sou · GUB314d3 · 2007-01-01 00:00:00 — Dessa huvudtyper är äganderätt och besittningsrätt till den mark som man traditionellt bebor respektive mark som inte uteslutande be- bos av dem, men till vilken man traditionellt haft tillträde för sin utkomst och traditionella verksamhet. De berörda folkens ägande- rätt och besittningsrätt till den mark som de traditionellt bebor skall erkännas. Därutöver skall åtgärder vidtas i lämpliga fall för att skydda de berörda folkens rätt att nyttja den mark som inte ute- slutande bebos av dem, men till vilken de traditionellt haft tillgång för sin utkomst och traditionella verksamhet. Enligt konventionens artikel 14 punkt 2 skall regeringen vidta nödvändiga åtgärder för att identifiera den mark som de berörda folken traditionellt bebor och garantera effektivt skydd av deras äganderätt och besittningsrätt. Att ursprungsfolket traditionellt bebor ett markområde innebär enligt utredningen att folket skall ha manifesterat sin kontroll över marken, exempelvis genom att bruka den. Bruket av marken skall ha varit ensamt eller i varje fall ett i förhållande till andra domine- rande bruk av marken. Innehavet eller bruket av marken måste ha fortsatt in . Att ursprungsfolket traditionellt nyttjar mark tillsammans med andra innebär enligt utredningen att folket skall ha brukat marken. För att ett traditionellt nyttjande skall anses före- ligga krävs inte ett lika intensivt eller av andra ostört bruk som för innehav av mark. Utredningen gör den bedömningen att det i finns både mark som samerna traditionellt innehar och mark som samerna traditionellt nyttjar tillsammans med andra. Den som är av samisk härkomst får enligt 1 § rennäringslagen (1971:437) använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. Denna rätt, renskötselrätten, tillkommer den samiska be- folkningen och grundas på urminnes hävd. Renskötselrätten får dock utövas endast av den som är medlem i sameby. Renskötsel bedrivs i den norra tredjedelen av , från i söder till i norr. Renskötselområdet delas enligt 3 § rennäringslagen in i områden där renskötsel får bedrivas , året-runt-marker, och vinterbetesmarker. Året-runt-markerna utgörs av och läns lappmarker ovanför odlingsgränsen. De jämtländska renbetes- fjällen och de områden inom och som vid utgången av tillhörde staten och som var särskilt upplåtna till renbete är också året-runt-marker. Året-runt-markerna utgörs vidare av de områden i och läns lappmarker nedanför odlingsgränsen som antingen tillhör staten, tillhörde staten vid utgången av eller utgör renbetesland och där skogsrenskötsel av ålder bedrivits , sommaren eller hösten. Renbetesland är mark som vid avvittringen förklarats utgöra renbetesland eller av ålder använts som sådant land. Med vinterbetesmarkerna avses de delar av lappmarkerna ne- danför odlingsgränsen som inte är året-runt-marker liksom de om- råden utanför lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivs vissa tider av året. Inom vinterbetesmarkerna får ren- skötsel bedrivas – . Lappmarksgränsen drogs upp och odlingsgrän- sen i och . Lapp- markerna är belägna ovanför lappmarksgränsen. i består av ett antal statligt ägda registerfastigheter. Hänvisningen i 3 § rennäringslagen till begreppen lappmarkerna, lappmarksgränsen, odlingsgränsen och renbetesfjällen innebär att alla året-runt-marker är geografiskt bestämda. När det gäller vin- terbetesmarkerna är endast de som är belägna ovanför lappmarks- gränsen geografiskt bestämda. Huvuddelen av vinterbetesmarken är således inte geografiskt avgränsad. Avgränsningen bestäms i stället av var renskötsel av ålder bedrivs vissa tider av året. Den bristande kännedomen om renskötselområdets yttergränser medför ett flertal nackdelar för renägare, markägare och staten. Det är svårt för renägarna att planera sin verksamhet