sou · GUB36 · 2007-01-01 00:00:00 — Enligt skyddsgrundsdirektivet skall återkallelse (revocation) ske då det tillkommit någon omständighet som gör att utlänningen är flykting (artikel 1 C och artikel 11 i skyddsgrundsdirektivet). En utlännings flyktingstatus skall upphä- vas (end) om beslutet är behäftat med ett ursprungligt fel och utlänningen aldrig skulle ha beviljats flyktingstatus eller förhållan- den som motiverar ett uteslutande framkommer först efter det att en person blivit erkänd som flykting (artikel 1 D, E och F Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. och artikel 12 i skyddsgrundsdirektivet samt vilseledande eller förtigande av uppgifter).74 När det finns grund för återkallelse eller upphävande av utlänningens flyktingstatus följer vidare av detta att förutsättningarna än mindre finns för att förnya utlänningens flyktingstatus om den upphört. Artikel 14 har följande lydelse. 1.När det gäller ansökningar om internationellt skydd som lämnats efter detta direktivs ikraftträdande skall medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredjelandsmedborgares eller en statslös persons flyktingstatus som beviljats av ett regeringsorgan, ett förvaltningsrättsligt organ, en domstol eller ett domstolsliknande organ om vederbörande är flykting enligt artikel 11. 2.Utan att det påverkar flyktingens skyldighet enligt artikel 4.1 att uppge alla relevanta fakta och lämna alla relevanta handlingar som han eller hon förfogar över, skall den medlemsstat som har beviljat flyk- tingstatus i varje enskilt fall bevisa att den berörda personen har upp- hört att vara eller aldrig har varit flykting enligt punkt 1 i denna artikel. 3.Medlemsstaterna skall återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredjelandsmedborgares eller statslös persons flyktingstatus om de berörda medlemsstaterna efter beviljandet av flyktingstatus fastställer att vederbörande a)inte skulle ha getts eller inte kan ges flyktingstatus i enlighet med artikel 12, b)har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av falska handlingar, och detta varit avgörande för beviljandet av flyk- tingstatus. 4.Medlemsstater får återkalla, upphäva eller vägra att förnya status som beviljats en flykting av ett regeringsorgan, ett förvaltningsrättsligt organ, en domstol eller ett domstolsliknande organ a)om det finns skälig anledning att betrakta vederbörande som en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig, eller 74 Jämför UNHCR Annotated Comments on the Directive s. 30, UNHCR:s (HCR/GIP/03/03), UNHCR: Guiedelines on Exclusion and Background Note (HCR/GIP/03/05) och UNHCR, Note on the Cancellation of Refugee Status, . Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. b) vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömt för ett synnerligen allvarligt brott. 5.I de situationer som beskrivs i punkt 4 får medlemsstaterna besluta att inte bevilja status för en flykting om ett sådant beslut ännu inte har fattats. 6.Personer som omfattas av punkt 4 eller 5 skall ha de rättigheter som anges i eller som liknar dem som anges i artiklarna 3, 4, 16, 22, 31, 32 och 33 i om de befinner sig i medlemsstaten. Bevisregeln i artikel 14.2 behandlas under avsnitt 5 Bedömning av fakta och omständigheter. har framgått att artikel 14.4 kan utgöra grund för att inte bevilja uppehållstillstånd (avsnitt 3.5.4). Motsvarigheten i NUtlL till de tvingande bestämmelserna i artikel 14.1 och artikel 14.3 i skyddsgrundsdirektivet är bestämmelsen i 4 kap. 3 § andra stycket NUtlL. Enligt bestämmelsen skall en flyktingförklaring återkallas av , om det fram- kommer att utlänningen är att anse som flykting, dvs. inte längre uppfyller rekvisiten i flyktingdefinitionen. Bestäm- melsen avser endast en utlänning som i egenskap av flykting har erhållit uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § NUtlL och som således inte omfattas av uteslutningsbestämmelserna i artikel 1 F i . Att utlänningen är att anse som flykting kan bero på att utlänningen lämnade felaktiga uppgifter vid ansökan och förutsättningar för flyktingförklaring således saknades.75 När omständigheterna varit sådana att en flykting- förklaring aldrig borde ha utfärdats, har det ansetts att flykting- förklaringen skall återkallas.76 Bestämmelsen i 4 kap. 3 § NUtlL är också tillämplig när flyktingskapet har upphört på grund av senare inträffade omständigheter enligt 4 kap. 5 § NUtlL. Upphörande- bestämmelserna i 4 kap. 5 § NUtlL grundar sig liksom Genève- konventionens motsvarande bestämmelser i artikel 1 C, på uppfattningen att internationellt skydd inte bör ges när detta inte 75Utlänningslagen-Vägledande beslut, UN 207-94 och prop. 1979/80:96 s. 117. 76Utlänningslagen-Vägledande beslut, UN 64–96 och prop. 1979/80:96 s. 117. Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. längre är nödvändigt eller berättigat. Vid denna bedömning skall utlänningens subjektiva uppfattning vägas in.77 Återkallelsebestämmelsen i 4 kap. 3 § NUtlL är enligt sin lydelse tvingande. Frågan om återkallelse av flyktingförklaring tas upp när det finns särskild anledning till detta. bedriver inte någon efterforskade verksamhet. Frågan om återkallelse kan t.ex. tas upp i samband med utvisning på grund av brott, vid verk- ställighet av ett utvisningsbeslut eller vid utfärdande av resedoku- ment. Om det saknades förutsättningar att utfärda flykting- förklaring men det senare inträffat någon omständighet som botat bristen, skall flyktingförklaringen inte återkallas.78 Enligt 7 kap. 1 § NUtlL får ett uppehållstillstånd återkallas om utlänningen medvetet lämnat oriktiga uppgifter som varit av bety- delse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse. Bestämmelsen kan bli aktuell t.ex. i samband med att en flyktingförklaring återkallas på grund av oriktiga uppgifter. Om utlänningen har vistats här krävs synnerliga skäl för återkallelse, 7 kap. 1 § andra stycket NUtlL. Enligt 7 kap. 3 § första stycket 2 NUtlL får ett uppehållstillstånd också återkallas om det på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spi- oneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i annat nordiskt land. Återkallelse får i detta fall endast ske om frågan har väckts innan utlänningen har varit bosatt här med uppe- hållstillstånd. Vid bedömningen av om uppehållstillstånd skall återkallas skall alltid hänsyn tas till utlänningens anknytning till det svenska sam- hället och till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas, 7 kap. 4 § NUtlL. Därvid skall särskilt beaktas utlänningens lev- nadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlän- ningen har vistats i . Ett beslut om återkallelse av flyktingförklaring kan således komma att få rättsverkningar i form av återkallelse av uppehålls- tillstånd men behöver inte få det. 77UNHCR:s handbok par. 78Wikrén-Sandesjö a.a. s. 197. Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. Bestämmelserna i om återkallelse av flyktingförklar- ing uppfyller skyddsgrundsdirektivets obligatoriska bestäm- melser om återkallelse och upphävande av flyktingstatus. Skyddsgrundsdirektivets fakultativa bestämmelser om åter- kallelse av, upphävande av och vägran att förnya flykt- ingstatus skall inte medföra några lagstiftningsåtgärder. Den svenska regleringen vid återkallelse av uppehållstill- stånd uppfyller skyddsgrundsdirektivets krav. Artikel 14.1 i skyddsgrundsdirektivet föreskriver en skyldighet för medlemsstaterna att återkalla en flyktingstatus om utlänningen har upphört att vara flykting. Enligt artikel 14.3 skall medlemsstaterna upphäva en persons flyktingstatus om uteslutningsgrunderna i arti- kel 12 aktualiseras. Utredningen finner att bestämmelsen i 4 kap. 3 § NUtlL om återkallelse av flyktingförklaring, mot bakgrund av klara förarbets- uttalanden och den fasta praxis som utbildats på området, uppfyller skyddsgrundsdirektivets tvingande