sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — De nu beskrivna bestämmelserna brukar med en gemensam beteckning benämnas det offentligrättsliga systemet. Bestämmelserna reglerar förhållandet mellan enskilda och det allmänna och har sin grund i 8 kap. 3 § regeringsformen. Det finns emellertid bestämmelser om parkering som reglerar förhållandet mellan enskilda, det s.k. civilrättsliga systemet, som har sin grund i 8 kap. 2 § regeringsformen. De bestämmelser som reglerar det sistnämnda systemet finns i lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering, som kompletteras av förordningen (1984:321) om kontrollavgift vid olovlig parkering. Både det offentligrättsliga och det civilrättsliga regelverket om parkering kompletteras av bestämmelserna i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall och förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall. Med stöd av dessa bestämmelser kan vissa statliga och kommunala myndigheter flytta fordon i särskilt angivna fall, när det behövs för ordningen eller säkerheten eller av naturvårdsskäl. Även i andra fall får ett fordon som under i följd varit parkerat i strid mot förbud eller villkor, som avses i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering, flyttas med stöd av lagen. Närmare om lagen om felparkeringsavgift Enligt 1 § lagen om felparkeringsavgift (LFP) får regeringen före- skriva att lagen skall tillämpas i fråga om överträdelser av föreskrifter om parkering eller stannande av vissa i lagen angivna fordon om överträdelsen inte är belagd med straff. I 1 § förord- ningen om felparkeringsavgift (FFP) har regeringen föreskrivit att lagen om felparkeringsavgift skall tillämpas i fråga om överträdelser av vissa närmare angivna bestämmelser i trafikförordningen och av lokala trafikföreskrifter om stannande eller parkering. Den som överträder en sådan regel om stannande eller parkering är skyldig att erlägga en felparkeringsavgift (2 § LFP). Enligt 3 § LFP får regeringen ange det högsta och lägsta belopp som felparkeringsavgifter får fastställas till. Regeringen har i 2 a § FFP fastställt det lägsta beloppet till och det högsta till . Enligt samma bestämmelse är det dock kommunen som fastställer felparkeringsavgiftens exakta belopp. Det är fordonets ägare som ansvarar för att felparkeringsavgiften betalas. Med fordonets ägare avses den som vid tiden för den olovliga parkeringen var antecknad som fordonets ägare i vägtrafik- registret eller i motsvarande utländska register eller den som senare har antecknats där som ägare av fordonet vid tiden för överträdelsen. I fråga om fordon som brukas med stöd av saluvagnslicens är i stället den som innehar licensen att anse som fordonets ägare (4 § LFP). En parkeringsanmärkning får meddelas av en polisman eller en sådan parkeringsvakt som avses i lagen om parkerings- övervakning m.m. Parkeringsanmärkningen skall överlämnas till fordonets ägare eller förare eller fästas på fordonet och innehålla en uppmaning att inom betala den fastställda avgiften (5 § LFP). Om felparkeringsavgiften inte betalas inom föreskriven tid skall fordonets ägare enligt 6 § erinras om betalningsansvaret och uppmanas att betala avgiften. Om avgiften inte betalas efter uppmaningen, skall ett åläggande utfärdas för fordonets ägare att betala en förhöjd avgift. Enligt 2 b § FFP är höjningen . Om inte heller det åläggandet följs, skall avgiften drivas in. Om ett fordons ägare anser att en parkeringsanmärkning inte borde ha meddelats får han enligt 8 § LFP ansöka om rättelse hos polismyndigheten i det polisdistrikt där anmärkningen meddelades. Om ansökan bifalls skall myndigheten undanröja betalnings- ansvaret. Om ansökan inte bifalls eller om frågan inte lämpligen kan prövas inom rättelseförfarandet, skall den som begärt rättelse erinras om möjligheten att bestrida betalningsansvar. Mot ett beslut i anledning av en begäran om rättelse får talan inte föras. Av 9 § LFP följer att ägaren av ett fordon, i fråga om vilket parkeringsanmärkning har meddelats, skriftligen kan anmäla att han bestrider betalningsansvar. Detta skall ske hos polismyndig- heten i det polisdistrikt där parkeringsanmärkningen meddelades. skall göra den utredning som behövs och sedan utredningen avslutats meddela beslut med anledning av bestrid- andet. Om myndigheten finner att parkeringsanmärkningen inte borde ha meddelats eller att betalningsansvar av någon