när de inte vet vilka områden som disponeras för näringen. Även för markägarnas planering är det av värde att veta om renskötsel får bedrivas på fas- tigheten. Ovissheten om renskötselområdets geografiska omfattning har medfört att sju domstolsprocesser som berör tolv samebyar inletts mellan fastighetsägare och samebyar om förekomsten av sedvane- rätt till renbete. Den mest omfattande processen, det så kallade renbetesmålet (mål T88/90), berör fem samebyar och närmare 600 fastighetsägare i . delade i dom att någon av avtal oberoende rätt till renbete till förmån för samebyarna inte belastade de aktuella fastigheterna. Samebyarna har överklagat domen. Hovrätten har hållit huvudförhandling i målet och kommer att meddela dom . De rättegångar som rör rätten till vinterbete är ofta förknippade med stora rättegångskostnader. Parternas rättegångskostnader i tingsrätten i renbetesmålet uppgick till . Utredningen om konvention nr 169 Enligt betänkandet Samerna – ett ursprungsfolk i är det inte klarlagt vilka områden som samerna traditionellt innehar. Inte heller är det klarlagt vilka områden som samerna traditionellt nytt- jar tillsammans med andra. Kravet i konventionens artikel 14 punkt 2 på identifiering av sådan mark är därför inte uppfyllt. inom renskötselområdets året-runt-marker som in varit i statlig ägo kan enligt utredningen i vart fall anses vara mark som samerna traditionellt innehar. inom renskötselom- rådets vinterbetesmarker kan i vart fall anses som mark som sa- merna traditionellt nyttjar tillsammans med andra. Det senare kan också gälla mark inom året-runt-markerna som länge varit i privat ägo. Den viktigaste åtgärden för att stärka renskötseln i områden som samerna traditionellt nyttjar tillsammans med andra är enligt ut- redningen att klargöra inom vilka områden samerna har renskötsel- rätt och tillförsäkra samerna tillgång till tillräckligt stora områden för att de skall kunna fortsätta att bedriva renskötsel. För att kunna fastställa vilken mark som samerna traditionellt innehar eller nyttjar krävs enligt utredningen att frågan utreds yt- terligare. Pågående domstolsprocesser om vinterbetesmarkernas omfattning kan visserligen leda fram till att de yttre gränserna för renskötselområdet i vissa delar klarläggs. Det kan dock förväntas ta innan dom meddelats i alla mål och avgörandena kommer inte att omfatta alla områden som används för vinterbetning. En prövning av vilken mark som samerna har rättigheter till en- ligt konventionen bör enligt utredningen bygga på en grundlig och sakkunnig prövning av samernas traditionella innehav och nytt- jande av marken. En sådan utredning skulle resultera i att de yttre gränserna för renskötselområdet blir betydligt klarare, vilket i sin tur kan leda till att antalet tvister mellan samebyar och markägare minskar. De ekonomiska förutsättningarna att bedriva rennäring klargörs genom att de betesområden som står till förfogande blir kända. För att uppfylla konventionens krav i fråga om den mark som samerna har rättigheter till bör enligt utredningen en gränsdrag- tillsättas med uppgift att identifiera mark som samerna traditionellt innehar respektive traditionellt nyttjar. Kommissionen bör bestå av en grupp experter med väldokumente- rade kunskaper inom områdena juridik (fastighetsrätt), lantmäteri och rättshistoria, vilka kan göra sin bedömning mot bakgrund av tillgängligt material hos bl.a. länsstyrelsernas rennäringsenheter, , lantmäterimyndigheterna och inskrivnings- myndigheterna. Vid ett flertal tillfällen har kritiserats i internationella sam- manhang för de pågående processerna om samernas rätt till vinter- bete. Kritiken har bl.a. gällt samernas möjligheter att idka rennäring och deras möjligheter rent ekonomiskt att gå i svaromål. Senast frågan var uppe till bedömning var