sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — är ansvarigt att – tillsammans med och – kontrollera att skyldigheten att ta och vidmakt- hålla en försäkring eller ställa en säkerhet fullgörs på oljeskadesidan samt att CLC-certifikat medförs ombord på fartyg som är svensk- ägt (se avsnitt 8.5.2). Det har inte framkommit något skäl att ändra regleringen på området. Det får därför anses lämpligt att använda samma ansvarsfördelning när det gäller kontroll av HNS-transporter. utför även kontroller att föreskriven försäkring eller ställd säkerhet finns samt att CLC-certifikat utfärdats för ut- ländska fartyg på oljeskadesidan. Detta sker genom hamnstats- kontroller enligt rådets direktiv /21/EG samt inom ramen för hamnstatskontrollöverenskommelsen MoU 1982. Samma ordning bör gälla för sådana fartyg som transporterar HNS-ämnen (se vidare i avsnitt 8.5.2). Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen Förslag: Talan om ersättning för HNS-skada får väckas i om skadan har uppkommit i eller dess ekonomiska zon eller om förebyggande åtgärder har vidtagits för att förhindra eller begränsa en HNS-skada i eller dess ekonomiska zon. Om en annan HNS-skada än föroreningsskada har inträffat uteslutande utanför eller om förebyggande åtgärder vid- tagits för att förhindra eller begränsa sådan skada, får talan väckas vid svensk domstol endast om; fartyget är registrerat i eller, om det inte är registrerat, har rätt att föra svensk flagg, eller ägaren har sitt hemvist eller sin huvudsakliga verksamhetsort i , eller begränsningsfond enligt 11 kap. 8 § sjölagen har upprättats här. Reglerna om jurisdiktion finns i artiklarna 38–39 i HNS-kon- ventionen. Bestämmelserna som har redovisats närmare under av- snitt 5.1.2 innehåller regler om vilken stats domstolar som är behö- riga att pröva anspråk vid HNS-skada eller om förebyggande åt- gärder som vidtagits för att förhindra eller begränsa sådan skada. Frågan om vilken domstol inom jurisdiktionslandet som är behörig regleras däremot inte av konventionen utan får avgöras enligt kon- ventionsstatens nationella lagstiftning. Motsvarande regler finns ansvarighets- och fondkon- ventioner (artikel IX respektive artikel 7). Bestämmelser härom har införts i 21 kap. sjölagen. Det finns sju tingsrätter som är behöriga att handlägga sjörättsliga tvistemål, däribland mål om ersättning för oljeskada. Talan om ersättning för oljeskada enligt 10 kap. sjölagen får väckas i endast om oljeskadan har uppkommit i eller dess ekonomiska zon eller om förebyggande åtgärder har vidtagits för att förhindra eller begränsa en oljeskada i eller dess ekonomiska zon och skall väckas vid den domstol som är närmast den ort där skadan uppkom. När en oljeskada berör flera av dessa domstolars jurisdiktionsområden och talan har väckts vid mer än en av dessa domstolar skall regeringen bestämma att en av sjörättsdomstolarna skall handlägga samtliga mål. Forumreglerna i följer i huvudsak samma principiella uppbyggnad som konventioner. Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen därför anledning att när det gäller anspråk på ersättning för HNS- skador avvika från utformningen av forumbestämmelserna i 10 kap. sjölagen. Eftersom artikel 38 även i vissa fall medger att talan får väckas på grund av en HNS-olycka som in- träffat utanför en stats område om skadan, förutsatt att det inte är en föroreningsskada, har orsakats av gods ombord på ett fartyg (som är registrerat i fördragsslutande land eller på fartyg som får föra parts flagga) eller om förebyggande åtgärder vidtagits för att förhindra eller begränsa skada, blir det nödvändigt att komplettera med en bestämmelse med detta innehåll. Talan skall i dessa fall få väckas vid svensk domstol om fartyget är registrerat här eller, om det inte är registrerat, har rätt att föra svensk flagg, eller ägaren har sitt hemvist eller sin huvudsakliga verksamhetsort i eller begränsningsfond enligt 11 kap. 8 § sjölagen har upprättats