sou · GUB339 · 2007-01-01 00:00:00 — Gruvindustrin har diskuterat hur regler om ekonomisk säkerhet har tillämpats i praktiken och vilka före- tagsekonomiska effekter som olika former av säkerheter kan inne- bära. I det sammanhanget har det identifierats ett behov av att göra en tydlig analys av de principer som bör ligga till grund för att en säkerhet skall anses vara tillräcklig för sitt syfte. Även andra fråge- ställningar kring ställande av ekonomisk säkerhet har varit föremål för diskussion, exempelvis vilka säkerheter som skall avkrävas kommuner. I och med att utvinningsdirektivet med dess krav på ekonomisk säkerhet kommer att behöva genomföras i svensk lag- stiftning finns det anledning att se över lagstiftningen på detta område. Systemen med miljöskade- och saneringsförsäkringen har blivit kritiserade, främst för att försäkringarna inte fått den breda til? ?lämpning som avsetts och för att system med försäkring inte tillåter att medel som tillförs fonderas. I 5242 "Om ansvar för miljöskulder i mark och vatten. regler om skyldigheter och ansvar för förorenade områden" s. 74 f. nämns som problem med saneringsförsäkringen exempelvis att för- säkringen endast täcker sanering i en mycket snäv bemärkelse då sanering enligt försäkringsvillkoren endast avser efterbehandlings- åtgärder av brådskande art som måste genomföras för att före- bygga, hindra eller motverka skador på människor, egendom eller miljö. Hur ska miljöskadedirektivet genomföras? En särskild utredare får i uppdrag att lämna förslag till hur miljö- skadedirektivet skall genomföras i svensk rätt. Utredaren skall fö- reslå de författningsändringar och andra åtgärder som är nödvän- diga eller som annars bedöms lämpliga i samband med ett genom- förande. Utredaren kan lämna antingen förslag som specifikt mot- svarar direktivets bestämmelser eller förslag till mer generella bestämmelser genom vilka miljöskadedirektivet kan anses genom- fört. Utredaren skall även undersöka möjligheter eller metoder för att fastställa att en miljöskada föreligger. Därutöver skall utredaren belysa och vid behov lämna förslag vad avser den värdering som föreskrivs i bilaga II till direktivet av skyddade arter och skyddade naturliga livsmiljöer, vatten och funktioner. Utredaren bör i övrigt lämna de förslag som utredningsarbetet kan föranleda när det gäller miljöskador. Behövs en bestämmelse om ansvarsgenombrott? Därutöver skall utredaren undersöka behovet och analysera konse- kvenserna av en bestämmelse om ansvarsgenombrott på miljö- rättens område. Om ett behov finns skall utredaren även lämna för- slag på hur en bestämmelse om ansvarsgenombrott lämpligen bör utformas och då beakta de nya bestämmelser om skador på skyd- dade arter och skyddade naturliga livsmiljöer som kommer att behöva införas med anledning av miljöskadedirektivet. Utredaren skall beakta förslag till bestämmelse om ansvarsgenombrott och det förslag till utformning av ansvars- genombrottsbestämmelse som redovisats av regeringen i lagråds- remissen till inklusive Lagrådets ändringsförslag. Bestämmelser om ekonomisk säkerhet Utredaren skall även lämna förslag till hur bestämmelsen i artikel 14 om ekonomisk säkerhet i kommissionens förslag till utvin- ningsdirektiv skall kunna genomföras i svensk rätt. Därutöver skall utredaren undersöka vilka krav som lämpligen skall ställas i fråga om sådana säkerheter som kan krävas enligt 12 kap. 3 §, 15 kap. 34 § och 16 kap. 3 § och enligt för- slaget till utvinningsdirektiv. Utredaren skall analysera samt lämna förslag till hur myndigheter och domstolar lämpligen bör avgöra om en ekonomisk säkerhet som avkrävs en verksamhetsutövare är tillräcklig. Utredaren skall analysera för- och nackdelar med olika former av ekonomiska säkerheter och om lagstiftningen borde medge att fler former av ekonomiska säkerheter godtas, exempelvis branschgemensamma fonder eller andra kollektiva åtaganden. Utredaren skall