i ett förhör inför FN:s rasdis- krimineringskommitté den 10–. Kommittén ut- tryckte sin oro över förmodade begränsningar i traditionell nytt- janderätt av betesmark för rennäring som ett resultat av de pågå- ende processerna. Kommittén rekommenderade att lösa frågan med beaktande av rennäringen som en central del av samer- nas kulturutövning. Ända sedan den första renbeteslagens tillkomst, lag angå- ende de svenska lapparnas rätt till renbete i , och de därpå följande 1898 och renbeteslagar har samernas rätt att vin- tertid låta sina renar beta omfattat de områden som de har besökt enligt gammal sedvana. I förarbetena till lagarna har försök gjorts att bedöma inom vilka områden vinterbete sker. Redan i förarbe- tena till lag diskuterade man att dra upp en yttre gränslinje för renskötselområdet vilken inte skulle få överskridas. Detta be- dömdes dock inte vara praktiskt genomförbart. 1928:43 med förslag till lag om de svenska lapparnas rätt till renbete i m.m. anfördes att på mark utanför lappmar- kerna och renbetesfjällen är renskötsel i princip bara tillåten vin- tertid och bara inom sådana områden där sedvanerätt föreligger. Renbetning förekom i hela utom dess östligaste del samt i hela och . Så gott som samtliga socknar i hade besökts för renbetning. Det- samma torde gälla , åtminstone den del som utgör landskapet . I ansågs förutom socken även vissa andra mindre områden mot gränsen till ha besökts för renbetning. Det lät sig enligt proposi- tionen praktiskt taget inte göras att bestämma en yttersta gräns utom på vissa håll. I tvistiga fall förutsattes frågan om sedvanerät- tens tillämplighet bli prövad av domstol på grundval av sådan be- visning som enligt allmän lag krävs för styrkande av urminnes hävd. Bestämmelserna om rätten till vinterbete överfördes i princip oförändrade till den nu gällande rennäringslagen . uttalade i huvudbetänkandet Samerätt och sameting (SOU 1989:41) att sedvanemarkerna omfattar stora om- råden. På det stora hela är det klart vilka dessa områden är. Det finns dock områden där rätten satts i fråga eller gränserna är om- stridda. Det påpekas att en statlig utredning inte med rättsverkan kan fastslå sedvanemarkernas omfattning. Det kan endast göras av allmän domstol. lade inte fram något förslag till ändrad lagstiftning i fråga om vinterbetesmarkerna. På uppdrag av Kungl. Maj:t lade f.d. landskamreraren fram Utredning rörande renbetestrakter för lapparna i och . Syftet med uppdraget var att åstadkomma en kvalificerad och mera fullständig utredning om sa- sedvanerätt i de båda länen för att i den mån det var möjligt skaffa samerna trygghet i fråga om sedvanemarkernas användning. Utredningen bygger på arkivmaterial och intervjuer med samer och annan ortsbefolkning. I det s.k. renbetesmålet har parterna presenterat ett mycket om- fattande material som rör rätten till vinterbete på närmare 600 fas- tigheter i samtliga socknar i kommun. De norska samernas rätt att bedriva rennäring regleras reindriftslag. I de sex nordligaste fylkena finns geografiska gränser fastställda för renskötseln. Gränserna bestämdes som ett led i regleringen av rennäringens skadestånds- skyldighet mot jordbruket. Den nuvarande bestämmelsen innehål- ler en presumtion om att renskötselrätt finns innanför gränsen. Den norska högsta domstolen har emellertid konstaterat att det innanför gränsen finns områden där sedvanerätt eller långvarigt ut- nyttjande av marken för renbetning inte kunnat påvisas. I lagen finns en möjlighet för staten att expropriera mark eller rätt till ren- skötsel inom det fastställda renskötselområdet om det behövs för renskötseln. Den har vidare uttalat att man avser att hjälpa rennäringen med förhandlingar om arrendeavtal samt att bi- dra ekonomiskt till kostnader för betesavtal och processer. Den finska