här. Enligt ansvarighetskonventionen får en fördragsslutande stat inte tillåta att sjöfart bedrivs med fartyg som för dess flagga och för vilket försäkringsskyldighet föreligger, om inte certifikat har utfär- dats enligt vad som föreskrivs i konventionen. Vidare skall en stat se till att försäkring eller annan säkerhet finns för varje fartyg som anlöper eller lämnar dess hamnar, om fartyget faktiskt transporterar olja som bulklast. Det gäller även om fartyget är registrerat i en stat som inte har tillträtt konventionen (artikel VII). har genomfört dessa bestämmelser i 20 kap. 15 § sjö- lagen. Av lagrummet framgår att en fartygsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter reglerna om försäkringsplikt eller om att ställa säkerhet döms till böter eller fängelse . Samma straff kan även redare dömas till, om han låter använda ett fartyg för sjöfart trots att han insett eller borde ha insett att de föreskrivna reglerna inte uppfyllts. Detsamma gäller den som handhar fartygets drift i redarens ställe samt befälhavaren. Medförs inte certifikat ombord på fartyget när det används för sjöfart, döms befälhavaren till böter (jfr. och regler om förbud att anlöpa eller lämna hamn eller dylikt i § 199 i søloven respektive sjøloven. har genom föreskrifter in- fört en bestämmelse om böter). Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen Förslag: Om en fartygsägare som transporterar HNS-gods om- fattas av kravet på försäkring eller att ställa säkerhet, men inte uppfyller de kraven kan han – om han handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet – dömas till böter eller fängelse i högst sex måna- der. Redare som låter använda ett fartyg för sjöfart trots att han insett eller bort inse att reglerna om försäkringsplikt eller stäl- lande av säkerhet inte har fullgjorts döms till samma straff. Det- samma gäller den som handhar fartygets drift i redarens ställe samt befälhavaren. Om en befälhavare på ett fartyg som transporterar HNS-gods är skyldig att medföra föreskrivet certifikat men underlåter att göra det kan böter följa. Av konventionens artikel 12.10 följer att en fördragsslutande stat inte får tillåta att sjöfart bedrivs med ett fartyg som för dess flagga och som omfattas av konventionens föreskrifter om obligatorisk ansvarsförsäkring, om inte ett certifikat har utfärdats enligt punkt 2 eller 12. Reglerna är med andra ord mycket snarlika reglerna i ansvarig- hetskonventionen. Om en fartygsägare som transporterar olja i sådan mängd att han skall ha försäkring eller säkerhet men inte fullgör den skyldigheten kan han – om han handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet – dömas till böter eller fängelse . Redare som låter an- vända ett fartyg för sjöfart trots att han insett eller bort inse att reglerna om försäkringsplikt eller ställande av säkerhet inte upp- fyllts döms till samma straff. Detsamma gäller den som handhar fartygets drift i redarens ställe samt befälhavaren. Det är givetvis av stor vikt att kraven på försäkringsplikt eller skyldighet att ställa säkerhet uppfylls också när det gäller HNS-transporter. För att se till att så sker är det därför rimligt att det införs en påföljd – mot- svarande den som finns på oljeskadesidan – som drabbar den som har möjlighet att se till att dessa regler efterlevs men underlåter att göra det. Om en befälhavaren på ett fartyg som transporterar olja i sådan mängd att han är skyldig att medföra föreskrivet certifikat under- låter att göra det kan böter följa. En motsvarande straffsank- tionerad regel bör införas vid underlåtenhet att medföra ett HNS- certifikat. Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen och regler om förbud att anlöpa eller lämna en hamn eller dylikt, se härom i § 220 i søloven och i för- slaget i sjøloven. kommer sannolikt även att införa en föreskrift om att böter kan följa, se avsnitt 8.7.1). Som nämnts i avsnitt 4.2.3 utgår avgifter till oljeskade- fond, numera ersatt av oljeskadefond, i form av årsavgifter, vilka beräknas med hänsyn till fondens behov under löpande kalenderår och fastställs på grundval av ett visst belopp per ton mottagen olja. Till grund för avgiftsberäkningen skall fondstaterna lämna vissa uppgifter till fonden. En fondstat har inte något ansvar för avgiftsbetalningen, om den inte särskilt tar på sig ett sådant ansvar. Så har inte skett för del. Om fonden inte erhåller nödvändig information och det medför kostnader för fonden är dock den fördragsslutande staten ansvarig för den eko- nomiska förlusten (artikel 15). En stat som tillträtt fondkonventionen är enligt artikel 15 skyl- dig att till fonden meddela vilka i den staten som, med ut- gångspunkt i mottagna oljemängderna, är avgiftsskyldiga samt att lämna uppgift om den mängd avgiftspliktig olja som envar av dem har tagit emot . I syfte att kunna fullgöra konventionens krav har infört lagen (1975:1083) om uppgiftsskyldighet rörande mottagande av olja. Av dess 2 § följer att den som under ett visst kalenderår i en svensk hamn eller i en annan i belägen anläggning har tagit emot sammanlagt olja som har transporterats sjöledes året därpå skall lämna upp- gifter om den mottagna oljemängden. Uppgiftsskyldighet föreligger även för den som har tagit emot högst om denna mängd tillsammans med vad dotterbolag eller annan gemensamt kontrollerad enhet har tagit emot uppgår till (3 §). Vidare skall den som under ett visst kalenderår tagit emot olja på anmaning från lämna uppgift om den oljemängd som han har tagit emot (4 §). Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen Den som fysiskt tagit emot oljan anses av som mot- tagare, oberoende av om det skett för egen eller annans räkning. Den som underlåter att fullgöra sin uppgiftsskyldighet eller upp- såtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift döms till böter, om gärningen inte är belagd med straff enligt . Allmänt åtal får väckas endast efter anmälan från . Verket får även förelägga en uppgiftsskyldig vid vite att inom in- komma med uppgiften (5 §). Uppgifterna som rapporterats till vidarebefordras till Internationella oljeskadefonden för att ligga till grund för avgiftsberäkningen till fonden. Förslag: Avgifter till HNS-fonden erläggs av den som under ett kalenderår har tagit emot HNS-gods som överstiger följande gränser: –för beständig olja, –för icke-beständig olja, LPG och andra HNS-ämnen. Därutöver erläggs avgift av den som före lossningen i svensk hamn eller terminal hade äganderätten till LNG-last, oavsett lastens storlek. Avgift betalas även av den som tagit emot en kvantitet av högst nämnda gränser men som tillsammans med annan som han är i intressegemenskap med tagit emot gods som överstiger gränserna. Mottagaren betalar då avgift för den kvantitet han faktiskt har mottagit. Mottagare av avgiftspliktigt HNS-gods skall lämna uppgifter om detta till . Den som underlåter att fullgöra den skyldigheten kan dömas till böter eller föreläggas vid vite att komma in med uppgifterna. Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen Reglerna om hur HNS-fonden skall upprättas finns i HNS-kon- ventionen. Fondens huvudändamål är att betala ytterligare ersätt- ning för skador i samband med sjötransporter av HNS-ämnen i den utsträckning som ersättning enligt konventionens artiklar 7–12, dvs. enligt fartygsägarens ansvar, inte är tillräcklig eller möjlig (arti- kel 13). Regelverket är uppbyggt på samma sätt som fond- konvention. Avgift till HNS-fonden skall enligt artiklarna 18–19 betalas av den som under ett kalenderår tagit emot HNS-gods som överstiger följande gränser (såvitt avser LNG-last den som före lossningen hade äganderätten till godset): Avgift skall också utges av den som har tagit emot en kvantitet uppgående högst till nu nämnda gränser men som tillsammans med annan som han är i intressegemenskap med tagit emot gods som överstiger gränserna. Mottagaren skall då betala avgift för den kvantitet som