sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — Genom sådana dikotomier reproducerar genren tankar och språkbruk som upp- rätthåller strukturell diskriminering. Krigsjournalistiken är en specialgren inom nyhetsjournalistiken och dessutom ursprunget till journalistiken som institution. I sin genomgång av forskningen om främst svenska mediers rapporte- ring från krigen från och med –1991 konstaterar att svenska medier genomgående präglats av en identifiering med västvärlden och därmed också varit mottagliga för supermakten krigspropaganda. Den amerikanska propa- gandaapparatens styrka och den internationella dominansen av me- dier med hemvist i har resulterat i en krigsrapportering som måste betecknas som osjälvständig i förhållande till trots att kritiska röster inte har saknats i de svenska medierna. Detta beroende och denna identifiering med som västvärldens och demokratiernas ledande företrädare blir särskilt tydlig vid en analys av hur krigets offer skildras i rapporteringen. De offer och det lidande som den egna sidan i konflikterna drabbas av har alltid högst prioritet som värdiga offer. Det är dem journalistiken visar empati och medkänsla medan offren på den andra sidan antingen förbigås med tystnad eller skildras opersonligt och distanserat. Men detta betyder inte att inget har förändrats i svensk krigsjour- nalistik sedan . Även om denna grundläggande struktur av inkludering/exkludering beträffande offerbilden inte har för- svunnit så har ensidigheten minskat. Jämfört med mediebilden av det i samband med som helt enkelt ig- norerade tiotusentals om inte hundratusentals civila offer på den irakiska sidan var rapporteringen från , Afghanistan- kriget och betydligt mer balanserad i termer av värdiga och ovärdiga offer. Medlidandet omfattade också offren för och andra väststaters krigföring. Denna trend mot en star- kare och mer universell fokusering på civila offer i medierna finns sannolikt inte bara inom svensk krigsjournalistik och hänger bland annat samman med förändringar inom det globala medielandskapet. Framför allt har etablerandet av al-Jazeera som en viktig konkur- rent till CNN och BBC inneburit att kriget mot terrorismen inte går att skildra som ett kliniskt krig i några fria medier utanför . har denna trend framkallat det kanske största hotet mot krigskorrespondenterna och krigsjournalistiken , nämli- gen allt tydligare policy att stoppa ofördel- aktig rapportering med vapenmakt. utmanar i sitt kapitel förståelsen av den natio- nella televisionen, och i förlängningen de nationella medierna, som barden, som en starkt sammanhållande social ritual. Hon riktar analysen av gruppernas meningsskapande på diskrimineringens andra ansikte, dvs. processerna av inneslutning i en föreställd svensk gemenskap, och beskriver sedan hur den banala nationalismen fungerar exkluderande för vissa minoritetsgrupper. Vad betyder då denna mediebild av de Andra för diskrimineringen i ? visar att mediediskursernas inkludering/ exkludering av olika identiteter i den svenska kollektiva gemen- skapen får betydande konsekvenser för de andrafierings-meka- nismer som framkommer vid fokusgruppsintervjuer i anslutning till tre krisartade händelser, dvs. branden i en ungdomslokal i 1998, 1999 och Göteborgskravallerna 2001. Genomgående framgår en identifiering med en banal-natio- nalistisk Vi-konstruktion hos intervjugrupperna med ursprungs- svenska medlemmar, en konstruktion som finns tydligt repre- senterad i medierapporteringen. Man bekymrar sig i dessa grupper för hur renommé skulle påverkas av uppgifterna om att branden var anlagd av rasister. På liknande sätt anammade med- lemmarna av majoritetsgemenskapen mediernas bild av svensk humanitärt engagemang i respektive upprördhet, för att inte säga hatiskhet, över att bilden av smutsats ned av kravallerna i . En reaktion som förklaras av mediernas fokusering på demonstranternas våldsamma metoder. Kravallerna och även polisvåldet fick i medierapporteringen