sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — är det möjligt att få auktorisation i teckenspråk. Provet består av två delar, ett skriftlig och ett muntligt prov. Prov för auktorisation av teckenspråkstolkar har genom- förts . Det första tillfället var 2004/05. Till denna första möjlighet att få auktorisation anmälde sig 84 sökande. Av dessa genomförde 52 teckenspråkstolkar de skriftliga prov som ut- gör första delen av de prov som ligger till grund för en auktorisa- 4Regeringsbeslut 20 U2000/2755/V. 5Kammarkollegiet , dnr. Tolkutbildning och auktorisation av översättare Av de 52 som genomförde proven underkändes 13. Endast 39 prövande gick vidare till den andra delen av auktorisationsprovet. Vid detta senare prov underkändes ytterligare 10 sökande och 1 hade ansökt om uppskov för fullgöra provet vid senare provtillfälle. Av de 84 som ursprungligen anmälde sig som sökande, auktorise- rades 28 tolkar. Resultaten från det andra provtillfället gav ytterli- gare 7 auktoriserade teckenspråkstolkar. 2005 var det 28 personer som ansökte om auktorisation, 12 lämnade återbud och 15 skrev det skriftliga provet. Av dem underkändes 5 personer, de reste- rande 10 gick vidare till det muntliga provet. Här underkändes 2 personer, 7 godkändes och 1 person ska göra ett omprov. Sammanlagt finns i skrivande stund, efter två möjliga auktorisa- tionstillfällen, 35 auktoriserade teckenspråkstolkar. Samtal förda med berörda handläggare vid Kammarkollegiet visar att teckenspråkstolkar klarat proven i betydligt högre grad än språktolkar i gemen. hade ett drygt trettiotal av de 84 teckenspråkstolkar som ansökte om auktorisation vid detta för- sta auktorisationstillfälle valt att avstå, då de upplevde realiaproven som svåra och därför ville avvakta och se resultaten för de kollegor som gick igenom dem. Utredningen beslöt att skicka en enkät till samtliga som anmält sig till auktorisationsprovet för att bl.a. fånga upp deras uppfattningar av auktorisationsprovet. Re- sultaten från enkäten visar att ett stort antal av dem som gick upp i provet misslyckades i realiaprovet. Många framförde kritik av rea- liaprovet som man menade inte var anpassat till utbildningarna och till dövrealia. Bland de som kommenterat realiaprovet menar majo- riteten att frågorna inte är anpassade för dövas förhållanden. Det är för lite dövrealia och för mycket om sjukdomstermer, rätts- termer etc. En del säger att realiaprovet är anpassat efter invand- rartolkarna och att dessa har ett annat behov av kunskaper. Majoriteten av dem som besvarade enkäten var positiva till auktori- sationen. De menade att de genom den fått kompetensbevis och intyg på sina kunskaper. De såg auktorisationen som en trygghet för brukarna. Några har ansökt om auktorisation uttryckligen för att de saknar examensbevis, någon talar om respekt av brukarna Tolkutbildning och auktorisation av översättare och ett långt krav från yrkeskåren på auktorisationsmöjlighet. En lämnar som svar att eftersom auktorisationen är samhällets mini- mikrav på en kompetent tolk vill hon skaffa sig den. Det är ett konkurrensmedel gentemot de outbildade tolkarna och ett bevis på en tolks skicklighet, menar andra. För en utförligare redovisning av enkätsvaren hänvisar jag till bilaga 6. 13.6.2Auktorisation av dövblindtolkar och vuxendövtolkar I rapporten om auktorisation av teckenspråkstolkar och förutsättningar för auktorisation när det gäller dövblindtolkning och vuxendövtolkning6 anförde Kammarkollegiet flera skäl till varför en auktorisation av dövblindtolkar inte borde inrättas. Kammarkollegiet pekade i sin utredning på att olika tolkmetoder används för att tolka åt dövblinda. Valet av metod beror på om sy- nen eller hörseln förlorats först. Teckenspråk kan användas både visuellt och taktilt, men man kan även använda handalfabet, skriv- tolkning, handskriftstolkning och skrift i hand. Enligt Kammar- kollegiet är det inte någon större svårighet att testa dövblindtolkar i tolkning mellan svenska och taktilt teckenspråk, eftersom det rör sig om tolkning mellan två språk. Kammarkollegiets auktorisa- tionsprov är dock inte lika enkla att anpassa till övriga tolkmetoder som används vid dövblindtolkning. När det gäller tolkarnas färdig- heter i ledsagning och kunskaper om syntolkning är detta inte språktolkning och kan därför inte bli föremål för auktorisation en- ligt nuvarande regler för auktorisation av språktolkning. I sin utredning om auktorisation noterar Kammarkollegiet att den dominerande tolkmetoden vid tolkning åt vuxendöva är skrivtolk- ning, där talad svenska överförs till skrift. Vuxendövtolkning är således inte tolkning från ett språk till ett annat. 