sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — Inte heller denna utökning av nämndens arbetsuppgifter bör således innebära att arbetsbördan ökar i någon större omfattning. Förslaget om en generell skyldighet för samtliga programföretag som sänder TV-program på annat sätt än genom tråd att göra sänd- ningarna tillgängliga för personer med funktionshinder innebär en utvidgning av tillsynsansvar genom att nämnden ges rätt att vitesförelägga de programföretag som bryter mot bestämmelsen. I vilken mån ärenden om överträdelser av bestämmelsen kommer att bli aktuella är beroende av utform- ningen av de föreskrifter som skall meddelas med stöd av bestäm- melsen. Det är dock sannolikt att den nya regleringen kommer att innebära en viss ökning av nämndens arbetsbörda. Det kan också antas att de nya och utvidgade bestämmelserna om sändningarnas innehåll och om TV-programmens tillgänglighet för personer med funktionshinder innebär att Granskningsnämn- den behöver genomföra vissa informationsinsatser gentemot pro- gramföretag och allmänheten. Slutligen har vi gjort bedömningen att tillsammans med Radio- och bör utses till ansvarig myn- dighet enligt artikel 19 i . Liksom när det gäller förslagets konsekvenser för Radio- och är det svårt att bedöma hur stor arbetskraft nämnden kommer att behöva avsätta för att hantera de arbetsuppgifter som uppdraget som särskild myndighet för med sig. På samma sätt som när det gäller de ekonomiska konsekvenserna för Radio- och anser vi att det finns anledning att göra en sammantagen bedömning av i vilken utsträckning de förslag vi lämnat i detta betänkande och förslagen i delbetänkandena Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) och Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) innebär behov av ökade resurser för . I betänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) har vi föreslagit att tillsynsansvar skall utökas till att omfatta även operatörsföretagets utbud, att nämnden skall rapportera till Radio- och hur de TV-sändningar som inte står under svensk jurisdiktion och vars innehåll nämnden följt överensstämmer med tillstånd som med- delats enligt radio- och TV-lagen samt att nämnden skall vara skyldig att yttra sig i vissa ärenden om ändring av tillstånd. Vi har gjort bedömningen att dessa förslag medför ett ökat resursbehov för motsvarande minst tre årsarbetskrafter. I betänkandet Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) har vi bl.a. föreslagit ändringar i reglerna om annonser och sponsringsmeddelanden, vilka utövar tillsyn över. I samband därmed har vi konstaterat att det är svårt att bedöma huruvida verk- samhet kommer att påverkas av förslagen, men att nämnden be- höver en resursförstärkning om det visar sig att förslagen innebär en ökad belastning. Sammantaget bedömer vi att de lagändringar som föreslås i detta betänkande tillsammans med förslagen i de båda delbetänkandena medför nya och utökade arbetsuppgifter för som leder till att nämndens resursbehov ökar med motsvarande ca fyra årsarbetskrafter. Vår bedömning: Våra förslag innebär i och för sig att Justitie- kanslern kan komma att få en något ökad arbetsbörda. Denna börda bör dock kunna inom ramen för nuvarande anslag. Vi har föreslagit att Justitiekanslern skall ha rätt att vitesförelägga den som vid upprepade tillfällen och på likartat sätt bryter mot den nya bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket RTVL. Förslaget inne- bär också att JK skall ansöka om utdömande av viten som föreläggs med stöd av bestämmelsen. JK:s arbetsbörda kan därmed komma att utökas något jämfört med . Enligt förslaget skall dock och TV ha den huvudsakliga till- synen över den föreslagna bestämmelsen och besluta om sanktio- ner vid enstaka överträdelser. Antalet ärenden om vitesföreläg- gande eller utdömande av vite kommer sannolikt att vara begränsat. Vi bedömer därför att de förslag vi har lagt fram inte kommer