sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — har prövat räckvidden av direk- tivets förbud mot åldersdiskriminering i endast ett mål.46 De nuvarande diskrimineringslagarna, m.m. Det saknas uttryckliga förbud mot diskriminering som har samband med ålder i svensk rätt. I andra lagar finns däremot be- stämmelser som tar hänsyn till personers ålder. Ett exempel är la- gen (1982:80) om anställningsskydd som i flera avseenden kan be- skrivas som en skyddslagstiftning för äldre arbetstagare. Lagen in- nehåller dock inget diskrimineringsförbud. Skälen för vårt förslag Arbetslivsdirektivet innebär att ålder nu skall fogas till listan av skyddade diskrimineringsgrunder. Vad menas då med ålder? EG-direktivet är förhållandevis kortfattat på denna punkt. Nå- gon definition ges inte. Direktivet anger endast indirekt att både hög och låg ålder skyddas. Det görs genom att artikel 6.1 a) refere- rar till både ungdomar och äldre arbetstagare. I övrigt får direktivets diskrimineringsförbud läsas och tolkas mot bakgrund av de skäl som finns i direktivets inledande avsnitt och som kan sägas ge underlag för tolkningen av direktivets rätts- ligt bindande bestämmelser. Skäl 8 hänvisar till riktlinjerna för sys- selsättningen , som godkändes av i . Där understryks bl.a. att särskild vikt skall fästas vid stöd till äldre arbetstagare så att de i högre grad skall kunna delta i arbetslivet. Enligt skäl 11 kan diskriminering under- gräva förverkligandet av målen i EG-fördraget, särskilt förverkli- gandet av en hög sysselsättningsnivå och en hög nivå på det sociala skyddet, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten, eko- nomisk och social sammanhållning och solidaritet samt fri rörlighet för personer. 46 Mål C-144/04 mot , dom , ännu ej i rättsfallssamlingen (Celex 62004J0144). All särbehandling på grund av ålder är inte diskriminering Det är inte ovanligt att människor behandlas olika beroende på vil- ken ålder de har. I arbetslivet t.ex. utgår både lagregler och be- stämmelser i kollektivavtal från att en viss förmån kommer endast den till godo som uppnått viss ålder. är hän- synstagandet till ålder direkt, t.ex. när det i ett kollektivavtal stad- gas att den som fyllt har fler semesterdagar än den som är 39. är hänsynstagandet indirekt. När anställningstid har bety- delse t.ex. för turordningen vid uppsägning på grund av arbetsbrist är den praktiska innebörden ofta att en äldre arbetstagare har före- träde framför en yngre även om en direkt referens till arbetstagar- nas levnadsålder inte görs. är hänsyn till ålder förvisso resultatet av stereotyper och generella antaganden om betydelsen av personers ålder. Den som är ung kanske antas sakna mognad. Den som är äldre kanske antas brista i flexibilitet, motivation och öppenhet för nya idéer. I det enskilda fallet kan sådana antaganden slå helt fel. är dock sådana hänsyn godtagbara eller till och med önskvärda. Viss särbe- handling som har samband med ålder har saklig grund i den me- ningen att den är rimlig och rationell och helt förenlig med de ut- gångspunkter om individens värdighet, och godtagbara samhälleliga mål som ligger till grund för diskrimineringslagstiftningen. Således kan bestämmelser som gäller förmåner eller skydd för äldre eller yngre vara önskvärda. Särbehandling på grund av ål- der är alltså något annat än diskriminering på grund av ålder. Detta gäller väl alla diskrimineringsgrunder men det blir extra tydligt i fråga om ålder. Svårigheten ligger i att skilja de godtagbara fallen av särbehandling på grund av ålder från de icke godtagbara. har begreppet ålderism börjat användas av forskare som studerat hur ålder och åldersnormer begränsar äldre människors möjligheter att delta på samma villkor som andra i ar- betsliv och samhällsliv. På svenska har ålderism definierats som stereotypa föreställningar eller diskriminering som utgår från en människas ålder. Ålderism är dock ett omdebatterat begrepp (jfr SOU 2003:91 Äldrepolitik för framtiden, s. 14 och 15). Avgörande för om en viss särbehandling i rättstillämpningen kommer att betraktas som diskriminering eller ej får i stor ut- sträckning anses bero på om en jämförbar situation är för handen. 