sou · GUB317 · 2007-01-01 00:00:00 — Vissa förändringar bör dock göras, bl.a. skall lagstiftningens innehåll i tillämpliga delar anpassas till förslag till en ny kriminal- vårdslag. Dagens häkteslagstiftning rörande särskilda kontroll- och tvångsåt- gärder kan te sig svåröverskådlig eftersom de inte tydligt skiljs från allmänna bestämmelser om under vilka förutsättningar intagnas rät- tigheter kan inskränkas. Kontroll- och tvångsåtgärder innebär ofta att intagna eller besökare till dessa utsätts för kränkande och inte- gritetskänsliga ingrepp. Det är därför viktigt att lagstiftningen är tydlig med vad som gäller. Bestämmelser om sådana åtgärder bör därför regleras i ett eget kapitel, skilt från bestämmelser om rättig- hetsinskränkningar och restriktioner (jfr avsnitt 5.3 och 5.5). 5.4.1Kroppsvisitation och kroppsbesiktning av intagna m.m. Vårt förslag till förändringar: Kroppsvisitation enligt häktesla- gen skall få företas först när en intagen har anlänt till förvarings- lokalen. Begreppet ytlig kroppsvisitation utmönstras och ersätts av en särskild regel om kroppsvisitation för eftersökande av vapen eller andra farliga föremål. Bestämmelser om vem som skall få Överväganden om en ny häkteslag utföra kroppsvisitation eller kroppsbesiktning görs könsneutrala, dvs. att om undersökning utförs av annan än läkare eller sjuk- sköterska skall huvudregeln vara att män undersöker män och kvinnor undersöker kvinnor. Det skall dock bli tillåtet även för den som inte är läkare eller sjuksköterska att utföra vissa mindre ingripande och i lagen närmare specificerade tvångsåtgärder på en intagen av motsatt kön. Det materiella innehållet i 2, 2 a och 2 b §§ häkteslagen om kropps- visitation och kroppsbesiktning av intagna bör i huvudsak föras över till en ny häkteslag. Detsamma gäller bestämmelserna i 15 § om an- vändande av fängsel på intagna. Det finns emellertid anledning att föreslå vissa förändringar. Enligt den nu gällande häkteslagen skall en intagen kroppsvisiteras för eftersökande av otillåtna föremål senast när han eller hon ankom- mer till förvaringslokalen. För dem som är häktade, anhållna eller gripna innebär detta att de kan utsättas för kroppsvisitation med stöd av häkteslagen redan innan de har kommit till polisstationen eller häktet, t.ex. direkt i samband med att de omhändertas av polis. Beträffande övriga som kan omfattas av häkteslagen, bl.a. förvarstagna enligt utlänningslagstiftningen och de som placeras i arrest efter om- händertagande enligt polislagen, är kroppsvisitation med stöd av häk- teslagen däremot tillåten först när de har anlänt till förvaringslokalen. Denna skillnad är en följd av att bestämmelserna om häkteslagens tillämplighet är olika utformade beroende på vilken personkategori som avses. För häktade, anhållna och gripna gäller lagen utan någon särskild koppling till förvaringslokalen, medan den för övriga är tillämplig endast då någon faktiskt har t.ex. tagits in i eller placerats i häkte eller polisarrest.18 Kroppsvisitation av dessa senare personer direkt i samband med ett polisingripande får i stället utföras med stöd av den generella bestämmelsen om sådan visitation i 19 § polis- lagen. Den bestämmelsen tillåter kroppsvisitation endast för efter- sökande av vapen eller andra farliga föremål eller för fastställande av identitet, medan häkteslagen tillåter motsvarande visitation för eftersökande av alla föremål som är otillåtna enligt häkteslagstift- ningen (t.ex. narkotika eller mobiltelefoner). Enligt häkteslagen är det under vissa förutsättningar dessutom tillåtet med kroppsbesikt- ning i stället för kroppsvisitation. 