sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Essän har sedan kompletterats och fördjupats av vetenskapliga uppsatser i ämnet, tidningsartiklar, allmän research, samt kortare uppföljande intervjuer. En större studie med bland annat intervjuer med musikvetarna , utförd av psykologen för utredningens räkning , har också legat till grund för mitt arbete. En löpande diskussion har också pågått med kommittén och utredningssekreterarna . 162 De medverkande från konstmusikens område vid kommitténs två seminarier om konstmusik har varit: , tonsättare, , chef för i , , gästprofessor, i , , tonsättare, , fil.dr i musikvetenskap, , , tonsättare och , redaktör för musiktidskriften . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet En första utgångspunkt – konstmusikutövaren har makt En utgångspunkt för denna text är att musik påverkar människors identitet och handlande samt att den har ett underhållningsvärde. Musik har också med lust och känslor att göra. Människor påverkas av den musik de lyssnar på och de väljer att lyssna på musik just för att bli påverkade. Musik kan överväldiga oss, den kan trösta, oroa, provocera, pigga upp och egga. Inte sällan händer det att andra vill påverka oss med hjälp av mu- sik. Lugnande skval möter den som befinner sig på ett varuhus, sången vaggar barnet till sömns, en auktoritär ledare kan fram- gångsrikt använda musik för att mobilisera massorna för sitt bud- skap, mässingsorkestern går längst fram i arbetarrörelsens tåg på första maj, och så vidare, och så vidare. I förlängningen betyder det att den som skapar eller utövar mu- sik tar sig makt att påverka andra människor. Och just därför har det betydelse vem som skapar musik och i vilket syfte. Fler kvinnor på konstmusikens område är därför en rättighets- och rättvisefråga. Ytterst handlar det om demokrati. Eller som en av kommitténs ledamöter, , säger under seminariet Vår röst, vår musik: Egentligen är det väldigt enkelt. Antingen tycker vi att kvinnor inte är lika begåvade eller har lika mycket att bidra med inom musiken, och då är underrepresentationen korrekt, eller så är det inte så. Och vi har kommit förbi den punkt i historien då vi behöver försvara kvinnans rätt till konstnärlighet. Könsmaktordning(-)ar och jämställdhet på konstmusikområdet En annan given utgångspunkt är utredningsdirektiven. Genus- och jämställdhetsperspektiv ska integreras i det dagliga konstnärliga och administrativa arbetet, för att blir helt självklara. Det handlar om att bryta ner – inte anpassa sig till – det motstånd som mobiliseras när människor försöker öka jämställdheten. På ett mansdominerat område som konstmusiken handlar det om att ge kvinnor mer makt och inflytande. Att se på scenkonsten med jämställdhets- och/eller genus- glasögon kan och ska alltså generera förändring av en rådande ordning. Därför ger jag inget större utrymme till den ofta livaktiga diskussionen om huruvida det är bra eller dåligt med ökad jäm- ställdhet. I den mån en sådan diskussion, om faran med ökad jäm- Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet ställdhet, belyses är det för att uppmärksamma resonemangens ofta haltande logik. i övrigt fokuserar jag på flera könsmaktord- ningar, snarare än en. Kön och genus konstrueras olika i skilda hi- storiska epoker, och på olika ställen. Könsmaktordningarna är inte heller statiska, de är kontextberoende och föränderliga. Att an- vända sig av ett kontextrelaterat könsmaktbegrepp får konsekven- ser, eftersom det gör förändringsprocesser både möjliga och be- gripliga. Om könsmaktordningen skulle vara en och den samma – evig – skulle ingen förändring av maktfördelningen mellan könen kunna komma till stånd. Men även om nu genus och könsmaktordningar i sig är föränderliga begrepp, så upprätthålls alltid föreställningar om kön och genus inom en viss given ordning av strukturer. Så vilka strukturer kan då urskiljas bakom den utåtriktade konstnärliga produktion som går under termen konstmusik? Könsmaktordningarna inom