sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Polisernas vittnesmål ansågs dock av tingsrätten som mycket trovärdiga. Man ansåg att P1 gjort ett samlat intryck och ansträngt sig för att vara så tydligt som möjligt. P1 menade som sagt att han bara försvarat sig mot Azads angrepp. hade först angripit P2 och därefter honom själv. Att blivit skjuten i ryggen berodde på att han efter angreppet hade ryggen vänd mot honom. P2 hävdade att han överhuvudtaget inte sett vad som utspelats mellan P1 och då han efter att ha blivit angripen av därefter blivit anfallen av Barzan. Tingsrättens bedömning av P1:s vittnesmål har uppenbarligen på ett närmast lekmannamässigt sätt grundats på vilket personligt intryck P1 gett i rättssalen, istället för att bedöma trovärdigheten efter hur hans berättelse stämmer överens med den han lämnat i tidigare förhör. Tingsrätten har alltså helt missat de motsägelser som finns i P1:s olika vittnesmål under förundersökningen, som de motstridiga uppgifter han lämnat om huruvida han såg att blivit träffad eller ej, eller han larmade ambulans. Vid rättegången sade han att han efter skottet anropade som larmade ambulans, något som ovan visats strider mot vad han först uppgett samt även mot P3:s uppgifter. Vad gäller P2 så är det anmärkningsvärt att tingsrätten godtagit hans uppgift om att han inte sett något alls om vad som hände mellan P1 och . Hans förklaring att han inte sett något då han blivit överfallen av Barzan är uppenbart orimlig då tumultet med Barzan ju utspelades efter skottet fallit, och var en följd av att Barzan ville ta sig fram till . Därtill kommer att P2 i förhöret under förundersökningen faktiskt berättade att han såg vad som hände mellan P1 och , och där uttryckligen sagt att det inte var fråga om något anfall mot P1 (förundersökningsprotokoll i mål B 458-01 s. 52). Förutom att kritisera hur tingsrätten värderat de olika bevisen kan man även kritisera det sätt rätten ställt dem mot varandra. Tingsrätten utgår mycket riktigt från att P1:s uppgift om att han handlat i en nödvärnssituation skall godtas om inte åklagaren presenterat så mycket bevisning att nödvärnsinvändningen framstår som obefogad. Men vad tingsrätten sedan gjort är att man först ställt åklagarens vittnen mot P1:s egen berättelse för att sedan se 186 SOU 2006:73 Släcka eld med bensin om vittnesuppgifterna helt kan vederlägga P1:s uppgifter. Då man funnit att så inte är fallet menade man att P1:s uppgifter skulle godtas om inte den tekniska bevisningen motbevisar hans uppgifter och får dem att framstå som obefogade. När den tekniska bevisningen inte förmådde detta friade man P1. Vad man alltså inte gör är en samlad värdering av bevisen. Visserligen ska varje bevis värderas enskilt, men det är åklagarens bevisning som helhet som skall ställas mot P1:s uppgifter. Om den tekniska bevisningen inte räcker till så är det mycket möjligt att beviskravet skulle kunna uppnås om den tekniska bevisningen kompletteras med vittnesuppgifterna. Tingsrätten gjorde inte denna samlade värdering av bevisen utan prövade bara om vittnesuppgifterna och den tekniska bevisningen var för sig räckte för att få P1s påstående om nödvärn att framstå som obefogat. Sammanfattning och slutsats Den här artikeln har visat på en mängd anmärkningsvärda omständigheter i hur polisen agerat i detta enskilda fall. Bevismaterial hanterades felaktigt. Ärendet överlämnades till åklagare och internutredning alldeles , medan polisen kallade in sin presstalesman och denne gick ut med ett uttalande där polismannen förklarades ha skjutit i självförsvar, långt innan ärendet ens börjat utredas. Barzans påstående om att blivit misshandlad av polisen utreddes aldrig. De inblandade poliserna förhördes först dagen efter händelsen och i dessa förhör ställdes en mängd ledande frågor där poliserna erbjöds förklaringar som berättigade deras agerande. Åklagare och polis missade helt att både P1 och P2 lämnat motstridiga uppgifter om flera viktiga omständigheter. Tingsrätten gjorde