att öka Justitiekanslerns arbetsbörda i större omfattning än att ökningen kan hanteras inom ramen för befintliga budgetramar. Konsekvenser för staten i övrigt Vår bedömning: De förslag vi lämnar i detta betänkande torde inte få några konsekvenser för staten i övrigt som måste finan- sieras i särskild ordning. Vårt förslag till reglering när det gäller programföretagens skyldig- het att göra TV-programmen tillgängliga för personer med funktions- hinder innebär nya arbetsuppgifter för förvaltningsdomstolarna, eftersom beslut om vitesföreläggande kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vi bedömer dock att kostnaden för den ökade arbetsbördan inte kommer att bli större än att den kan rymmas in- om domstolsväsendets befintliga resurser. Vår bedömning: Förslaget till nya regler när det gäller skyldig- heten att göra TV-programmen tillgängliga för personer med funktionshinder kommer sannolikt att leda till ökade kostnader för de programföretag som sänder TV-program. Hur stora dessa kostnader kommer att bli är svårt att uppskatta. Vårt förslag till reglering när det gäller programföretagens skyldighet att göra TV-programmen tillgängliga för personer med funktions- hinder kommer sannolikt att innebära ekonomiska konsekvenser för programföretagen. Hur stora kostnader tillgänglighetskraven kom- mer att innebära är emellertid svårt att bedöma , då kost- naderna är beroende av hur de föreskrifter som meddelas med stöd av den föreslagna bestämmelsen kommer att utformas. Kostnaderna beror också på prissättningen hos de företag som tillhandahåller textning och andra tillgänglighetstjänster som föreskrifterna kräver. Erfarenheterna från visar att priserna kan komma att sjunka genom att fler programföretag åläggs att förse sina TV-pro- gram med tillgänglighetstjänster. Radio- och skall enligt utredningens förslag kunna ta ut en handläggningsavgift av de programföretag och andra inne- hållsleverantörer som ansöker om tillstånd att sända mobil TV. En sådan avgift kommer inte att uppgå till sådan storlek att den kan beräknas få märkbar inverkan på företagens ekonomiska villkor. Det saknas anledning att anta att utredningens förslag får konse- kvenser som särskilt berör små företags villkor. Vår bedömning: Våra förslag kommer inte att ge några andra konsekvenser av de slag som anges i kommittéförordningen. Vi bedömer att våra förslag i inte i övrigt får några konsekvenser som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1471) som skall redovisas i betänkandet, dvs. konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 13.1Förslaget till lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844) I de fall där vi i författningsförslaget har använt de förslag till för- fattningstext som vi lade fram i delbetänkandena Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) eller Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) utgår kommen- taren från den tidigare föreslagna lydelsen. Kommentaren tar således inte upp ändringar som föreslogs redan i de nämnda delbetänkan- dena. 1 kap. 1 a § I denna bestämmelse, som vi ursprungligen föreslog i delbetänkan- det Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39), har en definition av begreppet mobil TV tillkommit. Enligt definitionen är mobil TV sändning av TV-program med en teknik som är särskilt avsedd för mottagning i en mobil mottagningsenhet. Detta innebär att de TV-sändningar som sänds ut i digitala marknätet och som är avsedda att tas emot i traditionella TV-apparater inte är att betrakta som mobil TV, även om sändningarna kan tas emot i en mobil mot- tagningsenhet. Det är först om sändningarna förmedlas med en så- dan teknik som är särskilt avsedd för mobil mottagning som de ut- gör mobil TV i radio- och TV-lagens mening. Med mobil mottagningsenhet avses alla typer av bärbara enheter, såsom mobiltelefoner eller handdatorer (s.k. palmtops). 