sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — I dessa fall kan det bli aktuellt att undersöka spåren med LCN-teknik. I de flesta fall får de dock resultat från typnings- gruppen i form av en DNA-profil. Ärenden utan jämförelseprov från personer redovisas till uppdragsgivaren genom att denne underrättas om huruvida spåret har registrerats i spårregistret eller inte. Jämförelse av DNA-profiler görs med en sökmotor (CODIS, ) som är utvecklad av FBI. Om det blir en träff i något av de tre registren skickas en träffrapport till de berörda polismyndigheterna. Grupperna för grova brott gör jämförelser mellan personer och spår inom sina respektive ärenden. I dessa ärenden är det vanligt att handläggningen tar och att det kommer in nya spår från polisen i flera omgångar. 6.3Kemi- och teknikenhetens verksamhet Kemi- och teknikenheten är i stor utsträckning verksam inom den traditionella kriminaltekniken. Enheten har drygt 50 medarbetare, indelade i fem grupper. Gruppen för spår och teknisk brand genom- för bl.a. jämförande undersökningar av skoavtryck och verktygs- spår, mekaniska undersökningar av lås och nycklar samt samman- passande undersökningar av t.ex. plastpåsar och tejper. Man arbetar dessutom med tekniska brandfrågor. Kemigruppen analyserar främst kemisk sammansättning i material som glas, färg, plast, lim, explosiva ämnen och tårgas. Gruppen för brandkemi, miljö och olja har hand om olje- och miljöanalyser samt undersökningar som avser brand orsakad av brännbar vätska. Fingeravtrycksgruppen använder kemiska och fysikaliska metoder för att framkalla och identifiera fingeravtryck. Vapengruppens främsta arbetsuppgift är att undersöka vapen och ammunition som misstänks ha före- kommit i samband med brott. Man ansvarar också för skrotning av vapen. De som anställs vid kemi- och teknikenheten har varierande bakgrund. Inom den kemiska delen av verksamheten är de flesta akademiker med kemisk inriktning, medan de som arbetar i de tekniska disciplinerna antingen har högskoleutbildning till t.ex. maskiningenjör eller ämneskunskap inom ett särskilt område, exempelvis vapen eller el. För att få hantera ärenden självständigt krävs att man genomgår internutbildning till . Utöver undersökningsverksamheten utbildar man bl.a. åklagare, utredningsmän och tekniker i sina kriminaltekniska discipliner. Enheten är också representerad i flera europeiska samarbetsprojekt. 6.3.2Gruppen för spår och teknisk brand Gruppen för spår och teknisk brand utför en mängd olika under- sökningar och analyser av traditionell kriminalteknisk karaktär. Man jämför verktygsspår som har säkrats vid brottsplatser med verktyg som har beslagtagits från personer misstänkta för brott, eller med spår från andra brottsplatser. Verktygsspår från brotts- platser kan säkras på olika sätt. har det gjutits av, medan man i andra fall har tagit med föremålet med spåret från platsen och skickat det till SKL. Undersökningarna görs med hjälp av ett jämförelsemikroskop, där ett spår och ett jämförelseavtryck kan studeras bredvid varandra och där de kan vridas och belysas individuellt på var sitt objektbord. Man jämför också skoavtryck från brottsplatser med skor som tillvaratagits från misstänkta personer, eller med avtryck från andra brottsplatser. Åtta personer arbetar med verktygsspår och skoavtryck. Andra undersökningar av liknande slag avser fotavtryck och avtryck från handskar eller däck. Gruppen undersöker även bl.a. plastpåsar och tejpbitar för att utröna om de har suttit på samma rulle. Även papper, glas och billacker kan bli föremål för spåranalys. Lås och låsanordningar granskas i syfte att avgöra om någon har dyrkat upp dem eller om de varit låsta vid ett visst tillfälle. Skador på kläder och andra textil- material undersöks för att fastställa hur skadan har uppstått och vilket slags föremål som har orsakat den. Man har också en del mer ovanliga ärenden, som t.ex. undersökningar av misstänkta mynt- förfalskningar. Gruppen har vidare tagit över jämförelseanalyser