4.7Skydd för juridiska personer Vårt förslag: I den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering finns förbud mot diskriminering av juridiska perso- ner. Enligt kommittédirektiven (dir. 2002:11) skall kommittén överväga om ett skydd mot diskriminering av juridiska personer skall införas. Direktivet mot etnisk diskriminering I direktivet mot etnisk diskriminering (2000/43/EG) anges i in- gressen (skäl 16) följande: Det är viktigt att skydda alla fysiska personer mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Medlemsstaterna skall även, när så är lämpligt och i enlighet med nationell sedvana och praxis, sörja för att juridiska personer skyd- das om de blir utsatta för diskriminering på grund av sina med- lemmars eller delägares ras eller etniska ursprung. Någon motsva- rande skrivning finns inte i arbetslivsdirektivet (2000/78/EG) som gäller för diskrimineringsgrunderna religion eller övertygelse, funk- tionshinder, ålder och sexuell läggning eller i likabehandlingsdirek- tivet (76/207/EEG med ändringar genom 2002/73/EG) som gäller för diskrimineringsgrunden kön. , som hade i uppgift att föreslå hur direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet skulle genomföras i (dir. 2000:106), fick genom tilläggsdi- rektiv (dir. 2002:12) sitt uppdrag begränsat bl.a. på så sätt att ut- redningen inte skulle lämna förslag när det gäller diskriminering av juridiska personer. Denna fråga skulle i stället tas om hand av . Utredningen berörde dock kort frågan i sitt betänkande Ett utvidgat skydd mot diskriminering (SOU 2002:43) och anförde därvid bl.a. följande (s. 92 f.). Såvitt vi kan utläsa ingår det inte i de förpliktelser för medlemsstaterna som följer av EG-direktiven att skapa ett skydd för juridiska personer. Av artikel 3.1 i båda direktiven framgår att de skall tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ. Begreppet juridiska personer nämns inte i artikeltex- ten och vi har tolkat ordet personer som fysiska personer. Vi uppfattar orden i ingressen som en rekommendation att utvidga skyddet till juridiska personer och inte som en förpliktelse. Vi vill ock- så framhålla att skrivningen är försedd med förbehåll så att skydd bara behöver finnas när så är lämpligt och i enlighet med nationell sedvana och praxis. Vi vet att diskriminering mot juridiska personer förekommer i olika sammanhang. Det händer t.ex. att företag som drivs av personer med utländsk bakgrund missgynnas när de söker lån eller att sammanslut- ningar av personer som har viss etnisk tillhörighet eller som är homo- sexuella missgynnas när de vill hyra lokaler. Diskriminering kan också vara ett problem för bemanningsföretag och för företag som levererar tjänster, t.ex. städföretag. Otvivelaktigt finns det ett behov av skydd även för juridiska personer. En åtgärd som innebär diskriminering mot juridiska personer får stor verkan mot ett antal fysiska personer på en gång och kan orsaka stor skada. 2002/03:65 Ett utvidgat skydd mot diskriminering anger re- geringen bl.a. följande angående skydd för juridiska personer (s. 65): Utredningen har inte föreslagit diskrimineringsskydd till förmån för juridiska personer. Flera remissinstanser har invänt mot detta. Regeringen anser att direktivtexten talar för att direktiven inte ovill- korligen omfattar skydd mot diskriminering av juridiska personer. Re- geringen anser emellertid oavsett vad som kan anses följa av direktiven, att övertygande skäl talar för att skyddet mot diskriminering bör gälla även för juridiska personer. Det finns anledning att anta att diskriminering av en juridisk person ofta bottnar i en fördomsfull in- ställning gentemot en fysisk person i företaget eller föreningen, exem- pelvis dess utländske ägare eller annan företrädare. Ett