sou · GVB386 · 2007-01-01 00:00:00 — De ska alltså förordnas för en särskild bana. En förordnad banveterinär ska mer tillfälligtvis kunna hjälpa till på en annan bana. När det gäller tävlingsveterinärer eftersträvar vi en kraftig förenkling av det administrativa förfarandet. Tävlingsveterinärer anställs särskilt för enstaka tävlingar, som oftast bara sträcker sig över . Vi anser att i stället förordnar ett tillräckligt stort antal veterinärer till tävlingsveterinärer för hund eller för häst. För länsstyrelserna i tillkommer att för- ordna tävlingsveterinärer för renkapplöpning. Tävlingsveterinärerna listas länsvis. Ett krav är dock att samtliga förordnade veterinärer uppfyller tidigare angivet krav. Arrangörerna kan sedan inför varje tävling välja en förordnad veterinär till sin tävling. Det skulle där- med vara länsstyrelsernas uppgift att förordna så många veterinärer som bedöms motsvara det ungefärliga behovet i länet. Det skulle betyda att myndigheten aktivt måste undersöka vilka veterinärer som står till förfogande. Arbetet bör lämpligen drivas i samarbete med de relevanta förbunden som anordnar djurtävlingar. bör självfallet en veterinär vid vilken tid som helst kunna ansöka om att bli förordnad. Denna lista måste länsstyrelserna ständigt hålla uppdaterad. Läns- styrelserna ska också kunna entlediga ban- och tävlingsveterinärer om skäl för det uppkommer. Sådana skäl skulle kunna vara att veterinären visat bristande kompetens eller omdöme. I kapitel 4 har vi även under 4.1.2 framhållit att det oftast saknas kommunikation- en mellan banveterinär/tävlingsveterinär och de kommunala djur- skyddsinspektörer som ansvarar för djurets tillsyn på hemmaplan. Som även framgår där har regeringen nu föreslagit att den offent- liga tillsynen av djur flyttas från kommunerna till . Om det blir länsstyrelsernas ansvar att såväl svara för den offentliga tillsynen som att förordna ban- och tävlingsveterinärer bör en sådan kommunikation enkelt kunna skapas. Vi förordar att så sker. Vi anser att ett sådant system har flera fördelar. råder det ofta brist på tävlingsveterinärer. Vi bedömer att den totala tillgång- en på tävlingsveterinärer bör öka markant, eftersom vi för flera sporter tagit bort eller minskat kravet på veterinär närvaro. Vidare bör fler veterinärer vara intresserade, eftersom veterinären skulle slippa att behöva bli anställd av en myndighet, vilket påstås ha skrämt i väg många privatpraktiserande veterinärer med goda kun- skaper om häst och hund. Detta skulle gagna djurskyddet. För täv- lingsarrangören skulle arbetsbördan lätta, kraft skulle inte behövas läggas på att hitta en veterinär och sedan se till att denna anställs av en myndighet. För myndigheten, tidigare , nu , skulle administrationen med dess höga kost- nader försvinna. Vilka kostnader det är fråga om kommer vi att redovisa i kapitel 6. När det gäller betalning till veterinärerna är det liksom tidigare arrangörerna av tävlingen som ska stå för det. Vi anser att myndig- heterna inte behöver bli inblandade i den administrativa hanteringen av utbetalning av ersättningen. I stället blir det en sak mellan veteri- nären och arrangören. I grunden ska det dock finnas en taxa över vad veterinärerna ska ha i ersättning. Denna bör förhandlas fram mellan och de förbund som anordnar djur- tävlingar, dvs. , , m.fl. osv. Det ska dock återigen vara möjligt för veterinärerna att avstå från ersättning och i stället arbeta ideellt för en klubb under förutsättning att veteri- nären är förordnad. Som vi utvecklat i 4.3 anser vi inte att frågan om betalning har någon avgörande betydelse för förtroendet för veterinären. Ban- eller tävlingsveterinären kommer att stå under JO:s och JK:s tillsyn. Vi föreslår också att jävsbestämmelserna i förvalt- ningslagen ska gälla för ban- och tävlingsveterinärer. Det betyder exempelvis att veterinären inte får fatta beslut om saken angår honom själv eller hans make, föräldrar, barn eller syskon eller någon annan närstående. Vår slutsats i kapitel 