av t.ex. textilfibrer från biologienheten (se avsnitt 6.2.1). Gruppen arbetar vidare med bildjämförelser. Man granskar därvid personer eller föremål från fotografier och videoupp- tagningar (se även avsnitt 6.5.4). Två av gruppens medarbetare är sysselsatta främst med tekniska brandfrågor. De har till uppgift att avgöra om det är möjligt att utesluta att en brand har orsakats av ett elektriskt fel eller en annan defekt i maskiner och material av olika slag. Vid en misstänkt mordbrand är det av stor vikt att kunna utesluta andra brand- Man undersöker exempelvis kablar, elspisar, tvättmaskiner och TV-apparater i detta syfte. Ofta genomförs undersökningarna direkt på brandplatsen. Gruppen arbetar även med att fastställa brandförlopp, där man i ett särskilt brandrum kan rekonstruera bränder. Man utför under- sökningar också för att fastställa om en brand har orsakats av en glödande cigarett eller om skador på kläder och andra föremål har orsakats av brand. En del av den tekniska brandverksamheten avser privata uppdrag, företrädelsevis från försäkringsbolag, och det förekommer uppdrag även från andra länder, främst . De kemiska analyser som en brand kan föranleda, som t.ex. under- sökningar av misstänkta petroleumprodukter, görs dock inte av gruppen för spår och teknisk brand, utan av gruppen för brand- kemi, miljö och olja (se avsnitt 6.3.5). Man har hand om undersökningar av elektrisk utrustning även i andra sammanhang än i anslutning till brandutredningar. Gruppen granskar t.ex. laserstörare och radarvarnare i trafikrelaterade ären- den samt andra elektriska apparater i samband med arbetsplats- olyckor eller mordförsök. Kemigruppen undersöker bl.a. glas och färg som hittas efter trafik- olyckor och inbrott. En stor del av arbetet består av jämförelse- analyser. Man analyserar färgavsättningar på ett inbrottsverktyg för att klarlägga om färgen är densamma som från en dörr, en bil eller ett kassaskåp som har brutits upp. Färgflagor som påträffats i samband med en smitningsolycka jämförs med färgen på en misstänkt bil. Undersökningar kan också avse glaspartiklar som hittats på en misstänkt persons kläder, där man jämför dessa med glaset från en sönderslagen ruta. Till skillnad från spårgruppens analyser (se avsnitt 6.3.2) under- söker kemigruppen främst materialets kemiska sammansättning eller fysikaliska egenskaper. Det är således inte i första hand fråga om att formmässigt försöka passa ihop glasbitar eller färgflagor. Färgundersökningar inleds dock med en granskning i mikroskop. Kan man då notera att materialen stämmer överens i fråga om bl.a. färgnyans, konsistens, kornighet samt antalet skikt och tjockleken på dessa, går man vidare med kemiska analyser. av glaspartiklar kan man jämföra såväl fysikaliska egenskaper som kemisk sammansättning. Gruppen utför även jämförande undersökningar av beslagtaget material från misstänkta personer med t.ex. lim på kuvert eller färger som har använts vid klottring. Man analyserar pulver och vätskor med okänd funktion och kemisk sammansättning. Vidare utför man kemiska undersökningar i miljöärenden som inte är olje- relaterade. Gruppen har en omfattande instrumentpark med bl.a. svepelektronmikroskop, masspektrometrar och gaskromatografer. En annan del av kemigruppens verksamhet är undersökningar av explosiva ämnen. När sprängmedel har använts i samband med brott undersöker man explosionsrester på kemisk väg för att avgöra vilka slags ämnen det är fråga om. Analyser kan även avse kläder och andra föremål som kan knytas till misstänkta personer, i syfte att fastställa om det på materialet finns explosivrester av samma typ som har använts vid brottet. Man undersöker också icke detone- rade explosiva ämnen, som ibland är hemtillverkade, och bedömer vilken skadeverkan de skulle ha vid en explosion. Analyser utförs på misstänkt tårgas i sprayanordningar för att utröna om dessa faller under vapenlagens bestämmelser. Man utför vidare analyser för att upptäcka eventuell förekomst av