av syftena med diskrimineringslagstiftningen är just att motverka sådana attityder. Vi- dare kan pekas på att direktivens förbud mot diskriminering gäller även medlemskap och medverkan i arbetsgivarorganisationer. Sådant medlemskap aktualiseras nästan enbart för juridiska personer. Det talar för att diskrimineringsförbuden bör utformas som skydd även för ju- ridiska personer. Skydd för juridiska personer aktualiseras också bl.a. när det gäller diskrimineringsförbudet inom näringsverksamhet. Frå- gan kommer att utredas vidare av ---. Vad menas med en juridisk person? I rättslivet skiljer man mellan två huvudkategorier av rättssubjekt, fysiska personer (människor) och juridiska personer. Termen rätts- subjekt används för att beteckna någon som kan förvärva rättighe- ter och ikläda sig skyldigheter. Någon legaldefinition av vad som avses med en juridisk person finns inte i svensk rätt. När det gäller juridiska personer kan man till en början skilja mellan offentlig- rättsliga och privaträttsliga juridiska personer. Offentligrättsliga juridiska personer är staten, kommuner, landsting och allmänna inrättningar m.fl. Dessa rättssubjekt utövar någon form av offentlig verksamhet. Det är inte ovanligt att staten eller en kommun bedri- ver verksamhet genom annan juridisk person, t.ex. ett aktiebolag, eller annars har ägarintressen i en sådan juridisk person. Sådana ju- ridiska personer har inte någon annan ställning än andra juridiska personer av liknande slag. Av de enskilda rättssubjekt som är juridiska personer märks främst associationsformerna aktiebolag, handelsbolag, kommandit- bolag, ekonomiska föreningar och ideella föreningar. Ny i denna grupp är europabolag, en europeisk associationsform för gräns- överskridande verksamhet i aktiebolagsform. är en juridisk person liksom dödsbo och konkursbo samt samfällighets- förening. Till de juridiska personerna hör också registrerat trossamfund, som infördes som en ny associationsform 1998. Begreppet tros- samfund definieras som en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. Även ett registrerat tros- samfunds organisatoriska delar t.ex. församlingar och stift kan regi- streras och blir därmed en egen juridisk person. Ett enkelt bolag är däremot inte en juridisk person. Ett enkelt bolag föreligger om två eller flera personer har avtalat att utöva verksamhet i bolag utan att handelsbolag föreligger. I samman- hanget kan också nämnas företagsformen enskild firma dvs. när- ingsverksamhet som en fysisk person driver under en särskild be- teckning. En enskild firma är inte heller en självständig juridisk person utan det är näringsidkaren som i firmans namn förvärvar rättigheter och ikläder sig skyldigheter och för talan inför domstol och andra myndigheter. Skydd för juridiska personer i svensk rätt Den nuvarande diskrimineringslagstiftningen skyddar endast fysis- ka personer. Bestämmelser som innebär ett visst skydd mot dis- kriminering av juridiska personer finns dock i annan befintlig lag- stiftning. Inom den offentliga förvaltningen finns föreskrifter som innebär skydd mot osaklig behandling bl.a. bestämmelsen om krav på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Där före- skrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksam- het skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Stadgandet är ett principstadgande och har inte ansetts kunna läggas till grund för civilrättsliga anspråk.47 Även likställighetsprincipen som kommer till uttryck i 2 kap. 2 § kom- munallagen (1991:900) innebär ett visst skydd. Enligt detta stad- gande skall kommuner och landsting behandla sina medlemmar lika om det inte finns sakliga skäl för något annat. Principen innebär att det inte är tillåtet för kommuner och landsting att särbehandla kommunmedlemmar eller grupper av kommunmedlemmar på an- nat än objektiv grund. Principen gäller enbart gentemot kommu- nens eller egna medlemmar och endast då kommunen eller träder i direkt kontakt med sina