även analysera och lämna förslag till system där den ekonomiska säkerheten byggs upp successivt och kan justeras för att motsvara faktiskt efterbehandlingsbehov. Utredaren får även i övrigt lämna de förslag när det gäller säkerheter som utredaren bedömer lämpliga. Utredaren bör i sin analys beakta hur eventuella förslag på ändringar av regelverket påverkar redan meddelade till- stånd enligt eller föreskrifter meddelade med stöd av balken med villkor om säkerhet. Utgångspunkten för utredarens analys av säkerheter bör vara att kostnader för efterbehandlings- och återställningsåtgärder inte fal- ler på staten i händelse av exempelvis konkurs, att den ekonomiska säkerheten skall vara tillgänglig för tillsynsmyndigheten samt att konkurrensneutralitet skall råda mellan stora och små företag. Hänsyn bör även tas till företagens konkurrenskraft i ett globalt perspektiv och andra företagsekonomiska konsekvenser för berörda företag. En översyn av miljöskade- och saneringsförsäkringen Utredaren skall även göra en översyn av reglerna om miljöskade- och saneringsförsäkring i 33 kap. . Utredaren skall utvärdera miljöskade- och saneringsförsäkringen i dess nuvarande form och lämna förslag till de ändringar som utredaren mot bak- grund av sin utvärdering finner lämpliga. Utredaren skall beakta alternativa system och lösningar som kan användas för att uppnå de syften som ligger bakom miljöskade- och saneringsförsäkringen. Utvärderingen skall även omfatta systemet för prövning av tvistiga och principiella skadeersättningsfall. Konsekvenser och arbetets genomförande Enligt 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) skall kon- sekvenser i olika avseenden av utredningsförslag beräknas och redovisas. Utredaren skall särskilt uppmärksamma de ekonomiska konsekvenserna för staten, kommuner, företag och enskilda samt de samhällsekonomiska konsekvenserna. Utredaren skall därutöver bedöma och redovisa vilka effekter förslagen kan få för miljön. När det gäller ändrade besvärsregler för miljöorganisationer bör utredaren samråda med miljöbalkskommittén (M 1999/5241/R). Därutöver skall utredaren samråda med berörda myndigheter och organisationer. När det gäller konsekvenser för företag skall utre- daren även samråda med . Vid eventuella statsfinansiella effekter skall utredaren föreslå finansiering. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag . L 143/56 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2004/35/EG om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (2), efter att ha hört , i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommit- tén godkände och av följande skäl: (1)Det finns många förorenade områden i gemenska- pen som medför betydande hälsorisker, och den bio- logiska mångfalden har minskat avsevärt . Om inga åtgärder vidtas riskerar föroreningen att förvärras och den biologiska mångfal- den kan komma att minska ytterligare . Att i största möjliga utsträckning förebygga och avhjälpa mil- jöskador bidrar till att genomföra de mål och principer för gemenskapens miljöpolitik som anges i fördraget. Lokala förhållanden bör beaktas vid beslut om hur ska- dor skall avhjälpas. (2)Miljöskador bör förebyggas och avhjälpas genom främ- jandet av principen att förorenaren skall betala, i enlig- het med fördraget och i linje med principen om hållbar (1) EGT C 151 E, 25.6.2002, s. 132. (2) EGT C 241, 7.10.2002, s. 162. (3) yttrande av (ännu inte offent- liggjort i EUT), rådets gemensamma ståndpunkt av den 18 septem- ber 2003 (EUT C 277 E, 18.11.2003, s. 10) och ståndpunkt av (ännu inte offentliggjord i EUT). lagstiftningsresolution av och rådets beslut av . Den grundläggande principen i detta direktiv bör därför vara att verksamhetsutövare vars verksamhet har orsakat en miljöskada eller ett överhängande hot om en sådan skada skall ha ett ekonomiskt ersättnings- ansvar. På så sätt motiveras verksamhetsutövare att vidta åtgärder och