sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Utredaren menar att det dessutom finns mer grundläggande och svårbearbetade könsskillnader som ligger utanför den utredningens uppdrag: att publik, media och produktions- och finansieringssi- dan av konst och kultur i stort fortfarande tycks premiera en man- lig konst före en kvinnlig.16 gör, i rapporten ska vara skådespelerska 45+ utgiven av , en genomgång av hur arbetsmarkna- den ser ut för skådespelare, dramatiker och regissörer. Det är en kartläggning av hela teaterarbetsmarknaden uppdelat på kön. Undersökningen bygger på uppgifter från samt direkt från . Rapporten ger klara belägg för en snedvriden köns- och åldersfördelning på teaterområdet. Den visar också att kvinnor främst finns inom fria grupper, alltså den organi- sationsform som har väldigt knappa resurser.17 Frågan om var resurserna finns, återkommer vi till nedan. Undersökningen visar att på institutionsteatrarna var inte ens en tredjedel av dramatikerna kvinnor och bland regissörerna var knappt en tredjedel kvinnor. De pjäser som är skrivna och regisse- rade av kvinnor är oftare barnpjäser och mindre pjäser. av skådespelarna var kvinnor. I åldersspannet 45–är kvinnor- nas andel bland skådespelarna . Bland fria grupper är könsfördelningen jämn men om vi även tittar på ålder ser vi att bland de yngre skådespelarna är kvinnorna i majoritet medan det finns nästan dubbelt så många män som kvinnor bland skådespelare . Inom privatteatern är den manliga dominansen tydlig. Av 25 produktioner var ingen skriven av en kvinnlig dra- matiker och endast en var regisserad av en kvinna. På scenen var av skådespelarna kvinnor. Den vanliga radioteatern var påfallande mansdominerad, av pjäserna var skrivna av 17Se till exempel Gislén, (2000) Vem säger sig fri? En översyn av de fria teatergrupperna Verka på samma villkor kvinnor och regisserade av kvinnor.18 Sommarlovstea- tern och Utbildningsradion, främsta målgrupper är barn och ung- domar, hade mer jämn könsfördelning. konstaterar att det är stor skillnad på kvinnors och mäns arbetsmarknader. Manliga skådespelare efterfrågas i mycket högre grad än kvinnliga. En kartläggning som () genom- förde 2005 visade en liknande arbetsfördelning inom kulturorgani- sationer, som de som generellt råder på den svenska arbetsmarkna- den - att män i större grad än kvinnor besitter beslutspositioner och således har mer inflytande medan kvinnor i större grad än män innehar de osäkra anställningsformerna som deltids- och timan- ställningar. Konstarterna ses även individuellt vara könsbundna - pre- cis som yrkessegregeringen på arbetsmarknaden i stort (där av kvinnor och män arbetade i statistiskt jämställt representerade grupper) Män regisserar, tonsätter och ackompanjerar medan kvinnor solosjunger. Resultaten visar på ett bidragssystem vars olika verksamhetsdelar befinner sig i mycket skiftande faser vad gäller kontroll, krav och integrering av jämställdhet. I SLLs jämställdhetsarbete med kultur- bidragen framgår dock att politiska instiftade policys har effekt på representation och därmed resursfördelning. Genom ett tidigare krav på strävan efter ökad representation av kvinnor i en verksam- hetsdel inom visar utvärderingen i rapporten på en ökad kvinnlig representation i denna verksamhets- del , JämO granskade 2005 jämställdhets– planerna från 38 kulturarbetsgivare och högskolor.19 JämO konstate- rar, i rapporten gav sig på kulturen, att få arbetsgivare inom scenkonstområdet presenterar åtgärder i sina jämställdhets- planer som syftar till att rätta till skillnaderna mellan kvinnors och mäns arbetsmarknader för skådespelare, till exempel kvinnors sämre anställningsvillkor, sämre löner och kvinnors bortfall i sam- band med föräldraledighet. Kulturinstitutionerna tar sällan hänsyn till branschspecifika jämställdhetsproblem som det begränsade antal arbetstillfällen som finns att tillgå för skådespelerskor som är 18Radioteatern tog till sig kritiken. I Svensk teaterunions nyhetsbrev finns följande notis: Ny statistik från Radioteatern uppger att av den nyskrivna svenska dramatiken som uppfördes av Radioteatern 2001–2005 var 66 st skrivna av män och 63 st skrivna av kvinnor! 