18 För den som omhändertas enligt 28 kap. 11 § BrB i avvaktan på att beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft är häkteslagen dock tillämplig redan fr.o.m. omhänder- tagandet Överväganden om en ny häkteslag Vi anser att det kan ifrågasättas om det finns ett behov av att häkteslagens mer långtgående bestämmelser om kroppsvisitation m.m. är tillämpliga innan en person faktiskt tas in i häkte eller polisarrest. Syftet med häkteslagen kan och bör inte vara att ge polisen tillgång till tvångsmedel utöver vad som behövs främst för att säkerställa ordningen och säkerheten i förvaringslokalen. Vid ett ingripande på gatan bör polisen i stället använda sig av de generella bestämmelser om kroppsvisitation som finns i 19 § polislagen och, när det finns anledning att anta att ett brott har begåtts, i 28 kap. 11 § rättegångs- balken. Sådan visitation torde utifrån häkteslagens syften också vara tillräcklig av säkerhetsskäl innan en omhändertagen person anländer till förvaringslokalen. Ett ytterligare argument för en sådan ordning är att olika regler gäller för dokumentation av utförd kropps- visitation, beroende på om den utförs med stöd av polislagen eller eller med stöd av häkteslagen. Enligt 28 kap. 9 och 13 §§ samt 27 § polislagen skall protokoll alltid föras över vad som förekommit vid kroppsvisitation, medan mot- svarande krav inte finns enligt häkteslagstiftningen. Beroende på situa- tionen skulle en polisman således i viss mån kunna välja enligt vilken lag kroppsvisitation utförs och därigenom påverka dokumen- tationsskyldigheten. Mot denna bakgrund bör häkteslagens bestämmelser om kropps- visitation vara tillämpliga först när en person anländer till förvarings- lokalen, medan eventuell tidigare skyddsvisitation eller annan under- sökning således får utföras med stöd av polislagens och rättegångs- balkens bestämmelser. Därigenom får en ny häkteslag en mer en- hetlig tillämpning utan att det, så vitt vi kan bedöma, medför att po- befogenheter och möjligheter att använda tvångsmedel för- sämras eller förändras på ett icke önskvärt sätt. anges i häkteslagen att intagna också i vissa andra uttryckli- gen angivna situationer får kroppsvisiteras för eftersökande av otillåt- na föremål, bl.a. när det finns anledning att anta att ett sådant före- mål skall påträffas på den intagne. Därutöver får s.k. ytlig kroppsvisi- tation företas även i andra icke specificerade fall för att eftersöka vapen eller andra farliga föremål, om det bedöms vara nödvändigt av säker- hetsskäl. Sådan i vissa fall mindre ingripande kroppsvisitation regle- ras inte i , utan används endast i viss speciallagstift- ning. Vid undersökning av vad en person bär på sig har detta begrepp emellertid ingen annan innebörd än vanlig kroppsvisitation. föreslår därför att begreppet ytlig kroppsvisitation Överväganden om en ny häkteslag helt utmönstras i den nya kriminalvårdslagen.19 Vi delar denna upp- fattning och anser att det inte heller finns anledning att ha kvar be- greppet i häkteslagstiftningen. En ny häkteslag bör således inte inne- fatta andra begrepp i aktuellt hänseende än de som förekommer i och kriminalvårdslagstiftningen. Om det bedöms vara nödvändigt av säkerhetsskäl skall kroppsvisitation – utan att betecknas som ytlig sådan – liksom få företas även i andra fall än de i lagen särskilt uppräknade för att söka efter vapen eller andra farliga föremål. föreslår att det i en ny kriminalvårdslag uttryckligen framgår att i de fall kroppsbesiktning får göras i stället för kroppsvisitation, skall i första hand mindre ingripande s.k. ytlig kroppsbesiktning användas om detta är tillräckligt. Undantag görs dock för de fall då det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall hittas på den intagne. En sådan uttrycklig reglering om att den mindre ingripande formen av kroppsbesiktning skall använ- das i första hand finns inte i häkteslagen . Vi anser inte heller att det behövs i en ny häkteslag. Det följer redan av den allmänna pro- portionalitetsprincip som vi föreslår skall komma till klart uttryck i lagen och som innebär dels att en särskild kontroll- och tvångsåt- gärd skall få användas endast om den står i rimlig proportion till dess syfte, dels att en mindre ingripande åtgärd alltid skall användas om det är tillräckligt (se avsnitt 5.2.2). Enligt gällande häkteslag är huvudregeln att kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en