sou · GUB316 · 2007-01-01 00:00:00 — 2004/05:98) har regeringen uttalat att mark- nadskontrollen som huvudregel skall finansieras på samma sätt som myndighetens övriga verksamhet. Riktlinjerna har antagits av (rskr. 2004/05:296). Av betänkande framgår att Statens räddningsverks kostnader för marknadskontrollen finansieras till genom de avgifter som tar ut genom sina föreskrifter SÄIFS 1999:4 om avgifter för inspektionens verksamhet. Vidare framgår att har bedömt att ca en fjärdedels årsarbetskraft läggs på marknadskontroll. Vad gäller de brandfarliga och explosiva varorna borde enligt verket resurserna ökas med ytterligare ett manår. Verket gör vidare en skattning att kostnaden för marknads- kontroll för transportabla tryckkärl och det väntade utökade behovet av marknadskontroll på explosivvaruområdet och finner att ytterligare fem årsarbetskrafter borde tillkomma samt för kontrollkostnader och för rese- och andra om- kostnader. Den sammanlagda skattningen uppgår till (SOU 2004:57 s. 243–244). När det gäller marknadskontroll har utredningen föreslagit att avgift för tillsynen och kostnader för provtagning och undersök- ning av prover av varan endast skall få tas ut om det vid under- sökningen visar sig att varan inte uppfyller ställda krav. Genom den föreslagna bestämmelsen kommer en viss del av kostnaden för marknadskontroll att finansieras genom ersättning från närings- idkare medan en viss del kommer att få finansieras genom anslag. Detta ligger i linje med hur Statens räddningsverks verksamhet finansieras . Utredningen har föreslagit en förändring av instansordningen avseende de tillståndsbeslut som meddelas av polismyndigheterna och som föreslagits gå över till kommunerna. Utredningen har föreslagit att dessa beslut skall överklagas till och därefter till allmän förvaltningsdomstol. Överklagandefrekvensen vid tillståndsbeslut är inte särskilt hög. överklagades endast ett beslut och även ett beslut av samtliga tillståndsbeslut som meddelats av Statens räddnings- verk. Av samtliga kommuners meddelade tillståndsbeslut över- klagades tre stycken och fyra stycken (enligt en av utredningen företagen enkätundersökning). Av polismyndighe- ternas tillståndsbeslut överklagades fyra stycken och tre stycken (enligt uppgifter från ). Genom förslaget kommer en ny typ av ärenden att tillföras läns- styrelserna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Om över- klagandefrekvensen inte förändras innebär detta ca fyra stycken nytillkomna tillståndsärenden för länsstyrelserna och eventuellt länsrätterna . Därtill kommer att några av dessa kan komma att överklagas till kammarrätterna. Med hänsyn till att de förmodade antalen nytillkomna mål för länsstyrelserna och förvalt- ningsdomstolarna är väldigt få anser utredningen att kostnaderna härför bör kunna rymmas inom befintliga anslag. När det gäller överklagande av tillsynsbeslut har utredningen inte föreslagit någon ändring i bestämmelserna såvitt avser Statens räddningsverks meddelade tillsynsbeslut. Någon ändring av över- klagandebestämmelserna vad avser beslut i övriga ärenden som prövar som första instans har inte heller föreslagits. När det gäller överklagandebestämmelserna avseende kommunernas tillsynsbeslut och även polismyndigheternas, som utredningen har föreslagit skall gå över till kommunerna, har utredningen föreslagit att dessa tillsynsbeslut skall överklagas till – länsrätten – kammarrätten och Regeringsrätten. prövade endast ett överklagat beslut och inga sådana i tillsynsärenden meddelade av kommunen. Några överklagade tillsynsbeslut meddelade av polis- myndigheten och förekom inte. Även när det gäller föreslagna ändringar i överklagandebestämmelserna avseende till- synsärendena är antalet nytillkomna mål för länsstyrelserna och förvaltningsdomstolarna så få att utredningen anser att kostnader- na härför bör kunna rymmas inom befintliga anslag. Utredningen har föreslagit att polisen utpekas som ytterst ansvarig för destruktion av överblivna och explosiva varor från enskilda. Detta kan medföra kostnader för polisen. Emellertid har polisen en skyldighet att omhänderta, undersöka och oskadlig- göra anträffade föremål som misstänks innehålla explosivt eller annat farligt avfall så några större kostnader för polisen bör för- slaget inte innebära. 