en otillräcklig bedömning av polisernas trovärdighet, där man inte vägde in att bådas berättelser avvek på flera vitala punkter från vad de berättat under tidigare förhör. Barzans vittnesmål behandlades överslätande och bortsågs från på tveksamma grunder i tingsrätten. I bevisprövningen använde tingsrätten en helt felaktig metodik. Vad beror då alla dessa misstag på? En pressad arbetssituation? Inkompetens i allmänhet? Att polisen medvetet tar hand om sina egna? Eller berodde det på att den skjutne och hans anhöriga positionerades som invandrare boendes i det invandrartäta bostadsområdet ? Kring detta kan man bara spekulera. Vissa förklaringar är dock mer troliga än andra. Släcka eld med bensin SOU 2006:73 gen är knappast sådana att de är normala i vanligt polisarbete. Polisens kompetens kan anses ligga på en betydligt högre nivå än så. På grund av missarnas stora antal och allvarlighet så är det inte heller troligt att de bara är slumpmässiga. Det framstår som mer rimligt att polisens agerande, särskilt vad gäller internutredningens hanterande av frågan, grundades i den medvetna eller omedvetna föreställningen om att poliserna agerat korrekt. Man kan också dra paralleller till polisens agerande i fallet , där den statliga utredning som tillsattes av regeringen för att granska fallet drog slutsatsen att: Fokus efter det direkta händelseförloppet på (där omkommit på grund av våld från polisen – min anmärkning) kom inte att ligga på hur en fullgod utredning av dödsorsaken skulle kunna säkras. Polisens uppmärksamhet var snarare riktad mot den egna verksamheten och risken för att denna skulle komma att ifrågasättas i efterhand. (SOU 2002:37 s. 123) Utredningen drog därefter slutsatsen att bristerna i utredningen på alla nivåer i väsentlig utsträckning hade sin grund i bilden av som en våldsbenägen missbrukare som stod utanför det etablerade samhället (SOU 2002:37 s. 124). Utredningen ger dock egentligen inte några belägg för att rättsväsendet på alla nivåer påverkades av stereotypen av som en våldsbenägen missbrukare, utan verkar grunda sin slutsats just på att det begicks så många misstag på så många nivåer att förklaringen rimligen inte kan vara någon annan. Kan samma slutsats dras angående polisens agerande i fallet ? Ser man till försvarstal morgonen efter dödsskjutningen, motiverades det säkert mer av tanken att försvara en polisman än att misskreditera en invandrare från . kan man fråga sig om inte det faktum att den skjutne, dennes anhöriga och vittnet kom från den invandrartäta förorten och därtill var kurder varav flera var olagligt i underlättade för polisen att ha en så partisk hållning. Hade man verkligen påstått att mannen skjutits i bröstet och i självförsvar, långt innan obduktion och internutredning inletts om man skjutit en vit svensk? Det är alltså fullt möjligt att i Råslättfallet resonera som man gjorde i fallet , dvs. att så många misstag begåtts att förklaringen rimligen inte kan vara någon annan än rasism. The avvisade dock detta resonemang. Som nämnts tidigare fann The också en mängd mis188 SOU 2006:73 Släcka eld med bensin sar som polisen gjort i utredningsarbetet. Polisen ingrep inte mot de misstänkta trots en mängd tips. Husrannsakan kom dels för sent och var dels dåligt genomförd. Överhuvudtaget präglades utredningen av slarv och bristande nit och polisen egen internutredning var alldeles för mild i sin kritik. The grundade dock inte sin slutsats på detta utan på aspekter av polisens agerande där den mest sannolika, och ibland enda rimliga, förklaringen var rasism. Och det är precis sådana aspekter som kunnat påvisas i Råslättfallet. Barzan blev nerbrottad på golvet, gripen och satt i sin arrest när han försökte komma fram för att bistå sin skjutne vän. Poliserna förklarade hans upprördhet med sånt häftigt humör som de där har och såg honom heller inte som ett offer i behov av stöd. När han förhördes var tolken inte tillräckligt kompetent vilket ledde till ett mycket svagare vittnesmål än vad som