utveckla metoder för att minimera risken för miljöskador och därigenom risken för ersättnings- ansvar. (3)Eftersom målet med detta direktiv, som är att fastställa gemensamma rambestämmelser för att förebygga och avhjälpa miljöskador till rimlig kostnad för samhället, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemssta- terna och därför, på grund av direktivets omfattning och dess verkningar med avseende på annan gemenskaps- lagstiftning (rådets direktiv /409/EEG av om bevarande av vilda fåglar (4), rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livs- miljöer samt vilda djur och växter (5), samt Europaparla- mentets och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenska- pens åtgärder på vattenpolitikens område (6)), bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen, som beskrivs i samma artikel, går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (4)Miljöskador omfattar även skador som orsakas av luft- burna element, om de förorsakar skador på vatten, mark eller skyddade arter eller skyddade naturliga livsmiljöer. (5)Begrepp som bidrar till en korrekt tolkning och tillämp- ning av den ordning som inrättas genom detta direktiv bör definieras, och det gäller särskilt definitionen av mil- jöskador. När ett begrepp kommer från en annan rele- vant gemenskapslagstiftning bör samma definition användas, så att gemensamma kriterier kan användas och en enhetlig tillämpning främjas. (4) EGT L 103, 25.4.1979, s. 1. Direktivet senast ändrat genom förord- ning (EG) nr 807/2003 (EUT L 122, , s. 36). (5) EGT L 206, 22.7.1992, s. 7. Direktivet senast ändrat genom Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. (6) EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet ändrat genom Europaparla- mentets och rådets beslut /2001/EG (EGT L 331, 15.12.2001, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 143/57 (6)I definitionen av skyddade arter och skyddade naturliga livsmiljöer kan det också hänvisas till sådana arter och livsmiljöer som skyddas i enlighet med nationell natur- skyddslagstiftning. Hänsyn bör ändå tas till särskilda situationer där gemenskapslagstiftningen eller motsva- rande nationella lagstiftning medger vissa undantag från den skyddsnivå som erbjuds miljön. (7)För bedömningen av skador på mark som de definieras i detta direktiv är det önskvärt att använda förfaranden för riskbedömning för att avgöra i vilken utsträckning det är sannolikt att människors hälsa kommer att påver- kas negativt. (8)När det gäller skador på miljön bör detta direktiv tilläm- pas på yrkesverksamheter som utgör en risk för männi- skors hälsa eller miljön. Dessa verksamheter bör i prin- cip identifieras genom att det hänvisas till relevant gemenskapslagstiftning där det fastställs vilka krav som skall gälla för vissa verksamheter eller aktiviteter som anses utgöra en potentiell eller verklig risk för männi- skors hälsa eller miljön. (9)När det gäller skador på skyddade arter och skyddade naturliga livsmiljöer bör detta direktiv även tillämpas på andra yrkesverksamheter än de som redan, genom hän- visning till gemenskapslagstiftning, direkt eller indirekt identifieras som en potentiell eller verklig risk för män- niskors hälsa eller miljön. I sådana fall skall verksam- hetsutövaren endast vara ansvarig enligt detta direktiv när han begått ett fel eller varit oaktsam. (10)Det bör tas uttrycklig hänsyn till Euratomfördraget och relevanta internationella konventioner samt till gemen- skapslagstiftning som innehåller mer omfattande och strängare regler för de verksamheter som omfattas av detta direktiv. I det här direktivet anges de behöriga myndigheternas befogenheter, men direktivet innehåller inga ytterligare lagvalsregler och påverkar inte tillämp- ningen av de regler om domstolars internationella behö- righet som fastställs bland annat i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (1). Detta direktiv bör inte tillämpas