en stark koppling till utländska aktivister som hotade den svenska gemenskapen och samhället. Hos intervjupersoner med utländsk bakgrund skapade mediernas banala nationalism en motreaktion och ett förstärkande av upplevelsen av exkludering från majoritetssamhället. Identifie- ringen med utanförskapet i grupper som känner sig missrepresente- rade i medierna aktualiserades när självbilden frontalkrockade med mediernas bild. Mediernas betydelse för diskrimineringen handlar följaktligen inte om någon mekanisk påverkanseffekt utan tvärtom om att deras innehåll aktualiserar och understöder de pola- riserande andrafieringsmekanismer som skapar förutsättningar för diskrimineringen. argumenterar för att denna polariser- ing endast kan motverkas om medierna kan anta utmaningen att fungera som diskursiva bryggor som gör det möjligt för minori- tetsgrupperna att bli jämställda deltagare i det offentliga samtalet. Vad säger resultaten om hållbarheten hos teorin om strukturell diskriminering? Starkt förenklat finns det tre huvudsakliga sätt att förklara den et- niska diskrimineringen. Den kan antingen förklaras av institutio- nella och strukturella faktorer eller av vissa individers fördomar eller, slutligen, av begränsade resurser och kompetens hos de dis- kriminerade själva. Innan vi allra sist i denna introduktion lämnar några förslag till åtgärder diskuteras frågan vad rapportens resultat säger om förklaringsvärdet hos dessa (delvis) konkurrerande för- klaringsperspektiv. Som framgick ovan intar vi en pragmatisk håll- ning till frågan om vilken teori som är mest sanningslik. talar för att det är ofruktbart söka efter teorin med stort T. I stället torde det vara rimligare och mer konstruktivt att försöka bestämma det relativa förklaringsvärdet hos de föreslagna teorierna genom att ringa in vad var och en av dessa teorier närmare bestämt kan för- klara. Ser man det så behöver man inte slutgiltigt förkasta något av förklaringsalternativen utan kan ta vara på varje teoris bidrag till att förklara diskrimineringen. Såväl teorin om fördomar mot Dom andra hos majoritetsgruppens rötägg som teorin om resurshandi- kapp hos minoritetsgruppernas medlemmar har otvivelaktigt ett visst empiriskt stöd. Förvisso finns det ett visst antal individer som utmärker sig genom extrema uppfattningar om invandrare och även i handling kan utgöra ett tydligt hot mot de människor som de avskyr. Men dessa rötägg skulle inte ha den betydelse de har om det inte vore för de eliter och samhällsinstitutioner som på olika sätt ger dem bekräftelse – genom att utpeka de Andra som själva skyldiga till sitt utanförskap eller som ovärdiga att upptas i den svenska gemenskapen (jfr. 2005; m.fl. 2005). Teorin om resurs- och kompetenshandikapp kan förklara vissa av de hinder för integration som möter minoritetsgruppernas med- lemmar, men inte varför t.ex. det utländskt klingande namnet eller utseendet leder till diskriminering av dem på arbetsmarknaden eller av rättsvårdande myndigheter. Vår slutsats är därför att teorin om strukturell diskriminering är ett komplement till de andra teori- erna, vilken på ett mer grundläggande och övergripande sätt förkla- rar diskrimineringens orsaker. Den ger också ett bättre underlag för att förklara mediernas betydelse för diskrimineringen. Enbart förekomsten av eventuella enskilda rötägg inom journalistkåren torde inte förklara varför de goda och seriöst menade intentionerna om ökad mångfald inte har förverkligats i större utsträckning än de har. Inte heller kommer man särskilt långt med att hänvisa till olika slags resurssvaghet, t.ex. språkförmåga, hos minoritetsmedlem- marna om man vill förstå varför bilden av Dom är så genomgående negativ. Det är ju trots allt i huvudsak journalister med en etnisk tillhörighet till majoritetsgruppen som gör dessa reportage – inte invandrarna eller flyktingarna själva. Däremot lyfter teorin om strukturell diskriminering, till vilken vi här för enkelhetens skull också