sou · GUB356 · 2007-01-01 00:00:00 — Utredningen tillade att det i gymnasie- skolans undervisning för restaurangpersonal ingår undervisning i alkohollagstiftning, bl.a. som speciell branschkunskap för hovmästare och köksmästare samt för personal för befattningen som restaurang- chef och liknande ledningspersonal. Beredningsgruppen för frågor avseende alkoholpolitiken angav i sin rapport (Ds S 1977:1) att en noggrannare tillståndsprövning var eftersträvansvärd och att det på föreståndare och ersättare borde ställas kravet att de genom verksamhet inom restaurangbranschen eller utbildning skaffat sig erforderliga kunskaper om alkohollag- stiftningen. I förarbetena till lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD), prop. 1976/77:108, angav regeringen att det borde krävas att föreståndare och ersättare har kännedom om alkohollagstift- ningen. Vidare redovisades i propositionen de omständigheter som borde vara vägledande vid bedömningen av lämpligheten hos den som sökt serveringstillstånd. Där framhölls att bristande ekono- miska förutsättningar hos en restauratör kunde leda till att denne gav serveringsrörelsen en inriktning som medförde alkoholpolitiska olägenheter. En prövning av sökandens förutsättningar att sköta rörelsen på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt var därför alkoholpolitiskt motiverad. Av praktiska skäl måste dock prövningen begränsas till de fall då det genom sökandens tidigare misskötsamhet i ekonomiska frågor eller av andra skäl var uppen- bart för tillståndsmyndigheten att risk i berört avseende förelåg. utvecklade i sina Allmänna råd Bestämmelser rö- rande handel med drycker (s. 28-29) kravet på den personliga lämpligheten och enligt råden skulle länsstyrelserna tillämpa föl- jande krav på sökanden: Kännedom om lagstiftningen, vilken skall vara dokumente- rad, till exempel med genomgången (svensk) restaurangskola och/eller erfarenhet av alkoholservering på restau- rang i . Tillräcklig förmåga att behärska svenska språket i tal och skrift. Kännedom om förhållanden på den svenska arbetsmarkna- den. Ekonomiska förutsättningar att bedriva den tilltänkta rörel- sen genom (av ) godkänd finansieringsplan. Sökanden får ej vara underårig eller omyndig. Sökanden skall vara svensk medborgare eller ha rätt att driva rörelse här i landet (näringstillstånd). Sökanden får ej vara försatt i konkurs. Sökanden skall vara ekonomiskt skötsam. Om sökanden är känd för tidigare misskötsamhet i ekonomiska frågor bör detta beaktas vid lämplighetsprövningen. Sökanden skall ha god vandel. Ett riktmärke vid alkohol och narkotikabrott samt brott som har samband med restaurang- eller klubbverksamhet är efter att brottet begåtts eller vid frihetsberövande efter att straffet avtjänats. Lämplighetskravet gäller även juridisk person. Därvid prövas styrelseledamöter, och personer i ledande ställning inom rö- relsen, såsom verkställande direktör, bolagsdelägare och ak- tieägare med mera betydande aktieinnehav. Prövningen skall således gälla dem som har det verkliga inflytandet i rörelsen. Genom en lagändring (prop. 1981/82:143) klargjordes att återkallelse av serveringstillstånd kunde ske då ekonomisk missköt- samhet förelåg. I propositionen angav regeringen att ett redan givet tillstånd kunde återkallas då tillståndshavaren visat ekonomisk misskötsamhet och därmed inte längre kunde anses lämplig att driva rörelse med servering av alkoholdrycker. Denna lämplighets- prövnings syfte var att undanröja riskerna för alkoholpolitiska olä- genheter i samband med försäljning av alkoholdrycker. Regeringen anförde vidare att önskemålet att alkoholserveringen skall ske på ett alkoholpolitiskt tillfredsställande sätt förutsätter en effektiv skatte- och avgiftskontroll för att garantera att seriösa intressenter kan hävda sig inom branschen. innebär att den seriösa verksamheten utsätts för en press som ris- kerar medföra att reglerna för alkoholservering åsidosätts inom hela branschen. I samband med införandet av lagen (1986:436) om näringsförbud gjordes ett tillägg i lagen om handel med drycker som innebar att det vid tillståndsprövningen skulle särskilt beaktas sökandens lämplighet att bedriva servering av alkoholdrycker. Vid prövningen skulle särskild hänsyn tas till sökandens lämplighet med avseende på laglydnad och benägenhet att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. 