14.3Ekonomiska konsekvenser för kommunerna I kapitel 11 Uttagande av avgifter kommer utredningen fram till att kostnaderna för tillståndsgivning och tillsyn är att anses som en avgift och att en sådan avgift får tas ut för all tillståndsgivning och tillsyn. Huvudregeln skall vara att den som orsakar kostnader också betalar för dem. Detta innebär att om kommunerna övertar till- ståndsgivningen avseende explosiva varor kommer kommunerna att få ta betalt för denna handläggning. Dagens avgifter i avgifts- förordningen täcker, enligt uppgifter från polismyndigheterna, inte den kostnad (tid) som läggs ner vid handläggningen. Kostnaderna kommer med stor sannolikhet att öka för den som söker tillstånd. För kommunernas del kommer dock ingen kostnad i den löpande handläggningen att uppstå i och med övertagandet av tillståndsgivningen och tillsynsverksamheten. Detta då de kommer att ha rätt att ta ut avgift för uppkommen kostnad i samband med handläggningen. Kommunerna ges genom de föreslagna lag- bestämmelserna också möjlighet att samverka, vilket gör att det skapas förutsättningar för de små kommunerna att klara uppgifter som inte är vanligt förekommande. I ett inledningsskede kommer emellertid kommunerna att ådra sig kostnader i form av tillskapande av en fungerande administra- tion och kompetensutveckling. Det är lämpligt att understödjer den kom- petensutveckling som måste ske inom kommunerna. En kostnad kommer därmed att uppstå hos . Därtill uppkommer den kostnad som uppstår i form av den arbetstid som måste tas i anspråk när kommunens personal ska kompetenshöjas. I detta sammanhang skall påpekas att det i en av utredningen gjord enkätundersökning framkommit att kommunerna i cirka hälften av de tillståndsansökningar avseende explosiva varor som handläggs har samråd med polismyndigheten. Därtill kommer att kommunerna i viss utsträckning är med vid avsyning av objekt för att titta på brandskyddet/risken. För denna kostnad i form av nedlagd tid får kommunerna ingen kostnadsersättning. När de gäller de ökade kostnader som kommunerna i ett inledningsskede kommer att ådra sig kommer därför dessa totalt att vara mindre än de kostnader kommunerna löpande har med anledning av det samråd som sker med polis- myndigheten och den avsyning som görs. Den ökade kostnad som kommer att uppstå för i form av kompetens- utveckling är enligt utredningen inte större än att den bör kunna inrymmas i befintlig budget. I detta sammanhang skall framhållas att utredningen även före- slagit att kommunerna och åläggs en skyl- dighet att informera polismyndigheten när ett tillståndsärende avseende explosiva varor anhängiggörs. Detta för att upprätthålla behovet av kvalificerat polisiärt ordnings- och säkerhetstänkande. En sådan samverkan kräver att polisen även i fortsättningen måste bibehålla viss kompetens inom området, vilket resulterar i att polisen måste avsätta ekonomiska medel för verksamheten. kostnader är så små att de enligt utredningens bedömning kan rymmas inom befintliga anslag. 14.4Ekonomiska konsekvenser för företag Utredningen har föreslagit att kommunerna övertar tillstånds- hanteringen och tillsynen avseende explosiva varor som hand- läggs av polismyndigheten med undantag för importtillstånden, som samtliga skall handläggas av . Därtill har utredningen föreslagit att kommunerna får ansvaret även för tillståndsprövning och tillsyn över nationell överföring. När det gäller avgifterna för tillståndsprövningen som handläggs av polismyndigheten är dessa, vilka redogjorts för, fast- ställda i avgiftsklasser. När det gäller den tillsyn som polismyndig- heten ansvarat för