borde ha varit fallet. En betydelselös incident med en tillbucklad motorhuv blev en vandringssägen med rasistiska drag och spreds inom såväl räddningstjänst som polis. En helt grundlös föreställning spreds om att de boende i skulle utföra hämndaktioner mot alla som bar uniformer, inklusive ambulanspersonal. Råslättborna, och speciellt de med utländsk bakgrund, stereotypiserades som irrationella, våldsamma och farliga. Den rasistiska stereotypen fick polis och räddningstjänst att göra en överenskommelse om att alla ambulanser ut till skulle ha poliseskort. Den imaginära hotbilden skruvades upp än mer när Barzan ringde efter ambulans. Polisinsatsen där en stor mängd poliser med dragna vapen på grund av detta stormade hans bostadshus grundades även denna på denna rasistiska stereotypisering. Detta förklarar också varför ingen av poliserna i efterhand insåg att Barzan kände sig hotad när flera poliser riktade sina dragna vapen mot honom, dagen efter han sett sin kamrat skjutas ihjäl av polis, samt varför ingen av poliserna stannade upp och insåg att hypotesen att Barzan skulle hämnas sin skjutne kamrat genom att ringa på en ambulans och skjuta ambulanspersonalen egentligen var helt absurd och fullständigt orimlig. Denna stereotyp verkar också ha legat bakom det överdrivna polispådraget mot , som greps och helt i onödan hölls frihetsberövad i närmare direkt efter att ha identifierat sin döde bror. Inte heller han sågs som ett offer och polisen förefaller ha haft samma svårigheter att kunna sätta sig in i hans situation. Den rasism som här påvisats är till stor del sådan rasism grundad i rasistiska stereotyper som The kallade 189 Släcka eld med bensin SOU 2006:73 unwitting racism. Precis som i fallet har polisen inte uppräckt eller rättat till denna rasism och de misstag man gjort. Därför kan man tala om ett sådant kollektivt misslyckande (collective failure) och därmed med samma terminologi som The använde kalla den rasism som här upptäckts för institutionell rasism. Vad innebär då detta? Även om all kritik som här riktats mot olika aktörer inom rättsväsendet är befogad så har jag väl inte bevisat annat än att felaktigheter just begåtts i detta konkreta fall? Vad säger att fel begåtts tidigare, kommer att begås, eller framförallt – begås av andra aktörer någon annanstans? Med vilken rätt kan man tala om institutionell rasism i poliskåren? Mot detta kan man invända att den rasism som hittats är av en sådan specifik sort att den inte kan sägas vara en engångsföreteelse. Exempelvis har visats hur polisernas agerande mot Barzan i trapphuset direkt efter blivit skjuten påverkades av stereotypisering av Barzan som en invandrare med häftigt humör. Stereotyper som är djupt rotade i samhället och påvisats i annan forskning om polisväsendet. Sådan omedveten rasism är en viktig beståndsdel i den institutionella rasismen. Ingen av de som granskat händelsen – poliserna själva, internutredningen eller åklagare – har uppmärksammat eller lagt någon vikt vid agerandet. Som tidigare nämnts talade Macpherson i The just om hur ingen i polisen upptäckt eller rättat till de fel som begåtts och benämnde detta som collective failure (kollektivt misslyckande), något som i sådana sammanhang kallas institutionell rasism. Ett annat exempel är polisernas insats mot Barzan där man riktade skjutklara vapen mot honom dagen efter dödsskjutningen av . Ingen polis insåg hur Barzan upplevde det, och ingen verkar heller i efterhand ha funderat över om det var något fel i agerandet, varken de inblandade poliserna eller internutredningen. Samma sak gäller rädslan för hämndattacker som verkat genomsyra polis- och ambulanskåren. Det rör sig om stereotypisering som visat sig på många sätt, av vitt skilda personer med vitt skilda befattningar, men som inte upptäckts eller insetts av någon inom institutionen själv. Det är denna specifika form av rasism – institutionell rasism – som påvisats och det sätt rasismen manifesterat sig på gör att det framstår som närmast orimligt