1985/86:126 s.138 f. Lag om näringsförbud, an- fördes då följande: Det grundläggande syftet med tillståndsprövningen enligt LHD är al- koholpolitiskt. Genom bl.a. krav på lämplighet hos den som driver el- ler skall driva alkoholservering vill man förhindra uppkomsten av al- koholpolitiska olägenheter inom restaurangnäringen. Detta syfte kan till viss del sägas sammanfalla med strävandena att komma till rätta med näringsverksamhet, som måste anses oseriös genom att den drivs kortsiktigt i spekulationssyfte och inte uppfyller samhällets krav på bl.a. redovisning av skatter och avgifter. --- Jag anser därför att det av LHD uttryckligen bör framgå att den som söker eller har serverings- tillstånd skall med avseende på laglydnad och benägenhet att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Denna lämplighetsprövning bör inte begränsas till en sådan prövning som redan motiveras från alko- holpolitiska utgångspunkter. Alkoholpolitiska kommissionen anförde i delbetänkandet Server- ingsbestämmelser, (SOU 1993:50), som låg till grund för den nu gällande alkohollagen, att kraven på sökandens lämplighet i lagen om handel med drycker ställs betydligt högre än enligt tidigare re- glering. Den nya regeln om sanktioner vid ekonomisk misskötsam- het som infördes ledde till att lämplighetsprövningen skärptes ytterligare och den har kommit att utgöra tyngdpunkten i tillståndsprövningen. Alkoholpolitiska kommissionen ansåg att kravet på erforderlig utbildning kunde ställas högre än tidigare men då det saknades adekvat utbildning fick det ankomma på att följa utvecklingen på detta område och ange utbildningskrav för restau- ranganställda och eventuellt kräva eller rekommendera grund- eller fortbildning för de som ej har genomgått restaurangskola. Till- ståndsmyndighetens prövning borde dock förenklas på så sätt att sökanden ålades att i möjligaste mån själv införskaffa erforderliga ansökningshandlingar. Kommissionen föreslog att skulle ges i uppdrag att utforma en utbildning för restaurangperso- nal som skulle innehålla, förutom ämnen för ökat företagskun- nande, även avsnitt om alkoholens skadeverkningar och hur en an- svarsfull och återhållsam alkoholservering kan bedrivas. Kommis- sionen uttryckte vidare sitt stöd för ovan angivna vägledning för bedömning av den personliga lämpligheten. I betänkandet En ny alkoholpolitisk tillsyns- och tillståndsmyn- dighet samt förslag till ny alkohollag (Ds 1994:92) (vilken också låg till grund för alkohollagen), föreslogs att bevisbördan skulle läggas på sökanden att visa att han var lämplig att bedriva alkoholserver- ing. I propositionen 1994/95:89 Förslag till alkohollag, angavs föl- jande (s. 63 ff.) när det gällde lämplighetsprövningen vid server- ingstillstånd. I regeringens proposition 1985/86:126 om lag om näringsförbud m.m. föreslogs en skärpning av lämplighetsprövningen i 40 § LHD. Syftet med lagändringen var att skärpa lämplighetsprövningen inom restaurangnäringen i samband med tillståndsgivningen. Den skärpta lämplighetsprövningen innebar i korthet att sådan brottslighet och misskötsamhet som över huvud taget kunde tänkas påverka lämplig- heten att bedriva näringsverksamhet skulle beaktas vid tillståndsgiv- ningen. Lagändringen trädde i kraft . Lämplighetskraven för att få ett serveringstillstånd innebär att sökanden skall vara lämplig för den socialt ansvarsfulla uppgiften att servera spritdrycker, vin eller starköl. I förarbetena sägs att sökanden skall ha kännedom om alko- hollagstiftningen och att han skall