konstmusiken upprätthålls framför allt av män, men inte enbart. Alla män är inte heller deras försva- rare. Snarare växer det fram en bild av ett fält där de som gynnas av normbildningen och traditionen är de som starkast försvarar den. Och observera att detta kan vara män såväl som kvinnor. Kön och genus spelar en avgörande roll som förklarande faktor, men måste kompletteras med andra förklarande faktorer för för- delning av makt för att könsmaktordningens strukturella styrka ska bli begriplig. Lika viktiga variabler är till exempel rätt klasstillhö- righet (medel- och överklass), kulturella värderingar (borgerliga med rötter ), etnicitet (vit, svenskfödd) och sexualitet (manscentrerad, heteronormativ). Kombinerar man könsmaktord- ningarna med dessa perspektiv (intersektioner) blir mönstret när- mast entydigt: personer som fyller de allra flesta av dessa kriterier är också de som har störst makt på konstmusikens område. För att få en helhetsbild som blir specifik och inte bara generali- serande behöver könsmaktstrukturer och -ordningar också brytas ner och detaljgranskas. Till exempel måste man utöver ovanstående kombination av perspektiv också ta hänsyn till platsen, situationen. Var maktutövningen äger rum, är en lika viktig fråga som vem som utövar makt, eftersom marginaliserade grupper ofta begränsas vad Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet gäller inflytande genom att just förhindras tillgång till specifika platser. Den generella bilden – fem påståenden Manliga chefer, dirigenter och kompositörer dominerar stort inom svenskt musikliv. Av detta följer att kvinnor har en mycket svag plats om vi ser på musiklivet strukturellt. Enskilda kvinnor kan nå höga positioner, men rent allmänt är det ett strukturellt hinder att vara kvinna. Föreställningar om könet i sig kan sägas utgöra en återhållande och/eller begränsande faktor. Inte sällan ar- tikulerar sig upplevelsen av att vara begränsad i den enskilda kvin- nans inre. Kvinnan internaliserar en förtryckande struktur, hon gör upplevelsen av att vara underordnad till en integrerad del av sin egen identitet.163 Konkret yttrar sig mäns dominans också ytterst konkret, i om- världen, det vill säga; kvinnors underordning är inte ytterst en sub- jektiv upplevelse utan kan beläggas empiriskt. Kvinnor på konst- musikens område har till exempel en svagare löneutveckling, hind- ras i sina karriärer och bereds inte plats i de informella nätverk som många konstmusiker av båda könen vittnar om, och där manlig- het/att vara man är en av flera kriterier för medlemskap. Kulturpolitiskt, ur ett jämställdhets- och genusperspektiv, är situa- tionen på musikområdet därför minst sagt bekymmersam. Följande fem påståenden sammanfattar, enligt min mening, den bild som kritiska aktörer på området vittnar om: 1.Mansdominansen är större på konstmusikens område än på dans- och teaterområdet. 2.Motståndet mot förändring är tämligen kompakt. 3.Öppen debatt bland studenter och ute i orkestrar, om jäm- ställdhet och genus, har inte förekommit förrän mycket sent. Jämställdhetsarbetet på konstmusikområdet har en mycket kort historia. 163 Se till exempel , C. (1999) Fina flickor spelar klaver – om könsnormer inom musikområdet, Om konstnärer, kön och konstnärliga uttryck, rapport om skillnader i kvinnliga och manliga konstnärers villkor, : , och , M. (2002) Voice, and Psyche: A qualitative and quantitative study of opera , Problems of Performing Artists, 17, nr 1. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet 4.Insikterna om kulturarvets stora betydelse för den konse- kventa marginaliseringen av kvinnor inom konstmusiken är i det närmaste obefintliga. 