att den skulle vara begränsad och rum. Den är uppenbarligen större än ett fåtal individer och det förefaller orimligt att den bara skulle kunna vara begränsad till . SOU 2006:73 Släcka eld med bensin I inledningen återgavs ett antal citat från boende i marginaliserade och stigmatiserade förorter i . Dessa visade på en utbredd misstro mot polisen. Detta är dock knappast förvånande mot bakgrund av den institutionella rasismen inom poliskåren. Som nämnts i inledningen kan kravallerna i , och ses just som en konsekvens bland annat av polisens agerande i marginaliserade och stigmatiserade områden. Med tanke på att utbredd antipati mot polisen redan kunnat konstateras i liknande områden i finns alltså sannolikheten att kravaller kommer att utspela sig även här. I tillgreps av politiker och media en mängd, ofta rasistiskt präglade, förklaringar till kravallerna. Exempelvis att de skulle bero på fundamentalistisk islam, på utbredd polygami eller på uppviglande hip-hop. Förklaringar som inte lade någon skuld på polisen eller på den förda politiken. Man kan därför anta att risken är stor att framtida kravaller i kommer att beskrivas på liknande vis. Kanske kan sammanstötningarna mellan ungdomar och polis i utanför ses som en föraning om detta. Ronna är ett stigmatiserat bostadsområde som brukar pekas ut som ett problemområde eller en invandrarförort. Någon oberoende utredning av händelserna har inte gjorts, men utifrån uppgifterna i media så var upprinnelsen till händelsen ett bråk mellan två unga killar och två unga tjejer. Polisen har hävdat att när man kom till platsen angreps de av ungdomar som samlats där. Enligt ungdomarna på plats agerade polisen provocerande, filmade dem och grep oprovocerat några av dem. Ungdomarna gjorde motstånd, allt fler personer strömmade till platsen och snart uppstod sammanstötningar mellan folksamlingen och det massiva kravallpolisuppbåd som strömmade till. Flera personer polisanmälde att de misshandlats av polisen. efter kravallerna sköt någon med automatvapen mot polishuset i . I media gavs i flera fall kulturrasistiska förklaringar till kravallerna. I tidningen skrev exempelvis en reporter i en nyhetsartikel att förklaringarna till kravallerna gick att finna i Ronnas etniska struktur – en stadsdel med en homogen grupp av assyrier/syrianer som i princip betraktar stadsdelen som ett eget litet land (, 2005). integrationspolitiske talesman skrev en artikel om orsakerna till händelserna i Ronna och menade att den vanligaste reaktionen bland invandrade personer när det blir problem är att klaga på dom – samhället, myndigheterna, svenskarna – och kräva det ena och det andra från dom. Släcka eld med bensin SOU 2006:73 stora grupper på grund av släktskap eller en missförstådd etnisk solidaritet, hjälper de kriminella att agera eller hålla sig undan. Detta måste alla invandrare sluta med då (d)e som avlossade skotten mot polishuset i skulle inte vara fria om vi gjorde så, om vi slutade blunda och tolerera (, 2005). ledande kommunpolitiker från samtliga partier tog ett gemensamt uttalande där man tog avstånd från angreppen på polisen och ansåg att polisen måste bli mer synlig i området. På så vis ökar tryggheten men också respekten och förtroendet för polisen (, 2005). Någon månad senare krävde en kraftig ökning med mellan 300–500 poliser till de utsatta bostadsområdena. Ungefär offentliggjordes också att mellan 10 och 15 nya polisstationer skulle upprättas i särskilt brottsutsatta bostadsområden. Enligt länspolismästare var aktuella områden bland annat , , , och (, 051116). Ronna har fått sin första polisstation. Så som denna artikel visat är dock fler poliser inte lösningen på problemet. Den institutionella rasismen inom poliskåren gör att just polisen är själva problemet. Att öka den polisiära närvaron i dessa områden är då som att försöka släcka eld med bensin. SOU 2006:73 Släcka eld med bensin Referenser Agozino, Biko, (2003) Counter-colonial criminology: a critique of imperialist reason, , Pluto