renskötselrätten regleras rennäringslag. I la- gen har renskötselområdet bestämts geografiskt och omfattar näs- tan hela och norra delen av . Inom rennäringens vinterbetesmarker får renskötsel enligt 3 § för- sta stycket 2 rennäringslagen (1971:437) bedrivas – inom de områden där renskötsel av ålder be- drivs vissa tider av året. I motsats till de områden där renskötsel får bedrivas är vinterbetesmarkerna inte geografiskt be- stämda. Omfattningen av vinterbetesmarkerna är inom vissa delar av renskötselområdet omstridda. Ovissheten om den geografiska utsträckningen har medfört att ett flertal domstolsprocesser pågår mellan fastighetsägare och samebyar om förekomsten av sedvane- rätt till vinterbete för ren. Dessa processer kostar mycket pengar och skapar motsättningar mellan de olika grupperna av markut- nyttjare. En svensk anslutning till konvention nr 169 om ur- sprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder förutsätter att om- fattningen av den mark som får användas för renskötsel klarläggs och att den mark som samerna traditionellt innehar respektive nyttjar tillsammans med andra identifieras. Med beaktande av att rennäringen är en central del av samernas kulturutövning har uttalat sin oro över förmodade begränsningar i den traditionella nyttjande- rätten till betesmark för renskötseln. I är renskötselområdet geografiskt bestämt i lag medan den norska lagstiftningen innehåller en presumtion om renskötsel- rätt innanför vissa geografiska gränser. Kommissionens arbete skall syfta till att klarlägga inom vilka områden sådana vinterbetesmarker finns som avses i 3 § första stycket 2 rennäringslagen (1971:437). Undersökningen skall vidare syfta till att fastställa de områden som, med hänsyn till vad som anges i konvention 169, skall betraktas som mark som sa- merna traditionellt innehar respektive traditionellt nyttjar tillsam- mans med andra. skall göra sin bedömning på grundval av tillgängligt material hos myndigheter och domstolar. När det gäller den yttre gränsen för renskötselområdet skall under- sökningen bidra till att klarlägga gränsen så att behovet av dom- stolsprocesser om rätt till vinterbetning för ren bortfaller eller i varje fall minimeras. Erfarenheter bör inhämtas från om det norska arbetet med gränsdragning av renskötselområdet och problem i samband med det. Uppdraget skall utföras efter samråd och dialog med berörda myndigheter och intresseorganisationer. skall redovisa sitt arbete till reger- ingen . 1.Skola & Samhälle. 2.Omprövning av medborgarskap. 3.Stärkt konkurrenskraft och sysselsätt- ning i hela landet. 4.Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. 5.Organisering av regional utvecklings- politik – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till Organisations- utredningen för regional tillväxt. 6.Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till EG-direktiv /83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. 7.Studieavgifter i högskolan. 8.Mångfald och räckvidd. 9.Kontroll av varor vid inre gräns. 10.Ett förnyat programkontor. 11.Spel i en föränderlig värld. 12.Rattfylleri och sjöfylleri. 13.Djurskydd vid hästavel. Omprövning av medborgarskap. Rattfylleri och sjöfylleri. Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt. En anpassning av svensk lagstiftning till EG-direktiv /83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande. Kontroll av varor vid inre gräns. Spel i en föränderlig värld. Skola & Samhälle. Studieavgifter i högskolan. Mångfald och räckvidd. Ett förnyat programkontor. Stärkt konkurrenskraft och sysselsättning i hela landet. Svenska partnerskap – en översikt. Rapport 1 till för regional tillväxt. Organisering av regional utvecklingspolitik – balansera utveckling och förvaltning. Rapport 2 till för regional tillväxt. Djurskydd vid hästavel.