4 (4.1.3) är att det nuvarande regelsystemet för veterinär närvaro vid tävling är svåröverskådligt. Regelverket är utformat på det sättet att det som huvudregel alltid krävs veterinär närvaro vid en tävling med djur, men att det från denna huvudregel finns en mängd undantag. För att förstå vilka tävlingar som omfattas av kravet måste det nuvarande regelverket läsas mot- satstvist och det krävs dessutom en kännedom hos läsaren om vilka djurtävlingar som förekommer i . För att lösa detta problem föreslår vi att det i djurskyddsförordningen uttryckligen anges vid vilka tävlingar det krävs veterinär närvaro. Eftersom det ständigt uppkommer nya tävlingar och tävlingarna dessutom förändras är det dock viktigt att regelverket även är flexibelt. får därför möjlighet att bestämma att en veterinär ska medverka om det skulle uppstå en ny tävlingsgren och det finns behov av veteri- när närvaro. Samma ska gälla om djurskyddet vid redan befintliga tävlingar väsentligen skulle komma att försämras. Vår utgångspunkt för ett lagreglerat krav om veterinär närvaro vid tävling är som redovisats under 4.1.3 att den totala resursen som ban- och tävlingsveterinärer utgör ska koncentreras till de tävlingar där behovet finns. Vid dessa tävlingar ska tillsynen också genom- gående förbättras genom våra förslag. Däremot anser vi det saknas skäl att ha en lagstiftning om veterinär närvaro för de tävlingar där veterinären inte fyller en viktig funktion. Vid en del djurtävlingar är risken för skador på djuren mycket liten. Vidare har de organisa- tioner som anordnar tävlingar i många fall även en långtgående egen kontroll av djurskyddet. För dessa föreslår vi i stället en fullständig avreglering, de organisationer som anordnar tävlingarna får fullt ut ansvara för djurskyddet utan övervakning av myndigheter. Genom denna effektivisering skulle man uppnå ett förbättrat djurskydd. Vi anser att det är främst hästar som är särskilt utsatta i tävlings- sammanhang. Som tidigare redovisats i kapitel 4 anser vi att en av- görande skillnad mellan hästsport och hundsport kan vara att det är tillåtet att driva hästar, men inte hundar, med spö. Vi bedömer vidare som redovisats i kapitel 4 att den veterinära tillsynen är särskilt angelägen där vinstintresset är störst, dvs. trav, galopp samt hopp- tävlingar på högre nivå inom ridsporten. Vidare anser vi att det är nödvändigt vid andra grenar som är särskilt krävande för hästen. I gengäld anser vi att det lagreglerade veterinärkravet vid gymkana, voltige och hästplöjning helt kan slopas. Vidare anser vi att det för hästhoppning är tillräckligt med ett veterinärkrav vid alla nationella och internationella hopptävlingar samt vid andra hopptävlingar om hinderhöjden överstiger för hästar eller om svårighets- graden motsvarar minst lätt A för ponny. krävdes veterinär närvaro i huvudsak om hinderhöjden översteg 1,10 för hästar. Denna bestämmelse har dock funnits . Hästmaterialet har förbättrats. Vi anser att skaderisken vid hoppning av hinder som är lägre än är liten. De eventuella problem som skulle kunna uppstå med att exempelvis en halt häst skulle komma till tävling kan hanteras av eget regle- mente. När det gäller ponny gör vi dock ingen förändring. Sam- mantaget föreslår vi därför för häst att en veterinär ska närvara vid följande tävlingar: trav (med undantag av ponnytrav) galopp, (med undantag av ponnygalopp) fälttävlan (med undantag av dressyrpro- vet), alla nationella och internationella hopptävlingar samt andra hopptävlingar om hinderhöjden överstiger för häst eller om svårighetsgraden motsvarar minst lätt A för ponny, distansritt, körning, (utom vid dressyr- och precisionskörning) tornerspel och vid westernridningens tids- och boskapsgrenar samt vid reining. Enligt gällande bestämmelser för hundar krävs veterinär när- varo vid draghundstävlingar, hundkapplöpning och weight-pull. Som anförts tidigare (4.1) är det vår uppfattning att det lagfästa veterinär- kravet inte fyller någon funktion vid draghundstävlingar