sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Institutionerna vet mycket lite om sin publik, och de konstnärliga ledarna tycks sällan vilja veta särskilt mycket mer, vilket försvårar publikarbetarnas uppgift. De stora teatrarna gör kvantitativa undersökningar där man frågar om kön, ålder och hur man fick information om kvällens föreställning. Dessa undersökningar kommer till på initiativ av marknadsavdelningarna, och intresserar sällan den konstnärliga personalen. I har man myntat begreppet box-office-clever för att beskriva kulturmarknadsföring i ett mångkulturellt samhälle. Det handlar helt enkelt om att veta mycket om det fragmentariserade myller som utgör publiken eller den potentiella publiken. I kan nämnas som en institution där kulturmarknadsförare tagit initiativ, för att via biljettsystemet, lära sig mer om publikens profil. Man frågar inte. Framför allt frågar man mycket sällan på något djupare plan, vad publiken egentligen tycker om gestaltningen eller verket, eftersom en sådan tvåvägskommunikation skulle innebära 99 Forser, på teatern. Om det mätbara och kulturpolitikens dilemma i Demokratins estetik, forskarvolym IV, SOU 1999:129, s. 24. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter ett brott mot den hegemoniska synen på konstnärskapet. Här förenas på ett olyckligt sätt en högborgerlig konservatism med stark ställning inom delar av kulturvärlden, med socialdemokratins idé om kulturpolitiken som ett värn mot de hotande kommersiella krafterna100. Denna långvariga oheliga allians skymmer sikten för en alternativ, tredje syn på relationen till publiken. Publiken behöver inte vara antingen frånvarande som inför den romantiske konstnä- ren, eller ett möjligt offer att exploatera, som inför en ond nöjesin- dustri. De aristokratiskt kulturkonservativa dragen i modernismen tycks fortfarande bygga murar mellan konstnären och publiken. Till en jämbördig kommunikation är det långt kvar. Kulturpolitikens skyddsvallar mot det hotande kapitalet har iro- niskt nog kommit att bevara en uppsättning uråldriga ideal, till exempel gestaltningar av män och kvinnor, så stereotypa att de kommersiella krafternas film- och musikindustrier avancerat väsentligt mycket längre. Teatervetaren och professorn i genus- vetenskap har beskrivit den starka konstnärs- myten som del i en antiintellektualism som frodas i teatervärlden: analys och känsla är två motpoler101. När den andre – kvinnan, flatan eller blatten – analyserar, bryter eller kvoterar sig in i salongerna betraktar bevararna av kulturarvet attacken som utslag av politisk korrekthet från krafter som inte begriper sig på kons- tens behov av frihet. Denna frihet har till exempel givit oss 75 pjä- ser på . Tre av dem var skrivna av kvinnor. (Alla hette i efternamn.) Den har givit oss 46 verk uppförda på stora scen under perio- den – , ett av dem skrivet av en kvinna, inget dirigerat av en kvinna.102 Sådana uppenbara utslag av ett hierarkiskt genussystem, brukar oftast förkläs till någonting i stil med fria konstnärliga val, utifrån objektiva kvalitetskriterier. Denna föråldrade kultursyn får också konsekvenser för hur man betraktar politiska initiativ för att ge fler människor utanför den vita övre medelklassen tillträde till den gemensamt finansierade kulturen. Frågan om hur kulturinstitutionerna ska stå till svars inför medborgarna som finansierar dem blir därför extremt känslig. sammanfattar den i grunden ideologiska kritik mot det som föraktfullt brukar kallas politisk korrekthet i demokratiut- 100I kulturpropositionen fastslås att ett av kulturpolitikens mål ska vara att motverka kommersialismens negativa verkningar. 101Malm, och Mendel-Enk, (2002) Stereotypa könsroller på teatern, Nummer . 102Plural, Kulturelit 2005 och 2006. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter redningen Demokrati på teatern: Högkultur eller konstkultur är en icke-egalitär kraft som utmanar det masskulturella samhällets mediokrati och konformitet. Denna nykonservativa lans dras varje gång någon på allvar vill utmana de vita männens tolknings- företräde. Publiken – vill ni se mansteater? Tillbaka till och seminariet Vi älskar våra könsroller. I panelen sitter skådespelaren som gjort succé på JAM med . Hon beskriver att hon sökt sig till teatern utifrån politiska drivkrafter, absolut inte för att få uppmärksamhet som ett objekt. Ändå ser hon plötsligt sig själv i rollen som den här pigan som blir kär i den här 60-årige gubben. Hon övergår till att beskriva den traditionella teaterpubliken med ett blixtrande enga- gemang: Och i salongen sitter fullt med kvinnor och så någon man som har bli- vit dit-tvingad av sin fru, och det enda syftet är att den här mannen ska kunna gå ut därifrån med gott självförtroende och tänka att jag kan också bli ihop med en ung snygg tjej. Det är helt orimligt att så fula killar ska få så snygga tjejer. Jag tror inte på det! Moderatorn Catti Brandelius föreslår att det är dags att fråga de närvarande i publiken vad de tycker. Hon menar att det mesta vi ser på scenerna är mansteater och exemplifierar med Tolvskillings- operan som spelas för fulla hus på en scen intill: Där finns många bra skådespelerskor som får spela små biroller. Det är en storsäljare, publiken kommer och publiken består till tre fjärdedelar av kvinnor. Publiken – vill ni se mansteater? Den explosiva kombinationen av attack och Catti Brandelius hädiska fråga provocerade seminariepubliken. Flera kvinnor ryckte ut till stadsteaters försvar, någon menade att diskussionen var vulgär och genant. För en trogen teaterpublik finns inget annat alternativ än att för- svara den ofta djupt kvinnofientliga gestaltning man gjort till sin egen. Den manliga blicken finns inom varje människa i en patriarkal kultur. Tanken på vad som skulle hända om den blicken riktades om kan vara både radikal och hotande. Men de starka reaktionerna tyder också på en ovana inför att konfronteras med själva frågan. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter Vad tycker du om konsten? Denna fråga vågar konstnären alltför sällan ställa till sin publik. Risken att fler frågor skulle dyka upp är överhängande. Till exempel: Vad känner du inför representationen av män och kvinnor? Hur påverkas den kvinnliga publikens upple- velse, och i förlängningen hennes självbild, av det faktum att hon ständigt tilltalas som den andre? En scenkonst som vill utmana, provocera och förnya sig borde åtminstone våga ställa de frågorna. Svaren skulle kunna rymma oanade möjligheter. Mina intervjuer med publikarbetare på scenkonstens större institutioner skulle handla om publiken betraktad ur ett genus- perspektiv. Men de kom också att beröra kategorierna klass och etnicitet, inte minst för att många initiativ för att bredda publiken bygger på en sammansatt analys av de mekanismer som kan exklu- dera potentiella publikgrupper från scenkonsten. Många publikar- betare använder en sådan maktanalys i sitt dagliga arbete. Jag vill mena att kulturpolitiken på detta område tyvärr inte präglas av samma grad av analys. Kulturministern menar att själva repertoaren skulle få män att välja bort teatern – märk väl inte exkludera dem. Är det då verkligen ett jämställdhetsarbete att maskulinisera repertoaren, det vill säga anpassa den efter vad en strukturellt över- ordnad grupp förväntas efterfråga? I mitt anslag formulerade jag en vilja att betrakta salongen som en yta där samhälleliga hierarkier i fråga om kön, klass och etnicitet sätter avtryck. Jag vill mena att det kulturpolitiska mål som på ett förenklat sätt stadgar att scenkonstens institutioner bör sträva efter en större andel män i publiken, inte i tillräckligt hög grad tar hän- syn till en sådan maktanalys. Detta mål bör preciseras. Vilka grup- per av män är verkligen exkluderade från salongerna? Vilka har utifrån en överordnad maktposition vänt salongen ryggen med en avmätt suck? Återigen: jämställdhet kan aldrig uteslutande handla om att räkna huvuden – det handlar framför allt om att erbjuda människor lika möjligheter. , frilansjournalist, kulturredaktör och en av grun- darna bakom dokumentärmagasinet . Medverkar på Dagens Nyheters kultursidor och i tidskrifter som Bang och . redaktör för tidningen , som utges av rum för unga i . Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter , , och 2004, Resultat från Väst-SOM-undersökningen. Forser, (1999) Demokratin på teatern. Om det mätbara och kulturpolitikens dilemma, Demokratins estetik, forskarvolym IV, SOU 1999:129. , (2006) Inga pekpinnar för Paggan, , och publiken, förstudie av revisorer, beställd av , 2001/2002:10. , och Mendel-Enk, (2002) Stereotypa könsroller på teatern, Nummer . Om kulturell mångfald (2005) omvärldsanalys. 1993/94:147 Delad makt delat ansvar. 1996/97:3 Kulturpolitik. 2002/03:140 Jämt och ständigt – Regeringens jämställdhetspolitik med handlingsplan för mandatperioden. van Zoonen, (1994) Feminist media studies, : . Vi älskar våra könsroller, inom scenkonstområdet i samarbete med . Beslut vid regeringssammanträde . En kommitté för jämställdhet inom scenkonstområdet tillsätts. Huvuduppgiften är att lämna förslag till hur ett jämställdhets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter, kunskaper och värderingar skall speglas och tas till- vara för att berika och påverka utvecklingen inom scenkonsterna teater, dans och musik. I uppdraget ingår att analysera den rådande könsmaktsordningen inom scenkonstområdet och att lämna förslag till hur dessa strukturer kan förändras. Kommittén skall arbeta utåtriktat och i förhållande till såväl offentliga som privata aktörer inom scenkonstområdet. har i internationell jämförelse en lång historia av aktivt jäm- ställdhetsarbete. Trots det präglas även det svenska samhället av ojämlikhet och orättvisor som har sin grund i kvinnors underord- ning och mäns överordning. Scenkonstområdet är inget undantag. I regeringens skrivelse (skr. 2002/03:140) kon- stateras att utmaningen hädanefter bör vara att förändra kvinnors och mäns kvalitativa rättigheter och möjligheter samt synliggöra könsmaktsordningen och angripa de strukturer som upprätthåller den. Regeringen har för samtliga statliga myndigheter och institutio- ner inom kulturområdet formulerat ett mål om att främja en sam- hällsutveckling som kännetecknas av social jämlikhet, jämställdhet mellan kvinnor och män, respekt och tolerans. Mål har även for- mulerats i regleringsbreven för universitet och högskolor som innebär att de skall iaktta och främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Inom scenkonstområdet dominerar dock män fortfarande stort bland chefer, verksamma regissörer och manusförfattare, dirigen- ter, tonsättare och många andra konstnärliga kategorier. Bristande jämställdhet kännetecknar också vissa konstnärliga högskoleut- bildningar. Även när det gäller statliga bidrag till teater- dans- och musikändamål är fördelningen mellan kvinnor och män av bety- delse för den rådande könsmaktsordningen. Ett utvecklat konstnärsskap förutsätter ofta en daglig träning oavsett utövarens livsfas eller livssituation i övrigt. Traditionellt har detta varit ett hinder för kvinnliga konstnärliga utövare som där- med inte heller alltid har haft förutsättningar att verka på samma villkor som manliga utövare. För publiken är det likaså angeläget att få möta en gestaltning, som bygger på såväl kvinnors som mäns erfarenheter, kunskaper och värderingar. I budgetpropositionen (utgiftsområde 17) aviserade regeringen att en särskild arbetsgrupp kommer att tillsättas för att främja jämställdheten inom scenkonstområdet. Gruppens uppdrag skall vara att följa utvecklingen och ta tillvara erfarenheter från hela scenkonstområdet samt föreslå lämpliga åtgärder. Kommitténs huvuduppgift är att lämna förslag till hur ett jäm- ställdhets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påver- kande kraft inom scenkonstområdet. Utgångspunkten är att både kvinnors och mäns erfarenheter, kunskaper