har ingen avgift utgått. Utredningen har före- slagit att all tillståndsprövning och tillsynsverksamhet skall avgifts- beläggas. Det skall överlåtas åt och kommu- nerna, för sina respektive områden, att fastställa avgifternas storlek. Detta förslag kommer att innebära en ökad kostnad för verksam- heter. Avgifterna för tillståndsprövningen kommer med all sanno- likhet att bli högre då de avgiftsklasser som gäller inte täcker den kostnad som uppstår till följd av prövningen och kommunerna måste erhålla full kostnadstäckning. När det gäller tillsynsverksam- heten kommer även här avgifter att tas ut så att full kostnads- täckning erhålles. Hur stor kostnadsökningen kommer att bli är mycket svår att uppskatta. En jämförelse kan göras med den avgift som kommu- nerna tar ut vid ansökan om tillstånd till hantering av brand- farliga varor. Enligt uppgift från i kostar en ansökan till tillstånd till gasolhantering i restaurang, tillstånd till försäljning i butik och tillstånd till förvaring ca . Tillståndet löper om inga förändringar sker. För större verksamheter är med all sannolikhet den ökade kostnaden inga större problem. För mindre verksamheter kan dock en ökad kostnad befaras bli betungande. När det gäller t.ex. försäljning av fyrverkeriartiklar är överskottet av intäkten för försäljningen minskat med kostnaden för inköpet av fyrverkeri- artiklarna för en medelförsäljare ca (enligt uppgifter från Detta överskott skall täcka lönekostnader, tillståndsavgift och andra omkostnader. Med hänsyn till det relativt låga överskottet som finns i mindre verksamheter som säljer fyrverkeriartiklar kan det befaras att en allt för stor ökning av tillståndsavgiften gör det omöjligt lönsamhetsmässigt att fortsätta med försäljningen. finns ca 2 500 försäljningsställen i som säljer fyrverkeriartiklar. Utredningens förslag har resulterat i att en samordning med andra lagar har genomförts så att tillstånds- och tillsynsmyndighet så långt som möjligt är densamma. Detta innebär att verksamheter slipper att vända sig till flera myndigheter. Därtill kommer att risken minskar för att verksamheter får motstridiga beslut enligt olika lagar då myndigheter skall tillämpa dessa. Ett sådant förfarande bör rationalisera handläggningen och servicen hos myndigheter och medföra kostnadsminskningar. Därtill underlättar det för företagen i administrativ hantering och speciellt för små företag som inte har samma resurser som stora företag. Utredningen har föreslagit att bestämmelserna i lagen om brand- farliga och explosiva varor avseende tillstånd, tillsyn och vissa av lagens uppräknade krav också skall vara tillämpliga på sådana byggnader och andra anläggningar som används i samband med transport av farligt gods och för den hantering av brandfarliga och explosiva varor som sker där. Detta gäller inte enligt nuvarande lagstiftning. En sådan reglering kommer att innebära ökade kostnader för näringslivet på så sätt att tillstånds- och tillsyns- avgifter kommer att tas ut. Därtill kommer samtliga terminal- verksamheter att behöva gå igenom sin organisation m.m. för att anpassa verksamheterna till den nya regleringen. Initialt kommer därför den föreslagna regleringen få konsekvenser för näringslivet. Av de uppgifter som utredningen fått in bör dock några större kostnadsökningar med anledning av förslaget inte uppkomma. Med hänsyn till den genomgång som företagen måste göra i sin organisation för att anpassa sin verksamhet till den föreslagna regleringen anser utredningen att en längre övergångstid måste gälla för dessa regler. Utredningen har föreslagit att det skall införas ett återtagande- ansvar i lagen för den som tillverkar, överför eller importerar explosiva varor om en saluförd sådan vara till konsument är felaktig eller har en särskilt angiven begränsad livslängd. Detta återtagande- ansvaret kan föranleda kostnader för företag. Emellertid finns nästan motsvarande reglering men på föreskriftsnivå genom Statens räddningsverks föreskrifter SÄIFS 1998:4. Kostnaderna för företagen kommer därmed inte att öka. Ett utökat ansvar har emellertid gjorts på så sätt att återtagandeansvaret även skall gälla de som överför och importerar varor. För dessa kan därmed ökade kostnader uppstå. 