och hund- kapplöpningar. Det finns långtgående interna reglementen inom dessa sporter som tar tillvara djurskyddet och skaderisken framstår som liten. Vi föreslår därför att det lagfästa veterinärkravet inom dessa två sporter slopas. Det måste dock kvarstå för sporten weight- pull, eftersom skaderisken här är stor. Det förbund som anordnar tävlingarna är också nybildat och dess tävlingsreglemente om bl.a. djurskydd ännu inte fullt utvecklat. Veterinärens uppgift är som vi utvecklat i kapitel 4 att se till att skadade eller sjuka djur inte får starta i en tävling, att minimera risken för skador på djuren under tävlingsdagen samt att ge hjälp till akut skadade djur. Vi anser att detta klart ska framgå av lagstiftning- en. Som tidigare anförts har veterinärernas uppgifter inte varit klart definierade. Det har bl.a. medfört att det har varit omdiskuterat om och i vilken utsträckning en veterinär är skyldig att bistå ett skadat djur under tävlingen. För oss är skyldigheten att bistå akut skadade djur veterinärens viktigaste uppgift. Det är också självklart att denna uppgift måste prioriteras framför besiktning av djur som ska starta. Skälet är att ett skadat djur går före ett friskt djur. Därmed måste det vara så att exempelvis lopp måste förskjutas i tiden om tillsynen av ett skadat djur kräver det oavsett om detta medför negativa kon- sekvenser för sporten. Det ska dock noteras att skyldigheten att bistå djur liksom tidigare avser akut skadade djur. Blessyrer och mindre skador får ägaren/tränaren söka hjälp för hos andra veterinärer än ban- eller tävlingsveterinären. En avgörande fråga vid bedömningen om djuret är akut skadat eller inte är förstås om det är möjligt att transportera djuret till närmaste tillgänglig veterinär utan att skadan förvärras eller detta medför ett onödigt lidande för djuret. En konsekvens av detta synsätt är att vi anser att om tävlingen kräver veterinär medverkan så ska veterinären också medverka under hela tävlingen. Den tidigare uppdelningen om att det för vissa fall skulle vara tillräckligt med veterinär besiktning före tävlingen före- slås försvinna. En positiv bieffekt är att regelsystemet blir klarare. Vi menar alltså att den veterinära medverkan ska begränsas till de tävlingar där det verkligen är nödvändigt. Vi har i 4.1.2 och 4.2 dragit den slutsatsen att veterinärens be- fogenheter och uppgifter inte i onödan begränsas till själva tävlings- situationen. Vi föreslår därför också att veterinären även kan meddela sina beslut på den grunden att det finns tecken på att djuret kan ha utsatts för skada eller lidande under tidigare träning. Vi föreställer oss exempelvis att veterinären vid besiktningen ser färska piskmärken på hästryggen eller sår eller svullnader från användning av otillåten utrustning. För oss framstår det som stötande om veterinären i den situationen inte skulle kunna meddela ett startförbud. är detta inte möjligt, eftersom lagtexten i djurskyddsförordningen endast tar sikte på framtida skador eller lidande. Möjligen var denna begräns- ning inte avsedd från början, eftersom det av djurskyddslagen följer att djur varken får tränas eller tävlas på sådant sätt att de utsätts för lidande. har som redovisats under 4.1.3 fört fram att banveterinärerna inte alltid hunnit med sitt arbete. Det skulle ha lett till att ett antal galoppörer skulle ha ådragit sig frakturer. Vår syn på detta är följande: Utredningen har föreslagit att ban- och tävlingsveterinärernas skyldigheter klart definieras i lag. Denna lag- stiftning måste följas. Det betyder i sin tur att tävlingsarrangörerna under tillsyn av ansvariga myndigheter måste förordna så många ban- eller tävlingsveterinärer att de kan uppfylla sina lagreglerade skyldigheter. Det kan komma att betyda att det framöver på vissa banor behöver tjänstgöra mer än en banveterinär . Under 4.2 har vi också anmärkt på det förfarande som sker inom trav- och galoppsporten. Till skillnad från förfarandet inom ridsporten sker besiktningen genom att samtliga