19När JämO gav sig på kulturen – rapport från JämOs granskning av ett antal bärande kulturinstitutioner (2006) JämO . Verka på samma villkor JämO menar att flera av scenkonstens institutioner inte lever upp till gällande jämställdhetslagstiftning. Rapporten visar att det är vanligt att arbetsgivarna vidtar åtgärder för att underlätta för föreställningsbunden personal att förena för- värvsarbete med föräldraskap, till exempel att tillhandahålla barn- passning. För icke-föreställningsbunden personal är flexibla arbetstider och förläggning av viktiga möten till tider som möjlig- gör lämning och hämtning på dagis vanliga åtgärder. De flesta arbetsgivare informerar föräldralediga arbetstagare om viktiga hän- delser på arbetsplatsen. En del har också en policy om att särskilt uppmuntra manliga arbetstagare att utnyttja rätten till att ta ut för- äldraledighet och flera arbetsgivare angav att man följde upp löne- utveckling för arbetstagare som varit föräldralediga för att säker- ställa att de inte hamnar på efterkälken lönemässigt. JämO under- sökte om jämställdhetsplanerna tog upp frågan om svårigheter för kvinnliga utövande scenkonstnärer som varit föräldralediga att ta sig tillbaka in i branschen. Ingen arbetsgivare hade planerat åtgärder för att komma tillrätta med detta problem. Jämställdhet i arbetslivet är i första hand en fråga för arbetsgi- varna och facken. Flera parter inom kultursektorn arbetar med att ge sina medlemmar branschspecifika stöd och rekommendationer i jämställdhetsarbetet. Men det är ett arbete som behöver intensifie- ras, menar JämO:s utredare. Kulturarbetsgivarnas jämställdhetspla- ner saknade nästan helt mål och åtgärder för att öka andelen kvinn- liga ledare. JämO påpekar att inom kultursektorn behöver man precis som i alla branscher inse att kön spelar roll. Man kan inte bortförklara det låga antalet kvinnliga chefer med begrepp som konstnärlig frihet och objektiva kvalitetskriterier. Om ingenting görs för att aktivt öka andelen kvinnliga chefer, kommer heller ingen förändring av könsfördelningen på chefsnivå att ske, menar . har dansares arbetssituation uppmärksammats. I en enkätundersökning om dansares arbetssituation, som Teaterför- bundet gjorde 1999, framkommer flera problem.20 Bland annat uppger av dansarna att de har skador relaterade till dansen. Lika många har genomfört föreställning trots skada och de flesta tror att det har förvärrat skadan. Få skador har anmälts som arbetsskador och av de anmälda arbetsskadorna har godkänts. Det riktas även kritik mot dansutbildningarna där 20 Dansares arbetssituation och deras fackförbund. (1999) Rapport från Arbetsgruppen för Dansarnas , . Verka på samma villkor enkätsvar ger målande beskrivningar om att bli kväst som individ och blivande konstnär.21 Hälften av kvinnorna och en tredjedel av männen tycker att män och kvinnor inte behandlas likvärdigt inom dansen. De anser att det är lättare för män att komma fram i kon- kurrensen eftersom de är färre. uppmärksammades arbetsmiljöproblem i dans– ensemblen vid i . chef sa till : Dansarna har tränats hårt och har varit i huset sedan barnsben. Därför har de en speciell relation till sin arbetsplats. För oss är det viktigt att få igång en dialog, så vi har tagit hit en internationell psykolog som jobbar med krishantering. [] Det finns liknande personalproblem i flera andra europeiska städer. Situationen känns igen i flera balettkom- panier i Skandinavien.22 Han pekar på att dessa problem inte är knutna endast till som enskild institution, utan att det finns generella arbetsmiljöproblem för klassiska dansare som handlar om att yrkets utövare är präglade av hård disciplin och en skolning från unga år. Dansares arbetsvillkor har även diskuterats vid kommitténs semi- narium Gräddfil för och andra herrar i dansen?23 Svensk Scenkonst och har arbetat med frågan i projektet för Dansare – BAD-projektet.24 7.3Studier om andra frilansgrupper I publicerades en omfattande rapport om film- och tv- arbetares levnadsvillkor och psykiska arbetsmiljö.25 har gjort en sammanfattning av rapporten och drar slutsatsen att rapporten i stora drag även gäller för svenska filmarbetare och andra frilansare i Teaterförbundet.26 Bland film- och tv-arbetarna i finns dubbelt så många män som kvinnor. 