kvinna inte får utföras eller bevittnas av en man som inte är läkare eller sjuksköterska. Undantag görs dock för ytlig kroppsvisitation med syfte att söka efter vapen och för visita- tion med metalldetektor e.d. Vi anser att huvudprincipen bör gälla även fortsättningsvis men att vissa ytterligare undantag skall göras. Således bör en man utan begränsningar även kunna utföra eller be- vittna både kroppsvisitation som endast innebär att föremål som en intagen bär med sig undersöks och kroppsbesiktning i form av blod- prov eller utandningsprov. Detta gäller enligt rättegångs- balken och kriminalvårdslagen och föreslås av Kriminalvårdskom- mittén gälla även i en ny kriminalvårdslag.20 En fråga som varit föremål för diskussion är om en bestämmelse som den avhandlade bör vara könsneutralt utformad, dvs. om en kvinna som inte är läkare eller sjuksköterska som huvudregel skall vara förhindrad att utföra eller bevittna kroppsvisitation eller kropps- 19SOU 2005:54, s. 538 2028 kap. 13 § RB och 52 c § KVAL (samt SOU 2005:54, s. 548 f) Överväganden om en ny häkteslag besiktning av en man. fann emellertid, lik- som i ett tidigare sammanhang också regeringen, att en sådan köns- neutral regel inte skulle vara praktiskt genomförbar på kriminalvårds- anstalterna.21 Anledningen sades vara att den helt övervägande delen av intagna i anstalt är män, medan en stor andel av de anställda inom kriminalvården är kvinnor. Personalsituationen skulle därmed inte tillåta en könsneutral regel som innebär att endast män får kontrol- lera män. påpekade också att män ändå har ett visst skydd, bl.a. genom uttalanden från JO om att det bör und- vikas att manliga intagna undersöks av kvinnliga tjänstemän. Vi kan för vår del konstatera att relationen mellan andelen kvinnor och män i landets häkten, i fråga om både intagna och anställda, i stort är densamma som i landets anstalter. Enligt vad vi erfarit är det emellertid inte så vanligt förekommande med ingripande kropps- visitationer eller kroppsbesiktningar på landets häkten, att det är praktiskt omöjligt att i förekommande fall ordna så att en manlig intagen blir undersökt av manlig personal. Då det kan röra sig om kontroller som är känsliga och integritetskränkande anser vi att den aktuella bestämmelsen bör vara könsneutral. Vårt förslag till förändringar: Möjligheten att före besök hos en intagen kontrollera besökare genom registerförfrågningar m.m. skall utökas till att också avse personer som den intagne vill tala med i telefon eller annars meddela sig med på elektronisk väg. En besökare skall som villkor för att få besöka en intagen kunna åläggas att visa legitimation eller genomgå kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning, om det behövs av bl.a. säkerhetsskäl. Beslut om allmän inpasseringskontroll skall kunna gälla tills vi- dare eller . De bestämmelser om kontroll av besökare som återfinns i 11 och 11 a §§ häkteslagen bör föras över till en ny häkteslag. Det finns dock anledning att i ett par avseenden utöka möjligheterna till kontroll. Personalen vid ett häkte eller en annan förvaringslokal kan göra vissa kontroller av en anmäld besökare som ett led i bedöm- 21 SOU 2005:54, s. 549 f och prop. 2003/04:3, s. 33 f Överväganden om en ny häkteslag ningen dels av om den intagne alls skall få ta emot den aktuella besökaren, dels av om besöket i så fall skall vara bevakat. Sådan kon- troll omfattar främst olika registerkontroller för att få veta om besö- karen har dömts eller är misstänkt för brott. Från Kriminalvårdens sida har det framförts önskemål om att en sådan motsvarande kon- troll av säkerhetsskäl skall kunna göras också för att bedöma om en intagen skall få ringa eller ta emot ett telefonsamtal till eller från en bestämd person och om ett sådant eventuellt samtal skall avlyssnas.22 Denna möjlighet finns vid prövningen av rätt till telefonsamtal för dem som är intagna i anstalt och har föreslagit att möjligheten skall utökas till att också avse andra elek- troniska meddelanden.23 Behovet av en