annan anledning inte åvilar den som bestritt sådant ansvar, skall myndig- heten undanröja betalningsansvaret. Om bestridandet anmäls senare än efter det att avgiften har erlagts eller kronofogdemyndigheten vidtagit åtgärd för indrivning av avgiften skall polismyndigheten avvisa bestridandet. En polismyndighets beslut får enligt 10 § LFP inte överklagas om det innebär att betalningsansvaret undanröjts. Andra beslut får överklagas skriftligen till den tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt rum. Överklagandet skall ges in till polis- myndigheten senast från det att klaganden fick del av beslutet. Vid prövningen av överklagandet skall lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas om inget annat anges i lagen om felparkeringsavgift. Tingsrättens beslut i ett ärende om fel- parkeringsavgift får överklagas hos hovrätten. Hovrätten får dock inte pröva överklagandet om den inte meddelar prövningstillstånd (10 a § LFP). I tingsrätt och hovrätt företräds det allmänna av polismyndigheten. Felparkeringsavgiften skall erläggas inom föreskriven tid även om talan förs om undanröjande av betalningsskyldigheten (7 § LFP). Enligt 15 § LFP skall en felparkeringsavgift återbetalas bl.a. om betalningsansvaret har undanröjts eller om betalningsanmärkningen inte har prövats av domstol och det är uppenbart att anmärkningen inte borde ha meddelats. En felparkeringsavgift som har meddelats i en kommun som själv svarar för parkeringsövervakningen enligt lagen om parkeringsövervakning tillfaller kommunen. Andra felparkerings- avgifter tillfaller staten (16 § LFP). Innan överför de felparkeringsavgifter som skall tillfalla kommunen gör verket ett avdrag för statens kostnader med . Av denna summa behåller ett i regleringsbrevet fastställt belopp, f.n. , medan återstoden betalas in till statsbudgeten på inkomsttitel. Närmare om lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering Enligt 1 § lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering (LKOP) får markägare som upplåter ett område för parkering eller förbjuder parkering inom området ta ut en avgift (kontrollavgift) om ett fordon parkerats inom området i strid mot förbud som markägaren har beslutat (olovlig parkering). Förutsättningarna för att få ta ut sådan kontrollavgift anges närmare i lagen. Bland annat krävs det att parkeringsförbudet eller parkeringsvillkoren har tillkännagetts genom skyltning med vägmärken (3 § LKOP). Kontrollavgiften får inte överstiga den felparkeringsavgift som fastställts inom kommunen enligt lagen om felparkeringsavgift (4 § LKOP). Fordonets förare och ägare ansvarar som huvudregel solidariskt för att kontrollavgiften betalas. Med fordonets ägare avses den som vid tiden för den olovliga parkeringen var antecknad som fordonets ägare i vägtrafikregistret eller i motsvarande utländska register eller den som senare har antecknats där som ägare av fordonet vid tiden för överträdelsen. I fråga om fordon som brukas med stöd av saluvagnslicens är i stället den som innehar licensen att anse som fordonets ägare (7 § LKOP). Om markägaren vill ta ut en kontrollavgift skall han överlämna en betalningsuppmaning till fordonets förare eller ägare eller fästa en sådan uppmaning på fordonet. Om kontrollavgiften inte betalas inom den tid som angetts på betalningsuppmaningen skall mark- ägaren påminna fordonets förare eller ägare om betalningsansvaret innan han vidtar åtgärder för inkassering av avgiften enligt inkasso- lagen (1974:182) (8 § LKOP). Talan om att få ut kontrollavgiften skall väckas vid tingsrätten i den ort där den olovliga parkeringen ägde rum (9 § andra stycket LKOP). En sådan talan föregås regelmässigt av att markägaren har ansökt om betalningsföreläggande mot den betalningsskyldige. Talan får inte väckas senare än från den dag då den olovliga parkeringen upphörde (9 § första stycket LKOP). En kontroll- avgift får inte tas ut om det med hänsyn till omständigheterna i samband med den olovliga parkeringen skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut en sådan avgift (10 § LKOP). Markägaren ansvarar för att den som övervakar efterlevnaden av parkeringsförbud eller parkeringsvillkor har för ändamålet lämplig utbildning (12 § LKOP). Några tidigare utredningar av intresse I sitt betänkande Ett reformerat åklagarväsende behandlar Åklagar- utredningen -90 vissa aspekter av regelverket på parkeringsområdet (se SOU 