1 kap. 2 a § Bestämmelsen, som är ny, har införts för att möjliggöra ett svenskt tillträde till den europeiska konventionen om gränsöverskridande television (). Genom bestämmelsen kommer den s.k. sändarlandsprincipen, vilken redan gäller i förhållande till andra EES-stater såvitt avser frågor som regleras i TV-direktivet, att ut- vidgas till att gälla även i frågor som inte omfattas av TV-direktivet men som regleras i och i förhållande till de stater som är inte är bundna av , men som är anslutna till kon- ventionen. Bestämmelsen skall inte tillämpas i de fall då frågan om radio- och TV-lagens tillämplighet skall avgöras enligt 1 kap. 2 §, dvs. i förhållande till stater som omfattas av TV-direktivet i sådana frågor som regleras i direktivet. Ändringarna motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 11.4.1. 2 kap. 1 § I ett nytt andra stycke har införts en bestämmelse som innebär att det inte krävs tillstånd för sändningar som förmedlas av sådana radiosändare som enligt det tillstånd att använda radiosändare som meddelats enligt 3 kap. 1 § LEK huvudsakligen skall användas för annat än rundradio. Avsikten med bestämmelsen, som motiveras närmare i allmän- motiveringen, avsnitt 7.5.1, är att det inte skall krävas tillstånd för att sända mobil TV i nät som är avsedda för mobiltelefoni eller annan verksamhet som inte utgör rundradio. Däremot bibehålls tillstånds- plikten för sändning av såväl mobil TV som traditionella TV-sänd- ningar med utnyttjande av rundradiofrekvenser. Genom rekvisitet huvudsakligen beaktas bestämmelsen i 3 kap. 10 § LEK, som föreskriver att ett tillstånd att använda radiosändare som avser digital utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL får förenas med rätt att använda radiosändaren för annan användning, mot- svarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvens- utrymmet. Syftet med denna bestämmelse är att tillståndet att an- vända viss radiosändare för t.ex. digitala TV-sändningar skall kunna omfatta även digitala tilläggstjänster. I ett nytt tredje stycke undantas mobil TV från kravet på tillstånd för att bedriva verksamhet som operatörsföretag. Bestämmelsen motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 7.5.2.1. 3 kap. 1 § I denna bestämmelse, som vi ursprungligen föreslog i delbetänkan- det Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39), har tillagts att det i beslut om upplåtelse av sändningsutrymme för TV- sändningar skall anges hur utrymmet fördelas mellan fri-TV, betal- TV och mobil TV. Tillägget innebär att det införs en möjlighet för regeringen att avsätta visst sändningsutrymme inom rundradio- området för TV-sändningar som sänds med en sådan teknik som är särskilt avsedd för mottagning i mobila mottagningsenheter. Det sändningsutrymme som tilldelas mobil TV skall användas för sådana mobil TV-sändningar som är tillståndspliktiga enligt 2 kap. 1 §. 3 kap. 2 § Paragrafen föreslogs ursprungligen i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39). De ändringar som gjorts i förhållande till delbetänkandet är föranledda av förslaget att reger- ingen skall avsätta sändningsutrymme i rundradionätet för mobil TV. I första stycket anges att ett tillstånd att sända TV-program skall avse fri-TV, betal-TV eller mobil TV. Tillägget för mobil TV inne- bär att programföretag och andra innehållsleverantörer som sänder mobil TV i rundradionät måste ha sändningstillstånd. Enligt andra stycket innebär ett tillstånd att sända mobil TV, på samma sätt som ett tillstånd att sända fri-TV, rätt att sända det antal program i varje område under den del av dygnet som an- ges i tillståndet. Den som får tillstånd att sända mobil TV är således inte, till skillnad från vad vi tidigare föreslagit när det gäller betal- TV, hänvisad till att ingå avtal med ett operatörsföretag för att ha rätt att sända, utan sändningsrätten framgår direkt av tillståndet. De närmare motiven för förslagen framgår av allmänmotiveringen, avsnitt 7.5.2. 