6 Kammarkollegiet , dnr. Tolkutbildning och auktorisation av översättare tolkning används olika tekniska metoder från handskrift till speci- ella tangentbord för snabbskrift. Vissa vuxendöva använder sig av Tecken Som Stöd för taluppfatt- ning och/eller läppavläsning (TSS). När det gäller denna tolkmetod är den enligt vad Kammarkollegiet funnit ett ännu inte färdigut- vecklat system. Det innebär potentiella tolkningssvårigheter vid bedömningen av ett prov för auktorisation. En ytterligare svårighet ligger i att metoden inte till fullo lärts ut till användarna. Ett prov för auktorisation av vuxendövtolkar skulle enligt Kam- markollegiet behöva behandla alla de metoder som används vid tolkning åt vuxendöva. Mot bakgrund av detta ställer Kammarkol- legiet frågan om det verkligen är kollegiets nuvarande auktorisa- tionsverksamhet som är bäst lämpad att bedöma kunskaperna i vuxendövtolkningens metoder. I motsats till Kammarkollegiet menar TÖI i sitt remissvar7 att vuxendövtolkning förvisso inte är någon mellanspråklig tolkning men väl en inomspråklig tolkning och som mycket väl, efter utar- betande av lämpliga metoder, skulle kunna bedömas. 13.6.3Även översättare behöver auktoriseras I takt med en teknikutveckling som gjort det möjligt att lagra och hämta information på teckenspråk har information av olika slag gjorts tillgänglig för teckenspråkiga. tillhand- håller exempelvis via sin officiella webbplats bl.a. ett medborgar- kontor med en ansenlig mängd information om kommunala tjäns- ter och annat som man som kommuninnevånare behöver kunna ha tillgång till på teckenspråk. riksdag tillhandahåller via sin webbplats information om beslut och arbete på tecken- språk. Även Samhällsguiden som administreras av har delar av sitt innehåll översatt till svenskt teckenspråk. Allt fler myndigheter låter också översätta vissa delar av sin information till teckenspråk och det nyinrättade Verket för förvaltningsutveckling (Verva) har gett ut riktlinjer för vilken minimiinforma- tion på teckenspråk som bör finnas på myndigheters webbplatser. Denna samhällsutveckling i kombination med den teknikutveck- ling som gör det möjligt att ta emot information på teckenspråk 7 TÖI Auktorisation av tolkar i teckenspråk och förutsättningarna för auktorisation när det gäller dövblindtolkning och vuxendövtolkning, , Dnr 39/2002 Tolkutbildning och auktorisation av översättare aktualiserar behovet av såväl utbildning av översättare som auktori- sation av översättare i teckenspråk. I kontakttolkutredningen lades ett förslag om inträttandet av ett nationellt register över tolkar. Huvudskälet till kontakttolkutred- ningens förslag är att ett stort antal kontakttolkar saknar formell kompetens som tolk. visade att många som arbetar som kontakttolkar endast gått en eller ett par korta utbildningar vid studieförbund och folkhögskolor som det finns högskoleutbildade auktoriserade tolkar. Det finns alltså bland kontakttolkarna en mycket stor spännvidd då det gäller utbildning. För dem som anlitar kontakttolkar är detta högst otill- fredsställande. Att inrätta ett nationellt register för alla yrkesverk- samma tolkar är en lösning för tolkanvändarna enligt kontakttolk- utredningen. I registret ska det finnas information om vilka tolkar som är auktoriserade. För övriga tolkar finns vissa föreslagna krite- rier som de ska uppfylla för att kunna bli uppförda i registret. Re- gistret kommer utgöra en källa till trygghet för tolkförmedlare och tolkanlitare. 