ha ekonomiska förutsättningar att sköta verksamheten på ett tillfredsställande sätt. Lämplighetspröv- ningen omfattar således två delar, dels kunskaper i alkohollagstift- ningen, dels den personliga vandeln. När det gäller kunskaper i alko- hollagstiftningen kräver i sina allmänna råd att kunska- perna är dokumenterade t.ex. genom att sökanden har gått igenom re- staurangskola och/eller har erfarenhet i branschen. Prövningen av den personliga vandeln omfattar också i princip två de- lar. Den ena avser ekonomisk skötsamhet och den andra eventuell tidi- gare brottslig belastning. När det gäller uppgifter om tidigare ekonomisk skötsamhet är kravet att sökanden skall ha fullgjort sina skyldigheter mot det allmänna. och skattemyndigheten är skyldiga att lämna ut de uppgifter som tillståndsmyndigheten behöver för sin prövning. Vidare bör enligt mening en finansieringsplan krävas då det är fråga om ett nytt företag eller ny företagare för att kunna be- döma om sökandens ekonomiska förhållanden är tillfredsställande. När det gäller tidigare brottslighet skall tillståndsmyndigheten begära in yttrande från polismyndigheten. Enligt regeringens uppfattning finns det inga skäl för att prövningen av sökandens lämplighet skall bli mindre noggrann än för att tillståndsprövningen flyttas över från länsstyrelserna till kommunerna. prövning av sökandens personliga lämplighet bör dock förenklas på så sätt att sökanden åläggs att i möjligaste mån själv införskaffa erforderligt underlag för bedömning av ansökningen. Sökanden kan exempelvis åläggas att uppvisa utdrag från kronofogde- myndigheten, intyg från skattemyndigheten om momsregistrering m.m., konkursfrihetsintyg från tingsrätten, intyg om utbildning och anställningar, hyreskontrakt, köpeavtal och finansieringsplan. Det bör framgå av ansökningsformuläret vilka handlingar som skall följa med en ansökan om serveringstillstånd. Det återstår sedan för tillstånds- myndigheten att begära yttrande från polismyndigheten. Det mesta av detta är redan genomfört hos länsstyrelserna och kommunerna kan här ytterligare förenkla remissarbetet med lämplighetsprövningen utan att underlaget förändras. Vid alkohollagens införande överfördes tillståndsgivningen avse- ende serveringstillstånd från länsstyrelserna till kommunerna och när det gällde lämplighetskravet ålades sökanden att inkomma med det material som behövs för bedömningen. behandlade i sitt betänkande, Bestämmelser om alkoholdrycker, (SOU 2000:59), lämplighetskravet vid bevil- jande av serveringstillstånd och föreslog att kravet på personlig lämplighet avseende såväl personliga som ekonomiska förhållanden skulle behållas och att kraven på kunskaper vad gäller bokföring, redovisning och skattelagstiftning skulle skärpas. Utredningen an- förde bl.a. följande (s. 219 f.). När det gäller vandelsprövningen, inklusive prövning av den ekono- miska skötsamheten och finansieringen, synes denna del av lämplig- hetsprövningen i stort sett fungera väl. Något behov av lagändring el- ler klarläggande finns därför inte. När det gäller kunskapskravet har det däremot hänt en hel del på se- nare tid. På bara har nya krögarutbildningar vuxit upp. En uppfattning hos tillståndsmyndigheter och branschens egna organisa- tioner är att dessa har bidragit till att väsentligt höja kunskapsnivån hos restaurangpersonal av olika kategorier. Här pågår också en intensiv vidareutveckling och kvalitetshöjning. Olika utbildningar för restau- rangpersonal ligger just nu i tiden. En av flera bidragande orsaker till det stora intresset hos restaurangföretag och anställda är att det har blivit en merit att ha genomgått en restauratörsutbildning. Hos vissa restauranger är det dessutom ett krav för att kunna utses som server- ingsansvarig. Genom att det inte finns så många andra adekvata ut- bildningar för restaurangpersonalens utveckling finns här ett gemen- samt intresse för branschen och berörda myndigheter att göra dessa kurser