på verksamhet vars främsta syfte är att tjäna det nationella försvaret eller internationell säker- het. (11)Detta direktiv syftar till att förebygga och avhjälpa mil- jöskador och påverkar inte rätten till sådan ersättning (1) EGT L 12, , s. 1. Förordningen ändrad genom kommissio- nens förordning (EG) nr 1496/2002 (EGT L 225, 22.8.2002, s. 13). för traditionell skada som beviljats i enlighet med ett relevant internationellt avtal om skadeståndsansvar. (12)Många medlemsstater är parter i internationella avtal om skadeståndsansvar på specifika områden. Dessa med- lemsstater bör kunna förbli parter i dessa avtal efter direktivets ikraftträdande, medan andra medlemsstater inte bör mista möjligheten att bli parter i sådana avtal. (13)Alla typer av miljöskador går inte att avhjälpa genom en ordning med ersättningsansvar. För att en sådan ordning skall vara effektiv måste det finnas en eller flera identifi- erbara förorenare, skadan bör vara konkret och mätbar, och ett orsakssamband bör kunna fastställas mellan ska- dan och den identifierade förorenaren. En ordning med ersättningsansvar är därför inte något lämpligt instru- ment för att hantera föroreningar av mer omfattande, diffus karaktär där det är omöjligt att hänföra de nega- tiva miljöeffekterna till vissa enskilda aktörers handlingar eller underlåtelse att handla. (14)Detta direktiv gäller inte personskador, skada på privat egendom eller ekonomiska förluster och påverkar inte någon rättighet avseende denna typ av skador. (15)Eftersom förebyggande och avhjälpande av miljöskador direkt bidrar till genomförandet av gemenskapens miljö- politik, bör offentliga myndigheter säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv genomförs och tillämpas korrekt. (16)De åtgärder som vidtas för att återställa miljön bör vara så effektiva att de garanterar att målen för återställandet uppnås. Det bör i detta syfte fastställas en gemensam ram, vars korrekta tillämpning bör övervakas av den behöriga myndigheten. (17)Lämpliga åtgärder bör vidtas för situationer där flera miljöskador har uppkommit och där den behöriga myn- digheten inte kan sörja för att alla åtgärder som är nöd- vändiga för att avhjälpa skadorna vidtas . I ett sådant fall bör den behöriga myndigheten kunna bestämma vilken miljöskada som skall avhjälpas i första hand. (18)Enligt principen att förorenaren skall betala bör en verk- samhetsutövare som orsakar en miljöskada eller framkal- lar ett överhängande hot om en sådan skada i princip bära kostnaderna för de åtgärder som är nödvändiga för att förebygga eller avhjälpa skadan. Om en behörig myndighet själv eller via en tredje part agerar i en verk- samhetsutövares ställe, bör myndigheten se till att få L 143/58 Europeiska unionens officiella tidning ersättning från verksamhetsutövaren för sina kostnader. Verksamhetsutövarna bör också i slutändan bära kost- naderna för att bedöma miljöskadan och, i förekom- mande fall, för att bedöma ett överhängande hot om att en sådan skada skulle uppkomma. (19)Medlemsstaterna får göra en schablonmässig beräkning av de administrativa och rättsliga kostnader, tillsynskost- nader och andra allmänna kostnader som skall ersättas. (20)Det bör inte krävas av en verksamhetsutövare att han skall bära kostnaderna för förebyggande åtgärder eller hjälpåtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv i situationer där skadan eller det överhängande hotet om skada är en följd av vissa händelser som verksamhets- utövaren inte råder över. Medlemsstaterna får tillåta att verksamhetsutövare som inte orsakat skadan genom fel eller försummelse inte skall bära kostnaderna för de åtgärder som vidtas för att avhjälpa skadan i situationer där skadan är en följd av utsläpp eller händelser som är uttryckligen tillåtna eller där det inte var möjligt att känna till de skadliga verkningarna när händelsen eller utsläppet ägde rum. (21)Verksamhetsutövarna bör bära kostnaderna