tändsats- partiklar på händerna på en person som misstänks ha avlossat ett visst vapen. Gruppen kan dessutom undersöka vapen i syfte att avgöra hur som förflutit sedan det senast avlossades. Kemigruppen undersöker därutöver sedlar som misstänks vara färgade av sådan sedelskyddsfärg som används vid värdetransporter och i annan hantering av pengar. I detta avseende är man verksam inte endast i den operativa ärendehanteringen, utan testar även nya färgers infärgningsförmåga och tvättäkthet. Andra typer av under- sökningar är jämförande bläckundersökningar samt relativ ålders- bestämning av kulpennpasta. I fingeravtrycksgruppen ingår sammanlagt tio personer, varav sju huvudsakligen arbetar med framkallning av spår och tre med identifiering. SKL har arbetat med framkallning av fingeravtryck. Identifieringar har man dock utfört endast sedan slutet av . Den svenska fingeravtryckshanteringen är uppdelad på många aktörer. I de flesta fall framkallas och identifieras avtrycken inte vid SKL. I likhet med vad som gäller inom en del andra kriminal- tekniska discipliner har flertalet av polisens tekniska rotlar möj- lighet att själva framkalla avtryck. Rotlarna i , och kan dessutom själva genomföra identifieringen. Den huvudsakliga identifieringsverksamheten bedrivs i övrigt vid () ID-rotel. Det är således främst till RKP som polisen skickar sina framkallade avtryck för identifiering. I detta avseende skiljer sig fingeravtryckshanteringen från övriga kriminaltekniska discipliner. Fingeravtrycksgruppen får inga ärenden som endast avser identifiering. När man ges i uppdrag att framkalla och identifiera fingeravtryck beror detta i regel på att det material som avtrycken är satta på redan finns hos laboratoriet av andra skäl, t.ex. i an- ledning av ett narkotikaärende. I konsekvens härmed ingår av undersökningarna i s.k. samarbetsärenden, vilket inne- bär att även andra enheter och grupper inom SKL är inblandade i hanteringen av materialet. Gruppens arbete tar vanligen vid när de andra enheterna är klara. Detta på grund av att de flesta fram- kallningsmetoder är förstörande, d.v.s. gör andra analyser och undersökningar av materialet svårare eller t.o.m. omöjliga. Fingeravtrycksgruppen framkallar dock inte avtryck endast när materialet ändå finns hos laboratoriet för andra undersökningar. Man anlitas också i fall med avtryck som är särskilt svåra att fram- kalla och som SKL har mer avancerade metoder än de tekniska rotlarna för att kunna ta fram. Fingeravtryck säkras på brottsplatser ofta genom pensling med kolpulver eller järnfilspånspulver, varefter spåret tejpas och placeras på ett spårkort. Beroende på underlag kan även avgjutningar före- komma. Vanligt är vidare att föremål som misstänks ha avtryck tas med från brottsplatsen. Därefter undersöks föremålen och eventuella spår framkallas. SKL har cirka 15 olika kemiska eller fysikaliska metoder för att framkalla avtryck. Ett par av dem finns tillgängliga hos samtliga polisens tekniska rotlar, medan förutsättningar för andra endast finns hos de större rotlarna. Några metoder är SKL ensamt om i landet. Ofta framkallas avtrycken genom en kombination av olika metoder. Vilken eller vilka man väljer beror på underlag, färg och andra betingelser under vilka avtrycket tillkommit. Eftersom de framkallade avtryckens kvalitet varierar, bedömer gruppen vilka avtryck som kan förväntas vara möjliga att identifiera. Därefter fotograferas avtrycken av SKL:s fotografer (se avsnitt 6.5.4), som har olika tekniker att få avtrycken att bli så tydliga som möjligt. Därefter tar identifieringen vid genom att avtrycket sparas och registreras i AFIS (). Finns det en misstänkt gärningsman i ärendet jämförs avtrycket manuellt med dennes fingeravtryck. I annat fall, under för- utsättning att avtrycket är av tillräckligt hög kvalitet för att sökas i AFIS, gör man en datoriserad sökning i systemet. Sökningen resulterar i en träfflista över de 30 bäst överensstämmande avtrycken. Därefter jämförs avtrycket manuellt med