sådan kontroll torde vara lika stort när det gäller samtal till eller från intagna i häkte. Det bör därför i den nya häkteslagen införas en bestämmelse som tillåter att man i förväg kontrollerar om den som en intagen vill tala med i telefon eller annars meddela sig med på elektronisk väg har dömts eller är misstänkt för brott samt, i den utsträckning det behövs, kontrollerar hans eller hennes personliga förhållanden i övrigt. Kriminalvården har direktåtkomst till misstanke- och belastningsregister för prövning av en fråga enligt bl.a. häkteslagen. Häktena kan alltså själva inhämta registerinforma- tion när det behövs för att kunna utföra kontroller inför besök och telefonsamtal.24 Vi föreslår nu att även huvudmannen för en rätts- psykiatrisk sjukvårdsinrättning eller en undersökningsenhet skall kunna besluta om motsvarande kontroller beträffande besökare till intagna som befinner sig på en sådan sjukvårdsinrättning eller under- sökningsenhet (se avsnitt 5.6.1 och kapitel 7). förekom- mer det att personalen där genom kontakter med Kriminalvården in- hämtar viss information i samband med att en intagen vill ta emot besök. Vi anser att man bör vara restriktiv med att tillåta direktåt- komst till misstanke- och belastningsregistren. Besökskontroll bör därför ske genom att personalen på en rättspsykiatrisk sjukvårdsin- rättning eller undersökningsenhet vänder sig till Kriminalvården, som då får göra registerslagningarna och lämna informationen vidare. Den intagne är ju fortfarande inskriven i ett häkte under vistelsen på sjukvårdsinrättningen eller undersökningsenheten, även om an- 22Se Kriminalvårdens skrivelse till (KV:s dnr 9808-0111, 02-2005-2477) 2330 § KvaL (jfr också SOU 2005:54, s. 527 ff) 244 § 3 och 6 § förordningen (1999:1135) om misstankeregister samt 10 § första stycket 10 och 19§ förordningen (1999:1134) om belastningsregister Överväganden om en ny häkteslag svaret för beslut om besökskontroll eller kontroll inför telefonsam- tal tillfälligt är förflyttat till en annan myndighet än Kriminalvården. En sådan ordning kräver vissa ändringar i den lagstiftning som reglerar Kriminalvårdens rätt till uppgifter från och direktåtkomst till misstanke- och belastningsregistren. Bestämmelserna om Krimi- nalvårdens rätt att ta del av uppgifter måste således innefatta motsva- rande rätt också när uppgifterna skall förmedlas till huvudmannen för en rättspsykiatrisk sjukvårdsinrättning eller undersökningsenhet, dvs. när det är denne och inte Kriminalvården som fattar beslut om kontroll av besökare m.fl. När det gäller belastningsregistret är en sådan ändring av bestämmelserna också nödvändig från sekretessyn- punkt, med hänsyn till de särskilda begränsningar för utlämnande av uppgifter ur registret som gäller enligt sekretesslagen (1980:100).25 För att kontrollen av besökare skall vara effektiv krävs vidare att Kriminalvården och andra beslutsfattare, i likhet med vad föreslagit skall gälla på anstalter, kan undersöka om en besökare faktiskt är den som han eller hon uppger sig vara.26 En- ligt den nya häktesregleringen skall det därför vara möjligt att ålägga besökare att legitimera sig, om det behövs av säkerhetsskäl eller för att den intagne har ålagts restriktioner av åklagare. Man kan enligt häkteslagen också föreskriva att en besökare underkastar sig kroppsvisitation, om det behövs av säkerhetsskäl eller om den intagne är ålagd restriktioner av åklagare. För besök till in- tagna i anstalt gäller att besökare kan åläggas att genomgå inte bara kroppsvisitation utan även s.k. ytlig kroppsbesiktning. Denna mindre ingripande form av kroppsbesiktning kan vara motiverad även för att upptäcka försök att föra in otillåtna föremål eller ämnen på ett häkte. övervägde ett förslag om att även vanlig kroppsbesiktning skulle tillåtas, men fann att flera skäl starkt talade mot detta.27 Vi anser att det finns anledning att samordna be- stämmelserna som gäller för besök i häkte med de som gäller för be- sök i anstalt och föreslår att motsvarande möjlighet