han faktiskt mottagit (artikel 16.5). Avgift till fonden utgår i form av grundavgifter och årsavgifter (artiklarna 16–20). Grundavgiften är en engångsavgift som skall betalas av varje avgiftsskyldig i samband med att konventionen träder i kraft för vederbörande stat och avser avgiftspliktigt gods som mottagits kalenderåret före konventionen trätt i kraft i det fördragsslutande landet. Den bestäms enligt en formel som knyter an till den totala mängden HNS-ämnen som transporteras till sjöss i världen. Årsavgifterna beräknas med hänsyn till fondens behov under löpande kalenderår och fastställs på grundval av ett visst belopp per enhet mottaget eller, i fråga om LNG, lossat gods (se artikel 19.1 b) under föregående kalenderår. Till grund för avgiftsberäkningen skall fondstaterna lämna vissa uppgifter till fonden. Alla som tar emot avgiftspliktigt gods skall därför rapportera till sin nationella myndighet vilken slags gods det är, dess volym och vem som är mottagare. Om avgift skall erläggas kommer sedan fonden att fak- turera de enskilda mottagarna. Om fonden inte erhåller nödvändig Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen information och det medför kostnader för fonden är den fördrags- slutande staten ansvarig för den ekonomiska förlusten. När det gäller de samlade avgifterna som skall betalas för nationella trans- porter kan en stat välja att antingen betala direkt till fonden eller låta fonden fakturera de enskilda mottagarna (artikel 21). För att kunna uppfylla kravet på rapporteringsskyldighet måste ett nationellt rapporteringssystem införas senast innan konventionen träder i kraft. Hur rapporteringsplikten skall ske har uppmärksammats i det internationella samarbetet inriktat på att genomföra konventionen. Ett väl fungerande system har setts som en väsentlig förutsättning för att konventionen skall fungera i praktiken och, som en konsekvens, ha stor betydelse för att attrahera stater i sådan ut- sträckning att förutsättningarna för ikraftträdande kan uppfyllas. Det har setts som angeläget att rapporteringsplikten görs praktiskt genomförbar och ekonomiskt försvarbar för industri och myndig- heter. Mot den bakgrunden har Internationella oljeskadefondens sekretariat utarbetat en programvara som kan användas av mot- tagarna för att enkelt kunna utröna om visst gods är avgiftspliktigt enligt och, om så är fallet, kunna registrera godset och dess mottagare. Systemet registrerar och lagrar även uppgifter om den totala mängden gods som mottagits under ett kalenderår och systematiserar det enligt de olika avgiftskategorier som regleras i konventionen. Registreringen kan ske avgiftsfritt via internet. Mottagarna av avgiftspliktiga HNS-ämnen skall sedan kunna använda systemet för att kalenderårsvis, till vederbörande myndighet, rapportera in uppgifter om vem som har tagit emot godset, vilken typ av gods det är fråga om och hur mycket de tagit emot. Som angetts i det föregående föreligger för de flesta typer av HNS-ämnen avgiftsplikt vid mottagandet av under ett kalenderår. För beständig olja inträder avgiftsskyldig- heten först vid volymer över . Vid LNG-last saknas det någon nedre gräns. har i sitt betänkande (s. 22) föreslagit att mottagare av HNS-ämnen som har en avgiftsskyldighet på skall rapportera redan när de mottagit dylikt gods. Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen Ett införande av en rapporteringsskyldighet för HNS-gods som understiger de gränser som föreskrivs i konventionen kan i förstone förefalla rimligt om man därigenom avser att fånga upp också potentiella mottagare. Utredningen har emellertid kommit fram till att en sådan ordning inte fyller något påtagligt behov och inte heller kan eliminera de eventuella problem som uppkommer, oav- sett vilka gränser som sätts. En sådan reglering skulle öka den administrativa och ekonomiska bördan för såväl enskilda som det allmänna. Med hänsyn härtill anser utredningen att de gränser som föreskrivs i