så bra som möjligt. Tillståndsstatistik och rättspraxis ger vid handen att de allra flesta återkallelser av serveringstillstånd beror på ekonomisk misskötsamhet av olika slag. Ofta har orsaken till misskötsamheten berott på slarv el- ler okunskap om det svenska regelsystemet. Utredningen anser därför att restauratörsutbildningarna även bör innehålla avsnitt om främst bokföring och redovisning, moms, källskatter och arbetsgivaravgifter. Alkoholinspektionen har ansett att det inte finns till- räckligt lagstöd för att kräva detta. Det kan visserligen hävdas att detta borde kunna tolkas in i personliga och ekonomiska förhållanden i öv- rigt är lämplig att utöva verksamheten samt i att särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna i 7 kap. 7 §. I 8 kap. 5 § anges också att bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. Detta krav är grundläggande för möjlighe- terna till kontroll av den ekonomiska skötsamheten och måste därför noga upprätthållas. För att kunna följa dessa bestämmelser är det nöd- vändigt att ha vissa grundläggande kunskaper. Det framförs t.o.m. från branschföreträdare att kunskaper i skattelagstiftningen har en allmänt moralhöjande effekt. Som tidigare nämnts innehåller de flesta s.k. krögarutbildningar ett avsnitt om skattelagstiftning m.m. Utredningen anser således att höga krav bör ställas på tillståndshavar- nas kunskaper i främst bokföring, redovisning och skattelagstiftning. För att ingen tvekan skall kunna råda om den lagliga möjligheten att uppställa sådana kunskapskrav föreslår utredningen en mindre ändring i 7 kap. 7 §. Självfallet kommer detta endast att gälla vid beviljande av nya tillstånd och vid prövning av nya företrädare för en rörelse med serveringstillstånd. Regeringen behandlade utredningens förslag i prop. 2000/01:97, Vissa ändringar i alkohollagen, och gjorde då den bedömningen att det nuvarande kravet i alkohollagen på personlig lämplighet när det gäller såväl personliga som ekonomiska förhållanden och omstän- digheterna i övrigt borde kvarstå oförändrat. Regeringen anförde följande skäl för sina förslag och sin bedöm- ning (s. 47 f.): Prövningen av sökandens lämplighet att bedriva servering av sprit- drycker, vin och starköl, såväl vid ansökningstillfället som vid fortlö- pande kontroll, har kommit att ta alltmer av tillståndsmyndighetens tid i anspråk. Alltsedan lämplighetskravet i lagen om handel med drycker (LHD) utvidgades till att omfatta även allmän eko- nomisk skötsamhet har förarbeten, föreskrifter och allmänna råd ut- vecklats och metoderna att utöva kontroll förfinats. I vissa avseenden innebar alkohollagen (1994:1738) ytterligare skärpningar, framför allt genom att sökanden ålagts att visa sin lämplighet och genom en star- kare betoning av den ekonomiska skötsamheten, t.ex. beträffande konkurser. Lagtexter och författningskommentarer m.m. kan emeller- tid inte täcka in alla tänkbara situationer. måste därför alltid göra en bedömning i det enskilda fallet med vägledning bl.a. av den rättspraxis som har utvecklats på området. Inte inom något annat område av alkohollagstiftningen finns det så många domar som när det gäller tillståndshavarens personliga lämplighet. När det gäller kunskapskravet har det hänt en hel del . På bara har nya krögarutbildningar vuxit upp. En uppfattning hos tillståndsmyndigheter och branschens egna organisationer är att dessa har bidragit till att väsentligt höja kunskapsnivån hos restaurang- personal av olika kategorier. Här pågår också en intensiv vidareutveck- ling och kvalitetshöjning. Olika utbildningar för restaurangpersonal ligger just nu i tiden. En av flera bidragande orsaker till det stora in- tresset hos restaurangföretag och anställda är att det har blivit en merit att ha genomgått en restauratörsutbildning. Hos vissa restauranger är det dessutom ett krav för att kunna utses som serveringsansvarig. Ge- nom att det inte finns så många andra adekvata utbildningar