och värderingar skall tas tillvara för att berika och påverka utvecklingen inom scen- konsterna teater, dans och musik. I uppdraget ingår att analysera den rådande könsmaktsordningen inom scenkonstområdet, liksom inom konstnärliga högskoleut- bildningar, och att lämna förslag till hur dessa strukturer kan för- ändras. Kommittén skall arbeta utåtriktat och i förhållande till såväl offentliga som privata aktörer inom scenkonstområdet. Det kan t.ex. ske genom seminarier eller hearings. Kommittén skall ta ställ- ning till behovet av framtida utbildningsmöjligheter för att stärka kunskapen om jämställdhets- och genusfrågor hos berörda institu- tioner och grupper. Utifrån de redovisningar som lämnats av statliga myndigheter och institutioner inom scenkonstområdet, och av universitet och högskolor med konstnärliga utbildningar, skall kommittén kart- lägga och bedöma de åtgärder som vidtagits för att uppnå regeringens mål såvitt avser jämställdhet. Kommittén skall samråda med den särskilda utredare som på regeringens uppdrag skall göra en översyn av jämställdhetspolitiken (dir. 2004:18). Kommittén skall föreslå en befintlig myndighet eller institution som fortlöpande kan driva arbetet med att främja jämställdhets- och genusfrågorna inom scenkonstområdet och som kontinuerligt kan förmedla aktuell kunskap och forskning om hur jämställdhets- och genusperspektivet kan användas för att utveckla scenkonsten. Kommittén skall ta del av de analyser och förslag som redovisats av en särskild arbetsgrupp i rapporten på museer (Ds 2003:61). Om kommittén lämnar förslag som medför kostnader skall för- slag till finansiering redovisas. Arbetsformer och redovisning av uppdraget Kommittén skall samverka med berörda myndigheter under Kul- turdepartementet samt med institutioner och grupper inom scen- konstområdet, liksom med statliga och kommunala huvudmän, fackliga och andra organisationer samt universitet och högskolor. Uppdraget skall redovisas i en rapport . Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande till- kalladechefen för en kommitté för jämställd- het inom scenkonstområdet. Kommitténs huvuduppgift är att lämna förslag till hur ett jämställdhets- och genusperspektiv kan bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonstområdet (dir. 2004:39). Kommittén skall enligt direktiven redovisa uppdraget . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att kommittén skall redovisa sitt uppdrag . (Utbildnings- och ) Från inom scenkonstområdet: Förslag till förordningen om ändring i högskoleförordningen (1993:100) I regeringens remiss om ändring av examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100), finns examensbeskrivningar för konstnärliga såväl som generella och yrkesexamina. I examensord- ningen finns bestämmelser om vilka examina som får avläggas samt beskrivningar av de olika examinas omfattning och mål. Remissen är ett led i regeringens översyn av examensordningen till följd av propositionen Ny värld – ny högskola (prop. 2004/05:162). Kommittén har valt att inkomma med följande remissvar till regeringen. Vi föreslår tillägg i examensbeskrivningar för konstnär- liga examina (det finns inga specifika examensbeskrivningar för just scenkonstnärliga utbildningar, vår utgångspunkt är dock att dessa tillägg bör vara giltiga för andra konstnärliga områden): Kommittén menar att ett tillägg bör göras under . –visa förmåga att beskriva, analysera och tolka form, teknik och innehåll inom det huvudsakliga området för utbildningen Bör ersättas av formuleringen –visa förmåga att beskriva, analysera och tolka form, teknik och innehåll i förhållande till samtida och historiska kvalitetsbegrepp inom det huvudsakliga området för utbildningen Kommittén menar att ett tillägg bör göras under rubriken ringsförmåga och förhållningssätt –visa kunskap om konstens och konstnärers roller och villkor i nutida och historiska samhällen. Konstnärlig kandidatexamen samt konstnärlig magisterexamen Kommittén menar