3 kap. 3 § Paragrafen föreslogs ursprungligen i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39). De tillägg som föreslås innebär att mobil TV omfattas av samma kriterier för tillståndsgivning som vi har föreslagit för fri-TV. 3 kap. 7 § Ändringen är föranledd av förslaget om att möjligheten att förena ett sändningstillstånd med villkor om skyldighet att utöva sänd- ningsrätten sakligt skall omvandlas till en generellt tillämplig lag- regel, som skall omfatta alla sändningar av TV-program eller andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio som förmedlas på annat sätt än genom tråd. Genom denna reglering finns det inte längre något behov av att förena ett sändningstillstånd med villkor om saklighet. Förslaget motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 2.2.3.1, och i kommentaren till 6 kap. 11 §. 3 kap. 8 § Fyra ändringar har gjorts i den s.k. villkorskatalogen. 5 får ett sändningstillstånd förenas med villkor om skyl- dighet att, utöver vad som gäller enligt 6 kap. 12 §, utforma sänd- ningarna på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för personer med funktionshinder. Anledningen till att p. 5 finns kvar i villkorskata- logen är att de föreskrifter om tillgänglighet som enligt vårt förslag skall meddelas med stöd av 6 kap. 12 § i första hand bör avse krav på textning, teckenspråkstolkning, syntolkning och uppläst text- remsa samt eventuella andra tekniska hjälpmedel för att öka till- gängligheten för personer med funktionshinder. Krav som innebär skyldighet för programföretagen att sända program vars innehåll har anpassats särskilt för personer med funktionshinder, som t.ex. program som är särskilt anpassade för personer med lättare förstånds- handikapp eller program som porträtterar personer med funktions- hinder, utgör ett sådant ingrepp i programföretagens rätt att själv- ständigt avgöra vad som skall förekomma i programmen att de även fortsättningsvis bör föreskrivas som tillståndsvillkor. Härtill kommer att 6 kap. 12 § föreslås gälla endast för sändningar av TV-program. Skyldighet att tillse att ljudradiosändningar blir tillgängliga för personer med funktionshinder får således alltjämt föreskrivas som tillståndsvillkor. 9 är ny och föreskriver att ett sändningstillstånd får förenas med villkor om att sådana villkor som tillståndet har förenats med enligt 7 § (skyldighet att utöva sändningsrätten opartiskt), 8 § punk- ten 10 (skyldighet att ta hänsyn till mediets särskilda genomslags- kraft), 12 (skyldighet att sända genmälen) och 13 (skyldighet att sända ett mångsidigt programutbud) samt 9 § (förbud mot reklam eller andra annonser och förbud mot sponsrade program) skall iakttas även vid sådana kompletterande satellitsändningar som görs för att uppfylla en i tillståndet föreskriven skyldighet att sända program till hela eller viss del av landet. Bestämmelsen motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 3.4.3. 10 undantas sådant innehåll som omfattas av 6 kap. 2 § från tillämpningsområdet för tillståndsvillkor om skyldighet att ta hän- syn till mediets särskilda genomslagskraft. Denna ändring motive- ras närmare i kommentaren till 6 kap. 2 § andra stycket. Möjligheten att föreskriva skyldighet att i programverksamheten respektera den enskildes privatliv (nuvarande p. 12) utgår. Vi före- slår i stället att denna skyldighet föreskrivs direkt i lagen och där- med blir generellt tillämplig på alla sändningar av TV-program eller andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio som förmedlas på annat sätt än genom tråd. Motiven till bestämmelsen framgår av avsnitt 2.2.3.1 och kommentaren till 6 kap. 11 §. 