till ytlig kropps- besiktning införs i en ny häkteslag. har föreslagit att de införda be- stämmelserna om allmän inpasseringskontroll skall ändras beträffan- de anstalterna så att det, till skillnad mot vad som gäller , inte längre skall vara nödvändigt att fatta tidsbegränsade beslut som gäller 257 kap. 17 § sekretesslagen 26SOU 2005:54, s. 515 Överväganden om en ny häkteslag i högst tre månader.28 Besluten skall i stället kunna antingen gälla tills vidare eller vara begränsade med en giltighetstid som får överstiga . Som skäl anges att kontrollerna bidrar till säkerheten och att det på platser med särskilt hög säkerhet borde vara en själv- klarhet att alla som passerar in skall kunna kroppsvisiteras rutinmäs- sigt. Allmän inpasseringskontroll förekommer huvudsakligen på landets fyra säkerhetshäkten, men där anses behovet av sådan kontroll vara . På andra häkten är det sällan aktuellt annat än under kor- tare perioder. Mot denna bakgrund förefaller det inte motiverat att kräva omprövning av alla beslut och vi ansluter oss därför till förslag i denna del. Vårt förslag: Av häkteslagen skall det på ett enkelt och tydligt sätt gå att utläsa dels vilka inskränkningar i kontakterna med om- världen för brottsmisstänkta intagna (restriktioner) som kan åläg- gas genom beslut av undersökningsledare eller åklagare, dels förut- sättningarna för dessa. Den befogenhet som åklagare enligt gällande lagstiftning har att som enskild restriktion besluta om särskilda inskränkningar av möjligheten till permission för intagna, skall ersättas med en be- stämmelse om att intagna med restriktioner inte får beviljas per- mission utan åklagarens medgivande. Restriktioner skall vidare kunna omfatta även begränsningar i rätten till informationsin- hämtning på elektroniska nätverk och till kommunikation med utomstående genom andra elektroniska meddelanden än telefon- samtal. Gällande häkteslag är svårläst även när det gäller att klargöra vilka restriktioner i kontakterna med omvärlden som en intagen kan åläg- gas genom beslut av undersökningsledare och åklagare. En ny häktes- lag bör utformas så att det på ett klart och tydligt sätt går att utläsa i vilka fall restriktioner får meddelas och vilka olika former av re- striktioner som är möjliga. Dessa bestämmelser bör därför redovi- sas i ett eget kapitel i lagen. 28 A.a. s. 561 ff Överväganden om en ny häkteslag Åklagare och undersökningsledare kan besluta om restrik- tioner beträffande bl.a. permissioner, dvs. att en häktad inte får be- viljas permission utan särskilt medgivande. Detta är alltså en enskild restriktionsform bland övriga. Enligt vad vi erfarit är det ytterst säll- synt att åklagares restriktionsbeslut formellt omfattar denna restrik- tionsform. Den finns inte heller angiven i den standardiserande in- formationsblankett som används av åklagare när de redovisar till häktena vilka restriktioner som har beslutats. I de sällsynta fall då en intagen med restriktioner ansöker om permission torde emeller- tid alltid åklagaren höras innan sådan beviljas. Bestämmelsen i 13 § häkteslagen om permission är dessutom utformad endast som en möjlighet för intagna i vissa särskilt angivna undantagssituationer. Det är med andra ord inte en grundläggande rättighet på samma sätt som exempelvis tillgången till tidningar, besök eller telefonsamtal. Det finns mot denna bakgrund anledning att ifrågasätta nödvän- digheten av att åklagare eller undersökningsledare beträffande alla intagna som åläggs restriktioner måste överväga behovet av att be- sluta om ytterligare inskränkningar i möjligheterna till just permis- sion. Särskilt påtagligt blir detta med vårt förslag att åklagaren be- träffande dem som är häktade skall begära rättens tillstånd för varje enskild form av restriktion som han eller hon anser befogad (se av- snitt 6.5). Till detta kommer att permissioner allmänt sett är mycket ovanliga, oavsett om de intagna har restriktioner eller inte. I en ny häkteslag bör inskränkningar i permissionsrätten därför upphöra att