att ett tillägg bör göras under . –visa förmåga att beskriva, analysera och tolka form, teknik och innehåll samt kritiskt reflektera över sitt eget och andras konst- närliga förhållningssätt inom det huvudsakliga området för Bör ersättas av formuleringen –visa förmåga att beskriva, analysera och tolka form, teknik och innehåll samt kritiskt reflektera över kulturarv, historiska och samtida kvalitetsbegrepp samt sitt eget och andras konstnärliga förhållningssätt inom det huvudsakliga området för utbildningen Kommittén menar att ett tillägg bör göras under rubriken ringsförmåga och förhållningssätt. –visa förståelse för konstens roll i samhället Bör ersättas av formuleringen –visa förståelse för konstens och konstnärers roller och villkor i nu- tida och historiska samhällen. Kommittén menar att ett tillägg bör göras under . –visa förmåga att självständigt och kreativt formulera nya frågor och bidra till kunskapsutvecklingen, lösa mer avancerade pro- blem, utveckla nya och egna uttryckssätt samt kritiskt reflektera över sitt eget och andras konstnärliga förhållningssätt inom om- rådet Bör ersättas av formuleringen –visa förmåga att självständigt och kreativt formulera nya frågor och bidra till kunskapsutvecklingen, lösa mer avancerade pro- blem, utveckla nya och egna uttryckssätt samt kritiskt reflektera över kulturarv, historiska och samtida kvalitetsbegrepp samt sitt eget och andras konstnärliga förhållningssätt inom området Kommittén menar att ett tillägg bör göras under rubriken ringsförmåga och förhållningssätt. –visa förståelse för konstens roll i samhället Bör ersättas av formuleringen –visa förståelse för konstens och konstnärers roller och villkor i nu- tida och historiska samhällen. De föreslagna tilläggen om kulturarv och samtida och historiska kvalitetsbegrepp rör ett centralt kunskapsområde som kommittén menar att studenterna bör behärska om de i sitt yrkesliv ska arbeta med att förverkliga de kulturpolitiska mål som antagit (prop. 1996/97:3). Begreppen återfinns i det kulturpolitiska mång- faldsmålet: Främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verk- ningar. Samt i det kulturpolitiska kulturarvsmålet: Bevara och bruka kulturarvet. Intressant för denna kommitté är att det finns skrivningar i mål- kommentarerna som antyder en uppfattning om att begreppen kan fungera utestängande: Kvalitet, särskilt konstnärlig kvalitet, är inget statiskt. Konstnärlig för- nyelse bygger ofta på att nyskapande konstnärer bryter mot rådande kvalitetsuppfattningar. Kulturarvet är inte neutralt. Det är ett kulturpolitiskt ansvar att syn- liggöra såväl klasskillnader som könsskillnader och skillnader mellan stad och land.1 Som vi visar i detta betänkande, finns det få kvinnliga dramatiker eller tonsättare representerade i undervisningen vid de scenkonst- närliga utbildningarna. Det är inte en acceptabel situation. Utbild- ning inom scenkonst bör inte bygga på ett okritiskt traderande av ett patriarkalt kulturarv. Förändring av detta förutsätter ett kritiskt förhållningssätt till kulturarvet och till historiska kvalitetsbegrepp. Vi visar i betänkandet att även samtida kvalitetsbegrepp i praktiken fungerar exkluderande. Ett kritiskt förhållningssätt menar vi är nödvändigt för att begreppet konstnärlig kvalitet ska få en visionär potential. Med vårt föreslagna tillägg i examensbeskrivningarna, menar vi att genus- och jämställdhetsperspektiv får större förutsättningar att bli en obestridd och påverkande kraft inom utbildningarna och därmed inom den kultursektor där många av studenterna kommer att verka. Dock bör examensbeskrivningar vara allmänt hållna och inte föreskriva specifika perspektiv. Att förhålla sig kritiskt till kulturarv, samtida och historiska kvalitetsbegrepp kan göras ur 1 De kulturpolitiska målen, prop. 1996/97:3. jämställdhets- och genusperspektiv, liksom ur en mängd andra per- spektiv som kommittén menar är viktiga om studenterna ska utbildas för att bland annat kunna arbeta med att