerskapen har samma problem. Man kan fundera över hur demokratiska dessa samverksansplattformar mellan det offentliga, privata och ideella egentligen är. I både danska och svenska under- sökningar kommer frågan om legitimiteten upp. Det vore intres- sant med studier från medborgarsynpunkt. – men här saknas forsk- ning. Ett annat problem med partnerskapen är att de utgår från att det inte finns några intressemotsättningar mellan olika gruppe- ringar. Det finns studier som jämfört små städer med likartade förut- sättningar. Vissa visade sig framgångsrika, andra inte. Vad var skill- naden? Det visade sig att de orter där man kunde samverka, till exempel med det lokala näringslivet, generellt hade en mer gynn- sam utveckling. Samverkan var ett plus både för civiliteten och för ekonomin. En fråga som bör uppmärksammas är hur kommunerna behand- lar landsbygden i översiktsplaneringen. Lagstiftningen är anpassad för planering av tätorter. PBL är föråldrad och saknar helhetssyn. De olika politikområdena är alltför sektoriserade. Kunskapen om lagstiftningen är dessutom ofta bristfällig. Det finns dessutom politiker som använder landsbygden som experimentarena. Ett sätt att komma till rätta med kommunernas nonchalans mot landsbygden är att förändra planarkitektutbildningen. Mycket handlar om attityder och kunskap, inte bara när det gäller den fysiska planeringen. Ett annat exempel är upphandling. Vissa hävdar att det inte går att göra offentliga upphandlingar så att den småskaliga produktionen får en chans. finns det kommuner, exempelvis , som har försökt och lyckats. Vad är landsbygdspolitik? En fråga som väcktes i diskussionen om lokala initiativ för utveck- ling var vad utvecklingsverksamhet är: Är det något som sker vid sidan om, skiljt från det vardagliga livet? I den regionala utvecklingspolitiken placeras landsbygden i peri- ferin. Landsbygden har inte en chans. Vid övergången från regio- nalpolitiken togs stöden bort. Landsbygdspolitiken går en annan väg. Landsbygdspolitiken har en annan dimension, i andra per- spektiv. Vad är en bygd? Det kanske är där vi upplever att det finns gemenskap och samhörighet mellan människor. Bygdebegreppet är inte territoriellt, det är flexibelt och spännande. Det är en moralisk bedömning, vad som är fast och vad som är flexibelt. Detta synsätt leder till politik för bygder i glesa strukturer, där landsbygd är kva- litet. Att analysera problemen i termer av – rurala relationer kan vara intressant och givande. Motsättningen mellan stad och land är delvis överspelad. Det som var landsbygdspolitik är i hög grad urban-rurala frågor. Man lever i en urban- rural relation, som bekräftar traditionella roller. Problemanalysen kan bli mer givande och mindre statisk om man inser detta. Människor flyttar i genomsnitt elva gånger i sitt liv. Det ger nya tids-rumsliga perspektiv. lokalisering i kan illustrera de urban-rurala möjligheterna. Lokaliseringen baseras på att företaget ser till ett omland med 30 mils radie! Det är långa avstånd, men vem har tolk- ningsföreträde när det gäller att avgöra vad som är långt borta och vad som är inom räckhåll? 2.3.3Natur, kultur och miljö Ordförande och inledare: . inledde gruppens diskussion genom att berätta om det så kallade samförvaltningsinitiativet inom fiskerisektorn. De informella lokala regler som funnits bröts sönder när den svenska flottan industrialiserades, svenska fiskare uteslöts från och började utnyttja också andra fiskevatten än sina lokala. Förvaltningen av fisket har organiserats enligt en modell som kan benämnas korporativistisk samförvalt- Besluten fattades i praktiken efter samtal och diskussioner mellan ett begränsat antal centrala aktörer – myndigheter, intresse- organisationen för yrkesfisket. Denna styrmodell kombinerad med en reglering som bygger på fri tillträdde och uttagskvoter har inte lyckat förena resursbevarande med fördelning och regional utveck- ling. Miljö medvetande, nya intressenter och EU-medlem- skap bidrog