de kandidater som AFIS gett. Det krävs alltid en granskning; sökningen i AFIS kan inte leda till en träff med fullständig precision. Vid den granskningen placeras avtrycket och den s.k. daktningen (avtrycket i registret) bredvid varandra på dator- skärmen för att underlätta närmare jämförelse. Jämförelsen görs efter en noggrann, förutbestämd systematik och avser såväl vissa, särskilda detaljer som helhetsbilden av avtrycket. Bedömningen sker på vetenskapliga grunder samt kräver både utbildning och tre till praktisk träning. En av dem som arbetar med identifiering är certifierad av det nordiska dakt och ytterligare en kommer sannolikt att certifieras . Alla identifieringar görs dessutom av två personer oberoende av varandra. I 28 kap. 14 § rättsgångsbalken och förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. finns bestämmelser om i vilka fall fingeravtryck skall tas. Bestämmelser om fingeravtrycks- och signalements- register finns i 29–31 §§ polisdatalagen (1998:622). Enligt 6 kap. 1 § i föreskrifter och allmänna råd om finger- avtryck och fotografering3 skall fingeravtrycket skickas till RKP:s ID-rotel. Det är RKP som för det rikstäckande fingeravtrycks- registret. 6.3.5Gruppen för brandkemi, miljö och olja Som nämnts i avsnitt 6.3.2 arbetar gruppen för spår och teknisk brand med att undersöka om elektriska fel kan uteslutas som orsak till brand samt att fastställa brandens förlopp. De kemiska under- sökningarna genomförs dock av gruppen för brandkemi, miljö och 3 RPSFS 2005:12 (FAP 473-1) Gruppen består av nio personer, varav tre huvudsakligen utför kemiska analyser i samband med bränder. Analysernas syfte är att försöka påvisa och identifiera brännbara vätskor i brandrester. I de flesta anlagda bränder har petroleum- produkter som t.ex. bensin, lacknafta, fotogen eller tändvätska använts. Finns det misstanke om att en brand är anlagd skickas brandrester till SKL för undersökning. På olika sätt analyserar gruppen materialet, för att fastställa om brandresterna innehåller spår av t.ex. bensin eller tändvätska. Man arbetar även med brandrekonstruktioner samt undersöker vätskors och oljors självuppvärmande förmåga eller andra brand- egenskaper. Andra återkommande undersökningar syftar till att identifiera brandskadade föremål, exempelvis s.k. plastsmältor, och fastställa om skador eller fläckar på kläder är orsakade av brand. I förekommande fall undersöker man också bl.a. kläder och skor från misstänkta gärningsmän, för att utreda om där förekommer bränn- bara vätskor. Gruppen efterfrågas även för provtagning och råd- givning på brandplatser. Fyra personer handlägger olje- och miljöärenden. Ungefär en tredjedel av dessa ärenden kommer från och avser analyser av oljor från utsläpp till sjöss, där den utsläppta oljan jäm- förs med misstänkta källor. Inledningsvis gör man en screening- analys av alla prover med gaskromatografi. Om den inledande jämförelsen leder till ett positivt resultat går man vidare med mer ingående undersökningar, där bl.a. oljans biomarkörer jämförs. I övrigt undersöker man även bl.a. vegetabiliska oljor, vapenfett och glidmedel samt engageras vid utredningar om bränslestölder. Alla miljöärenden avser dock inte oljeanalyser. Det förekommer också undersökningar av bl.a. fat med misstänkt kemiskt avfall eller andra farliga ämnen. I detta avseende finns det inte alltid någon skarp gräns mot de analyser som kemigruppen och DAG-gruppen utför (se avsnitt 6.3.3 och 6.4.4). SKL:s miljöbrottssamordnare är placerad i gruppen för brandkemi, miljö och olja. Vapengruppen består av 13 personer som huvudsakligen arbetar med forensiska undersökningar av vapen och ammunition. Man utför undersökningar som syftar till att fastställa bl.a. om kulor och hylsor härrör från ett visst vapen och om ett vapen som har tagits i beslag i samband med brott har använts vid tidigare ouppklarade brott. Man gör också skjutavståndsbedömningar i ett särskilt skjut- avståndslaboratorium. I detta avseende samarbetar man med