22Boldemann, , (2005) , . 23Gräddfil för och andra herrar i dansen? 24Ramel, (2004) Bättre Arbetsmiljö för Dansare – . Slutrapport, Medicinska fakulteten, . 25Mathiesen, , Hans (2005) Film- og tv-arbejdere i rampelyset – en undersøgelse af levevilkår og psykisk arbejdsmiljø for atypisk ansatte, Centret for Alternativ Samfundsanalyse (). 26Wibe, (2006) Film- och tv-arbetare i rampljuset. Sammanfattning av en dansk studie om film- och tv-arbetare, . Verka på samma villkor än män jobbar inom produktionsledning, scenografi och kostym. Fler män än kvinnor jobbar inom foto, ljus och ljud. av männen och av kvinnorna är selvbeskæftige (ungefär egenföretagare men kan även vara en viss sorts uppdragstagare med a-skatt). av kvinnorna och av männen är fri- lansare med längre tidsbegränsade kontrakt. Korta uppdrag och lång arbetstid leder till sämre hälsa och väl- befinnande. Över hälften av film- och tv-arbetarna svarar att de har gått sjuka till jobbet ofta eller alltid. Rapporten tar upp flera nack- delar med att vara selvbeskæftig. Osäkerheten i levnadsvillkor är stor och det finns tendenser till isolering då kollegor även är kon- kurrenter om nya jobb. Flera talar om att de måste hålla masken när det går dåligt och att de tar på sig gratisuppgifter för att få nya kontakter. I den svenska sammanfattningen gör jämförelser med en mindre svensk undersökning Filmbranschen och jämställdheten – en rapport från våren 2005.27 Likheterna i resultat mellan den enkla svenska enkäten och den omfattande danska undersökningen är förbluffande stora, konstaterar . I den svenska undersökningen framkom att två tredjedelar av filmar- betarna arbetade mycket övertid, bland kvinnorna var det 72 pro- cent medan det bland männen var . av kvin- norna och av männen svarade att ja på frågan om de har ett stressigt arbete. I den danska undersökningen framkommer även positiva sidor med frilansarbetet. Att vara frilansare kan innebära en stor frihet att forma sitt eget liv, att säga ja till de sammanhang man finner intressanta och nej till andra. Det framkommer även i en studie om frilansande journalisters arbetsvillkor, Fria lansar. En enkät- och intervjustudie om frilansande journalisters arbetsvillkor.28 De frilan- sande journalisterna uppskattar friheten men en dryg tredjedel är missnöjda med sina inkomster jämfört med det arbete de lägger ned. kan inte ta ut lika mycket i lön . Kvin- nors månadsinkomster varierar mer än mäns. 27 , (2005), Filmbranschen och jämställdheten – en rapport från . 28 , , (2000) Fria lansar. En enkät- och intervjustudie om frilansande journalisters arbetsvillkor, . Verka på samma villkor 7.4Sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön Scenkonstområdet är en sfär där människor arbetar nära varandra och ofta med frågor som rör känslor, kön/genus, kropp och sexua- litet. Kroppen, men också utseendet, är för skådespelare och dan- sare, ett arbetsredskap. Även för musiker med pianofingrar och stråkinstrument under hakan. Scenkonstnären är helt enkelt stän- digt ett objekt för publikens, den konstnärliga ledarens och kolle- gornas blickar. Att bli kommenterad på grund av sitt utseende kan ses som en del av jobbet, vilket en del kommentarer från intervjuade kvinnor på teaterområdet till exempel vittnar om i essä i denna utredning. Ju yngre en person är desto mer har man blickarna på sig, och desto mer sanktionerat är det att kommentera utseende. En kritiker ska bedöma den enskil- des prestation och i tidningen dagen efter en konsert med en ung exceptionellt begåvad