medlemmar i den- na deras egenskap. Vidare innehåller lagen (1992:1528) om offentlig upphandling en generell bestämmelse om affärsmässighet (1 kap. 4 §). Enligt be- stämmelsen skall upphandling göras med utnyttjande av de kon- kurrensmöjligheter som finns och även i övrigt genomföras affärs- mässigt. Anbudsgivare, anbudssökande och anbud skall behandlas utan ovidkommande hänsyn. I orden affärsmässigt och ovidkom- mande hänsyn ligger att grunden för antagandet av anbud i princip skall vara det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och att an- budsgivare skall behandlas objektivt. Principen om icke- diskriminering spelar här roll, dvs. vissa leverantörer får inte gynnas eller missgynnas på ett obehörigt och därmed konkurrenssnedvri- dande sätt. På privaträttens område ger t.ex. avtalslagen – lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område – möjlighet att ogiltigförklara eller jämka rättshandlingar och vill- kor. Enligt 36 § kan ett eller flera avtalsvillkor som befinns vara oskäliga, antingen till sin typ eller i det enskilda fallet åsidosättas på 47 Se AD 1986 nr 28. så sätt att villkoren är bindande eller jämkas så att de blir skäliga. Även konkurrenslagen (1993:20) innebär ett visst dis- krimineringsskydd. Här kan också nämnas att inom straffrätten finns bestämmelsen om olaga diskriminering (16 kap. 9 § ). Enligt be- stämmelsen är det straffbart för en näringsidkare att i sin verksam- het diskriminera någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning genom att inte gå honom till handa på de villkor som näringsidka- ren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra. Även perso- ner som är anställda i näringsverksamhet eller handlar på en när- ingsidkares vägnar samt personer som är anställda i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag omfattas av bestämmelsen. Även den som anordnar allmän sammankomst eller offentlig tillställning och medhjälpare till sådan anordnare, kan vara gärningsman enligt be- stämmelsen. Bestämmelsen torde inte omfatta det fallet att en juri- disk person diskrimineras.48 Skyddet i några nordiska länder Diskrimineringsskyddet i den finska lagen om likabehandling (21/2004) gäller till förmån för både fysiska och juridiska personer. Lagen tillämpas på såväl offentlig som privat verksamhet när det är fråga om villkor för självständig yrkes- eller näringsutövning eller stödjande av näringsverksamhet, anställningskriterier, arbetsförhål- landen eller anställningsvillkor, personalutbildning eller avance- mang, erhållande av utbildning, inklusive specialiseringsutbildning och omskolning, eller yrkesvägledning, eller medlemskap eller medverkan i en arbetstagar- eller arbetsgivarorganisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, eller de förmåner dessa organisationer tillhandahåller. Lagen tillämpas dessutom på diskriminering på grund av etniskt ursprung när det är fråga om socialservice och hälsovårdsservice, socialskyddsförmåner eller andra stöd, rabatter eller förmåner som beviljas på sociala grunder, fullgörande av värnplikt, frivillig militär- tjänst för kvinnor eller civiltjänst, eller tillhandahållande av och till- gång till boende eller lös eller fast egendom och tjänster som till- 48 Jfr SOU 2001:39 s. 112 f. handahålls allmänheten eller som är tillgängliga för allmänheten när det är fråga om andra förhållanden än förhållanden mellan enskilda. Enligt 6 § i lagen får ingen diskrimineras på grund av ålder, et- niskt eller nationellt ursprung, nationalitet, språk, religion, överty- gelse, åsikt, hälsotillstånd, funktionshinder, sexuell läggning eller av någon annan orsak som gäller hans eller hennes person. I förarbe- tena till bestämmelsen (RP 44/2003 s. 44) anges att detta gäller så- väl fysiska som juridiska personer. I övrigt behandlas inte särskilt frågan om diskrimineringsskyddet för juridiska personer i proposi- tionen. Den danska lag som har till syfte att förhindra diskriminering och främja