för förebyg- gande åtgärder, om dessa åtgärder ändå skulle ha vidta- gits av dem för att uppfylla kraven i lagar och andra för- fattningar, inklusive villkoren i tillstånd eller godkännan- den, som reglerar deras verksamhet. (22)Medlemsstaterna får införa nationella regler för kost- nadsfördelning i fall då skadan orsakats av f lera parter. Medlemsstaterna får i synnerhet beakta den speciella situation som föreligger för användare av produkter, vilka kanske inte kan hållas ansvariga för miljöskador på samma villkor som de personer som tillverkar sådana produkter. I detta fall bör ansvarsfördelningen avgöras i enlighet med nationell lagstiftning. (23)Behöriga myndigheter bör ha rätt att få ersättning från verksamhetsutövare för sina kostnader för åtgärder för att förebygga eller avhjälpa en skada inom en rimlig tid efter det att åtgärderna slutförts. (24)Det är nödvändigt att se till att det finns effektiva meto- der för genomförande och kontroll av efterlevnad, sam- tidigt som berörda verksamhetsutövares och andra berörda parters legitima intressen tillvaratas på lämpligt sätt. De behöriga myndigheterna bör vara ansvariga för vissa uppgifter som kräver skönsmässig bedömning, exempelvis när det gäller att bedöma skadans betydelse och att fastställa vilka åtgärder som bör vidtas för att avhjälpa den. (25)Personer som berörs eller kan antas bli berörda av en miljöskada bör ha rätt att begära att den behöriga myn- digheten vidtar åtgärder. Miljöskydd är emellertid ett dif- fust intresse, som enskilda personer inte alltid tillvaratar eller är i stånd att tillvarata. Icke-statliga miljöskydds- organisationer som främjar naturskydd bör därför också ges möjlighet att bidra till att detta direktiv genomförs på ett effektivt sätt. (26)Berörda fysiska eller juridiska personer bör ha möjlighet till omprövning av den behöriga myndighetens beslut, handlingar eller underlåtelse att handla. (27)Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att uppmuntra verksamhetsutövarna att teckna lämpliga försäkringar eller utnyttja andra former av ekonomisk säkerhet samt främja utvecklandet av instrument och marknader för ekonomiska säkerheter för att få ett effektivt skydd mot de ekonomiska skyldigheter som följer av detta direktiv. (28)Om en miljöskada påverkar eller sannolikt kommer att påverka flera medlemsstater, bör dessa medlemsstater samarbeta för att säkerställa att det vidtas lämpliga och effektiva åtgärder för att förebygga eller avhjälpa miljös- kadan. Medlemsstaterna har möjlighet att söka täckning för kostnaderna för förebyggande åtgärder eller hjälpåt- gärder. (29)Detta direktiv bör inte hindra medlemsstaterna från att behålla eller införa strängare bestämmelser om förebyg- gande och avhjälpande av miljöskador, och inte heller från att anta lämpliga bestämmelser för att förhindra dubbel ersättning av kostnaderna i situationer där en behörig myndighet enligt detta direktiv och en person vars egendom berörs av en miljöskada gör sina anspråk gällande. (30)Skador som vållats före utgången av den tidsfrist då direktivet skall vara genomfört bör inte omfattas av direktivets bestämmelser. (31)Medlemsstaterna bör rapportera till kommissionen om de erfarenheter som vunnits vid tillämpningen av detta direktiv, så att kommissionen, med hänsyn till kon- sekvenserna för en hållbar utveckling och till framtida miljörisker, kan avgöra om det är lämpligt att genomföra en översyn av detta direktiv. Europeiska unionens officiella tidning L 143/59 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Syftet med detta direktiv är att fastställa en ram för miljöansvar enligt principen om att förorenaren skall betala, för att före- bygga och avhjälpa miljöskador. I detta direktiv används följande beteckningar med de betydel- ser som här anges: 1. miljöskada: 3.skyddade arter och skyddade naturliga livsmiljöer: a)arter som avses i artikel 4.2 i direktiv /409/EEG