violinist kan det stå att Det är svårt att tänka sig en mannekäng strosa över catwalken med snyggare håll- ning än den har när hon gör entré i konsertsalen.29 Kritikern kommentar, som åtföljs av positiva omdömen om det musikaliska framförandet som sådant, är ett exempel på hur kvinnor inom konstmusiken regelmässigt sexualiseras, vilket underminerar deras subjektsstatus. Det underförstådda antagandet här är att en äldre manlig kritiker har rätt att kommentera och objektifiera en yngre kvinna. Han ser, hon blir betraktad och bedömd. Om kommentaren i stället hade fällts om en yngre man, eller om kritikern som hade fällt kommentaren hade varit en ung kvinna, så hade det på ett helt annat sätt brutit mot normer för vad som får kommenteras och inte i det västerländska samhället. Relationer av över- och underordning undersöks kreativt inom exempelvis både teater och dans. Regissörer, koreografer, musiker och skådespelare arbetar mycket nära varandra i ett ömsesidigt utbyte av idéer och uttryck. Kvinnor och män går i närkamp med uttalade och ibland mer förbjudna känslor. Så här är det, och så ska det vara. Men just därför att scenkonstområdet är så genomsyrat av frågor som rör den djupa innebörden av vad det är att vara människa, blir sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön särskilt svårt att hantera. Trakasserier är ovälkomna var de än utövas, men på 29 Hedblad, (2006) skapar fulländad lycka, . Verka på samma villkor kulturområdet äter de sig in i en sfär i samhället som i bästa fall skulle kunna förskjuta hierarkiska och diskriminerande normer och värderingar kring kön/genus och sexualitet. Scenkonsten borde vara helt fri från denna problematik. Men så är det inte. Kommittén kan med relativt stor säkerhet konstatera att sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön på scenkonstområdet är ett betydande problem och ett strukturellt hinder mot ökad jäm- ställdhet. Kommittén är sammansatt av representanter med lång erfarenhet inom scenkonstbranschen, med stora nätverk, och med god inblick i de förhållanden som råder både på och bakom sce- nerna inom dansens, konstmusikens och teaterns områden. För- siktiga förfrågningar under utredningsarbetets gång i detta ofta mycket känsliga ämne har bekräftat bilden av att sexuella trakasse- rier och trakasserier på grund av kön är ett betydande problem. Sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön faller under jäm- ställdhetslagen. JämO har i sin granskning av kulturinstitutioners jäm- ställdhetsplaner, konstaterat att få arbetsgivare inom kultur–området planerar att vidta åtgärder utöver lagens minimikrav.30 JämO kan driva diskrimineringsmål vid anmälningar. I övrigt är JämO en stödjande myndighet, som kan bistå i ett kartläggande och före- byggande arbete. I jämställdhetslagens sextonde paragraf definieras trakasserier på grund av kön som ett uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet och har samband med kön. Med sexuella trakasserier avser lagstiftaren ett uppträdande i arbetslivet av sexuell natur som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet. Med sexuella trakasserier avses tafsande eller annan ovälkommen kroppsberöring, ovälkomna sexuella anspelningar såsom blickar, gester, skämt och porrbilder, ovälkomna upprepade kommentarer 30 När JämO gav sig på kulturen – rapport från JämOs granskning av ett antal bärande kulturinstitutioner (2006) JämO . Verka på samma villkor om klädsel, kropp och utseende, ovälkomna förslag eller krav på sexuella tjänster, ovälkomna telefonsamtal, mejl, sms, brev med sexuella anspelningar samt slutligen sexuella övergrepp, våldtäkt eller försök till våldtäkt. Det var som begreppet sexuella trakasserier började användas i och och i överensstämmelse med resolutioner och rekommendationer på EU-nivå talar lagstifta- ren även om trakasserier på grund av kön. Arbetsgivaren (sedan ansvaret utvidgades också den person som verkar i dennes ställe, till exempel en arbetsledare) har en uttalad skyldighet