för restau- rangpersonalens vidareutveckling finns här ett gemensamt intresse för branschen och berörda myndigheter att göra dessa kurser så bra som möjligt. Tillståndsstatistik och rättspraxis ger vid handen att de allra flesta återkallelser av serveringstillstånd beror på ekonomisk misskötsamhet av olika slag. Ofta har orsaken till misskötsamheten varit slarv och okunskap om det svenska regelsystemet. För att kunna följa alkoholla- gens bestämmelser är det i praktiken nödvändigt att ha vissa grundläg- gande kunskaper när det gäller bokföring, redovisning och skattelag- stiftning. Detta får anses ingå i kravet enligt alkohollagen på att en- dast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekono- miska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Särskild hänsyn skall också tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna (7 kap. 7 §). Av författningskommentaren till nämnda paragraf fram- går att förutsättningarna hos tillståndshavaren att kunna hålla en ord- nad bokföring måste ges samma tyngd i prövningen som bl.a. hans branschkunnande. En riktig bokföring och redovisning är således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En brist- fällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan leda till att en till- ståndshavare bedöms som olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga verksamheten. I 8 kap. 5 § anges också att bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. Detta krav är grundläggande för möjligheterna till kontroll av den ekonomiska skötsamheten och måste därför noga upprätthållas. Regeringen anser att redan gällande lagstiftning ställer krav på vissa kunskaper i bokföring, redovisning och skattelagstiftning och att Al- koholutredningens förslag till tillägg i 7 kap. 7 § därför är obehövligt. Lagen om handel med drycker Enligt lagen (1977:293) om handel med drycker fanns ett krav på att det för serveringsställe med serveringstillstånd skulle finnas fö- reståndare med uppgift att öva tillsyn över serveringen och för fö- reståndaren skulle finnas erforderligt antal ersättare. Föreståndare och ersättare skulle med hänsyn till sina egenskaper och övriga om- ständigheter vara lämpliga för uppgiften och de skulle godkännas av tillståndsmyndigheten. 1976/77:108 om alkoholpolitiken angavs att föreståndare och ersättare, som ett led i en skärpt lämp- lighetsprövning, skall visa sig ha tillräcklig kännedom om lagstift- ningens syfte och väsentliga innehåll vad gäller alkoholservering. Denna kännedom kunde ha förvärvats dels genom praktisk yrkes- erfarenhet och dels genom utbildning och innefatta både praktisk och teoretisk utbildning och förutsatte tillräcklig förmåga att be- härska svenska språket i tal och skrift. Alkoholpolitiska kommissionen föreslog i delbetänkandet Server- ingsbestämmelser (SOU 1993:50) att den särskilda prövningen av föreståndare skulle slopas och att tillståndshavaren själv skulle åläggas att utse serveringansvarig personal. I skälen för förslaget angav kommissionen att tillståndshavaren ansvarar för att ser- veringen sker i enlighet med reglerna i lagen och vid en vägning av betydelsen av godkännandet mot önskemålet om förenklingar av bestämmelserna kunde man nå målet att det alltid skall finnas en person som är ansvarig för alkoholserveringen genom att ålägga tillståndshavaren att själv utse serveringsansvarig personal för de fall han inte själv är närvarande. Besked om vem som utsetts till serveringsansvarig kunde sedan insändas till tillståndsmyndigheten. Kommissionen argumenterade för att om tillståndshavaren bedöms lämplig att anförtros serveringstillstånd borde han även kunna an- ses lämplig att själv utse ansvarig serveringspersonal. Det borde ligga i tillståndshavarens eget intresse att utse personer med sådana kvalifikationer att de kan tillse att alkoholserveringen sker i över- ensstämmelse med lagens bestämmelser. Regeringen föreslog, i prop. 1994/95:89 Förslag till ny