rätts- läkarna vid , som inom ramen för sitt uppdrag också kan behöva bedöma skjutavstånd. Vid förfrågan kan gruppen assistera vid brottsplatsunder- sökningar och delta i rekonstruktioner. Ofta är det då fråga om att tillsammans med polisen försöka fastställa de avlossade skottens riktning och vinklar. Vapengruppen undersöker föremål även i syfte att fastställa om de omfattas av vapenlagens bestämmelser. Man analyserar och tolkar betydelsen av tändsatspartiklar på t.ex. kläder samt granskar defekter och fel i samband med vapensprängningar och andra olyckshändelser, i samband med t.ex. jakt. Bedömningar av hur föremål förhåller sig till vapenlagstiftningen görs också vid flera av polismyndigheterna i landet. De stora tekniska rotlarna har dessutom utrustning och övriga förut- sättningar för att utföra provskjutningar, och skickar kulor och hylsor till vapengruppen för undersökning och jämförelse i IBIS- systemet (se nedan). Den tekniska roteln i gör därtill egna skjutavståndsbedömningar. SKL samarbetar med norska och danska myndigheter kring det databaserade registret , som innehåller uppgifter om kulor och hylsor som har tagits tillvara i samband med brott. Genom att söka i IBIS får man en träfflista över de tidigare registrerade kulor och hylsor som bäst stämmer överens med den aktuella kulan eller hylsan. Precis som vid fingeravtrycksundersökningar krävs dock alltid en granskning av de förslag till träffar som IBIS ger. Utöver forensiska undersökningar har man numera också till uppgift att sköta skrotning och övrig hantering av flertalet vapen samt ammunition som förverkats eller lösts in i . Gruppen handhar cirka 17 000 vapen inom ramen för detta uppdrag. En annan viktig uppgift för vapengruppen är att utöka och förvalta referenssamlingar av vapen och ammunition. Eftersom vapengruppens ärenden av naturliga skäl ofta rör grov brottslighet är de ofta s.k. samarbetsärenden, vilket innebär att även andra enheter och grupper inom SKL – t.ex. fingeravtrycks- gruppen och biologienheten – arbetar med fallet. Vapengruppen åtar sig allt mer sällan ärenden från privata uppdragsgivare. Personalen vid droganalysenheten arbetar främst med att under- söka material och ämnen som man misstänker innehåller narkotika eller andra typer av droger. De flesta uppdrag avser analys av pulver och läkemedel, men även analyser av växtmaterial som t.ex. canna- bis är vanliga. I första hand handlar det om kvalitativa under- sökningar, vilket innebär att man analyserar vilka kemiska sub- stanser pulvret innehåller. I en del fall utförs dessutom en kvantitativ undersökning. Resultatet av en sådan analys anger hur stark narkotikakoncentrationen är. Förutom de kvalitativa och kvantitativa undersökningarna har enheten även s.k. jämförelseärenden. Dessa kan t.ex. leda till att man kan koppla ihop en säljare och en köpare. Vidare undersöker enheten exempelvis hembränd sprit, dopningspreparat och gifter i olika typer av material. Droganalysenheten har dessutom ansvaret för tekniken kring alkoholutandningsprov. Droganalysenheten har cirka 50 medarbetare, fördelade på fyra grupper. De flesta har akademisk utbildning med kemisk inriktning eller är biomedicinska analytiker. Det förekommer dock även biologer och ingenjörer. Kemisterna svarar för utredningsärenden och skriver sakkunnigutlåtanden. De biomedicinska analytikerna utför enmansärenden som resulterar i analysbesked. Droganalys- enhetens verksamhet växer . 