3 kap. 8 a § Bestämmelsen, som är ny, innehåller villkor som endast kan före- skrivas i tillstånd att sända mobil TV. 1 ges möjlighet att förena ett tillstånd att sända mobil TV med villkor om skyldighet att tillhandahålla sändningarna utan krav på särskild betalning utöver allmän TV-avgift. Bestämmelsen har införts för att ge utrymme för fri-TV inom mobil TV. 2 får ett tillstånd att sända mobil TV förenas med vill- kor om skyldighet att på icke-diskriminerande villkor erbjuda sänd- ningarna till varje operatör som vill erbjuda tjänsten till sina kunder. Utgångspunkten är att det står de programföretag som beviljats tillstånd att sända mobil TV fritt att sluta avtal med en eller flera operatörer om rätt att paketera tjänsterna och sälja dem till konsu- menterna. Avtalsfriheten innebär en risk för att någon operatör avtalar sig till ensamrätt till en eller flera programtjänster, vilket skulle medföra att konsumenterna blir tvungna att teckna avtal med just denna operatör för att få tillgång till tjänsten. Om olika operatörer lyckas knyta olika attraktiva programtjänster till sig kan konsumenterna tvingas att abonnera på programpaket från flera operatörer för att få tillgång till samtliga de programtjänster som efterfrågas. I syfte att i möjligaste mån undvika att programtjäns- terna splittras upp mellan operatörerna skall ett tillstånd att sända mobil TV kunna förenas med ett villkor om att tillståndshavaren skall erbjuda sina sändningar på icke-diskriminerande villkor till varje operatör som vill erbjuda tjänsten till sina kunder. Ett sådant villkor innebär att programföretagen är skyldiga att erbjuda sina tjänster till samtliga operatörer och att eventuella skillnader i de avtalsvillkor som erbjuds operatörerna skall vara motiverade av objektivt godtagbara skäl. Ett sådant skäl skulle kunna vara att en operatör som når ut till ett stort antal användare erbjuds tjänsten till ett annat pris än en operatör som har färre anslutna konsumenter. och TV skall utöva tillsyn över att bestämmelsen följs. De programföretag som har tillstånd att sända mobil TV skall i enlighet med vad som har föreslagits i propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmänhetens tjänst 2007–2012 (prop. 2005/06:112) enligt 9 kap. 7 § vara skyldiga att på begäran tillhandahålla den information som nämnden finner nödvändig för att utöva tillsynen. 3 kap. 9 § Ändringen, som innebär att paragrafens andra stycke utgår, är för- anledd av att förbudet mot att diskriminera annonsörer föreslås bli generellt tillämpligt för alla trådlösa sändningar av TV-program och andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio som förmedlas av programföretag som har rätt att sända annonser. Ändringen motiveras närmare i avsnitt 2.2.3.1 och i kommentaren till 6 kap. 11 §. 3 kap. 13 § Ändringen är endast av redaktionell karaktär. 3 kap. 19 § Bestämmelsen föreslogs ursprungligen i vårt delbetänkande Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39). Ändringen i andra stycket innebär att förlängning av ett tillstånd att sända mobil TV får ske , till skillnad från tillstånd för traditionell TV som får förlängas . Tillståndstiden och förlängningsperioden är oavsett typen av tillstånd. Efter den ursprungliga tillståndsperioden och förlängningsperioden skall tillståndet utlysas på nytt, varvid ett nytt urvalsförfarande sker. Frågan om giltighetstiden för tillstånd att sända mobil TV behand- las närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 7.5.2.5. 4 kap. 4 § Den ändring som föreslås i första stycket p. 2 innebär att tillstånd att sända närradio kan ges inte bara till församlingar och kyrkliga sam- fälligheter inom utan även till andra registrerade trossamfund och registrerade delar av registrerade trossamfund som har anknytning till sändningsområdet. Ändringen är föranledd av att registrerade trossamfund utgör en särskild associationsform och att regi- strerade trossamfund eller registrerade delar av registrerade tros- samfund således kan erhålla tillstånd att sända närradio- tillstånd i egenskap av ideella föreningar. Att det registrerade trossamfundet eller den registrerade delen av ett registrerat trossamfund skall ha anknytning till sändningsom- rådet innebär att tillstånd bör meddelas inom det område där en viss församling eller samfällighet bedriver sin verksamhet. Ändringen behandlas närmare i kapitel 10. 