konventionen bör ligga till grund för mottagarnas uppgiftsskyldighet. De som tagit emot avgiftspliktigt HNS-gods kommer att faktu- reras direkt av HNS-fonden. Varje enskild mottagare bör därför rapportera alla nödvändiga uppgifter som krävs för att bestämma avgifter enligt ersättningssystemet. För nationella transporter kan – som redovisats i det föregående – myndigheterna antingen rappor- tera på samma sätt som gäller vid import eller rapportera den totala mängden avgiftspliktigt gods som transporteras inom riket (se artikel 21.5). Om den förstnämnda lösningen väljs kan myndig- heten be fonden att fakturera de enskilda mottagarna direkt. IMO:s juridiska kommitté antog en rekommendation som innebar att medlemsstaterna inte skulle använda sig av det alter- nativ som föreskrivs i artikel 21.5. Utredningen anser att bör följa IMO:s rekommendation. Därtill synes det vara den mest praktiska lösningen att också de avgiftspliktiga mottagarna vid inrikestransporterna faktureras direkt av HNS-fonden. är den myndighet som tar emot motsvarande upp- lysningar i fråga om avgiftspliktig olja enligt fondkon- vention. Mottagarna av olja skall till lämna de upp- gifter som föreskrivs i lagen om uppgiftsskyldighet rörande mot- tagande av olja (se avsnitt 8.8.1). Med hänsyn härtill faller det sig naturligt att även rapportering av HNS-gods görs till Sjöfarts- verket. Utredningen föreslår därför att mottagare av HNS-gods åläggs en sådan skyldighet i en ny lag; Lagen om uppgiftsskyldighet rörande mottagande av farliga och skadliga ämnen. I lagen bör även föreskrivas att den som underlåter att fullgöra sin uppgiftsskyldig- het eller den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift kan dömas till böter, om gärningen inte är belagd med straff enligt . bör vidare ges möjlighet att förelägga en uppgiftsskyldig vid vite att inom komma in med uppgiften. Lagen bör i övrigt ges ett innehåll som motsvarar Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen de bestämmelser som återfinns i lagen om uppgiftsskyldighet rör- ande mottagande av olja. Det ankommer sedan på att vidarebefordra uppgifterna till HNS-fonden. Med hänsyn till skyldigheten att i samband med tillträde till konventionen infor- mera depositarien, dvs. IMO:s generalsekreterare, om de kvantite- ter HNS-gods som tagits emot under föregående kalenderår (artikel 43) bör reglerna om rapporteringsskyldighet träda i kraft ett kalenderår innan konventionen träder i kraft i . Det kan tilläggas att ett fartyg som transporterar HNS-ämnen skall rapportera till vilka ämnen och kvantiteter det har ombord (se 2 kap. 7 § fartygssäkerhetsförord- ningen, 7 kap. 2 § 5 fartygssäkerhetslagen samt föreskrifter och allmänna råd om anmälningsplikt, informationsskyl- dighet och rapporteringsskyldighet i vissa fall [SJÖFS 2005:19]). Det finns dock inte något krav på att ange vem som är mottagare. har emellertid förklarat att uppgiften om detta kan läggas till som ett krav i det nuvarande systemet. Genom att göra ett dylikt tillägg kan få möjlighet att kontrollera att mottagare av avgiftspliktigt HNS-gods lämnat korrekta uppgifter till verket. Vidare är ansvarigt för att driva och utveckla det nya trafikövervaknings- och informationssystemet för sjötrafiken (SafeSeaNet eller SSN) för del. SSN är ett elektroniskt nätverk som knyter ihop medlemsländerna inom EU (inklusive och ) enligt och rådets direktiv /59/EG om inrättande av ett övervaknings- och informations- system för sjötrafik i gemenskapen i syfte att effektivisera sjö- trafikövervakningen. Härigenom skapas ett system för att veta vart ett fartyg är på väg, var fartyget är och information om farligt gods. nationella SSN är benämnt Fartygsrapporteringssys- temet/FRS och driftssattes . En ny version av systemet är under utarbetande och kommer att kompletteras med krav på rapportering av förpackat gods (IMDG-koden), fly- tande ämnen (IBC-koden), kondenserade gaser i bulk (IGC- koden), fasta ämnen i