Press. Amnesty (2005), , The Search for . The effective impunity of law enforcement officers in cases of shootings, deaths in custody or torture and ill-treatment. (Lydelse ) de Wenden, Wihtol C., (2005) Reflections À Chaud on the French Suburban crisis, . Benyon, , , (ed) (1987) The Roots of , , Pergamon. Bowling, , , (2002) Racism, Crime and , , Longman. Cathcart, , (1999) The Case of , , . (1999) , Politics & Crime, , Colordo, Wetsview Press. , , (1989) Talking Blues – The in their Own Words, , . , , (2004) Patrullerande polisers yrkeskultur, , . , , (1991) , – a history of race relations in , , Grafton. , , (2005) Rasifierad profilering och utbildning av rasifierade ungdomar med minoritetsbakgrund, i Utbildningens dilemma. Demokratiska ideal och andrafierande praxis, SOU 2006:40. , , (1993) Race, Riots and Policing – and Disorder in a , , U.C.L. , , (1998) Race, Crime and the , , Vintage Books. Leadership conference on civil rights (2000) on Trial – Racial Disparities on the . Macpherson, , (1999) The – Report of an Inquiry by of , , Stationary Office. Släcka eld med bensin SOU 2006:73 , , , (2005) Upprorsbranden skakar , nyhetsartikel i , nr 45/2005. , R. Coramae & Zatz, S. , (2002) Images of Color, Images of Crime, , Roxbury. , , (2005) Invandrarnas tystnad om ett brott ett svek mot demokratin. , , (2005) Assyrier/syrianer utpekade utan täckning, artikel för Quickresponse. , , (2006) Förortens hotfulla unga män – andrafieringens geografi och behovet av alternativ till stigmatisering och kriminalisering i Den segregerande integrationen, om social sammanhållning och dess fiender, SOU 2006:73 , (2005) Gemensamt uttalande med anledning av händelserna i Ronna – Vi tar gemensamt ansvar för , SOU 2002:37, – Utredning om en utredning, , . SOU 2005:56, Det blågula – strukturell diskriminering i , , . SOU 2005:69, , inifrån. Röster om etnisk diskriminering, , . SOU 2006:30, Är rättvisan rättvis? Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet, , . , Per, (2002) ansikte, , . 7 Den kulturbundna kulturen Om strukturell uteslutning i kulturlivet var ingen vanlig skådespelare utan en utländsk skådespelare som blev anställd som invandrarskådespelare Det har inte utvecklats under alla år. När jag ringer och söker jobb, måste jag alltid förklara först att jag inte söker en invandrarroll utan en roll som passar mig. (Mina Azarian, i: Länsmusiken i ) Inledning Den statligt finansierade kultursektorn har en nyckelposition när det gäller att sanktionera och formulera vilka människor och kulturella uttryck som ska rymmas i den nationella gemenskapen. Departement, myndigheter och institutioner har inflytande över vilka som ska få vara med att sätta agendan, ta plats på scenen och delta som publik och brukare; en utgångspunkt är att denna verksamhet ska avspegla det omgivande samhället. I en kartläggning av etnisk och kulturell mångfald inom den statliga kultursektorn kan vi dock konstatera att människor som en gång invandrat – och deras barn – är starkt underrepresenterade inom såväl organisationerna som inom produktionen och i publik- och brukarledet (Pripp, Plisch & 2004).TPF 1 FPT I den här artikeln ställs frågan, hur det statliga kulturlivets ledande aktörer resonerar om och förhåller sig till en ökad inkludering av personer med utländsk bakgrund. Syftet är att lyfta fram några av de mer svårfångade mekanismerna som skapar strukturella uteslutningseffekter. Med strukturer avses här, enkelt uttryckt, TP 1 PT Studien genomfördes av Mångkulturellt centrum på uppdrag av och forskningsteamet bestod av statsvetarna samt etnologerna . De tre sistnämnda skrev slutrapporten för mångfald. Dessutom publicerades antologin i kulturlivet (Pripp 2004) där 33 forskare och kulturarbetare förmedlar sina synpunkter på dagens kulturfrågor. omvärldsanalys 2005 (2005) förmedlar intrycket att frågor om etnisk och kulturell mångfald nått en starkare förankring inom de regionala kulturinstitutionerna i landet än inom den statliga sektorn. visar exempelvis