räknar underteorierna om banal nationalism och svenskheten (eller vilken som helst nationalidentitet) som symboliskt objekt, fram förklaringsmekanismer som förefaller oundgängliga för en djupare förklaring av hur medier och journalister oavsiktligt bidrar till diskrimineringen. Dessutom tillför teorin om strukturell dis- kriminering ett makt- och intresseperspektiv som saknas i de två andra förklaringsperspektiven, vilket innebär att den kan betraktas som en mer utvecklad samhällsteori. Det förhållandet att denna teori också inbegriper ett förnekelse-element (se ovan) innebär inte att den är omöjlig att falsifiera. Men en prövning av dess hållbarhet måste göras med hänsyn till hur långt denna teori kommer jämfört med de andra konkurrerande teorierna när det gäller att förklara diskrimineringen. Det kan aldrig vara tillräckligt att endast granska en teori utifrån kriteriet om den innehåller något antagande om falskt medvetande eller ej. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att studierna i den här rapporten bekräftar antagandet att medierna bidrar till den struktu- rella diskrimineringen genom sin banala nationalism och den dis- kursiva konstruktionen av berättelser om relationerna mellan olika etniska grupper, vilken utgår från andrafiering som ett grundläg- gande element. Påfallande ofta bygger medierapporteringen på en dikotomi mellan ett kollektivt Vi med fördelaktiga karaktärsdrag och egenskaper och ett Dom med i huvudsak motsatta drag och egenskaper. Detta hindrar dock inte att förändringar i positiv rikt- ning kan skönjas. Medvetenheten om bristande mångfald inom medieföretagen har spritt sig och ett antal företag har genomfört eller i varje fall startat satsningar för att bredda den etniska sam- mansättningen hos personalen. Insikten om att också rapportering- ens innehåll i många sammanhang – främst kanske brottsjournalis- tiken – lider av stigmatiserande och diskriminerande skildringar av etniska minoritetsgrupper har också fått visst genomslag i profes- sionen. Inom en del redaktioner för man t.ex. diskussioner om al- ternativa sätt att gestalta minoritetsgrupper och om integrations- projekt. Och ser man till intentionerna finns det knappast anled- ning att ifrågasätta journalistkåren i allmänhet. Många journalister försöker lyfta fram diskrimineringen av etniska minoritetsgrupper och belyser orättvisorna och utanförskapet. Extrema gruppers rasism och främlingsfientlighet utsätts för kritisk granskning. Men fortfarande förekommer rutinmässigt förringande uttryck och ste- reotypa bilder i alltför stor utsträckning för att journalistiken ska kunna friskrivas från ansvar för diskrimineringen. Främsta orsaken till att de vanligtvis goda intentionerna inte förverkligas ligger san- nolikt i den banala nationalismens normalitet. Det är bristen på institutionaliserad självkritik och reflektion över normer och ruti- ner i den dagliga verksamheten som utgör det största hindret för att förverkliga en icke-diskriminerande och mångfaldspräglad För att medier och journalister ska stimuleras att ta sitt ansvar krävs kontinuerlig genomlysning av hur etiken hanteras i praktiken. Endast om publiken, dvs. medborgarna, får en chans att ta ställning till de normer och den praxis som styr redaktionernas och journalisternas dagliga arbete kommer det att utvecklas en professionell etisk debatt värd namnet (1996). Detta gäller också för diskussionen om mediernas betydelse för diskrimineringen av etniska minoritets- och andra underprivile- gierade grupper. En allmän slutsats från rapportens genomgång av svensk medie- forskning om medier och strukturell diskriminering är att kunskapen är bristfällig. Insatser är särskilt angelägna i syfte att fylla ut kunskapsluckorna beträffande den strukturella och institu- diskrimineringen i medieföretagens organisation och pro- duktion samt beträffande utbudets konsekvenser för publikens före- ställningar och den allmänna debatten. Vi föreslår följande: 1.Att förstärka forskning och kunskapsbildning inom området medier och strukturell diskriminering, där behovet är särskilt stort av ytterligare kunskap om diskriminerande förhållanden i vad som avser dels medieföretagens rekrytering och pro- duktion, dels medieutbudets betydelse för publikens reception och attityder. Sådana insatser kan handla om att särskilda forskningsmedel avsätts och fördelas via forskningsråden och som uppdragsforskning. 