förverkliga de kulturpolitiska målen. Till exempel klass-, postkoloniala- och queera perspektiv. Krav på att utbildningarna ska prioritera genus- perspektiv, bör däremot finnas och finns redan i regleringsbrev till universitet och högskolor. Det föreslagna tillägget om konstens och konstnärers roller och villkor i nutida och historiska samhällen innebär att det ställs krav i examensbeskrivningen på en förståelse för konstnärers roller i olika sektorer av samhället (så som offentlig, kommersiell och ideell sektor) och förståelse för de villkor som råder inom kultursektorns komplexa arbetsmarknad. Villkoren på scenkonstens arbetsmark- nad är såväl som historiskt olika för kvinnor och män. I detta betänkande berör vi flera olika arbetsmarknadsproblem för scen- konstnärer ur jämställdhetsperspektiv, så som villkor i trygghetssy- stem, villkor för egenföretagande med mera. Kommittén menar att förståelse för detta krävs för att rusta studenterna för ett framtida arbetsliv där de kan ställa krav på jämställda villkor – något som är nödvändigt om jämställdhetsperspektiv ska bli en obestridd och påverkande kraft inom scenkonsten. Samma sak gäller dock här, att det finns flera viktiga perspektiv att lägga på konstnärers villkor och roller i samhället, som klass-, sexualitets- och integrationsperspektiv, för att nämna några. Det viktiga för kommittén är att genom detta förslag så skulle de konstnärliga utbildningarna behöva fokusera på konstnärers villkor och därmed ges förutsättningar för att integrera jämställdhetsper- spektiv i sådan undervisning. Seminarier/möten/konferenser som inom scenkonstområdet genomfört En del av kommitténs uppdrag har varit att arbeta utåtriktat och möta privata och offentliga aktörer inom scenkonsten. Vi ville få en bild av vilka förhoppningar, farhågor och förslag som finns i bran- schen och hos publiken. Därför bjöd vi in till öppna seminarier för att inspirera och bidra till att jämställdhet ska bli en förnyande kraft inom dans, musik och teater. Till de öppna semina- rierna gjorde vi en broschyr i form av ett biljett- häfte. Broschyren hade rubriken till framtiden och infor- merade kort om kommitténs arbete och om de sex seminarier vi höll . I broschyren fanns det även en blankett där läsaren kunde skicka in sitt förslag till oss om hur scenkonsten kan bli mer jämställd. Utöver detta reste vi, /06, runt med arbetsgivarorganisationen och höll samtal med institutioner runt om i landet. Samtalen som vi kallat runda- bordssamtal, fick sin final då vi arrangerade en stor konferens för chefer, rektorer och utbildningsledare inom scenkonstområdet, tillsammans med Svensk Scenkonst och tre andra kommittéer: Mångkulturåret 06, Aktionsgruppen för barnkultur och . Här nedan kan du läsa mer om respektive seminarium och om konferensen. arrangerade vi en konferens i till- sammans med arbetsgivarorganisationen och tre andra kommittéer: Mångkulturåret 06, Aktionsgruppen för barn- kultur och . I konferensen deltog drygt 120 chefer, rektorer och utbildningsledare inom scenkonstens organi- sationer och utbildningar. Moderator: , journalist. Föreläsare: , fil.dr i teoretisk filosofi och , fil.dr i etnologi. Samtalsledare: , lektor vid K3 på , , ek.dr vid i , , genusvetare, , mångkulturkonsulent och skådespelare, , processledare-/konsult, , doktorand vid Arbets- livsfrågor på i . VÅR RÖST, VÅR MUSIK Hur kan musiker förändra sina egna villkor och bidra till ett musikliv med större utrymme för kvinnors erfarenheter och kun- skaper? är violinist och gästprofessor vid och ledamot i kommittén. Tillsammans med publiken och en panel bestående av , tonsättare, , tonsättare och musiker och från musik- tidningen diskuterar hon möjligheter för att skapa förändring, som student och som yrkesverksam musiker . Panelen får inspiration av inbjudna gäster från andra konstnärliga områden, till exempel teatergruppen genom och nät- verket WIFT, Women in Film and Television genom . Ett arrangemang i samarbete med och .