ytterligare till att den gamla förvaltningsmodellen bröt samman. Mot denna bakgrund har regeringen gett i uppdrag att pröva modeller för lokal och/eller regional samförvaltning av fiskeresurserna i minst fem områden. Ett av målen för detta sam- förvaltningsinitiativ är att alla berörda intressenter, inte bara inom yrkesfisket, ska ges inflytande över förvaltningen av fiske. Man ska sträva efter brett deltagande, lokal förankring och en öppen dialog. redogjorde för erfarenheter som vunnits i samför- valtningsinitiativets pilotprojekt och ställde sig frågan i vilken mån dessa är relevanta och intressanta även för andra områden som berör hållbar utveckling och landsbygdsutveckling. Ett specifikt problem man stött på är hur man ska hantera situa- tioner när modeller för samförvaltning som man vill pröva faller utanför ramen för befintlig lagstiftning. Finns det möjligheter att skapa testområden där man kan göra undantag från gällande regelverk? Vilken roll kan universitet och lokala högskolor spela i utveck- lingen av alternativa förvaltningsmodeller? I diskussionen höll flera med om att det är ett problem att forskningen kring naturresursförvaltning och hållbar utveckling är instängd av gällande regelverk. Det finns ett behov av att kunna skapa experimentområden där man kan testa andra regelsystem. Naturvetenskapligt eller samhällsvetenskapligt perspektiv Diskussionen kretsade inledningsvis kring de nära sambanden mellan naturen och samhället – samband som ges för lite utrymme i forskning och samtal. Detta exemplifierades med kraven på en bibehållen biologisk mångfald, som i många fall är beroende av ett levande samhälle som också innefattar bruket av markerna. Sam- banden mellan landsbygden och dess roll för landskapet behöver tydliggöras. Vad det gäller kulturmiljövården har man kommit längre i att se detta sammanhang. Om man vill beforska dessa frå- gor ställs man snart problem som har sin grund i allt för sektorise- rad forskningsfinansiering. Även om alla är överens om att det varken är önskvärt eller möj- ligt att dra en gräns mellan natur och samhälle så finns tydliga skill- nader och motsättningar mellan ett naturvetenskapligt och ett samhällsvetenskapligt perspektiv på frågeställningar och problem. Naturvetare hävdade, att ett problem är att pendeln nu svänger mot att vi ser förvaltning enbart som en process; det finns en idé om att allt blir bra om vi kan börja prata med varandra. Men när det gäller naturresurser får vi inte glömma att det finns ströskelvärden som inte är förhandlingsbara. De måste definieras, och förvalt- ningsmodellerna måste också ha någon form av bokföringssystem som håller reda på utfallet i relation till dessa kritiska gränser. Mot det naturvetenskapligt-ekologiska perspektivet ställdes det samhällsvetenskapliga. Inom fiskeförvaltningen är en del av pro- blemet att den i hög grad styrts av ett naturvetenskapligt perspek- tiv. Samhällsvetarna har kommit in först när konflikterna blivit akuta. Ett annat angreppssätt än det naturvetenskapliga är att utgå från frågan hur man får människor att bete sig på ett visst sätt. I har vi nästan helt glömt bort betydelsen av sedvänjor och kulturella mönster, trots att de är mycket betydelsefulla för männi- skors agerande. I praktiken är den sociala kontrollen mycket star- kare än den som grundas på samhällets skrivna lagar och regler. Frågan är dock hur de informella regelverken kan inlemmas i modeller för lokal förvaltning. Diskussionen om naturvetenskapligt kontra samhällsvetenskap- ligt perspektiv fördjupades. Samhällsvetare hävdade att naturveten- skapen bestämmer dagordningen redan i ordvalet. Hållbarhet är främst en ekologisk term, och biologer är först och främst inställda på att bevara ett tillstånd. Mot detta invände naturvetare att för biologer är det självklart att naturen inte är statisk utan stadd i ständig förändring. Det medgavs att den rådande naturskyddspara- digmen, där man strävar efter att bevara områden i orört skick, är