1992:61, Del A, s. 246–251). Utredningen diskuterar hur de båda systemen för parkeringslagstiftning – det civilrättsliga och det offentligrättsliga – förhåller sig till varandra. Utredningen konstaterar därvid att det framför allt är svårförståeligt för allmänheten att sanktionssystemen är olika i de båda systemen. Enligt utredningen borde ett gemensamt sanktionssystem införas för de båda systemen. Utredningen menar att detta gemensamma sanktionssystem borde regleras i en gemensam lag och att sanktionssystemet borde utformas i enlighet med vad som gäller för det civilrättsliga systemet i lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering. Utredningen konstaterar att dess förslag kan ha vissa rättsligt komplicerade inslag och att det berör flera rättsområden. Utredningen menar dock att förslagen skulle kunna tjäna som en utgångspunkt för fortsatta överväganden om sanktionssystemet på parkeringsområdet. I syfte att renodla polisens verksamhet föreslår Polisverksamhets- utredningen i betänkandet Polisverksamhet i förändring att samtliga uppgifter som polisen har enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift i stället borde vara uppgifter för kommunerna (se SOU 2002:70, s. 183–195). Däremot menar utredningen att polisen alltjämt skall ha rätt att med stöd av reglerna om flyttning av fordon i vissa fall flytta ett fordon som har parkerats så att det hindrar trafiken. Enligt utredningens förslag skall polisen inte längre ha någon befogenhet att meddela felparkeringsanmärkningar. Inte heller skall polisen överpröva utfärdade felparkeringsanmärkningar eller företräda det allmänna i domstol när en felparkeringsanmärkning överklagats. Samtliga dessa uppgifter skall enligt utredningen anförtros kommunerna. Utredningen föreslår vidare att befattning med felparkeringsavgifter skall upphöra. Det innebär att det inte längre skulle föras något centralt register över felparkeringsanmärkningar och att inte heller skulle följa upp att felparkerings- avgifterna betalas. med förslag till enklare och mer enhetliga parkeringsbestämmelser I regleringsbrevet för gav regeringen i uppdrag att redovisa förslag till enklare och mer enhetliga parkerings- bestämmelser. I uppdraget ingick att föreslå mer lättförståeliga regler om skyltning. redovisade uppdraget i en rapport (ärende N1999/296/RS). I redovisningen analyserar om de båda systemen för parkering – det offentlig- rättsliga och det civilrättsliga – bör sammanföras till ett system. finner emellertid inte tillräckliga skäl för att föreslå en sammanföring. lämnar i stället en rad förslag till förändringar av bestämmelserna inom ramen för de båda systemen. Svenska kommunförbundets och utredning om administrationen av felparkeringsavgifter I en utredning som rapporterades till regeringen analyserar och om det vore lämpligt att möjliggöra för de kommuner som så önskar att från ta över ansvaret för hanteringen av felparkerings- avgifter (ärende N2000/10423/TP). och kom fram till slutsatsen att en överföring av ansvar och uppgifter i fråga om felparkeringsavgifter från till kommunerna vore mycket lämplig för de kommuner som så önskar. En förutsättning är dock enligt och att indrivning av obetalda avgifter fortfarande kan ske som allmänna mål hos kronofogdemyndigheten. Behovet av en utredning Det nuvarande regelverket inom parkeringsområdet är i stora delar utformat . har trafikmängden ökat väsentligt, inte minst i storstäderna. Vidare har trafiken alltmer internationaliserats. Regelverket bör anpassas till dessa nya förutsättningar. Det har från olika håll väckts en rad förslag till hur regelverket skulle kunna ändras. Några av dessa beskrivs i det föregående avsnittet. Till dessa kan läggas att det under beredningen av ett förslag till ändringar i lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall har ifrågasatts om inte beslut enligt den lagen bör kunna överklagas till domstol. Det är dessutom högst sannolikt att det hos berörda aktörer finns fler idéer om hur regelverket skulle kunna göras enklare, modernare och effektivare. Vidare har det från kommunalt håll framställts önskemål om att kommunerna skall ges möjlighet att stimulera s.k. bilpooler genom att t.ex. reservera parkeringsplatser för bilar som ingår i sådana pooler samt att det skall vara möjligt att differentiera parkerings- avgiften beroende på fordons miljöegenskaper. De förslag som redovisats ovan, och