14.5Konsekvenser för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet Explosiva varor är intressanta för kriminella gäng. Då polismyndig- heten enligt förslaget inte längre skall vara tillståndsmyndighet och tillsynsmyndighet försvinner den kontroll som polisen haft över de explosiva varorna. Genom att en informationsskyldighet åläggs kommunerna och även kommer dock polisens brottsförebyggande arbete inte att påverkas. 14.6Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Kommunerna har föreslagits bli tillstånds- och tillsynsmyndighet även för explosiva varor som tidigare låg på polismyndigheten. Genom förslaget får kommunerna ett helhetsansvar inom närliggande och i vissa fall överlappande skyddsprinciper eftersom kommunerna är tillstånds- och tillsynsmyndighet vad gäller brandfarliga varor. Vidare har kommunerna ansvar för räddningstjänsten (med vissa undantag) enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Kommunen har även ett övergripande ansvar enligt (1987:10). Detta helhetsansvar bör innebära en förbättring av kommunernas självstyrelseförmåga. 14.7Konsekvenser för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet Utredningens förslag bedöms inte innebära några nämnvärda förändringar när det gäller sysselsättningen i olika delar av landet. Förslaget innebär inte heller några lagstiftningsändringar som på något negativt sätt påverkar tillgången till service, de ekonomiska förutsättningarna i olika delar av landet eller den regionala fördelningen i landet. 15.1Förslag till lag (0000:000) om brandfarliga och explosiva varor Lagens tillämpningsområde och syfte 1 § Denna lag gäller hantering, överföring och import av brandfarliga och explosiva varor samt sådana förberedande åtgärder som behövs från brand- och explosionssynpunkt. Lagens syfte är att förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av brandfarliga och explosiva varor. Lagen skall även förebygga obehörigt förfarande med varorna. Paragrafen motsvarar 1 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Paragrafen har omarbetats språkligt för att tydliggöra syftet samt för att förtydliga att lagen kan tillämpas för att ställa krav på sådana anordningar som är avsedda för att användas vid hantering, överföring och import. Inga materiella ändringar är dock avsedda. Begreppet överföring har förts in som nytt fristående begrepp i lagen, se föreslaget 4 §. Eftersom lagen även har ett brottsförebyggande syfte har ett förtydligande skett i lagtexten där det uttryckligen anges att lagen syfte även är att förebygga obehörigt förfarande med varorna. Se avsnitt 3.3.2. 2 § Lagen gäller inte sådan transport av brandfarliga eller explosiva varor som omfattas av lagen (1982:821) om transport av farligt gods. Lagen gäller inte heller transporter av brandfarliga eller explosiva varor som sker som bulklast i fartyg i den mån transporten sker i dess fasta tankar. Inte heller gäller lagen när brandfarliga varor används som drivmedel i fartyg eller luftfartyg. Bestämmelserna i 7–8, 10–12 och 19 §§ skall tillämpas på sådana byggnader och andra anläggningar som används i samband med transport av farligt gods och för den hantering av brandfarliga och explosiva varor som sker där. Lagen gäller inte pyrotekniska artiklar när de utgör en del av ett fordon och inte heller sådana delar i ett fordons bränslesystem för vilka föreskrifter har meddelats med stöd av fordonsförordningen (2002:925). Paragrafen motsvarar till viss del 4 § lagen (1988:868) om brand- farliga och explosiva varor. I förtydligande syfte har s.k. bulktransporter och drivmedel i fartyg och luftfartyg uttryckligen undantagits i lagen. Även pyro- tekniska artiklar som utgör en del av ett fordon, t.ex. monterad krockkudde har undantagits i lagen. Övrig hantering, överföring och import som skall undantas lagens tillämpningsområde kommer att ske på myndighetsnivå genom lagens och förordningens bemyndiganden. En ny reglering har tillkommit som gör att bestämmelserna om tillstånd och vissa i lagen uppräknade krav också blir tillämpliga på sådana byggnader och andra anläggningar som används i samband med transport av farligt gods och för den hantering av brandfarliga och explosiva varor som sker där. Se avsnitt 4. 