bestämmelser om återkallelse och upphävande av flyktingstatus. Skäl saknas att i författningstext närmare ange i vilka fall en flyktingförklaring skall återkallas. Det bör i detta sammanhang påpekas att skyldigheten enligt skyddsgrundsdirektivet att återkalla flyktingstatus särskilt måste iakttas i de fall ett beslut kan ha betydelse för andra medlemsstater. En utlänning som är utesluten från skyddsgrundsdirektivets tillämpning kan inte åtnjuta förmåner enligt skyddsgrunds- direktivet som har rättsverkningar i andra medlemsstater, t.ex. resedokument. I praktiken är det oftast så att frågan om återkallelse av flyk- tingförklaring kommer upp i samband med en annan frågas pröv- ning, för vilken flyktingskapet har betydelse. Emellertid kan inte skyddsgrundsdirektivets föreskrifter anses ge stöd för en skyldighet för medlemsstaterna att fortlöpande följa upp och på eget initiativ pröva om förutsättningar för flyktingskap alltjämt föreligger. Medlemsstaternas förpliktelser enligt berörs inte om fråga är om återkallelse på grund av situationerna i artikel 1 F a och 1 F c i konventionen. I dessa artiklar uppställs inga Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. tidsmässiga eller geografiska begränsningar. Om fråga uppkommer om att återkalla en persons flyktingstatus på grund av gärningar i artikel 1 F b i kan inte brottslighet begången i efter inresa i landet medföra beslut om återkallelse av flyktingförklaring. Brott begångna i skall lagföras här och vid grov brottslighet kan uppehållstillståndet återkallas och hinder för verkställighet torde inte föreligga enligt 12 kap. 2 § NUtlL (se avsnitt 3.5.4 och artikel 12.2 b). Artikel 14.4 är fakultativ. Bestämmelsen medger att medlems- staterna återkallar, upphäver eller vägrar att förnya flyktingstatus i ytterligare två situationer vilka för tankarna till principen om non- refoulement i artikel 33 i . För det första kan återkallelse ske om det finns skälig anledning att betrakta flyk- tingen som en fara för säkerheten i medlemsstaten, för det andra om flyktingen utgör en samhällsfara i medlemsstaten p.g.a. att vederbörande genom en lagakraftvunnen dom dömts för ett syn- nerligen allvarligt brott. har framgått att artikel 14.4 kan utgöra grund för att inte bevilja flyktingstatus (uppehållstillstånd) (avsnitt 3.5.4). uteslutningsgrunder i artikel 1 F och principen om non-refoulement i artikel 33 har olika ändamål. Ute- slutningsgrunderna anger uttömmande i vilka fall en person kan uteslutas från flyktingstatus. Tanken är att vissa handlingar är så allvarliga att förövaren inte förtjänar internationellt skydd. Vidare skall konventionen inte hindra lagföring av personer som begått sådana allvarliga brott. Principen om non-refoulemet innebär att en fördragsslutande stat och de som handlar på dess vägnar varken får vägra att släppa in en flykting eller på något sätt avvisa eller utvisa honom till grän- sen mot ett område där hans liv eller frihet skulle hotas på grund av de skäl som anges i flyktingdefinitionen. Artikel 33.2 anger i vilka fall återsändande ändå kan ske och utlänningen således är undan- tagen från verkställighetsskyddet. Bestämmelsens syfte är att skydda den stats intressen i vilket flyktingen vistas. Artikel 33.2 är däremot inte avsedd att ligga till grund för upphörande av flykting- status. Mot bakgrund av det anförda och att bestämmelsen i artikel 14.4 är fakultativ skall denna inte medföra några lagstiftningsåtgär- der. Utredningens bedömning medför att inte heller artikel 14.6 föranleder några lagstiftningsåtgärder. Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. Hur bestämmelserna om uppehållstillstånd påverkas Rätten att beviljas uppehållstillstånd i artikel 24 i skyddsgrunds- direktivet är knuten till flyktingstatusen. Bestämmelserna om återkallelse av flyktingförklaring i 4 kap. 3 § NUtlL och bestämmelsen om återkallelse av uppehållstillstånd i 7 kap. NUtlL är inte direkt beroende av varandra. Utredningens förslag innebär ingen förändring i förhållande till gällande rätt. Att förutsättningar för flyktingförklaring och resedokument saknas innebär inte att det saknas förutsättningar för uppehållstillstånd. Inget i skyddsgrundsdirektivet ger stöd för att ett uppehålls- tillstånd måste återkallas om flyktingstatusen återkallas. Enligt 7 kap. 1 § NUtlL får ett uppehållstillstånd återkallas om utlänningen medvetet lämnat oriktiga uppgifter som varit av bety- delse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse. Bestämmelsen kan bli aktuell t.ex. i samband med att en flyktingförklaring återkallas på grund av oriktiga uppgifter. Om utlänningen har vistats här krävs synnerliga skäl för återkallelse, 7 kap. 1 § andra stycket NUtlL. Enligt 7 kap. 3 § första stycket 2 NUtlL får ett uppehållstillstånd också återkallas om det på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spi- oneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i annat nordiskt land. Återkallelse får i detta fall endast ske om frågan har väckts innan utlänningen har varit bosatt här med uppe- hållstillstånd. Vid bedömningen av om uppehållstillstånd skall återkallas skall alltid hänsyn tas till utlänningens anknytning till det svenska sam- hället och till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas, 7 kap. 4 § NUtlL. Därvid skall särskilt beaktas utlänningens lev- nadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlän- ningen har vistats i . Verkställighetsskyddet i 12 kap. kvar- står emellertid i samtliga fall. Ett beslut om återkallelse av flyktingförklaring kan således komma att få rättsverkningar i form av återkallelse av uppehålls- tillstånd men behöver inte få det. Skyddsgrundsdirektivets syfte, beträffande flyktingar, är att åstadkomma en harmoniserad tolkning av bestämmelser. Endast flyktingar och alternativt skyddsbehövande omfattas av skyddsgrunds- direktivet. Det förhållandet att ett en utlännings uppehållstillstånd inte automatiskt återkallas när flyktingstatusen (flyktingförklar- Kriterier för fastställande av flyktingskap, m.m. ingen) återkallas och personen ifråga därmed inte längre omfattas av skyddsgrundsdirektivets bestämmelser, kan enligt utredningen inte anses strida mot skyddsgrundsdirektivet. Bestämmelserna i om återkallelse av uppehållstillstånd uppfyller skyddsgrundsdirektivets krav i art. 21.3. 4Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. I ingressen till skyddsgrundsdirektivet uttalas att det bör fastställas miniminormer för definitionen och innebörden av status som alternativt skyddsbehövande. Status som alternativt skyddsbehöv- ande bör fungera som ett komplement till den status för skydd av flyktingar som finns i . Vidare uttalas att det är nödvändigt att införa kriterier för att fastställa vilka av dem som ansöker om internationellt skydd som är berättigade till status som alternativt skyddsbehövande. Kriterierna bör hämtas från de internationella förpliktelserna enligt instrumenten för mänskliga rättigheter och från medlemsstaternas praxis.1 I kapitel I, artikel 2 ges ett antal definitioner av vilka innebörden av följande begrepp är av intresse för bestämmelserna om alternativt skyddsbehövande. a) internationellt skydd, innefattar status som alternativt skyddsbehö- vande enligt definitionen i leden (d) och f. e) person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skydds- behövande, en tredjelandsmedborgare eller statslös person som inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting, men där det finns grundad anledning att förmoda att den berörda personen, om han eller 1 Ingressen punkterna 24 och 25. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. hon återsänds till sitt ursprungsland, eller, i fråga om en statslös per- son, till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort, skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15 och som inte omfattas av artikel 17.1 och 17.2 och som inte kan, eller på grund av en sådan risk inte vill begagna sig av det landets skydd. f)status som alternativt skyddsbehövande, en medlemsstats erkännande av en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som en person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehö- vande. g)ansökan om internationellt skydd, en ansökan om skydd som ges in till en medlemsstat av en tredjelandsmedborgare eller statslös person och där det finns skäl att anta att personen söker flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande och att denne inte uttryck- ligen ansöker om en annan typ av skydd som ligger utanför detta direktivs tillämpningsområde och som kan omfattas av en separat ansökan. j)uppehållstillstånd, tillstånd som utfärdats av myndigheterna i en medlemsstat i enlighet med den statens lagstiftning och som ger en tredjelandsmedborgare eller statslös person rätt att uppehålla sig på dess territorium. k)ursprungsland, det land eller de länder där en person är medborgare eller, i fråga om statslösa personer, tidigare haft sin vanliga vistelseort. I kapitel II återfinns bestämmelser om hur ansökningar om inter- nationellt skydd skall bedömas (se avsnitt 5). Vidare finns bestäm- melser om internationellt skyddsbehov sur place i artikel 5, vilka aktörer som tillfogar allvarlig skada respektive vilka aktörer som ger skydd i artiklarna 6 och 7 samt bestämmelser om internt skydd i artikel 8. Artiklarna behandlas i avsnitt 4.3.1–4.3.4. I kapitel V finns bestämmelser om förutsättningarna för att betraktas som alternativt skyddsbehövande (se avsnitt 4.3.5–4.3.8). I avsnitt 4.4 behandlas frågan om upphörande av ställning som alternativt skyddsbehövande. I avsnitt 4.5 behandlas frågan om ute- slutning från ställning som alternativt skyddsbehövande. Kapitel VI innehåller bestämmelser om beviljande av status som alternativt skyddsbehövande (avsnitt 4.6) och återkallelse av, upp- hävande av eller vägran att förnya sådan status (avsnitt 4.7). Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. I kapitel VII återfinns bestämmelser om innebörden av inter- nationellt skydd, artiklarna behandlas i separata avsnitt (avsnitt 6– 18) med undantag från artikel 21 om skydd mot avvisning och arti- kel 24 om uppehållstillstånd, som behandlas i avsnitt 4.5. NUtlL och skyddsgrundsdirektivet skiljer sig åt på flera sätt, bl.a. beträffande terminologi och bestämmelsernas uppbyggnad. Skyddsgrundsdirektivets begrepp alternativt skyddsbehövande är inte i överensstämmelse med NUtlL:s begrepp skyddsbehövande i övrigt. I omfattas även de som på grund av en miljökatastrof inte kan återvända till sitt hemland och de som förföljs på grund av sitt kön eller sin homosexualitet.2 Utredaren skall ta ställning till om gruppen skyddsbehövande i övrigt i NUtlL skall likställas med skyddsgrundsdirektivets alternativt skydds- behövande. Skyddsgrundsdirektivet innehåller i flera avseenden utförligare bestämmelser än NUtlL, bl.a. om vilka aktörer som tillfogar allvarlig skada respektive vilka aktörer som ger skydd. Skydds- grundsdirektivet innehåller också bestämmelser om beviljande av status som alternativt skyddsbehövande och bestämmelser om upphörande av status som alternativt skyddsbehövande, något som inte finns i NUtlL. Skyddsgrundsdirektivet innehåller utförliga bestämmelser be- träffande vilka personer som inte kan beviljas skydd som alternativt skyddsbehövande. Dessa bestämmelser är, till skillnad från bestämmelserna i , knutna till definitionen som alternativt skyddsbehövande. I NUtlL är dessa s.k. uteslutningsgrunder knutna till bestämmelserna i 5 kap. 1 § om rätten till uppehålls- tillstånd. En särskild fråga är om begreppet skyddsbehövande i övrigt skall behållas eller om skyddsgrundsdirektivets terminologi skall införas i NUtlL. 