eller förtecknas i bilaga I till det direktivet eller som förteck- nas i bilagorna II och IV till direktiv /43/EEG, b)livsmiljöer för de arter som avses i artikel 4.2 i direktiv /409/EEG eller förtecknas i bilaga I till det direktivet eller som förtecknas i bilaga II till direktiv /43/EEG, och de naturliga livsmiljötyper som förtecknas i bilaga I till direktiv /43/EEG samt parningsplatser eller rastplatser för de arter som förtecknas i bilaga IV till direktiv /43/EEG, och c)om en medlemsstat så beslutar, varje livsmiljö eller art som inte finns förtecknad i dessa bilagor och som med- lemsstaten utser för syften som motsvarar dem som avses i dessa båda direktiv. a)skador på skyddade arter och skyddade naturliga livs- miljöer, dvs. alla skador som har betydande negativa effekter när det gäller att uppnå eller bibehålla en gynnsam bevarandestatus för sådana livsmiljöer eller arter; betydelsen av dessa effekter skall bedömas i för- hållande till det ursprungliga tillståndet, med beaktande av kriterierna i bilaga I; skador på skyddade arter och skyddade naturliga livs- miljöer omfattar inte tidigare fastställda negativa effek- ter som är en följd av åtgärder som en verksamhets- utövare har vidtagit med de behöriga myndigheternas uttryckliga godkännande i enlighet med genomförande- bestämmelserna för artikel 6.3 och 6.4 eller artikel 16 i direktiv /43/EEG eller artikel 9 i direktiv /409/EEG eller, när det gäller livsmiljöer och arter som inte omfattas av gemenskapslagstiftningen, i enlig- het med motsvarande bestämmelser i nationell lagstift- ning om naturskydd, b)skador på vatten, dvs. skador som har betydande nega- tiva effekter på det berörda vattnets ekologiska, kemiska och/eller kvantitativa status och/eller ekolo- giska potential, enligt definitionen i direktiv /60/EG, med undantag för sådana negativa effek- ter som omfattas av artikel 4.7 i det direktivet, c)markskador, dvs. varje markförorening som utgör en betydande risk för att människors hälsa skall påverkas negativt som följd av direkt eller indirekt införande, i, på eller under mark, av ämnen, beredningar, organis- mer eller mikroorganismer. 2.skada: en mätbar negativ förändring av en naturresurs och/ eller dess funktioner vilken kan uppkomma direkt eller indirekt. a)för en naturlig livsmiljö: summan av de faktorer som påverkar en naturlig livsmiljö och dess typiska arter och som på lång sikt kan påverka dess naturliga utbredning, struktur och funktion samt de typiska arternas överlevnad på lång sikt, antingen inom den del av medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget, inom en medlemsstats territo- rium eller inom livsmiljöns naturliga utbredningsområ- de. En naturlig livsmiljös bevarandestatus anses gynnsam, när dess naturliga utbredningsområde och de delar den täcker inom detta område är stabila eller ökande, den särskilda struktur och de särskilda funktioner som är nödvändiga för att den skall kunna bibehål- las på lång sikt finns och sannolikt kommer att fin- nas kvar under en överskådlig framtid, och bevarandestatusen för dess typiska arter är gynn- sam enligt definitionen i led b. b)för en art: summan av de faktorer som påverkar den berörda arten och som på lång sikt kan påverka dess populationers naturliga utbredning och mängd, antingen inom den del av medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget, inom en med- lemsstats territorium eller inom naturliga utbredningsområde. L 143/60 Europeiska unionens officiella tidning En arts bevarandestatus anses gynnsam, när uppgifter om den berörda populationsdyna- mik visar att arten på lång sikt kommer att förbli en livskraftig del av sin naturliga livsmiljö, naturliga utbredningsområde varken minskar eller sannolikt kommer att minska inom överskåd- lig framtid, och det finns och sannolikt kommer att fortsätta att fin- nas en tillräckligt stor livsmiljö för att popu- lationer skall kunna bevaras på lång sikt.