Länsmusiken i kartläggning hur mångfalden har en svag position i länets kulturliv (Länsmusiken i ). Den kulturbundna kulturen SOU 2006:73 sammantagna effekter av många enskilda aktörers handlingar och förhållningssätt (Giddens , Runfors 2003). De gemensamma effekter som skapas behöver inte överensstämma med enskilda personers övertygelser och intentioner utan kan till och med vara kontraproduktiva. Ofta kan en individ inte överblicka hur den egna hållningen samverkar med andra individers hållningar i det som bildar exkluderande mönster och som upprätthåller givna ordningar. Ur vår studie av den statligt finansierade kultursektorn kommer jag att lyfta fram och renodla fyra av de uteslutningsmekanismer som vi funnit ha ett starkt inflytande över marginaliseringen av personer med utländsk bakgrund. Vi har valt att kalla dessa mekanismer för 1) bristande engagemang och kunskaper, 2) exkluderande nätverk, 3) mångtydighet samt 4) ambivalens. Dessa fyra aspekter tas upp som skilda teman men hänger i själva verket intimt samman och i viss mån förutsätter varandra. Bakgrund På uppdrag av genomförde Mångkulturellt centrum en nationell kartläggning av etnisk och kulturell mångfald inom 63 statligt finansierade kulturinstitutioner och kulturmyndigheter. Bland dessa institutioner kan nämnas , , , , och Statens museer för världskultur. Utöver kartläggningsuppdraget var vår uppgift att genomföra en analys samt föreslå långsiktiga åtgärder. Studien i sin helhet kom att omfatta tre separata undersökningar: dels en kartläggningsdel där vi studerade institutionernas årsredovisningar/verksamhetsberättelser , dels en enkätundersökning som riktade sig till 183 chefer och mellanchefer, samt en intervjudel där vi fördjupade oss i hur 57 ansvariga chefer på 18 utvalda institutioner hanterar och resonerar om etnisk och kulturell mångfald. Vi studerade verksamhetsområdena organisation, produktion och marknadsföring/publikarbete. Inom dessa tre områden sökte vi finna den etniska och kulturella mångfaldens position genom att ställa några grundläggande frågor utifrån aspekterna: om, för, med och av. Det första begreppet om tar fasta på i vilken utsträckning kulturinstitutionernas verksamhet handlar om etnisk och kulturell mångfald. Vi studerade innehållet i teaterproduktioner, utställ196 SOU 2006:73 Den kulturbundna kulturen ningar, temadagar, evenemang och andra verksamheter. Det var också inom detta område som institutionerna främst inriktade sig på frågor om mångfald. Man producerade utställningar om religion, invandraröden, flyktingskap, problematiserade kultur och diskuterade integrationsteman. Näst vanligast var att institutionerna genomförde produktioner för en mångfaldig publik. För att nå en bred publik besöktes bland annat förorter, man samarbetade med skola och SFI-undervisning (Svenska för invandrare), bland annat i syfte att bidra till invandrares integration. Mindre vanligt var det att produktionerna genomfördes tillsammans med personer som representerar en bred mångfald, som medlemmar i referens- och planeringsgrupper och anlitade experter. Framförallt var det ovanligt att verksamheterna och produktionerna leddes, planerades och utfördes av personer med utländsk bakgrund; det betyder att människor som invandrat, och deras barn, är starkt underrepresenterade och har ett svagt inflytande inom den statliga kultursektorn. En stor del av institutionerna och myndigheterna () saknade mångfaldsplaner. Personer med utländsk bakgrund förekom sällan i beslutsleden, markant var frånvaron av personer med ursprung utanför västvärlden. Den etniska mångfalden framträdde främst långt ner i hierarkierna, bland tekniker, vaktmästare, restaurang- och cafépersonal samt inom lokalvård. Inom sådana yrken kunde personer med utländsk bakgrund till och med vara överrepresenterade. Bland de 57 intervjuade cheferna – motsvarande VD, GD och chefer för administration, produktion och marknadsföring – hade fyra utländsk bakgrund, varav två födda i , en i östra och en i .