likabehandling av alla oavsett ras eller etnisk ursprung – lo- ven om etnisk ligebehandling (LOV nr 374 af 28/05/2003) – skyd- dar endast fysiska personer. Lagens diskrimineringsförbud gäller offentlig och privat verksamhet för såvitt angår socialt skydd, in- klusive social trygghet och hälso- och sjukvård, sociala förmåner, utbildning och tillgång till och tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder som är tillgängliga för allmänheten. Förbudet gäller också i fråga om medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i en organisation vars medlemmar utövar ett bestämt yrke. I det utredningsförslag som låg till grund för lagen angavs beträf- fande den personkrets som lagen avsåg gälla att såväl den person som utsätts för diskriminering på grund av sin egen ras eller sitt egna etniska ursprung som den som diskrimineras på grund av tredje mans ras eller etniska ursprung skyddas av diskriminerings- förbudet. Någon särskild regel härom ansågs inte behövas. Där- emot ansåg utredningen att den nya lagen inte skulle innehålla nå- got förbud mot diskriminering på grund av de till en juridisk per- son knutna personernas ras eller etniska ursprung. Utredningen fäste därvid avseende vid att dansk rätt redan innehåller ett ganska omfattande skydd mot diskriminering av juridiska personer samt att det kan tänkas förekomma situationer när den person som kon- kret varit utsatt för diskriminering icke själv önskar att saken prö- vas av rättsvårdande instans. I sådana fall fann utredningen det vara olämpligt att den juridiska personen på eget initiativ skulle kunna dra saken inför domstol och därmed indraga personen i strid med dennes egna önskningar. I propositionen med förslag till den nya lagen anförs bl.a. att i vilken utsträckning juridiska personer är skyddade beror på beslut av medlemsstaterna. utredningens uppfattning att det inte var nödvändigt att utvidga tillämpningsområdet till att gälla skydd för juridiska personer, sär- skilt som dansk rätt redan innehöll ett ganska omfattande skydd. Den norska lagen om forbud mot diskriminering på grunn av etni- sitet, religion m.v. (diskrimineringsloven), som trädde i kraft , innehåller inte något diskrimineringsförbud till för- mån för juridiska personer. Frågan behandlas dock i förarbetena.49 Enligt dessa fanns inte något behov av att lagfästa ett särskilt skydd för juridiska personer mot diskriminering. Juridiska personers be- hov av skydd bedömdes redan vara väl täckt av existerande lagstift- ning och direktivet mot etnisk diskriminering ansågs inte hindra att den personkrets som skyddas av lagen begränsas till fysiska personer. Det har i olika sammanhang bl.a. i kommittédirektiv, utrednings- betänkanden och andra rapporter samt remissyttranden framhållits att diskriminering av juridiska personer förekommer. Uppgifter som gör det möjligt för kommittén att dra några säkra slutsatser om hur utbredd diskrimineringen är finns dock inte. Exempel som framförts är att det förekommit att sammanslutningar av homo- sexuella har nekats hyra en föreningslokal eller fått sämre villkor än andra föreningar. Det har också kunnat handla om att sådana sam- manslutningar inte får medverka i kommunala arrangemang på samma sätt som övriga föreningar eller att de blivit nekade annon- sering som medgivits andra organisationer. Ett annat exempel är att företag som bedrivs av personer med utländsk bakgrund blivit missgynnade när de söker lån eller att de missgynnats vad gäller försäkringar eller vid anskaffandet av lokaler. Utredningen om företagande för personer med utländsk bakgrund Utredningen om företagande för personer med utländsk bakgrund skulle klarlägga vilka särskilda svårigheter personer med utländsk bakgrund kan möta i samband med att de startar och utvecklar egna företag. I uppdraget ingick bl.a. att studera om personer med ut- ländsk bakgrund särbehandlas på ett otillbörligt sätt i samband med 33 Om lov om forbud mot diskriminering på grunn av