13.8.1Tolkutbildningarna och bristen på sökande I mitt uppdrag ingår att analysera orsakerna till bristen av sökande till tolkutbildningen. Min bedömning att det egentligen inte är bristen på sökande som är problemet utan snarare bristen på kom- petenta sökande. Ett problem är också att det saknas en enhetlig teckenspråkstolkutbildning på folkhögskolorna. Teckenspråkstolk är ett mycket ungt yrke. Det har en kort ut- bildningshistoria där ideella krafter såsom intresseorganisationerna och folkbildningen tagit initiativ och ansvar. Att det nu finns kritik mot bristande styrning och enhetlighet kan knappast i grunden klandras utbildningsanordnarna inom folkbildningen, Som bärare av olika ideologiska inriktningar bör och ska de vara obundna och fria från styrning. Tolkutbildning och auktorisation av översättare Den bild som framträder vid våra kontakter med ansvariga för tolkutbildningarna vid några folkhögskolor är det finns ett stort intresse, mycket engagemang och konstruktiva idéer att ta vara på främst bland dem som är engagerade i själva utbildningarna. Samhället har gett teckenspråkiga rätt till fri tolkservice, men inte ovillkorlig rätt till tolk, och det har pekat ut att landstingen ska ha ansvaret för att teckenspråkstolk erbjuds. Men samhället, staten, har inte tagit ansvar för att det ska finnas ett fullt ut funge- rande utbildningssystem som försörjer teckenspråkstolkverksam- heten så att den tillgodoser teckenspråkigas behov. är det samhället som med tillsyn och styrning måste försäkra att brukaren kan vara trygg i mötet med en professionell yrkesutövare. Det gäller oavsett om man som medborgare vänder sig till en elektriker, läkare eller språktolk. Tillgången till kvalificerad teckenspråkstolk är därför i mycket stor grad en utbildningsfråga. Genom styrning, uppföljning och utvärdering av utbildningen kan staten bidra till en kvalitetsssäkring av tolktjänsterna. Att tolkningen har hög kvalitet är ju inte bara till gagn för den teckenspråkige utan minst lika viktig för den andra parten i en kommunikation. Olika synpunkter om styrning och utformning av dagens utbild- ningar har även framförts till utredningen av ansvariga inom lands- tingen för tolktjänsten, tolkarnas yrkesförening (STTF), enskilda tolkar, elever i utbildningarna (Aksén, B. 2004) och av intresseor- ganisationerna. Teckenspråkstolkning – en språkpolitisk fråga Det intryck jag fått och som jag vill understryka är att rollen som teckenspråkstolk har förändrats. skulle teckenspråkstol- ken även fungera som ombud och kunna svara för viss omvårdnad. är språktolkarna mer renodlat professionella. Därför är det viktigt att se teckenspråkstolkning som en språkpolitisk fråga och inte i detta sammanhang som en handikappolitisk. Tolkutbildning och auktorisation av översättare Utbildningarna ser olika ut vid olika skolor Min bedömning är att folkhögskolornas nuvarande utbildningar av tolk för döva, dövblinda och vuxendöva skiljer sig åt när det gäller utformning och innehåll. Min bild stämmer alltså överens med den som framträder vid en analys av såväl Statskontorets som TÖI:s egen granskning. Trots den styrning som TÖI enligt Statskontoret utövar över dessa utbildningar har skolorna stor frihet i att utforma utbildningen mot det gemensamma målet. Det innebär att samma yrkesutbildning inte ser exakt likadan ut vid varje skola. Den ge- nomgripande utvärdering (se avsnitt 13.5.1) som slutförs av ut- bildningarna kommer förhoppningsvis att kunna ge besked om hu- ruvida utbildningen är likvärdig mellan skolorna eller inte. Eftersom tolkutbildningarna leder till yrken där tolkanvändarna står i stark beroendeställning till tolkarna (Statskontoret 2002) är det betänkligt att tolkutbildningarna inom folkbildningen inte har examinationsprov. Det kan även ur de studerandes och ur presum- tiva arbetsgivares synpunkt vara ett problem som försvårar en rätt- vis bedömning vid anställning att det är bristande likvärdighet i ut- bildningarna och att det saknas tydlig meritvärdering. Utbildningen bör delas upp i två steg – språkutbildning och tolkut- bildning Min bedömning är att dagens sammanhållna utbildning bör delas upp i två delar enligt tidigare modell, en tvåårig språkutbildning och en därpå följande tvåårig tolkutbildning. Båda utbildningarna bör även i fortsättningen erbjudas av folkhögskolan och bör de utformas som högskoleutbildning på folkhögskola. Båda utbild- ningarna kan delfinansieras via det extra statsbidraget under förut- sättning att man