att såväl motverka som förebygga trakasserier samt att utreda tra- kasserier som kommer till hans eller hennes kännedom. Det före- byggande arbetet ska ske på hela arbetsplatsen. Trakasserier kan generellt sett förekomma på två nivåer: dels på en allmän nivå i så motto att tillmälen och nedsättande kommenta- rer accepteras, vilket bidrar till en dålig arbetsmiljö. Dels trakasse- rier (ofta dolda för omgivningen) riktade till enskilda individer. Dolt för omgivningen, bara den som utsätts ser och vet om, vilket skapar en overklighetskänsla för den som drabbas, och stor otrygg- het. 7.4.3Några definitioner specifika för scenkonsten Anmälan om trakasserier leder ofta till allvarliga konflikter på en arbetsplats. Därför finns det en stor diskrepans mellan utbredning och anmälningsbenägenhet. Chefer och medarbetare tvingas ta ställning, mot en kanske omtyckt kollega, ibland mot sin vilja. Den som påtalar missförhållandena riskerar att skuldbeläggas. Frågan får dessutom ofta stor uppmärksamhet och den kan (om inga adekvata åtgärder vidtas från arbetsgivarens sida) leda till ryk- tesspridning som ställer den aktuella institutionen – en scenkonst- närlig högskola, en teater med gamla anor – i dålig dager. Dess- utom: Var går gränsen för det som är ovälkommet just på scen- konstområdet? Vad gör den person i beroendeställning, en skåde- spelare, dansare, attributör, producent, kostymör eller dylikt, som känner sig kränkt? Anmäler hon eller han det som inträffat, riske- rar hon ryktesspridning och förtal. Den hon eller han känner sig trakasserad av är kanske dessutom en offentlig person, känd och beryktad både inom och utanför institutionens väggar. Hur hante- rar man sådant utan att det inträffade kommer till allmänhetens Verka på samma villkor kännedom via media? Scenkonstaktören opererar dessutom ofta på en frilansmarknad. Korta kontrakt och tillfälliga anställningar ökar beroendet av arbetsgivaren. Många får sina uppdrag på rekommen- dation. Goda vitsord är en förutsättning för nya jobb. Den som anklagas för att trakassera brukar ofta försöka hämnas eller komma med osanna motanklagelser. I sammanhang där den enskilda kan- ske bara vistas , är det också vanligt med en inställ- ning som säger att det är bättre att stå ut med missförhållandena än att agera eftersom uppdraget ändå snart är slutfört och kontraktet är över. Priset man kan tvingas betala anses vara för högt. Resulta- tet blir tystnad. Det speciella med scenkonstsektorn när det gäller trakasserier på grund av kön och sexuella trakasserier kan sammanfattas i tre punkter: 1.Kroppen och blicken är arbetsredskap. 2.Medietrycket och risken för uppmärksamhet påverkar benägen- heten att anmäla. 3.Frilansmarknaden och korta anställningskontrakt medför stort beroende av arbetsgivaren i kombination med lågt incitament att långsiktigt förbättra arbetsförhållandena på en arbetsplats. Samtliga dessa tre punkter bidrar till att försvåra arbetet mot sexuella trakasserier, och gör det extra nödvändigt att vidta kraft- fulla åtgärder, särskilt på det förebyggande området. I övrigt skiljer sig inte mekanismerna bakom sexuella trakasserier på scenkonst- området från övriga branscher när det gäller risker inom enkönade respektive könsblandade grupper (se nedan). 7.4.4Hur vanligt är sexuella trakasserier? Det finns inga undersökningar om omfattningen av trakasserier på just scenkonstområdet. De fall (eller snarare sjuka arbetsmiljöer) inom scenkonsten som uppmärksammats har rört utbildningssektorn och kritiken om bristande arbetsmiljö har kommit från studenter. Scenkonstområdet kan beskrivas som en sfär där arbetsledarna precis har vaknat. Problemet med trakasserier som ett verktyg för maktutövning har alltid funnits där, men först har chefer och andra arbetsledare sett sig tvingade att ta problematiken på allvar. I en del fall är det först då offentliga skandaler lett till en institutions dåliga rykte som man börjat agera. Verka på samma villkor För att få en uppfattning om frekvensen