paradoxal i detta perspektiv. Samma kritik kan riktas mot exempel- vis den hittillsvarande förvaltningen av fiskeresurserna. Man har försökt skapa regler för att fixera ett visst tillstånd. Det har inte funnits någon beredskap – vare sig institutionell eller mental – för att utveckla en lärande, adaptiv förvaltning. Förvaltningen av fiskeresurser och de problem som finns inom den sektorn har många motsvarigheter i förvaltningen av andra naturresurser, till exempel skog och kulturlandskap. Problematiken är likartad. Initiativ av samma slag som samförvaltningsinitiativet skulle vara värdefulla på flera andra områden, exempelvis naturre- servatsförvaltning, jakt och skog. Tre kustbyar användes som exempel på hur sektoriseringspro- blemen lösts i samverkan. Det poängterades att goda erfarenheter och exempel finns. Skogsfrågorna tog upp en hel del av samtalet, nyckelorden handlade om att de mjuka frågorna och skogen måste lyftas upp i kommittén eftersom skogen är en så avgörande del av landsbygden. Fokus låg på möjligheter att kunna förvalta den egna produktions- resursen. I diskussionen om samförvaltning av olika typer av mar- ker är det viktigt att belysa de svårigheter som kan dyka upp då så olika styrsystem verkar på marker i omedelbar närhet till varandra (läs jordbrukspolitiken/näringspolitiken för skogen). Det är viktigt att synliggöra skogens värde. Beslutsrätten, som i många fall ligger långt från ägandet av markerna, ger konsekvenser i hur skogen betraktas. Exempelvis gör beskattningsreglerna att skogsintäkterna inte hamnar i den lokala ekonomin. Skogen syns inte och därför väljer kommunen att prioritera ned frågor med anknytning till skogssektorn. Eller annorlunda uttryckt: det finns ett glapp mellan förvaltning och kontroll som skapar ointresse och distansering. Under det senaste halvseklet har politiken blivit allt mer sektorise- rad. Även inom kommittéväsendet blir detta synligt i betänkanden som åsiktsmässigt går tvärt emot varandra. Ofta angrips frågeställ- ningar och problem inledningsvis ambitiöst. Öppet och med breda perspektiv, men de så kallade mjuka frågorna fasas ofta ut innan processen är framme vid politiska beslut. I miljöfrågor tenderar exempelvis diskussionen oftast att glida åt ett naturvetenskapligt håll, även när lösningen är samhällelig. Ett helhetsperspektiv behö- ver skapas för att mellanpolitiska mål och målkonflikter skall kunna synliggöras och hanteras. Även i ett hållbarhetsperspektiv finns det ett geografiskt polari- seringsproblem. Diskussionerna om ett hållbart måste bredda innebörden av landsbygden, så att även influensområden - exempelvis staden – tas med i diskussionen. Eftersom man på landsbygden ibland är tvingad att lösa problem med knappa resur- ser finns det många exempel på tekniköverföring från landsbygd till staden. Kreativitet på landsbygden kan ge nytta utanför denna. Det finns viktiga genusaspekter på naturresursförvaltning. I genus- perspektiv är det exempelvis stor skillnad på hur fiske bedrivs på respektive Ostkusten. I skogsbruket har man gjort en del för att synliggöra kvinnliga skogsägare, men här finns alltjämt en manskultur som man måste vara medveten om. Vägval kring bevarande av naturresurser och utveckling av nya näringar har också genusaspekter. Att skydda rennäringens intres- sen eller satsa på nya näringar som fjällturism är ett exempel – det senare skapar nya möjligheter inte minst för kvinnor. Projekt och satsningar som syftar till att bevara kulturarv är ett annat intressant exempel. Ofta är sådana företeelser knutna till en gammal struktur genusmässigt. När man bevarar kulturarvet tenderar man också att permanenta den strukturen. finns det ett problem i att tänka i modernistiska banor; det gamla är ojämlikt, det moderna jämlikare. Så är det . Ett sätt att formulera långsiktiga utvecklingsmål för landsbygden är att utgå från att människor söker stabilitet i sin vardag. Fiskaren, jordbrukaren eller skogsbrukaren vill ha en stadig försörjning.