6 kap. 2 § I ett nytt andra stycke införs en bestämmelse om att den som sänder TV-program eller andra ljudradioprogram än närradio och lokal- radio på annat sätt än genom tråd, utöver vad som gäller enligt första stycket, skall iaktta återhållsamhet vid sändning av program som innehåller våldsskildringar och avancerade sexuella framställ- ningar. Bestämmelsen är avsedd att förbjuda sådana våldsinslag och in- slag med sexuella framställningar som och TV i sin hittillsvarande praxis har ansett strida mot vill- kor om skyldighet att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen. Genom den föreslagna bestämmelsen blir sådana våldsinslag och inslag med sexuellt innehåll som har ingripit mot med stöd av tillståndsvillkoren otillåtna i alla TV-program och andra ljudradioprogram än närradio och lokalradio som sänds på annat sätt än genom tråd. De närmare motiven för bestämmelsen återfinns i avsnitt 2.2.3.2. 6 kap. 10 § I andra stycket har gjorts ett tillägg, som innebär att begränsning- arna i programföretagens rätt att utnyttja exklusiva rättigheter även gäller sådana evenemang som enligt den förteckning som har publi- cerats av den stående kommittén för den europeiska konventionen om gränsöverskridande television () är av särskild vikt för samhället i en annan stat som inte är bunden av EES-av- talet. Genom att tillägget endast omfattar de program som enligt den stående kommitténs förteckning är av särskild vikt för samhället i en stat som inte är bunden av markeras att regleringen i TV-direktivet (krav på underrättelse i Europeiska unionens offici- ella tidning) gäller i förhållande till de stater som är bundna av EES- avtalet. Tillägget, som motiveras närmare i avsnitt 11.4.5, har gjorts för att möjliggöra ett svenskt tillträde till . Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. 6 kap. 11 § Paragrafen är ny och innehåller ett antal bestämmelser som har kunnat föreskrivas som villkor för sändningstillstånd. Bestäm- melserna föreslås bli tillämpliga på samtliga trådlösa sändningar av TV-program och andra ljudradioprogram än närradio och lokal- radio. De närmare skälen för varför tillståndsvillkoren görs om till generellt tillämpliga lagregler framgår av allmänmotiveringen, av- snitt 2.2.3.1. Enligt första stycket 1 skall sändningsrätten utövas sakligt. I kravet på saklighet ligger att de uppgifter som är av betydelse för fram- ställningen skall vara korrekta och att framställningen inte skall vara vilseledande, t.ex. genom att väsentliga uppgifter utelämnas. I nuvarande tillståndsvillkor undantas reklam från saklighetskravet. Detta har motiverats med att innehållet i reklamsändningar regleras i marknadsföringslagen. Vi anser emellertid att det finns skäl att undanta även andra annonser än reklam från kravet på saklighet. Enligt första stycket 2 skall den enskildes privatliv respekteras i programverksamheten om inte ett väsentligt allmänt intresse moti- verar annat. Bestämmelsen innebär att den som ansvarar för sänd- ningarna måste väga allmänhetens intresse av information och under- hållning mot den enskildes intresse av ett skydd för privatlivet. Vid denna avvägning bör hänsyn tas till avgöranden bl.a. i det s.k. av Monaco-målet (se närmare avsnitt 2.1.3 och 2.2.3.1). Bestämmelsen är avsedd att motsvara den praxis som har utarbetats av och TV när det gäller överträdelser av tillståndsvillkor om skyldighet att respektera privatlivet. Bestämmelsen i andra stycket föreskriver att den som har rätt att sända reklam eller andra annonser inte får diskriminera annonsörer. Bestämmelsen innebär att olikheter i de villkor som erbjuds annon- sörer skall vara föranledda av skäl som är objektivt godtagbara. 6 kap. 12 § Bestämmelsen är ny.