startande hästar passerar en s.k. uppsamlingsvolt och gör en provstart. Hästarna be- siktigas alltså alla , i rörelse och med full utrustning. Skälet är att arrangörerna har ambitionen att pressa tiden mellan loppen. Det betyder dock att det saknas möjlighet för veterinären att fullt ut kontrollera hälsotillståndet hos hästen eller att se om hästen bär plågsamma anordningar. Därför är detta enligt vår mening ingen be- siktning. Detta är dock inget vi kan åtgärda genom förslag om lag- stiftning. Av djurskyddsförordningen följer att veterinär- en före tävlingen ska besiktiga tävlingsområdet och de deltagande djuren. Vi föreslår ingen ändring av detta. Det betyder i stället att de ansvarande myndigheterna måste se till att lagen följs och se till att en besiktning av djuren även sker vid trav- och galopp- tävlingar. Systemet med besiktning innebär att om veterinären anser att djuret exempelvis visar tecken på hälta så meddelar denne startför- bud. Om tecknet på hälta är diffust kan dock veterinären finna det svårt, eftersom det enligt lagen krävs att djuret kan antas bli utsatt för skada eller annat lidande för att veterinären ska kunna meddela ett startförbud. Vi föreslår därför som ett komplement att veterinär- en alltid ska kunna kräva att ägaren/tränaren inför nästa tävling ska kunna visa upp ett nytt veterinärutlåtande för djuret. Om ett veterinärutlåtande då inte visas upp leder detta i sin tur till ett startförbud. Denna åtgärd är inte så ingripande för ägaren/trä- naren som ett startförbud. Kraven kan därför också sättas lägre. Vi anser att det räcker att veterinären finner anledning till det för att denna ska få kräva ett friskintyg. De ansvariga myndigheterna ska även se till att det byggs upp ett fungerande rapporteringssystem för alla djurtävlingar. Som tidi- gare framhållits är det omöjligt att annars kunna bedöma riskerna för djuren och att ha en möjlighet att minska eller helst eliminera riskerna. Vi har föreslagit att ska ansvara för förordnandet av veterinärer. Länsstyrelserna ska även på grund av sitt tillsynsansvar för djur se till att de finns fungerande rappor- teringssystem för tävlingsdjuren. Inom travsporten finns redan ett har tagit fram ett banveterinärsystem även för galopphästarna, men inte lyckats förmå banveterinärerna att använda det. måste länsstyrelserna i samband med att de förordnar banveterinärer även övervaka att alla hjälpmedel som finns för att förbättra djurskyddet används. För de sporter som använder sig av tävlingsveterinärer krävs inget sammanhängande nationellt datasystem. Däremot måste även inom dessa sporter återrapporteringen till länsstyrelserna fungera. Vidare måste som tidigare framhållits länsstyrelserna lägga stor vikt vid att analysera riskerna för djuren. Under länsstyrelsernas tillsynsansvar ligger också att tillsammans med ansvariga förbund ständigt arbeta för att förbättra djurskyddet vid tävlingar. På nationell nivå är detta uppgift. har vid behov möjlighet att meddela föreskrifter. I detta kapitel ska konsekvenserna av utredningens förslag analy- seras. Vi inleder detta kapitel med att redovisa de ekonomiska kon- sekvenserna. Under 6.1 redovisar vi den nuvarande ekonomiska situationen. Under 6.2 analyserar vi hur utredningens förslag på- verkar den nuvarande ekonomin. Under 6.3 föreslår vi hur det eko- nomiska överskottet kan användas. 6.4 är en sammanfattning av de ekonomiska konsekvenserna. Som utgångspunkt för den ekonomiska beräkningen har vi använt nuvarande budget för ban- och tävlingsveterinärer. övertog från ansvaret för ban- och tävlingsveterinärer från Djurskydds- myndigheten. Under 6.5 redovisar vi övriga konsekvenser. 