6.4.2Narkotikagrupperna 1 och 2 De båda narkotikagrupperna handlägger ärenden som avser kvali- tativa och kvantitativa undersökningar av misstänkt narkotika. De består av sammanlagt cirka 20 personer som analyserar olika former av pulver, vätskor, tabletter och växtmaterial. Analyserna kan även avse s.k. riskmaterial, som t.ex. substanser eller blandningar som hittats i anslutning till någon som har injicerat, i syfte att fastställa vad personen i fråga har intagit. Man utför dessutom s.k. spår- analyser; undersökningar av t.ex. påsar, vågar, kläder och pengar för att klarlägga om där finns spår av något narkotiskt preparat. Verksamheten är tämligen storskalig; grupperna gör cirka 1 500 analyser . Vid större beslag tar man stickprov, vilket innebär att man inte behöver analysera hela partiet. Pulver som misstänks vara narkotika analyseras normalt med ett av de GC-IRD-instrument som enheten har. Genom gaskromato- grafi (GC) separeras de substanser som ingår i materialet. Därefter identifieras de aktuella komponenterna med infraröd detektor (IR). Den kemiska substansen illustreras därvid genom en kurva, som går igenom en datoriserad jämförelse med de referenskurvor för kända droger som finns i enhetens referensbibliotek. När jämförelsen leder till en träff granskas denna manuellt. I fall med mycket små mängder narkotika kan sådan påvisas genom gaskromatografi med mass-selektiv detektor (GC-MSD). Narkotikagrupperna använder sig därutöver av andra, kompletterande analyser. Amfetamin i pulverform är den vanligast förekommande drogen som inkommer till SKL. Andra droger i pulverform som påträffas i relativt stor utsträckning är heroin och kokain. Tabletter som t.ex. ecstasy, bensodiazepiner och läkemedel i övrigt analyseras med samma metoder som pulver. Är det fråga om läkemedel som är registrerade i gör man dock bedömningar även utifrån yttre kännetecken som färg, vikt, höjd, diameter och prägling. Man handlägger vidare ärenden som rör läkemedels- förfalskning. Analyser av misstänkt cannabis eller cannabisharts utförs på ett annat sätt än pulver och läkemedel. Man börjar med att undersöka materialet i mikroskop, för att därefter gå vidare med tunnskikts- kromatografi (TLC). Kvantitativa analyser av t.ex. amfetamin, heroin och cannabis, som syftar till att bestämma narkotikakoncentrationen, utförs när uppdragsgivaren har begärt detta eller när partiet är av en viss omfattning. För amfetamin handlar det om , för kokain och för heroin . Cannabis analyseras på detta sätt vid en mängd om eller en hel kaka. Gränserna är som regel satta utifrån sin straffrättsliga relevans. Resultatet av vissa kvalitativa analyser kan naturligtvis bli att den substans som undersökts saknar referens, d.v.s. att det är fråga om en ny substans. Narkotikagrupperna spelar mot denna bakgrund en viktig roll när det gäller att upptäcka nya droger och göra stats- makten och andra myndigheter uppmärksamma på att preparaten förekommer på marknaden. räknar droganalysenhetens narkotika- grupper med att successivt avlastas vissa ärenden. Är beslaget så begränsat att brottet normalt är att betrakta som ringa kan polisen själv utföra en snabbtest av materialet. Enheten räknar därför med en minskning med cirka 1 000 ärenden . I för- längningen bedöms på detta sätt cirka 3 000 ärenden kunna hanteras av polisen i stället för av SKL. Jämförelsegruppen består av 17 personer som utför analyser som syftar till att fastställa samband mellan olika beslag och partier av narkotika. Man genomför undersökningar för att avgöra om materialen har samma kemiska profil. När det gäller amfetamin kan man med gaskromatografi analysera de föroreningar som alltid uppstår vid tillverkningen för att se om de stämmer överens. På motsvarande sätt jämför man brunt heroin. Jämförelseanalysen kan t.ex. leda till att man kan koppla ihop säljare och köpare, eller vara till nytta vid utredning av s.k. narkotikahärvor. Jämförelse- analyser görs när uppdragsgivaren begär detta och kan vid SKL utföras på amfetamin, brunt heroin och cannabisharts. Analy- serna redovisas i sakkunnigutlåtanden som används som bevis i domstol. Vid jämförelse mellan två eller flera olika beslag utförs analy- serna . Den kemiska analysen görs genom gaskromato- grafi. Med stöd av särskilda dataprogram illustreras därefter be- slagens kemiska sammansättning. Den slutliga granskningen och jämförelsen görs manuellt av två handläggare oberoende av varandra. Jämförelsegruppen utför även s.k. klassificeringar (profileringar), som skiljer sig från de vanliga jämförelserna.