5.De synbara tecknen på förändring av rådande situation mot ett konstmusikliv präglat av jämställdhet är få. Samband mellan jämställdhet och genus Sambandet mellan jämställdhet och genus kan tyckas komplicerat. Jämställdhet handlar ju om rättvisa maktrelationer mellan kvinnor och män, medan det mer svårfångade begreppet genus även rym- mer maktfrågor som handlar om identitet och sexualitet. Till detta ska läggas det omdiskuterade begreppet könsmaktordning. En utgångspunkt i denna essä är att könsmaktordningar på olika områden både påverkas av och får återverkan på den kvantitativa jämställdheten (andelen män respektive kvinnor inom ett visst fält). Samspelet mellan könsmaktordning och andel kvinnor/män, förstärker intrycket av att den rådande ordningen är den normala. Ur denna skenbara normalitet växer i sin tur nya värderingar fram som ömsesidigt förstärker varandra. Strukturen blir allt starkare. Till slut blir dessa sammanflätade värderingar (om mäns och kvin- nors kännetecken som konstmusiker) mycket svåra att ifrågasätta eller över huvudtaget frikoppla från varandra. Könsmaktordningen blir så självklar att mäns dominans aldrig behöver påtalas. Rent konkret uttrycks dessa starka värderingar av personer i le- dande ställning på konstmusikområdet i påståenden som: När man talar om konstnärliga satsningar så är det en könslös diskus- sion. Man reflekterar aldrig över det. Vi börjar aldrig att tala om det.164 Man skiter faktiskt i vem som står bakom den där skärmen, bara det låter bra. Det är likadant med den musik man spelar, vem som har skrivit den, om den är svensk eller norsk, är inte så viktigt. Om man känner att det här är bra, då bryr man sig inte så mycket om det kul- turpolitiska perspektivet. Det är kvaliteten som är viktig.165 164Citatet är hämtat från en musikchef och dirigent, man, intervjuad i det musikpolitiska programmet Resonans, , P1, . 165Citatet är hämtat från en man, orkestermusiker, under seminariet Bevara och bruka på . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Det är inte någon brinnande fråga för mig om kompositörerna är kvinnliga eller manliga166 Det första steget bort från denna djupt rotade föreställning om att jämställdhetsfrågan är en ickefråga, eller i princip löst, blir därför att synliggöra att mäns dominans är naturlig, liksom de dit hörande privilegierna i dagens konstmusikliv. Tänk om det i stället är så att män blir inkvoterade på grund av kön? Så här svarar tonsättaren , sekreterare i kesterutredningen, under seminariet Bevaka och bruka: I musiklivet, när man väljer att bli tonsättare och har svart manches- terkavaj och små glasögon, så förväntas man kanske ha mer att säga än de som inte har det. Hur har då föreställningen om mäns naturliga dominans växt fram på konstmusikområdet? Ja, en djupt rotad värdering gäller samban- det mellan dirigering och ledarskap.167 blir dirigering ett särskilt yrke, eller syssel- sättning. Fram till dess har orkestrar letts av olika orkestermed- lemmar – ofta handlar det om konsertmästaren eller tonsättaren själv – och varit osynliga för publiken. blir dirigenten en symbol för den goda ledaren. Han inne- har en position som får symbolisera ledarskap i många olika sam- manhang, vilket återspeglas i till exempel ledarskaps- och ma- nagementlitteraturen. Dirigenten beskrivs som en ensam och karismatisk hjälte med full kontroll över situationen. Hans underordnade följer honom passivt. Föga förvånande har många ledande män i stat och när- ingsliv känt samhörighet med dirigenten och när han porträtteras är det som solitärt geni. Danske kungen och den forne brittiske premiärministern är exempel på amatördi- rigenter. 166 i , A. alltmer intressant ,. 167 Se till exempel , N. (2005) En man att se upp till – orkestermusikers föreställningar om kön och ledarskap, psykologexamensuppsats, , och Koivunen, N. (2003) Lyssnande ledarskap när musik skapas, Ledmotiv nr 1, s. 59–67. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Dirigenten kan också jämföras med andra modeller för ledarskap i modern tid, här finns likheter med den strikta betoningen av hie- rarkier inom militära organisationer bland annat. Kvinnan som di- rigent kan med en sådan referensram inte bli något annat än ett ex- otiskt undantag, eller i värsta fall en anomali.168 Konstmusiken formar sig på så sätt till en maskulint dominerad och rätt så sluten värld, där det fortfarande finns utrymme och to- lerans för att artikulera en motvilja mot att bli dirigerad (det vill säga styrd) av en kvinna. Motståndet, menar jag, bottnar i djupt liggande föreställningar om hur ett naturligt ledarskap bör se ut, samt i manliga musikers självbild och identitet, snarare än i kvinnors kompetens. En kvinna vid taktpinnen hotar traditionella heterosexistiska föreställningar om vad det innebär att vara man och konstmusiker. Hur ser då dessa föreställningar ut? Vad är för en manlig konstmusikutövare? Ofta artikuleras ju inte föreställningar om maskulinitet rakt ut, ibland är de inte ens medvetna. Ingen säger något, men alla känner att det är något med kvinnan vid dirigent- pulten som känns fel. Musikhistorieforskaren har beskrivit utifrån en analys som går ut på att konstmusiken har mycket djupa rötter i en antropocentrisk (människocentrerad) och androcenrisk (manscentrerad) världsbild. När dessa två världsbilder smälter samman, menar , blir begreppet människa likställt med man (som i engelskans man). Kvinnor är utifrån detta synsätt inte att betrakta som typiska män- niskor. Kvinnor ses som det andra könet, som skriver. De är något annat.169 Människan utvecklas enligt detta borgerliga, västerländska värde- system idealt sett, i olika mognadsfaser, menar . Barnet ses som känslosamt, ynglingen anses styras av tanken, och det är först hos den mogne mannen/människan som känsla och tanke kan förenas helt perfekt. Vägen från pojke till mogen man förutsätter förstås att bildningen är den rätta. Ur denna grupp med perfekta 168Kalmteg, L. (2003) Hon är ett undantag i svenskt musikliv, intervju med dirigenten , . i detta betänkande. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet människor, utsorterade genom ett naturligt urval, utkristalliserar sig så några få individer som är att beteckna som genier, eller uni- versella andar. De värden dessa utvalda personer bär på, deras egenskaper be- traktas som eviga, och detta oavsett om man betraktar dem konst- närligt, personligt, förnufts- eller känslomässigt. Dessutom är de sanna i den meningen att de kan appliceras på alla tider och alla platser. Av axiomet att värdena är sanna och eviga, följer att det blir mo- raliskt försvarbart, ja rentav en plikt, att dessa värden sprids och förmedlas också till andra. Övertygelse om det rättmätiga i att det västerländska kulturarvet bör dominera planeten i sin helhet, byg- ger på denna borgerliga, patriarkala och djupt koloniala idé. Kring föreställningen om geniet har konstmusiken sedan byggt en kult, som präglas av den djupaste vördnad och identifikation. Geniet blir alltings måttstock (det man jämför sig med). Dirigenten blir hans uttolkare. Män (och kvinnor) av mindre betydelse har att inordna sig i en strikt hierarki under geniet och var man hamnar i rangordningen beror i sin tur på föreställningar om vad som är kompetens, kvalitet, begåvning och så vidare. Ofta finns en stark föreställning om lidande kopplat till denna genikult. Den som står över allt och alla betalar – likt en kristusge- stalt – ett högt pris för sin utvaldhet. Mannen står alltså inte bara höjd ovan massan, han uppoffrar sig också för sina undersåtar. Mytens Prometeus som får sin lever sönderhackad på det mest förnedrande sätt, står fram som en urberättelse om detta manliga lidande. Men också berättelserna om och tidiga död, dövhet med mera, har under hi- storiens gång kommit att anta mytiska proportioner. Argument för ökad jämställdhet Om nu föreställningen om mäns naturliga överordning är djupt rotad inom konstmusiken, hur lyder i så fall argumentet för det motsatta – för kvinnors autonoma subjektsstatus som musiker och för ökad jämställdhet? Aktörer på jämställdhetsfältet, denna kommitté bland andra, lyfter fram att ökad jämställdhet är viktigt av två skäl. Dels är det viktigt för kvaliteten och dels för publiken. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet De frågor som kulturpolitiker och utredare ställer sig utifrån dessa två argument är bland annat: Hur ska makten på konstmusikområdet fördelas? Vem skriver musikhistorien? Hur kan den musikaliska kanon vidgas vad gäller repertoar och kön? Vilken musik vill publiken ta del av? Man måste också fråga sig vilka könsmaktordnande strukturer mu- siken bidrar till att förstärka när män dominerar. Låt oss då syna ett jämställdhetsargument som kvalitet. Används det mest av strategiska skäl? Begreppet kvalitet har länge använts inom kulturpolitiken för att nå förändring. Även spelar kva- litetsbegreppet en betydelsefull roll i regleringsbrev, när institutio- nerna får sina uppdrag och när repertoaren fastställs. Men vad betyder det? Betyder kvalitet olika saker för olika per- soner och spelar det stor roll om begreppet tolkas olika? Mitt svar på den sista frågan är otvetydigt, ja. För det första är begreppet kvalitet i sig inte könsneutralt. Synen på vad som är kvalitet (om)formas och förändras av samtiden och i denna process spelar makt, genus, jämställdhet och identitet en av- görande roll. Ändå finns det en mycket starkt förankrad syn på vad som är god konstmusik bland dagens aktörer på området och i denna bild av kvalitet tas inga könspolitiska hänsyn. Jämför med den manlige dirigentens yttrande som jag nämnde tidigare: När man talar om konstnärliga satsningar så är det en könslös diskussion. Man reflekterar aldrig över det. Vi börjar aldrig att tala om det. Resonemanget går enligt tonsättaren ut på att det här är den verklighet vi har att spela med och det är här vi rör oss. Det är inte så mycket som kan läggas till eller dras ifrån ur detta. Därför måste ett jämställdhetsarbete på konstmusikområdet för- hållas kritiskt till begreppet kvalitet. Bakom ett i sig föga kontro- versiellt begrepp som kvalitet kan nämligen helt andra strukturer Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Strukturer som får kvinnors underordning som konsekvens, eller som kanske faktiskt rentav syftar till att underordna kvinnor. Även när det gäller ett begrepp som kulturarv finns det en ovilja hos dem som motsätter sig ökad jämställdhet, att se kulturarvet som annat än neutralt. Oviljan uttrycks inte alltid rätt ut, men ma- nifesterar sig ofta i ett passivt motstånd mot förändringar. Osyn- liggörande av kvinnor, kvinnors verk och kvinnors historia anses till exempel inte vara en demokratibrist, eller ens ett problem, utan ses som ett resultat av en naturlig urvalsprincip där bara det bästa blir kvar åt eftervärlden. Ignorera, glömma bort och hemlighålla Kvinnor kan alltså osynliggöras på olika sätt. Dels genom att de 1) ignoreras, dels genom att man 2) glömmer bort dem, och slutligen genom att man visserligen vet om att de finns, men 3) hemlighåller deras existens för om- och eftervärlden. Oavsett motiv blir resultatet kvinnors bristande närvaro i den västerländska klassiska musikens kanon.170 Ett exempel på hemlighållande är (1893–1918) som deltog i och vann för en av sina kompositio- ner. (icke att förväxla med sin syster vid musikkonservatoriet i ) deltog anonymt eftersom täv- lingen bara var öppen för män. Ett annat exempel ges av professorn i musikvetenskap vid Kung- liga i : I ett av musikhistoriens standardverk för studenter omnämns en grupp franska kompositörer kända som De sex, eller på franska, Les six, berättar . När det uppdagas att den sjätte medlemmen är en kvinna försvinner en av medlemmarna, , plötsligt ut i nästa upplaga av verket. De sex kallas från och med nu för de fem.171 170Citron, M. (1993) Gender and Musical , . 171Eva intervjuad av Nashmil för denna utrednings räkning. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Dessutom avslöjar sig en genusproblematik också på de fält som vid en första anblick kan te sig som de allra mest abstrakta och könsneutrala. Låt oss ta ämnet musikanalys vid universitet och högskolor som exempel, ett kursämne som förmodligen för de allra flesta ser väl- digt objektivt och neutralt ut, vid en första anblick. Ställer man frågor på en djupare nivå framträder en annan bild. Vilka metaforsystem växte fram när konstmusiken fick sin nuvarande form? Vilka bilder användes för att förklara för studenter hur ackord och tonarter hänger ihop? Musikhistorikern har studerat denna fråga. Han beskriver metaforsystemet som helt och hållet förankrat i ett tidigare ståndssamhälle. Tonen c, till exempel, symboliseras i detta system av godsherren och sen kommer tonerna i en fallande hie- rarki. Det finns ingen godsfru i detta tonartssystem, men det finns en (som tillhör dominanttonarten g-dur) och en husfru. lanseras hela det musikaliska formsystem som ska sluta i huvudtonarten. Huvudtonarten betraktas då som manlig och sidotonarten som kvinnlig. Föreställningar om manliga och kvinn- liga teman finner sedan en väg in musikaliska termi- nologi.172 Och märk väl. Det här är inte bara metaforik. Det handlar om identi- tet. Musikanalys är inte någon neutral verksamhet. Även de svåraste kurserna, som vid en första anblick kan te sig abstrakta och könsneu- trala, genomsyras av en genusproblematik.173 Kulturarvet påverkas av en allt mer internationell kanon Den kreativa konstnären kännetecknas av ett intensivt engagemang i det egna arbetet, ett intresse för nyheter, ambition och intelligens. Konstnären bär på en möjlighet att utvecklas och att förändra/(s). Denna möjlighet kan tas till vara, eller inte. Att vara kreativ är ofta detsamma som att göra motstånd.174 172Se även Derkert, J. (2003) Om kvinnligt och manligt i musiken, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 6. Derkert redogör även för kvinnors relation till musiken (misogyn) och renässansen (kvinnoröstens klang börjar utnyttjas). 173Bevara och bruka – Vems kulturarv?, seminarium på . 174För en diskussion om nonchalans mot kvinnors musikskapande, kvinnor som hot med mera, se , J. (2003) Vart tar kvinnorna vägen i elektronikens ljudlandskap?, Nutida musik/Tritonus nr 1, s. 18–20. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet I realiteten, så som konstmusiklivet ser ut , är dock den konst- närliga friheten kraftfullt beskuren redan från början, och detta gäller båda könen. Musikeryrket kan beskrivas som internationellt, med liknande yrkesheder, kodex och värderingar världen över.175 En global kanon styr också i hög grad repertoaren. Kanon för- medlas och konstrueras mycket starkt utifrån, eller som konsert- huschefen i formulerar det: är vi fåfänga. När vi kommer hem från en statusfylld turné utomlands så är fjäderskruden fullt uppfälld. Titta på oss, vi finns med, och jag vill påstå att är det viktigt att vara med i det kon- kurrensfältet.176 Den ekonomiska styrningen av konserthuschefer och orkestrar är också hård vilket är ett problem ur jämställdhetssynpunkt då mans- dominansen bland utländska dirigenter är i princip total. Inter- nationella trender påverkar på så sätt repertoaren som krymper på estraderna. Resultatet blir ett ständigt minskande rörelseutrymme, och allt färre kvinnor som förebilder, för konstmusikutövande kvinnor. Många kvinnliga musiker och tonsättare erfar också hur deras konstnärliga skapande förvrids på vägen upp i karriär och hierarkier och kan med egna ögon se hur manliga solister dominerar, även i de fall där det finns ett bredare urval. Kulturarvet ses som ett en gång för alla givet fenomen. Denna övertygelse kan bara bestå med hjälp av en stark tro på att historien sållar fram det som är bra. I den processen ingår det också att välja bort. Att vissa har tolkningsföreträde över vad som är objektivt bra ifrågasätts inte. Mångfald, jämställdhet och ett klassperspektiv på konstmusiken riskerar att förknippas med amatörism. Föreställningar om naturlig gallring En musikforskare som amerikanska . menar att en mycket stark norm inom musiken är att den ses som en konstart bortom kön och genus.177 175Se till exempel , A-S. (2003) Den bundna friheten – om kreativitet och relationer i ett konserthus, : Arvinius.