sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Som framgår, är underlåtenheten att anmäla en vara till tullbehandling eller att i samband med en sådan anmälan till tullbehandling uppsåtligen lämna oriktig uppgift eller underlåta att lämna en sådan uppgift en förutsättning för straffbarhet. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Straffbarhet enligt 3 § tredje stycket smugglingslagen är emeller- tid inte knuten till någon anmälningsskyldighet för varan. Enligt tredje stycket punkten 1 skall en person dömas för smuggling, om han uppsåtligen från landet för ut en vara i strid med ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för utförsel eller efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret. Punkt 2 i samma stycke föreskriver, att den, som under pågående tullbe- handling förfogar över en vara som omfattas av ett särskilt före- skrivet förbud mot eller villkor för införsel och därigenom föranle- der att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret, skall dömas för smuggling. Av punkt 3 följer, att för smuggling skall även den dömas, som till landet för in eller från landet för ut en vara med stöd av ett tillstånd som föranletts av att någon lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift till en tillståndsmyndighet eller förfar på ett sådant sätt hos en tillstånds- myndighet och därigenom föranleder att tillstånd meddelas och att varan förs in till eller ut från landet med stöd av tillståndet. I punkt 4, anges att för smuggling skall också den dömas som förfogar över en vara i strid med villkor som uppställts för eller i samband med varans införsel eller utförsel. Av punkt 5 följer, att även den som till en tullmyndighet i ett annat land, i strid med 4 kap. 25 § tulla- gen, genom en notering i bokföringen anmäler en vara för övergång till fri omsättning och därmed ger upphov till fara för att en inför- sel till fullföljs i strid med ett förbud eller villkor, skall dö- mas för smuggling. I 3 § fjärde stycket smugglingslagen anges, att i det fall bestäm- melserna om tullbehandling inte är tillämpliga vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i första och andra styckena angående tullbehandling i stället förfarande enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Det förfarande, som avses här, är det anmälningsförfarande, som gäller enligt 4 § första stycket inregränslagen. Vad som anges i första stycket om under- låtenhet att anmäla en vara till tullbehandling gäller således här un- derlåtenhet att anmäla varan enligt 4 § första stycket inregränsla- gen. Vidare gäller vad som anges i andra stycket om uppgifter vid tullbehandling de uppgifter, som lämnas under förfaranden enligt inregränslagen. Genom att straffbestämmelsen på detta sätt knöts till inregränslagen, var lagstiftarens avsikt att 3 § smugglingslagen endast skulle vara tillämplig på de varor som räknades upp i inre- gränslagen (prop. 1999/2000:124 s. 120). Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen I 6 § första stycket smugglingslagen anges, att om en gärning som avses i 3 § gäller narkotika, döms för narkotikasmuggling till fängelse i högst . Andra och tredje styckena i nämnda be- stämmelse reglerar brotten ringa narkotikabrott och grovt narkoti- kabrott. 7 § smugglingslagen anger, att den som av grov oaktsamhet begår en gärning som avses i 3 eller 6 §, döms för olovlig införsel eller olovlig utförsel till böter eller fängelse i högts . I andra stycket anges följande. För olovlig införsel eller olovlig utförsel döms också den, som av grov oaktsamhet 1. i samband med utför- sel från landet av en vara underlåter att anmäla varan till tullbe- handling, lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därigenom ger upphov till fara för att sådant förbud eller villkor som avses i 3 § tredje stycket 1 eller den bestämmelsen tillsammans med 6 § över- träds, eller 2. lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna före- skriven uppgift i samband med ansökan om sådant tillstånd som avses i 3 § tredje stycket 3 eller den bestämmelsen tillsammans med 6 § och därigenom ger upphov till fara för att varan förs in eller ut med stöd av detta tillstånd. I tredje stycket samma bestämmelse finns stadgandets koppling till smugglingslagen. I stycket anges. I de fall bestämmelserna om tullbehandling inte är tillämpliga vid utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i andra stycket 1 angående tullbehandling i stället förfarande enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. 