vara en särskild restriktionsform. Åklagares eller undersökningsleda- res möjlighet att påverka rätten till permission för den som gripen, anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott, bör i stället utformas så att han eller hon med bindande verkan kan motsätta sig ett sådant beslut av Kriminalvården. Dock bör en åklagare beträf- fande dem som är häktade inte på detta sätt kunna påverka möjlig- heterna till permission om en domstol funnit att det över huvud taget saknas skäl att medge åklagaren rätten att meddela restriktioner i någon form. Det bör således av häkteslagen framgå en att intagen för vilken restriktioner har beslutats aldrig får beviljas permission utan att åklagaren eller undersökningsledaren har lämnat sitt medgivande till det. När det gäller den materiella innebörden av övriga enskilda restrik- tioner har vi inte funnit något grundläggande behov av förändringar. Vi föreslår emellertid att intagnas rättigheter i fråga om kontakterna med omvärlden skall kunna utökas i vissa avseenden (se avsnitt 5.3.3 och 5.3.6). Bestämmelserna om restriktioner måste givetvis anpassas Överväganden om en ny häkteslag till dessa förändringar. Åklagarens eller undersökningsledarens be- slut skall följaktligen kunna omfatta även informationsinhämtning via elektroniska nätverk och kommunikation med utomstående ge- nom andra elektroniska meddelanden än telefonsamtal. Restriktions- frågor behandlas närmare i kapitel 6. 5.6Beslutsbefogenheter och andra processuella bestämmelser m.m. Vårt förslag: Häkteslagens processuella regler skall utformas på ett tydligare och mer sammanhållet sätt än . Det skall uttryck- ligen framgå vilka myndigheter som fattar beslut beträffande olika kategorier av intagna. Beslut i särskilda fall rörande enskilda skall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol, i vissa fall efter omprövning. Andra beslut skall inte vara överklagbara. 5.6.1Kriminalvårdens och andra myndigheters beslutsbefogenheter m.m. finns bestämmelser om beslutsbefogenheter samt om överkla- gande och omprövning av beslut i 16 och 18–21 §§ häkteslagen. När det gäller beslutsbefogenheter är det i huvudsak vad som gäller för Kriminalvården som regleras. Med undantag för beslut om åklagar- restriktioner framgår enligt häkteslagen endast att Kriminalvården meddelar beslut beträffande den som är intagen i en förvaringslokal som står under myndighetens tillsyn, dvs. ett häkte eller en kriminal- vårdsanstalt. Däremot saknas motsvarande reglering av beslutsbe- fogenheter beträffande dem som är intagna i polisarrest eller som har förts över till en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk tvångsvård eller till en rättspsykiatrisk undersökningsenhet. Vid tillkomsten av ovan nämnda bestämmelser om Kriminalvårdens beslut uttalade rege- ringen att man inte hade för avsikt att gå ifrån den dåvarande upp- delningen av beslutsbefogenheter mellan , och Socialstyrelsen.29 Att bestämmelser infördes såvitt avser berodde på att man in- förde en särskild ordning för överklagande av den myndighetens be- slut, vilket krävde en reglering också av beslutsbefogenheterna. Där- emot menade regeringen att frågan om behov av motsvarande ordning 1980/81:201, s. 39 och 48 Överväganden om en ny häkteslag för intagna i polisarrester och på rättspsykiatriska kliniker fick tas upp i ett annat sammanhang. När vi nu föreslår en ny häkteslag finns det anledning att förtyd- liga gränsdragningen mellan de berörda myndigheternas befogen- heter att fatta förvaltningsbeslut, dvs. beslut i särskilda fall som rör enskilda personer (se avsnitt 5.6.2 om s.k. normbeslut). Det saknas skäl att frångå tidigare bedömningar om att en myndighet skall fatta beslut endast beträffande personer som är intagna i lokaler som står under myndighetens ansvar, vilket i praktiken innebär att det normalt är den intagnes placering som är avgörande. Liksom bör där- för Kriminalvården fatta beslut enligt den nya häkteslagen beträf- fande personer som är intagna i häkte eller anstalt.