6.1Det nuvarande ekonomiska systemet fungerar systemet med ban- och tävlingsveterinärer på det sättet att de anställs av och verket betalar dem lön. Verket kräver dock full ersättning av dem som arrangerar tävling- arna, inklusive löneomkostnadspåslag och kostnader för admini- stration. Som tidigare anförts är det systemet enligt vår uppfattning byråkratiskt och resurskrävande. Tävlingsveterinärer tjänstgör oftast enstaka tävlingsdagar. För varje tillfälle anställs de av Jordbruks- verket. Enligt verkets egna beräkningar är tidsåtgången för varje an- ställningsärende inklusive fakturering och lönehantering 1,9 tim- mar. Enligt uppgift från hanterade de ca 1 300 ärenden . Det skulle innebära en tidsåtgång för verket på . Av budget framgår att man avser att få ersättning av tävlingsarrangörerna, som t.ex. Svenska Travsport- ens , och för det arbete ban- och tävlingsveterinärer utför på tävlingar med Ekonomiska konsekvenser SOU 2007:86 Ca hälften av beloppet skulle komma från och och hälften från de arrangörer som använder sig av tävlingsveterinärer. Verket räknar med att behöva betala lön till dessa ban- och täv- lingsveterinärer med . Mellanskillnaden på avser använda för sin administration. Verket an- vänder inga medel av sina förvaltningsanslag för denna verksamhet. Det betyder att det är tävlingsarrangörerna som helt och hållet finansierar hanteringen av ban- och tävlingsveterinärer. Tävlings- arrangörerna betalar alltså inte bara ban- och tävlingsveterinärernas löner utan även administrativa hantering i dess helhet. tillämpar alltså full kostnadstäckning. Den administrativa kostnaden motsvarar ett påslag om . (883 000 /13 653 000). Det belopp avsätter för egen administration Av det beloppet avser avser ett administrativt påslag om på lönekostnadsbeloppet för verksledning, stabsenheter och ekonomi. Vidare avser bl.a. hyra, telefon och porto. 6.2Hur påverkar utredningens förslag ekonomin? Utredningens förslag kommer drastiskt att påverka detta ekono- miska system. Vi har föreslagit att inte längre ska hantera utbetalning av ersättning till ban- och tävlingsveterinärer. Detta ska i stället bli en sak mellan tävlingsarrangören och den en- skilde ban- eller tävlingsveterinären. Det innebär att kan ta in avgifter från tävlingsarrangörena och inte längre ska betala ut löner. Det betyder dock att kan tillgodogöra sig det överskott för hanteringen av administration, som beräknas till . Sammantaget betyder det att hela den beskrivna ekonomiska hanteringen försvin- ner från . Det saknas anledning att ta in intäkter från tävlingsarrangörerna och kostnaderna kommer inte längre att finnas. Det överskott om som planerat att ta ut av arrangörerna kommer därmed att tillfalla tävlingsarrangörerna i form av minskade utgifter. Det innebär att deras kostnader kommer att minska . Ca hälften skulle till- falla Svenska Travsportens Centralförbunden och och ca hälften övriga tävlingsarrangörer. Därtill kommer att flera tävlingsarrangörer gör ytterligare besparingar, eftersom utredningen föreslår att lagkravet om veterinär närvaro kommer att helt försvinna inom vissa sporter. Dessa är bl.a. hundkapplöpning, draghunds- tävlingar, gymkana, voltige och hästplöjning. Vi bedömer att slopan- det av veterinärkravet för dessa sporter inte totalt sett kommer att innebära någon större ekonomisk besparing. Skälet är att tävlings- förekomsten inom dessa sporter är liten. Däremot kommer det i hög grad underlätta för dessa mindre tävlingsarrangörer. Det som däremot kan ha någon större ekonomisk betydelse är vårt förslag om att veterinär inte längre behöva närvara vid hästhoppning om hinderhöjden inte överstiger (tidigare gällde ). Tävlingsförekomsten på denna hinderhöjd är nämligen enligt upp- skattning från tämligen stort. Det kom- mer alltså att gynna tävlingsarrangörer inom Svenska Ridsportför- bundet. Förbundet har inte kunnat lämna uppgifter om exakt hur många tävlingar som berörs. Någon närmare beräkning kan därför inte anges. I det sammanhanget måste påpekas att det belopp Jordbruks- verket tänkt sig disponera för sin administration () borde påverkas av att några sporter helt befrias från veterinärkravet. Där- igenom skulle i det nuvarande systemet såväl intäkterna som kostna- derna för ban- och tävlingsverksamheten minska hos . Det skulle också kunna påverka överskottet. Vi bortser dock