2.Att ett fristående forskningsinstitut med inriktning på bl.a. medier och strukturell diskriminering inrättas, vilket skulle genomföra kontinuerliga uppföljningar på beställning av DO, , , , och TV och/eller medieföretagens branschorganisationer. 3.Att en kommitté tillsätts med uppdrag att ta fram konkreta förslag baserade på konsekvensanalyser av a)hur presstödet skulle kunna utformas för att motverka diskriminering i medierna, t.ex. genom att presskommitténs förslag om årlig redovisning av jämställdheten inom press- företagen kompletteras med motsvarande vad gäller etnisk diskriminering; b)hur journalistutbildningarnas rekrytering kan breddas samt hur kursinnehåll och praktikmöjligheter kan förändras för att mot- verka diskriminering och främja integration, en fråga som redan uppmärksammats av journalistutbildningarna och där en natio- nell kunskaps- och erfarenhetsbank kunde utgöra en viktig resurs; c)hur fortbildningen av journalister kan förändras i samma riktning; och d)hur medieföretagens antidiskrimineringsarbete kan stödjas och systematiskt utvärderas. Det är dock viktigt att komma ihåg att medierna bara utgör en av samhällets många institutioner och att integrerade institutioner endast utvecklas och stärks i integrerade samhällen. Altheide, , (1979) Media Logic. (1994) Tolkning och reflektion. , (2002) Medialiseringen av det offentliga samtalet. I , (red.) Fackets och politikens medialisering – klasskampen på en åsiktsmarknad. LO idédebatts skriftserie, nr 6. , (2004) Nyheter från gränsen. Tre studier i journalistik om invandrare, flyktingar och rasistiskt våld. : In- stitutionen för journalistik, och masskommunikation, universitet. , (2002) (SV). I ter Wal, (red.) Racism and Cultural Diversity in the : An overview of re- search and examples of good practice in the EU Member States, 1995–2000. : EUMC (). , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Per (2005) Det är dags att säga ifrån! ; kulturbilagan s.4. Cottle, (1997) Television and Ethnic Minorities: Producers Perspectives. Aldershot: Avebury. Danermark, , , , , . (1997) Att förklara samhället. Dir. 2004: 54. Makt, integration och strukturell diskriminering. , , (2005) Mediefältets janusan- sikte: medieeliten, journalisterna och mångfalden. I Görans- son, (red.) Makten och mångfalden. Eliter och etnicitet i . Dijk, Teun A. van (2000) Theoretical Background. I Wodak, , Teun van (red.) Racism at the Top. , , (2005) : Racisms, Ethnicities and Media. , , (1996) Journalistikens etiska problem. European Dilemma: Institutional Patterns of Racial Discrimination. EU Fifth Framework Pro- gramme 2002–2005. Feyerabend, (2000) Mot metodtvånget : utkast till en anarkistisk vetenskapsteori. , , (2000) Culture, Communi- cations and Political Economy. I Curran, , (red.) , (red.) (1997) Representation: Cultural representation and signifying practices. , (2002) The complementarity of qualitative and quantitative methodologies in media and communication re- search. I , (red.) A Handbook of Media and . (2005) Vart är på väg? använder rasistisk retorik. ; kulturbilagan s.4. Kamali, (2005) Ett europeiskt dilemma. I Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och struktu- rell diskriminering. : SOU 2005:41. Kuhn, (1997) De vetenskapliga revolutionernas struktur. Lakatos, (1999) Lectures on Scientific Method. I Latakos, , and Against Method. , Ill. : Univ. , , (2004) Makt, integration och diskriminering – det svenska dilemmat. En första överblick av kunskapsluckor i forskningen. Utredningen om