etnisitet, religion m.v. (diskrimineringsloven) s. 79. låneansökan hos banker och finansieringsinstitut. I sitt betänkande Invandrare som företagare (1999:49) anförde utredningen bl.a. följande (s. 59). Diskriminering är ofta inbyggd, stukturell, eftersom den uppstår ur ru- tiner som i sig framstår som fullt normala och genomtänkta. Denna form av diskriminering, s.k. indirekt diskriminering, kommer blivande och igångvarande företagare med utländsk bakgrund i kontakt med i en betydande omfattning. Det är också den vanligaste formen av svårigheter som företagaren med utländsk bakgrund kommer i kontakt med och som utredningen i huvudsak inriktat sig på. Det är, enligt utredningen, således systemfel och inte främst direkt diskriminering som förekommer och som måste upphöra innan invandrare har samma möjligheter som övriga delar av befolkningen att starta och driva företag. En något annorlunda bild ges i en rapport från Integrationspoli- tiska maktutredningen invandrarföretagare i ? (SOU 2003:17). Rapporten redovisar en empirisk studie av små- företagarekonkurser . Den övergripande frågan i studien var om det svenska samhället ställde upp hinder för före- tagare med invandrarbakgrund och därmed diskriminerar denna grupp av näringsidkare. Den forskning som redovisas bygger på en analys av 100 konkursakter som avsåg invandrarföretagare och lika många akter gällande företag som drevs av infödda. I rapportens samman- fattning anges bl.a. att relationerna inom och mellan de analyserade grupperna uppvisade ett tydligt mönster. Resultaten var påfallande likartade mellan grupperna och tydde på att det svenska regelverket sannolikt inte utgjort större hinder för invandrarföretagare än övriga företagare. Invandrarföretagarna tycks enligt rapporten inte haft sämre förutsättningar än övriga företagare då de startade sin verksamhet. De båda grupperna kom på obestånd av samma orsaker och de åtgärder som vidtogs vid företagets ekonomiska krissituation var likartade. Resultaten gav inte heller stöd för att invandrare diskriminerats finansiellt under pågående verksamhet. Skälen för vårt förslag Redovisningen i det föregående visar att det förkommer diskrimi- nering av juridiska personer. Enligt den befintliga diskriminerings- lagstiftningen gäller förbud mot diskriminering endast till förmån för fysiska personer. De regler som finns i annan lagstiftning till skydd mot osaklig behandling kan inte anses ge ett fullgott skydd mot diskriminering av juridiska personer. Det föreligger skilda uppfattningar huruvida EG-rätten kan anses uppställa krav på skydd mot diskriminering för juridiska personer. Regeringen har emellertid lagstiftningsärende anfört att oavsett vad som kan anses följa av direktiven så talar övertygande skäl för att skyddet mot diskriminering bör gälla även för juridiska personer. Vi delar denna uppfattning. Lagstiftningsåtgärder bör vidtas för att även ge juridiska personer ett skydd mot diskri- minering i de situationer där diskrimineringsförbud kan ha betydelse. Kopplingen fysisk person–juridisk person En utvidgning av diskrimineringsskyddet till att omfatta juridiska personer innebär inte att en juridisk person tillerkänns mänskliga egenskaper. Som framhållits torde diskriminering av en juridisk person ofta bottna i en fördomsfull inställning gentemot en person i företaget eller föreningen, t.ex. dess ägare eller ställföreträdare. Ett av huvudsyftena med diskrimineringslagstiftningen är just att motarbeta sådana attityder. Vad ett utvidgat diskrimineringsförbud bör träffa är således diskriminerande handlingar företagna mot en juridisk person på grund av till den juridiska personen knutna fy- siska personers kön, könsidentitet, etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuella läggning el- ler ålder. I den krets av personer vars anknytning till den juridiska perso- nen man bör kunna beakta, bör ingå i vart fall ägare, ställföreträda- re, styrelsemedlemmar och andra medlemmar samt anställda.