fram- över från detta, eftersom påverkan bedöms liten och dessutom omöjlig att beräkna. Utredningen har vidare föreslagit att länsstyrelserna ska förordna ban- och tävlingsveterinärer. Det ska dock ske enligt en betydligt förenklad modell jämfört med dagens system. Syftet är att effektivisera. ska förordna ett lämpligt antal tävlingsveterinärer som bedöms motsvara behovet i länet . Länsstyrelserna måste samråda med de stora för- bunden som anordnar tävlingar. Vidare måste länsstyrelserna för- ordna banveterinärer för varje bana. De måste vidare vid behov kunna förordna en veterinär och även ha beredskap för att entlediga veterinärer. Även denna hantering kommer att innebära en administrativ merkostnad. Vi är dock säkra på att denna admini- strativa hantering kraftigt kommer att understiga nuvarande kostnad. administrationskostnad om motsvarar en beräknad tidsåtgång . Vi räknar grovt med att arbete aldrig kan överstiga De motsvarar en persons heltidsarbete med frågorna . Detta är enligt vår uppfattning en generös beräkning. Vi räknar egentligen med att arbetet med att upprätta listan och det tillkommande arbetet normalt inte ska behöva ta mer än någon arbetsdag i anspråk. Denna tid kommer dock förstås att variera mellan olika länsstyrelser. blir arbetet än mindre betungande, då kommer listan bara att behöva justeras. Vi har dock tagit hänsyn till att arbetet ska spridas ut vid samtliga läns- styrelser. förutsätter vi att länsstyrelserna samordnar arbetet. Detta bör lämpligen kunna ske inom de samverkansgrupper som redan finns. Därmed skulle alltså administrationskostnaderna hos myndigheterna minska med . Den skulle grovt alltså uppskattas till . Det arbete länsstyrelserna utför bör även det avgiftsfinansieras. Det skulle betyda att länsstyrelserna måste ta ut avgifter av tävlingsarrangörerna för att förordna ban- och tävlingsveterinär- er. Det utgör inga problem för länsstyrelserna att ta ut en avgift av och i sam- band med att banveterinärer förordnas. Däremot blir det annorlunda för de tävlingsarrangörer som använder sig av tävlingsveterinärer. är det de enskilda klubbarna som betalar in en avgift till Jord- bruksverket för att verket ska anställa en tävlingsveterinär för dem. skulle det behöva bli så att alla de arrangörer som an- vänder sig av tävlingsveterinärer måste betala en låg avgift för att länsstyrelserna i de olika länen tillhandahåller en lista på lämpliga tävlingsveterinärer. Vi har flera olika alternativ till lösningar. Den ena är att samtliga tävlingsarrangörer för att få tillgång till listan måste betala en mindre avgift. Ett annat alternativ är att de veterinärer som är aktuella för att listas som tävlingsveterinärer betalar en mindre avgift för att få vara med. Ett tredje alternativ är att det för varje länsstyrelse handlar om så små arbetsinsatser att denna uppgift inte skulle behöva finansieras särskilt. kommer liksom tidigare att vara den nationellt samordnande myndigheten. Precis som tidigare kommer verket att ha möjlighet att meddela föreskrifter. Dessa uppgifter innefattas dock inte i den nuvarande budgeten om ban- och tävlingsveterinärer. Det innebär inte heller någon förändring mot vad som gäller . Vi har också i övrigt förenklat systemet. är som tidigare framgått ban- och tävlingsveterinärerna anställda av . Deras beslut måste därför överlämnas skriftligt och kunna över- klagas. kommer inte så vara fallet. veterinärernas beslut ska inte längre behöva överlämnas skriftligt och inte heller kunna överklagas. Även detta innebär en effektivi- sering. Ban- och tävlingsveterinärernas arbete kan bedrivas snabbare och timdebiteringen kan därmed minska. Vidare ska tävlingsveteri- närer återigen kunna avstå från ersättning. Å andra sidan har vi också gjort överväganden som marginellt kan öka kostnaderna för veterinärernas arbete. Ett övervägande är att tävlingsveterinärerna måste närvara under hela tävlingen. Det berör dock i huvud- sak endast någon enstaka gren som bl.a. tornerspelen och viss kör- ning.