strukturell diskriminering. , (2005) Opinionsmakarna. En studie av PR-kon- sulter, journalistik och demokrati.Lund: . , (1996) On the Continuing Problem of Media Effects. In Curran, , (eds.) , (2001) Ekonomisk rasism. Föreställningar om de Andra inom ekonomisk invandrarforskning. I McEachrane, , (red.) och de Andra. Postkolo- niala perspektiv. Motterlini, (1999) Introduction: A Dialogue. I Latakos, , and Against Method. , Ill. : Univ. , (2005) Medborgarskap och globalisering. Den dis- kursiva konstruktionen av politisk identitet. Studies in Media and Communication 3. : Universitetsbibliote- ket. , (2005) Det sagda och det tänkta. I Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och struk- turell diskriminering. : SOU 2005:41. Popper, (2002/1959) The logic of scientific discovery. Popper, (1981) Det öppna samhället och dess fiender. de los , , (2005) Teoretiska re- flektioner om makt, integration och strukturell diskrimine- ring. I Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. : SOU 2005:41. Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av Utred- ningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005: 56. Det blågula –strukturell diskriminering i . Betänkande från utredningen om strukturell diskrimi- nering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet. 2Mediearbetare med utländsk bakgrund och majoritetsmediers diskrimineringsmekanismer Mediearbetare med utländsk bakgrund, i synnerhet de med utom- europeisk bakgrund, är kraftigt underrepresenterade i majoritets- mediernas arbetskraft. Enligt den stora enkätundersökningen Jour- nalist 2000 var detta år i journalistkåren som helhet (eller c:a 500) uppvuxna i ett land utanför . Av dessa hade vuxit upp i ett nordiskt land, i ett övrigt europe- iskt land, och i ett utomeuropeiskt land (2005: 172; m.fl. 2001: 72; 2001: 15).1 Även om siffrorna inte är helt jämförbara kan man inte bortse från att skillnaden mellan , vilket står för andelen ut- rikes födda i landets totala befolkning (se Statistisk årsbok för 2004: 95), är stor. Om man också räknar in de journalister som har en mor eller far som huvudsakligen vuxit upp i ett land utanför uppgår siff- ran till (2005: 172). Återigen med en reservation för att siffrorna inte är helt jämförbara kan man än en gång konstatera en ansenlig skillnad mellan denna andel och andelen invånare med utländsk bakgrund (utrikes födda samt Sve- rige födda med minst en förälder född utomlands) i landet som helhet, vilken uppgick till (se Befolk- ningsstatistik 2000. Del 3, 2001). Jämfört med kollegorna med svensk/nordisk bakgrund var jour- nalisterna med utomnordisk bakgrund kraftigt överrepre- senterade i Stockholmsmedierna, särskilt vid och , och underrepresenterade i landsortspressen 1 Dessa siffror är dock något osäkra p.g.a. enkätens frågekonstruktion: Var någonstans har du, respektive din far och din mor huvudsakligen vuxit upp? Den gör det svårt att avgöra om personen själv invandrat eller om hon/han var född i och hade föräldrar som arbetade utomlands (2005: 172). Mig veterligen finns dock inga säkrare övergripande uppgifter om förekomsten av mediearbetare med utländsk bakgrund i majori- tetsmedierna. Mediearbetare med utländsk bakgrund (och 2005: 172-3). Men förutom detta samt att de var klart underrepresenterade på makronivå, finns det relativt lite säker, övergripande kunskap om mediearbetarna med utländsk bakgrund. Om den befintliga kunskapen är ringa blir de frågor som inställer sig när man kopplar dessa siffror till senare tiders allmänna debatter om diskriminering och mediernas bidrag till denna genom ett andrafierande utbud och en ytterst homogen arbetskraftsam- mansättning desto fler. Hur har de få mediearbetare med utländsk bakgrund som ändå finns i majoritetsmedierna lyckats ta sig dit? Hur gör de för att stanna där? Vilka uppoffringar krävs? Vilken är deras position och situation på arbetsplatsen? Hur behandlas de av kollegor och chefer? Behandlas mediearbetarna annorlunda