3 § Bestämmelser av betydelse för hanteringen av brandfarliga och explosiva varor finns också i –, i form av bestämmelser avsedda att förebygga andra skador än sådana som kan uppkomma genom brand eller explosion vid hantering av dessa varor, –arbetsmiljölagen (1977:1160), i form av bestämmelser om skyldighet för arbetsgivare och arbetstagare att vidta skyddsåtgärder mot skador som kan uppkomma genom brand eller explosion vid hantering av dessa varor, –lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, i form av bestämmelser om skyldighet för enskilda att vidta åtgärder för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand, –produktsäkerhetslagen (2004:451), i form av bestämmelser om sådana varor som är avsedda för konsumenter eller kan antas komma att användas av konsumenter och –lagen (1992:1300) om krigsmateriel, i form av bestämmelser avseende krigsmateriel. I fråga om sprängning och användning av pyrotekniska varor finns även bestämmelser i 2 kap. 20 § och 3 kap. 6 § ordningslagen (1993:1617). Paragrafen som är en upplysningsparagraf motsvarar i stort 4 § andra stycket lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Därtill har ytterligare en hänvisning skrivits in till lagen (1992:1300) om krigsmateriel för att uppmärksamma att även här finns bestämmelser som måste beaktas. Det behövs nämligen två tillstånd om man tillverkar explosiva varor som utgör krigsmateriel. I samband härmed har regleringen i 28 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor tagits bort som anger att tillstånd till tillverkning av sådana explosiva varor som utgör krigsmateriel enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel endast får meddelas den som har fått tillstånd enligt den lagen eller den som enligt den lagen har undantagits från tillståndsplikten. Det skall därmed inte åligga att konstatera vad som är krigsmateriel eller inte. 4 § I denna lag avses med 1.hantering: tillverkning, bearbetning, behandling, förpackning, förvaring, transport, användning, omhändertagande, återvinning, destruktion, saluförande, underhåll, överlåtelse och därmed jämförliga förfaranden. 2.överföring: varje fysisk förflyttning av explosiva varor inom Europeiska gemenskapen, land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och land som enligt avtal med den Europeiska gemenskapen utgör en del av den Europeiska gemenskapens inre marknad för varor, med undantag för förflyttning inom en och samma anläggning. 3.import: införsel från annat land än land inom Europeiska gemenskapen, land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbets- området och land som enligt avtal med den Europeiska gemenskapen utgör en del av den Europeiska gemenskapens inre marknad för varor. I paragrafen redovisas vissa definitioner. Definitionen avseende hantering motsvarar den som anges i 3 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor med undantag av att ordet återvinning lagts till och att ordet förstöring bytts ut mot ordet Detta beroende på att orden återfinns på olika ställen i den föreslagna lagen. Se kapitel 5.2.1. I förslaget har ordet överföring brutits ut från hanterings- begreppet och blivit ett fristående begrepp. Definitionen följer i stort explosivvarudirektivets definition. Till denna definition har lagts till att den fysiska förflyttningen även gäller inom EES-land och land som har bilaterala avtal med Europeiska gemenskapen, då även dessa