får man därför gå till generella undersökningar och sådana som anknyter till liknande branscher. Generellt bedöms trakasserier i arbetslivet vara drygt så vanligt bland kvinnor som bland män. Omfattningen varierar något i olika undersökningar. arbetsmiljöundersökning har delat upp förekomsten av trakasserier efter yrke.31 De flesta scenkonstnä- rerna lär finnas i gruppen journalister, konstnärer, skådespelare, o dyl.32 I den gruppen svarar att de varit utsatta för sexuella trakasserier från chefer eller arbetskamrater , av männen och av kvinnorna. svarar att de har blivit utsatta för trakasserier grundat på kön från chefer eller arbetskamrater, av männen och av kvinnorna. av männen och av kvinnorna säger att de blivit utsatta för sexuella trakasserier från andra personer än chefer och arbetskamrater. Följande faktorer påverkar, enligt JämO, den enskildes benägenhet att anmäla eller påtala trakasserier negativt: 1.Bristande tilltro till möjligheten att bli bemött som trovärdig och med respekt. 2.Rädsla för en försämrad arbetssituation, förvärrade trakasserier, eller motanklagelser från den utpekade. 3.Ett arbetsklimat där kränkningar tolkas som något normalt och inte som sexuella trakasserier och där kränkande normer kring kön och sexualitet i stället internaliseras. 4.Bristande förtroende för arbetsledare och chefer. 5.Vilja att ursäkta och skydda den som trakasserar från omgivningens eventuella kritik och fördömande. 6.Skamkänslor, känslor av skuld och förvirring. 7.Motstånd mot att se sig själv som offer för strukturella orättvi- sor. 8.Ovilja mot att skapa konflikter. Förväntningar på kollegialitet, att skapa trivsel och harmoni i gruppen. 31 Arbetsmiljön 2003 (2004) officiella statistiska meddelanden, SCB och . 32 ibid. s. 160. Verka på samma villkor Enligt en undersökning genomförd av SCB 2002 är risken att utsättas för sexuella trakasserier så stor för kvinnor som är chefer för mansdominerade arbetsgrupper än för andra kvinnor. Det finns alltså all anledning att särskilt uppmärksamma gruppen arbetsledande kvinnor inom scenkonstområdet, och särskilt de som arbetar i mansdominerade miljöer. Förståelsen för problemets om- fattning kan dessutom vara låg hos manliga chefskollegor, eftersom de råkar ut för trakasserier jämförelsevis sällan. Den forskning som refereras i JämO:s kunskapsöversikt på områ- det talar också entydigt för att män trakasserar mer än kvinnor och att trakasserier på grund av kön är vanligast förekommande på starkt könssegregerade arbetsplatser där det ena könet utgör norm och har makt att definiera kulturen.33 På scen- konstområdet är konstmusiken en sådan mansdominerad arena och, omvänt, inom dansen dominerar kvinnor starkt. Könsmakt- ordnande strukturer av mäns överordning även i kvinnodominerade miljöer som dansen gör dock att mönstret där inte kan ses som det omvända jämfört med mansdominerade miljöer.34 Risken för trakasserier på grund av kön, eller sexuella trakasserier av män i kvinnodominerade miljöer är liten men kan dock inte uteslutas. 7.4.7Scenkonstaktören och hans/hennes publik Den som blir trakasserad kan bli utsatt av kollegor, chefer men också av klienter, så är till exempel fallet med anställda inom vår- den och restaurangbranschen.35 På scenkonstområdet skulle publi- ken kunna vara en grupp som trakasserar scenkonstnären. Detta bör dock utredas närmare innan något med säkerhet kan sägas eftersom det saknas undersökningar och empiriskt underlag som tar hänsyn till denna aspekt när det gäller arbetsmiljön på scen- konstområdet – förekomsten av en publik. 33Sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön i arbetslivet – en kunskapsöversikt (2006) JämO. 34För fördjupning av detta resonemang se , i detta betänkande. En undersökning om sexuella trakasserier riktade mot LO-kvinnor (2004) LO. Verka på samma villkor 7.4.8Scenkonstaktören som student och pedagog Universitet och högskolor som bedriver scenkonstnärliga utbildningar behöver också driva arbetet mot trakasserier.