bulk (BC-koden) och oljor i bulk (MARPOL). En utveckling av det nuvarande systemet kan, utöver ovan nämnda databas, komma att användas för att kontrollera att mottagare av avgiftspliktigt HNS-gods lämnat korrekta uppgifter till Sjöfarts- verket. I detta avsnitt redovisas utredningens bedömningar av vilka ekono- miska konsekvenser förslagen kan få. En utredning skall även redovisa konsekvensbeskrivningar när ett förslag har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsätt- ning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Utredningens bedömning är dock att förslagen inte har några kon- sekvenser i dessa avseenden. Utredningen har, för det fall dess förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, att redovisa en beräkning av dessa konsekvenser. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall de redovisas. Vad gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall utredningen föreslå en finansiering. Genom utredningens förslag införs ett krav på att ägare av svenskt fartyg, som fraktar HNS-gods, skall ha fullgod försäkring och certifikat. Samma regel gäller även för utländskt fartyg som an- löper eller lämnar svensk hamn eller liknande och som transpor- terar HNS-gods. Undantag från kravet på försäkringsplikt har gjorts för fartyg som ägs av svenska staten eller av en främmande stat. För fartyg som innehar P&I-försäkring har utred- ningen gjort den bedömningen att det inte finns skäl att befara att det innebär några nämnvärda kostnadsökningar i försäkringshän- seende. Med hänsyn till att eventuella höjningar kommer att baseras på frekvensen av inträffade olyckor – som hitintills varit låg – behöver inte höjningarna bli särskilt stora. För fartyg som saknar en dylik försäkring kan utredningens krav härom dock innebära ökade försäkringskostnader. Det är enligt utredningens mening inte möjligt att närmare precisera hur stora höjningarna kan tänkas bli. Enligt utredningens förslag skall fartygsägare medföra ett certi- fikat som visar att man uppfyllt kravet på att inneha fullgod försäk- ring. Certifikatet, som i huvudsakligen kommer att upp- rättas för ägare av svenska fartyg, skall enligt utredningens förslag utfärdas av mot en administrativ avgift. Avgif- ten för certifikat på oljeskadesidan uppgår till . Utredningens förslag kommer också att innebära att de som tar emot viss mängd HNS-gods eller som före lossningen har äganderätten till LNG-last som lossas i en hamn eller terminal i , kommer att åläggas att betala en avgift till HNS-fonden beräknat efter fondens behov. Avgiftens storlek kommer att base- ras på den mängd HNS-gods som är föremål för transport. HNS- fondens administration kommer att uppgå till vissa årliga kost- nader. Därutöver är avgiften beroende av antalet inträffade HNS- olyckor, som kommer att kräva att HNS-fonden träder in och ut- ger ersättning. Utredningens förslag att skall utfärda certi- fikat för fartygsägare som transporterar HNS-gods innebär att inspektionen tillförs nya arbetsuppgifter. Även till- förs genom utredningens förslag nya arbetsuppgifter. Sjöfarts- verket kommer bl.a. att bevaka att mottagare av HNS-gods och ägare av LNG-last kommer att rapportera detta till verket och att uppgifterna lämnas till HNS-fonden. Båda myndigheterna kommer därför att få ökade kostnader. Med hänsyn till att utfärdandet av certifikaten kommer att avgiftsbeläggas, lämpligen på samma sätt som på oljeskadesidan, torde det inte medföra några ökade kostna- der för verksamhet. kostnader har beräknats öka med . Kostnaderna torde kunna finansieras inom ramen för verkets befintliga anslag. Förvaltningsdomstolarna kan med utredningens förslag komma att tillföras mål rörande beslut om vite som överklagats från Det torde emellertid bli fråga om en så liten mängd mål att det inte får några ekonomiska konsekvenser. Mål om ersätt- ning för HNS-skador kan uppkomma vid de allmänna domstolarna. Ett nytt regelverk behöver inte betyda ökat antal mål.