10.4.2Kopplingen till smugglingslagen – utredningens bedömning Enligt 4 § första stycket inregränslagen skall, som nämnts tidigare, den som för in en vara från ett annat EU-land till eller för ut en vara utan att ha erforderligt tillstånd anmäla detta till Tullver- ket. Denna bestämmelse knyter an till 3 § första och andra styckena smugglingslagen. Dessa är knutna till den anmälningsskyldighet, som följer av tullagen. I 3 § fjärde stycket anges, att i de fall be- stämmelserna om tullbehandling – härmed avses anmälningsskyl- digheten – inte är tillämpliga vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i första och andra styckena angående tullbehandling i stället förfaranden enlig lagen om Tull- Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen verkets befogenheter vid gräns mot annat land inom Europeiska unionen. Det, som åsyftas här, är den skyldighet som följer av inre- gränslagen att anmäla en vara som förs in eller förs ut utan att er- forderliga tillstånd finns. Bestämmelsen angående anmälningsskyldighet i inregränslagen framstår emellertid lätt som ett slag i luften i de fall någon har för avsikt att föra in en vara i strid mot ett förbud. Sannolikheten för att en narkotikasmugglare kommer att anmäla införseln är mycket liten för att inte säga obefintlig. För det allmänna rättsmedvetandet torde införseln av varan betraktas som den brottsliga handlingen, inte underlåtenheten att anmäla införseln. Vidare uppkommer rent praktiska problem, då en sådan anmälan skall ske utan dröjsmål vid närmaste bemannade tullplats. Eftersom kontrollen- heter är mobila, kan det inträffa, att det inte finns någon be- manning på just den gränskontrollstationen som den resande an- länder till. Då förväntas den resande ta sig till en annan tullplats, som kan ligga tiotals mil bort, för att fullgöra anmälningsskylighe- ten. Det kan i och för sig förekomma situationer, när en resande först vid ankomsten till inser, att han har med sig något som kan omfattas av ett införselförbud. I ett sådant fall är det na- turligtvis önskvärt att personen vänder sig till en tulltjänsteman med frågan om varan får föras in eller inte. Bl.a. denna situation har föranlett bestämmelserna i lag (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor m.m. Enligt 3 § i nämnda lag får en vara i en sådan situation föras direkt till närmaste beman- nade tullkontor och där anmälas. Utredningen anser, att skäl föreligger att ta bort anmälningsskyl- dighet som följer av 4 § första stycket inregränslagen, och föreslår en ändring i smugglingslagen. Syftet med ändringen av smugg- lingslagen är, att samma situationer som är kriminaliserade allt- jämt skall vara straffbelagda. Enligt förslaget skall 3 § tredje stycket smugglingslagen komplette- ras med en sjätte punkt. Av punkten skall följa, att för smuggling döms också den som i annat fall för in en vara från ett annat land inom Europeiska unionen i strid med ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Innebörden av denna punkt, tillsammans med vad som i övrigt anges i punkterna 1 och 3, skall bli den samma, som följer av anmälningsskyldigheten i 4 § första stycket inregränslagen och smugglingslagens bestämmelser. Utredningens förslag innebär, att 3 § första och andra stycket smugglingslagen inte får någon betydelse för brott mot införselre- striktioner som begås vid inre gräns. Detta då första och andra styckena i 3 § är kopplade till själva anmälan av varor. Beträffande 7 § smugglingslagen, brotten olovlig införsel eller olovlig utförsel, föreslår utredningen, att tredje stycket tas bort. Olovlig införsel och utförsel är straffbelagt redan genom 7 § första stycket. Enligt nu gällande lag straffbelägger andra stycket 1 de fall, att någon av grov oaktsamhet underlåter att anmäla en vara till tull- behandling, lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling, eller under- låter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därige- nom ger upphov till fara för att sådant förbud eller villkor som av- ses i 3 § tredje stycket 1 eller den bestämmelsen tillsammans med 6 § överträds. Genom tredje stycket knyts denna punkt till förfa- randen enligt inregränslagen genom att stadga att i de fall bestäm- melserna om tullbehandling inte är tillämpliga vid utförseln till ett annat EU-land, gäller vad som anges i andra stycket 1 angående tullbehandling i stället förfarande enligt inregränslagen, dvs. den anmälningsskyldighet som följer av 4 § första stycket. I och med att 7 § andra stycket 1 är knutet till anmälningsskyldighet, saknar bestämmelsen innebörd för utredningens förslag. Utredningens bedömning: Utredningen anser inte, att skäl föreligger för att föreslå att särskilda bestämmelser om straff, förundersökning och tvångsmedel skall införas i den nya lagen om varukontroll vid inre gräns. Vidare skall bestämmelsen om smugglingsbrott i 3 § tredje stycket smugglingslagen även i fort- sättningen vara tillämplig på samtliga varor, för vilka in- eller utförselrestriktioner finns. Frågan, huruvida en in- eller utförsel är ett smugglingsbrott får i vanlig ordning prövas i varje enskilt fall, och då bl.a. vad gäller den aktuella in-, eller utförselrestrik- tionens överensstämmelse med EG-rätten. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Enligt utredningens bedömning föreligger inte skäl att i straffhän- seende se annorlunda på brott som gäller olovlig import från tredje land än olovlig införsel från ett annat medlemsland. Inte heller fö- religger skäl att se annorlunda på olovlig export jämfört med olov- lig utförsel. Anledning att införa särskilda straffbestämmelser före- ligger därför inte. För det fall att särskilda straffbestämmelser skulle införas i inregränslagen, riskerar detta att medföra att lag- stiftningen blir mer otymplig. De bestämmelser, som finns i smugglingslagen vad gäller straff, förundersökning och tvångsme- del, bör även i fortsättningen vara tillämpliga. I ärende Fi 2002/460, inkommet till i janu- ari 2002, har frågan väckts, huruvida 3 § smugglingslagen behöver ändras så att det klart framgår att bestämmelsens tredje stycke en- dast omfattar varor vilka kan kontrolleras vid inre gräns, dvs. som omfattas av inregränslagen. Enligt den lydelse bestämmelsen har framgår inte att omfattningen skulle vara begränsad till varor, som kan kontrolleras vid inre gräns. Detta följer inte heller av be- stämmelsen i 3 § fjärde stycket, som innehåller kopplingen till inre- gränslagen. I ärendet har framförts som en grundläggande regel att vid in- eller utförsel från respektive till ett EU-land får straffbestämmelsen omfatta enbart sådana förbud och villkor avseende in- och utförsel som står i överensstämmelse med EG-rätten (jfr. 1999/2000:124, En ny smugglingslag m.m., s. 111 f). Genom hän- visningen i 3 § fjärde stycket smugglingslagen var lagstiftarens in- tention vid smugglingslagens tillkomst att knyta bestämmelsen till inregränslagen, så att 3 § smugglingslagen blev tillämplig endast på sådana varor som räknas upp i lagen, se prop. 1999/2000:124 s. 120). Emellertid framgår inte av 3 § tredje stycket, att detta stycke enbart skulle avse varor som omfattas av inregränslagen. Enligt utredningens uppfattning kan, vad gäller trafiken med andra EU-länder, en person inte dömas för smuggling, för det fall att det är fråga om brott mot en in- eller utförselrestriktion, som inte är i överensstämmelse med EG-rätten. Emellertid är de förhållanden, som EG-rätten behandlar, hela ti- den under förändring. Enligt utredningens uppfattning kan det finnas bestämmelser om t.ex. införselrestriktioner, som är i överensstämmelse med EG-rätten, men där den reglerade varan inte omfattas av inregränslagen. Att så kan vara fallet kan t.ex. bero på att restriktionen i och för sig är i överensstämmelse med EG-rätten men att erforderlig kontroll kan ske på annan plats än vid inre Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Vidare pågår arbete med att nå harmonisering av materiella bestämmelser i medlemsstaterna, avseende olika områden. Detta kan innebära, att en vara vilken omfattas av inregränslagen kan komma att tillhöra ett område, som är helt harmonise- rat. I ett sådant fall kan inte en införselrestriktion anses vara i över- ensstämmelse med EG-rätten. Med anledning av det ovan sagda anser utredningen, att straffbe- stämmelserna i tredje stycket smugglingslagen inte skall, vad gäller trafiken över gräns mot annat EU-land, avgränsas till att avse en- bart de varuslag som omfattas av inregränslagen. I stället får be- dömningen göras i varje enskilt fall. 10.5Hänvisning i smugglingslagen till lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor m.m. (transportlagen) Utredningens förslag: 3 § smugglingslagen får ett nytt fjärde stycke, som innehåller en hänvisning till transportlagen. Enligt 3 § första stycket smugglingslagen gäller, att den som i sam- band med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling, döms för smuggling till böter eller fängelse i högst . Av andra stycket samma bestämmelse framgår, att för smuggling skall också den dömas som, i samband med att en sådan vara förs in till landet, uppsåtligen lämnar oriktig uppgift vid tull- behandling och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. För att det skall vara fråga om ett fullbordat brott enligt första stycket, krävs att varan är att anse som införd till landet, dvs. den skall ha förts över gränsen till svenskt territorium. Brottet fullbor- das i och med att gärningsmannen efter införseln underlåtit att i enlighet med tullagstiftningen anmäla den införda varan till före- skriven tullbehandling inom landet. För att det skall vara fråga om ett fullbordat brott enligt andra stycket, krävs, att gärningsmannen vid tullbehandling inom landet har lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift samt därigenom gett upphov till fara för att införseln full- fjöls i strid mot förbudet eller villkoret. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen att införseln har påbörjats, dvs. att varan har förts över territorial- gränsen. Vid tullbehandling inom landet är brottet alltså fullbordat, i och med att gärningsmannen har lämnat den oriktiga uppgiften eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift. Sker tullbehandling utom landet, är brottet fullbordat först i och med att varan efter tullbehandling förts in till landet, dvs. passerat territorialgränsen, i strid med förbudet eller villkoret. Om införseln stoppas vid tullbe- handlingen utom landet, kan gärningsmannen dömas för försök till smuggling (prop. 1999/2000:124 s. 114). Antag, att en resande som kommer från tredje land och skall pas- sera ett tullfilter väljer grön fil i stället för röd, trots att han vet om att han är skyldig att anmäla en vara till tullbehandling. Genom att välja grön fil i stället för röd har han underlåtit att anmäla varan till tullbehandling. Det är i detta fall frågan om ett fullbordat smugg- lingsbrott (prop. 1999/2000:124 s. 116). Av det ovanstående framgår följande. För att ett fullbordat smugglingsbrott skall föreligga enligt 3 § första och andra stycket avseende varor från tredje land, krävs att den resande fört varan över gränsen till svenskt territorium och därefter med varan passe- rar den punkt, där han har möjlighet att anmäla varan till gräns- kontrollerade personal utan att göra någon anmälan. Smugglings- brott föreligger även, om personen anmäler varan till tullbehand- ling men därvid uppsåtligen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. Enligt inregränslagen gäller , att en vara, som omfattas av la- gen och för vilken en in- eller utförselrestriktion föreligger men inte efterlevts, skall anmälas till . En sådan anmälan skall ske utan dröjsmål vid närmaste bemannade tullplats. Samma gäller, för det fall att ett tillstånd erhållits genom att felaktig uppgift läm- nats eller att en föreskriven uppgift inte lämnats. För det fall att en sådan anmälan gjorts, föreligger inte något smugglingsbrott. Detta följer av att smugglingslagens bestämmelser i 3 § första och andra stycket är kopplade just till anmälan. Smugglingsbrott över inre gräns är också kopplade till anmälan, vilket framgår av 3 § fjärde stycket. Nämnda bestämmelse anger, att för det fall att bestämmel- serna om tullbehandling inte är tillämpliga vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i första och andra styckena angående tullbehandling i stället förfaranden enligt inregränslagen. Detta innebär, att en person som är osäker på om något han har med sig får föras in i kan vända sig till gräns- Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen kontrollpersonal, i samband med att han kommer till , med en förfrågan utan att riskera att komma i fråga för smugglingsbrott. Genom utredningens förslag försvinner skyldigheten att anmäla varor, för vilka erforderligt in- eller utförseltillstånd inte finns. Därmed försvinner även möjligheten, som inregränslagen er- bjuder, att inte komma i fråga för smugglingsbrott, för det fall att gränsen passeras och resenären söker upp en tulltjänsteman för att fråga angående medförd vara. Det skulle emellertid knappast komma i fråga att i ett sådant fall – även med utredningens förslag – att fälla en person till ansvar för smugglingsbrott, om denne upp- söker en tulltjänsteman för att visa upp och fråga angående en medförd vara. Detta följer i vart fall av lagen (1973:980) om trans- port, förvaring och förstöring av införselreglerade varor m.m. (transportlagen). Bestämmelserna i den nämnda lagen gäller, om inte annat föreskrivits, för införsel av en vara, som enligt särskild författning inte får föras in i landet eller för vilken särskilt föreskri- vet införselvillkor inte är uppfyllt (1 §). En vara som förs in i landet från en annan medlemsstat i EU, får utan hinder av förbud eller villkor som avses i 1 § 1.föras direkt till närmaste bemannade tullkontor och där an- mälas, 2.omhändertas av , förstöras eller återutföras i en- lighet med bestämmelserna i 17, 17 a och 17 d §§ lagen (1996.701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, eller 3.bli föremål för åtgärder enligt förordning (1994:1830) om