som delvis är oförenliga, bör övervägas i samlad ordning. bör en allmän översyn av regelverket göras i syfte att förenkla, modernisera och effektivisera reglerna. Sammantaget framstår det som angeläget att göra en bred översyn av bestämmelserna inom parkeringsområdet. En särskild utredare tillkallas med uppgift att göra en bred översyn av bestämmelserna inom parkeringsområdet. Huvudsyftet med översynen är att förenkla, modernisera och effektivisera regelsystemet. Regelsystemet skall uppfylla högt ställda krav på rättssäkerhet och vara utformat så att det vinner förståelse hos vägtrafikanterna. Som grund för sina överväganden skall utredaren analysera de tankar som -90 fört fram om att inrätta ett gemensamt regelsystem på parkeringsområdet som innefattar både den offentligrättsliga och den civilrättsliga parkeringen. Utredaren skall vidare analysera de förslag till förändringar i regelverket som lämnats i olika betänkanden och rapporter. Utredaren skall dessutom inhämta förslag och idéer till regel- förändringar från aktörerna inom parkeringsområdet samt analysera förslagen. Utredaren skall även i övrigt samråda med dessa aktörer. Utredaren skall vid översynen särskilt uppmärksamma på frågan om hur ett effektivt och för den enskilde rättssäkert system för överprövning av beslut som fattas på parkeringsområdet kan utformas. Vid sina överväganden skall utredaren särskilt beakta justitieutskottets uttalande att sysslor av administrativ karaktär inte bör utföras inom polisorganisationen (bet. 1999/2000:Ju6 s. 8). Utredaren skall därför överväga förslag och därvid ta hänsyn till de remissyttranden som har lämnats med anledning av detta förslag. Utredaren skall lämna förslag till de författningsförändringar som övervägandena ger upphov till. Utredaren skall redovisa sitt arbete . Tilläggsdirektiv till utredningen om översyn av bestämmelserna inom parkeringsområdet Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en bred översyn av bestämmelserna inom parkeringsområdet och utarbeta förslag till den reglering som bedöms nödvändig. Huvudsyftet är att förenkla, modernisera och effektivisera regelverket. Utredaren skall enligt direktiven redovisa sitt arbete . Utredaren skall redovisa sitt uppdrag . har haft samrådmöten med följande: , politiska styrgruppen för miljöbilar Parkeringsklagenemdas sekretariat, , kommun, Trafiketaten, I syfte att få en mer detaljerad beskrivning av parkerings- verksamheten hos olika aktörer har en enkätundersökning gjorts. Följande aktörer tillfrågades. 12 kommunala parkeringsaktiebolag, medlemmar i 6 privata parkeringsaktiebolag, medlemmar i 12 kommuner, medlemmar i 13 slumpvis utvalda kommuner Svarsprocenten 50 får anses godkänd med hänsyn till att enkäten skickats under vad som normalt uppfattas vara semesterperiod. Vissa (privata) aktörer har av konkurrensskäl och motsvarande avstått att svara på frågorna. Detta måste anses som närmast självklart. A andra sidan kan anföras att det av årsredovisningen för de aktörer som är aktiebolag bör kunna utläsas exempelvis totalomsättning och intäkter från kontrollavgifter. En sådan uppföljning har dock inte gjorts. Av de fyra kommunala bostadsaktiebolagen, dominerande i respektive kommun och med känd omfattande parkerings- verksamhet, har ett svarat. Svaret visar på en omsättning kring från uthyrda parkeringsplatser och att all övervakning och annan uppföljning överlåtits på en entreprenör. Av de tre stora flygplatserna , och , har endast svarat. uppger en beräknad omsättning på parkeringsverksamheten för till . Av dessa står kontrollavgifter för ental uttryckt i promille! skiljer sig visserligen från och på sätt att kommunikationsutrymmena i allmänhet är reglerade med lokal trafikföreskrift och övervakas av kommun med kommunala parkeringsvakter. En gemensam princip för storflygplatserna är dock att tillhandahålla parkeringsplatser för resenärernas olika behov och önskemål i övrigt. Om övriga flygplatser kan anföras att det finns 17 stycken i regi sedan övergått i regi. Fler övertagande av kommuner är att förvänta. Oavsett detta kan konstateras att varje flygplats sköter sitt och att ju mer trafik flygplatsen har ju vanligare är parkeringsreglering. Enkätsvaren i övrigt redovisas i tabeller 2–5 nedan. Kommunala parkeringsaktiebolag, medlemmar i Privata parkeringsaktiebolag, medlemmar i Tabell 4 Kommuner, medlemmar i Tabell 5 Slumpvis utvalda kommuner