länder anslutit sig till explosiv- varudirektivet. Se avsnitt 5.2.2. Begreppet import definieras i förslaget eftersom det framkommit att oklarhet råder om vad som avses med import enligt lagen. Se kapitel 5.2.3. Det skall uppmärksammas att det både för import och överföring inte främst i första hand är den fysiska hanteringen som är av intresse. I stället är det kontrollaspekter som kommer i första hand. Regleringen förutsätter tillstånd för import och överföring och är till för att myndigheterna både inom landet och i andra länder skall veta var farliga varor befinner sig. 5 § Till brandfarliga varor hänförs Paragrafen motsvarar i stort 5–6 §§ förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Med hänsyn till att det framstår som näst intill omöjligt att uttömmande och heltäckande definiera brandfarlig vara ges i lagen endast en kortfattad definition av klasser som följer de internationella reglerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas i 39 § 1 förslaget att utfärda föreskrifter där den tekniska beskrivningen uttömmande anger vilka varor som avses. Se avsnitt 5.2.4. 6 § Till explosiva varor hänförs 4.ämnen och föremål som inte omfattas av 1–3 men som tillverkas iavsikt att framkalla en verkan genom en explosion eller en pyro- teknisk effekt. Paragrafen motsvarar i stort 8 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Med hänsyn till att det även beträffande explosiva varor är näst intill omöjligt att uttömmande och täckande definiera explosiv vara ges i lagen endast en kortfattad definition av klasser som följer de internationella reglerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas i 39 § 1 förslaget att utfärda föreskrifter där den tekniska beskrivningen uttömmande anger vilka varor som avses. Se avsnitt 5.2.4. Krav vid hantering, överföring och import av brandfarliga och explosiva varor 7 § Den som hanterar, överför eller importerar brandfarliga och explosiva varor skall vidta de åtgärder och de försiktighetsmått som behövs för att förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av sådana varor samt att förebygga obehörigt förfarande med varorna. Paragrafen motsvarar 7 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor men har omarbetats språkligt. Inga materiella ändringar är avsedda. Denna paragraf är grundläggande för all hantering av varor och har därför flyttats så att den inleder avsnittet under rubriken krav vid hantering, överföring och import av brandfarliga och explosiva varor. 8 § Den som bedriver tillståndspliktig verksamhet enligt denna lag skall avseende hantering se till att det finns tillfredsställande utredning om riskerna för olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av sådana varor samt om konsekvenserna av sådana händelser. Utredningskravet motsvarar i stort 9 § nuvarande lag men har omarbetats språkligt. Den materiella förändring som skett är att kravet knutits till tillståndsplikten i stället för till verksamhet som avser yrkesmässig hantering. Vad den utredning som skall göras skall innefatta varierar allt efter situationen. Det kan t.ex. vara fråga om beskrivning, bedömning, analys och värdering av risker och konsekvenser. 9 § Den som bedriver tillståndspliktig verksamhet enligt denna lag skall ha den kompetens eller tillgång till den kompetens som behövs med hänsyn till hanteringens omfattning och varornas egenskaper. Kompetenskravet motsvarar i stort 8 § lagen (1988:868) om brand- farliga och explosiva varor. Den förändring som skett är att kompetenskravet har knutits till tillståndspliktig verksamhet och inte som i nuvarande ordning till yrkesmässig verksamhet. Även en hantering av en vara som inte är yrkesmässig kan vara så riskabel att den kräver särskild kompetens. För att få med riskmomenten när kompetenskraven bedöms har detta knutits till tillståndsplikten. 10 § Den som bedriver tillståndspliktig verksamhet enligt denna lag skall utse en eller flera föreståndare för verksamheten.