alkohol- lag, att vid servering av alkoholdrycker skall antingen tillståndsha- varen eller annan särskild utsedd person övervaka att serveringen sker i enlighet med lagens bestämmelser och vara närvarande . Sådan serveringsansvarig personal skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga omständigheter vara lämplig för uppgiften. Regeringen föreslog dock att den särskilda pröv- ningen av föreståndare och ersättare skulle slopas och ersättas med ett anmälningsförfarande till tillståndsmyndigheten. Skälen för re- geringens förslag var följande (s. 72 f.). Det huvudsakliga argumentet för att behålla nuvarande system med föreståndare och ersättare är att det bör finnas en person som är ansvarig för alkoholserveringen och som skall kunna underrättas om eventuella missförhållanden i lokalen. Detta kan dock uppnås genom att tillståndshavaren själv åläggs att utse server- ingsansvarig personal för de fall då han själv inte är närvarande. Om tillståndshavaren bedömts lämplig att anförtros serveringstillstånd bör han även kunna anses lämplig att själv utse ansvarig serveringspersonal. Det ligger i tillståndshavarens eget intresse att utse personer med så- dana kvalifikationer att de kan tillse att alkoholserveringen sker i över- ensstämmelse med lagens bestämmelser. Regeringen anser därför att det särskilda godkännandet av föreståndare och ersättare bör slopas och ersättas med att tillståndshavaren åläggs att själv utse serveringsan- svarig personal. Dessa personer skall anmälas skriftligt till tillstånds- myndigheten och skyldighet skall också föreligga att anmäla föränd- ringar vid byte av personal. Alkoholservering får inte förekomma om tillståndshavaren eller utsedd och rapporterad serveringsansvarig per- sonal inte är närvarande på serveringsstället. I Statens folkhälsoinstituts handbok i Alkohollagen anges att serveringsansvarig person skall ha tillräcklig kunskap i svensk alko- hollagstiftning för att kunna sköta uppgiften som ansvarig för ser- veringen. 4.4Reglering av kravet på kunskaper hos tillståndshavare på vissa andra områden Yrkesmässig trafik får drivas endast av den som har trafiktillstånd. Sådant tillstånd får endast ges till den som med hänsyn till yrkes- kunnande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Kravet på yrkeskunnande skall anses uppfyllt av den som har godkänts vid ett skriftligt prov som anordnats av . Provet skall avse de kunskaper som en till- ståndshavare bör ha i fråga om främst rättsregler, företagsledning och ekonomisk ledning av ett företag, tekniska normer och drifts- förhållanden och trafiksäkerhet. I finns föreskrifter om yrkeskunnande för yrkesmässig trafik som gäller den närmare omfattningen av kravet. Här finns föreskrifter som gäller juridik (civilrätt handelsrätt, arbetsrätt, yrkestrafikför- fattningarna och arbetsmiljö- och miljölagstiftningen), företagsled- ning och ekonomisk ledning av ett företag, tekniska normer och driftsförhållanden samt trafiksäkerhet. Utbildning sker bl.a. genom branschorganisationer. Svenska åkeriförbundets utbildning har godkänts av International Road Transport Union (IRU), den in- ternationella åkeriorganisationen. Enligt ett EG-direktiv, Yrkesförardirektivet, skall yrkesförare genomgå obligatorisk utbildning. Utredningen om förarkrav för vägtransporter har i betänkandet Yrkesförarkompetens (SOU 2005:109), föreslagit att utbildningen skall vara minst lång och ge förarna en vidare kompetens än körskickligheten. Re- dan verksamma yrkesförare föreslås bygga på sin kompetens med en obligatorisk fortbildning om minst som skall genom- gås . Enligt förslaget skall utbildningen ske hos utbil- dare för yrkesförarkompetens som erhållit tillstånd och avslutas med prov inför eller den som förordnat att anordna och övervaka prov. Vid genomgången utbildning skall utfärda yrkeskompetensbevis som bör registreras. Be- tänkandet bereds inom . Tolkar och översättare får auktoriseras av Kammarkollegiet.