bero- ende på om de jobbar på privata respektive public service företag? Anser de sig vara utsatta för diskriminering? Dessa frågor kan un- derordnas den övergripande frågan om mediearbetare med utländsk bakgrund anser att diskriminering förekommer i majoritetsmedier och i så fall på vilket sätt, vilken är kapitlets huvudfråga. Kapitlets andra fråga handlar om den uppfattning som mediearbetare med utländsk bakgrund har om medieföretagens mångfaldspolicies och mångfaldsarbete, dvs. vad företagen gör för att åstadkomma ett mer balanserat utbud och en mer heterogen arbetskraft. Dessa frå- gor besvaras med hjälp av en kvalitativ intervjuundersökning med tio mediearbetare med utländsk bakgrund verksamma i majoritets- medier. Undersökningens syfte har varit att ur mediearbetarnas berättelser om sin position och situation i, samt uppfattning och upplevelse av, respektive arbetsplats/medieinstitution, frilägga eventuella mekanismer för strukturell diskriminering inom majo- ritetsmedier (dvs. svenskspråkiga mainstreammedier). Denna kunskap är viktig givet att det finns skäl att anta att en etniskt mer heterogen journalistkår kan bidra till en mer balanserad bevakning av etniska minoritets-, flykting- och integrationsfrågor (se avsnitt Varför är det viktigt nedan). Ur ett diskrimine- ringsperspektiv är detta av ytterst betydelse därför att nyhetsmedi- erna utgör en viktig källa för medborgarnas faktakunskaper och tolkningar av verkligheten. Det är min förhoppning att studiens resultat både bidrar till en bättre förståelse av de villkor som medie- arbetare med utländsk bakgrund verkar under samt det manöverut- rymme de har i sina redaktioner och ger enskilda medieföretag och myndigheter underlag för ett mer effektivt mångfalds- och policy- arbete. Mediearbetare med utländsk bakgrund Kapitlets huvudfokus är alltså empiriskt och jag utgår från ett antagande om att strukturell diskriminering förekommer i samhäl- let i stort, i arbetslivet och i medieinstitutioner. Antagandet är både teoretiskt grundat (2005; Kamali 2005a; SOU 2005: 56) och empiriskt baserat (2005; Invandrar- och minoritetsmedia i ; Kamali 2005b) och dessa be- lägg presenteras nedan. Majoritetsmediers diskrimineringsmekanismer kan undersökas ur en mängd olika perspektiv och med en rad olika metoder. Den undersökning som presenteras här utgår från de diskriminerades perspektiv och använder kvalitativa, semistrukturerade intervjuer som metod. Denna typ av intervjuer gör det möjligt att fånga mediearbetar- nas personliga berättelser om sina arbetslivserfarenheter. Socialan- tropologen betonar de personliga skildringarnas källvärde när det gäller att visa vad vardagsrasism handlar om: orättvisor som är så ofta förekommande att de nästan tas för givna. Utan dessa skildringar, hävdar hon, skulle mycket av diskrimine- ringens vardagliga dimensioner gå förlorade i politiska och sociolo- giska historie(makro)beskrivningar.2 Bland dessa skildringars för- tjänster kan nämnas att de genom sina detaljerade kontextualise- ringar hjälper läsaren att identifiera sig med ämnet; att de pekar på den emotionella kostnaden av att ständigt vara utsatt för diskrimi- nering; och att de tydliggör kopplingarna mellan vardagliga, till sy- nes triviala mikrohändelser och makrostrukturer hos institutioner och organisationer. Erfarenheter och upplevelser av rasism utgör en relevant källa för forskningen därför att rasism ofta tar sig dolda uttryck och förnekas och förmildras av grupper i maktposition (Essed 2005: 71-2, 75, 85). Som redan antytts, finns det påfallande lite akademisk forskning om medieproduktion ur ett mångetniskt perspektiv, vilket har kon- staterats både för del och internationellt (Camauër 2005; Cottle 2000; 2005: 168; 2005: 25-6). Mig veterligen finns endast en svensk studie av övergripande karaktär (2005) som fokuserar på journalister med utländsk bakgrund och deras karriärvägar och strategier samt de mekanismer och argument som försvårar deras