2 I prop. 2005/06:6 Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning föreslås att personer som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning skall få skydd som flyktingar. De lagändringar som förslaget innebär skall träda i kraft som NUtlL, . Se SOU 2004:31 och regeringens lagrådsremiss Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning samt lagrådets yttrande däröver. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. Utredaren skall gå igenom de bestämmelser i avseende skyddsbehövande i övrigt som berörs av skyddsgrundsdirektivet samt redogöra för gällande rätt. I samband därmed skall utredaren bedöma skyddsgrundsdirektivets konsekvenser för gällande rätt. Utredaren skall bl.a. undersöka om bestämmelserna i måste detaljregleras i större utsträckning än vad som är fallet. 4.2Begreppen skyddsbehövande i övrigt och alternativt skyddsbehövande För att fastställa huruvida en utlänning är att betrakta som alter- nativt skyddsbehövande är det inledningsvis fyra artiklar i skyddsgrundsdirektivet som är av intresse. Det är artikel 5 om internationellt skyddsbehov sur place, artikel 6 om aktörer som tillfogar allvarlig skada, artikel 7 om aktörer som ger skydd, artikel 8 om internt skydd och artikel 15 om allvarlig skada. Artiklarna har följande lydelser. (En välgrundad fruktan för förföljelse) eller en verklig risk för att lida allvarlig skada kan grunda sig på händelser som har ägt rum efter det att sökanden lämnade ursprungslandet. (En välgrundad fruktan för förföljelse) eller en verklig risk för att lida allvarlig skada kan grunda sig på verksamhet som sökanden ägnat sig åt sedan han eller hon lämnade ursprungslandet, i synnerhet om det kan fastställas att den verksamhet som åberopas är ett uttryck för och en fortsättning på åsikter eller en inställning som sökanden hade i ursprungslandet. 3.Utan att det påverkar får medlemsstaterna besluta att en sökande som lämnar in en efterföljande ansökan normalt inte skall beviljas flyktingstatus om risken för förföljelse grundar sig på omständigheter som den sökande genom eget beslut har skapat efter att ha lämnat ursprungslandet. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. Aktörer som utövar (förföljelse) eller tillfogar allvarlig skada omfattar a)staten, b)parter eller organisationer som kontrollerar staten eller en bety- dande del av statens territorium, c)grupper som inte företräder staten, om det kan bevisas att aktö- rer enligt a och b, inklusive internationella organisationer, är oför- mögna eller ovilliga att tillhandahålla skydd mot (förföljelse) eller allvarlig skada enligt artikel 7. 1.Skydd kan ges av a)staten, b)parter eller organisationer, inklusive internationella organisa- tioner, som kontrollerar staten eller en betydande del av statens territorium. 2.Skydd ges normalt när aktörerna enligt punkt 1 vidtar rimliga åtgärder för att förhindra att en person (förföljs) eller lider allvarlig skada, bl.a. genom att ombesörja att det finns ett effektivt rättssystem för avslöjande, åtal och bestraffning av handlingar som innebär (förföljelse) eller allvarlig skada, och sökanden har tillgång till detta skydd. 3.När medlemsstaterna bedömer om en internationell organisation kontrollerar en stat eller en betydande del av statens territorium och ger skydd enligt punkt 2, skall de beakta alla riktlinjer som kan finnas i rådets relevanta rättsakter. Medlemsstaterna får som ett led i bedömningen av en ansökan om internationellt skydd besluta att en sökande inte är i behov av inter- nationellt skydd om det i en del av ursprungslandet inte finns någon (välgrundad fruktan för förföljelse) eller någon verklig risk för att lida allvarlig skada, och sökanden rimligen kan förväntas uppehålla sig i den delen av landet. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. 2.Vid prövning av om någon del av ursprungslandet överensstämmer med punkt 1, skall medlemsstaterna, när de fattar beslut om ansökan, beakta de allmänna omständigheter som råder i den delen av landet och sökandens personliga förhållanden.