in- försel av levande djur m.m. Av bestämmelserna följer, att en vara, som förts in i utan att erforderliga införselvillkor har uppfyllts, alltid kan föras direkt till närmaste tullkontor och där anmälas. Utredningens uppfattning är, att bestämmelsen i 3 § smugg- lingslagen bör kompletteras med en hänvisning till transportlagen. Detta för att det klart skall framgå, att något smugglingsbrott inte begåtts för det fall att en resande direkt efter ankomsten till tar en vara till närmaste bemannade tullkontor och där visar upp den. Eftersom anmälningsskyldigheten nämns i transportlagen, måste följdändringar göras i den lagen. Anmälningsskyldigheten och kopplingen till smugglingslagen Transportlagen gäller även beträffande varor, som förs in från tredje land. Även beträffande sådana varor gäller, att vissa i lagen angivna åtgärder får vidtas med varorna, om inte annat föreskrivits, även om varorna enligt särskild författning inte får föras in i landet eller om särskilt föreskrivet införselvillkor inte är uppfyllt. Utredningen kommer i avsnittet nedan att ta ställning till frågan, huruvida den nuvarande begränsningen, som innebär att varukon- trollerna bara kan göras vid gränspassage eller i det gränsnära om- rådet, är lämplig eller om tulltjänstemännen bör ha befogenhet att företa kontroller över hela territoriet (avsnitt 11.2). I utredningens uppdrag ingår att beakta utvidgningen av EU och andra förändringar i omvärlden, som kan förutses påverka kon- trollverksamheten. I samband med detta skall utredaren även över- väga, hur skall ha möjlighet att på ett effektivt sätt delta i bekämpandet av smuggling av sådana varor vilka omfattas av inre- gränslagen. I detta sammanhang har utredningen även sett över be- stämmelserna angående grunden för att hejda en person eller en transport för varukontroll, enligt inregränslagen (avsnitt 11.3), samt befogenheten att företa en undersökning av varor (avsnitt 11.4). Utredningen har även tagit ställning till önske- mål om befogenhet att företa systematiska kontroller vid de inre gränserna i samband med kris- eller katastrofsituationer (avsnitt 11.5). önskemål om befogenhet att kontrollera resan- des identitet (avsnitt 11.6) har även behandlats. Utredningen har också sett över frågan, huruvida tulltjänstemän har rätt att bruka våld eller tvång i samband med varukontroller (avsnitt 11.7). 11.2Området inom vilket kontroller kan företas Utredningens förslag: Med inre gräns förstås land- gräns eller territorialhavsgräns mot ett EU-land. Med gränsnära område avses trakterna invid territorialhavsgräns eller landgräns mot ett annat EU-land, eller kuster, eller kustvatten, eller i närheten av eller inom flygplats eller hamn, eller annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat EU-land. Var och en som befinner sig vid inre gräns och inom det gränsnära området är skyldig att stanna på anmaning av tull- tjänsteman, tjänsteman vid eller polisman. Området för kontroll enligt inregränslagen bör även fortsättningsvis vara begränsat till område i omedelbar an- slutning till gräns och till gränsnära område. Emellertid bör ha befogenhet att företa varukontroller inne i landet, för det fall att träffar en överenskommelse angående detta med ett transportföretag. 11.2.1Nuvarande kontrollverksamhet enligt inregränslagen Enligt inregränslagen har en tulltjänsteman befogenhet att hejda den, som i samband med inresa till från ett an- nat EU-land eller vid utresa från till ett sådant land befinner sig i omedelbar närhet till gränspassage, om det behövs för att möj- liggöra en kontroll enligt inregränslagen. Kontrollverksamhet av trafik mellan och annat EU-land i omedelbar anslutning till gränspassage förekommer vid ett antal platser i landet. Kontroll sker i färjehamnarna i , , , , , och . Kon- troll sker även vid och gränsövergången i . Vidare sker varukontroller på ett flertal flygplatser. tre kompetenscenter finns på (flyg), i (resande) och i (gods), men bedriver verksamhet även i övriga delar av landet. brottsbekämpningsgrupper är mobila och skall förflytta sig mellan olika platser i omedelbar an- slutning till gränserna samt i gränsnära område, där kontrollverk- samhet sker. har även befogenhet att under vissa förutsättningar utföra kontroller i gränsnära område, dvs. i trakterna invid landgräns mot ett annat EU-land, kuster, eller i närheten av eller inom flygplats eller annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat EU-land. På frågan, i vilka gränsnära områden som kontroller görs, har till utredningen uppgetts, att det här främst är fråga om varukontroller på tåg, på parkeringsplatser i anslutning till färjelägen och i fritidshamnar.