preciserar vilka teckenspråkslinjer som är berätti- gade till det extra statsbidraget. Längden på nuvarande utbildningar kan göra att ungdomar tve- kar att söka sig till dem. Tolkutbildningarna är i praktiken fy- raåriga. De motsvarar därmed i längd en högskoleutbildning om 160 poäng. Liksom övriga studerande inom eftergymnasial utbild- ning finansierar de som studerar till tolk sina studier med studie- Tolkutbildning och auktorisation av översättare medel och studielån. Mot denna bakgrund funderar troligen den som är intresserad av att utbilda sig till teckenspråkstolk mer än en gång över den tänkta utbildningen och dess framtida meritvärde i ett kommande yrkesliv. Det är också ett mycket smalt yrke inom en specifik kultursfär och karriärmöjligheterna är få. Jag finner det troligt att avsaknaden av gemensamma antagningsförfarande, ge- mensamt innehåll i utbildningarna liksom avsaknaden av examina- tion, och osäkerhet om utbildningens formella meritvärde efter slutförd utbildning, påverkar ungdomars inställning till att söka en så omfattande utbildning som tolkutbildning är. De tvååriga teckenspråkslinjerna bör vara öppna för alla som är intresserad av att lära sig teckenspråk för att exempelvis kunna ut- nyttja språket i sitt vanliga arbete – exempelvis förskollärare, lärare, syokonsulenter m.fl. Gemensamma antagningskrav och centralt antagningssystem bör in- föras har varje folkhögskola sina egna antagningskrav för antagning av elever till tolkutbildningen. Det kan då ligga en viss risk i att man främst prioriterar sökande från den egna teckenspråksutbild- ningen. På grund av avsaknaden av examinationskrav och likvärdig dokumentation kan det vara svårt att ha en bestämd uppfattning om kvaliteten då det gäller utbildning i teckenspråk hos andra ut- bildningsanordnare och inte minst utbildning i teckenspråk som inhämtats på skolor som inte tillhör den grupp av folkhögskolor som får statsbidrag för sin utbildning från TÖI. Det finns en risk att detta i så fall kan drabba de sökande till tolkutbildningarna samt att det uppstår inlåsningseffekter som bygger barriärer och som utgör hinder för en breddad rekrytering. Min bedömning är att det är angeläget att finna gemensamma antagningskriterier och att det finns ett transparent antagningsför- farande som ökar rättsäkerheten för den sökande. Det bör klart framgå hur antagningen går till och vilka förkunskaper som ställs samt på vilka villkor de sökande konkurrerar om platserna. Det be- hövs även ett centralt antagningssystem så att man får en korrekt uppfattning av antalet sökande till utbildningarna. En bättre kart- läggning av antalet sökande, samt av tolkanvändare och tolkbehov kan underlätta dimensioneringen av de framtida teckenspråks- och tolkutbildningarna. Tolkutbildning och auktorisation av översättare Utbildningarna bör ges högskolestatus I diskussionerna har bl.a. framkommit förslag om att höja utbild- ningens status genom att förlägga den till högskola istället för folkhögskola. Detta skulle kunna leda till ett ökat antal sökande och höja meritvärdet på utbildningen. Det finns enligt TÖI (Yetkin, K. 1997) inga formella hinder för folkhögskolorna att anordna yrkesutbildning på högskolenivå. Un- der har de långa kurserna vid folkhögskolorna ökat kraftigt. Det gäller också de särskilda kurserna som genomförs på högskolenivå och i ibland i direkt samarbete med högskolorna. Ex- empelvis anordnar folkhögskolorna fritidsledarutbildning motsva- rande 80 poäng, kantorsutbildning, mediekurser, friskvård och häl- sopedagogik. Enligt min bedömning bör det gå utmärkt att kombinera en tolk- utbildning som bedrivs enligt krav och riktlinjer för högskoleut- bildning vid en folkhögskola. Det finns en stark fördel att behålla tolkutbildningen vid folkhögskolorna då det finns goda förutsätt- ningar att skapa teckenspråkiga miljöer och att tillämpa tecken- språk naturligt. Det finns klara fördelar med att förlägga utbildning i teckenspråk och tolkutbildning vid samma folkhögskola och ge- nom att koncentrera utbildningarna till ett fåtal folkhögskolor uppstår flera möjligheter att tala teckenspråk – s.k. språkbad. Att dessa utbildningar ges högskolestatus ligger också i linje med hur våra nordiska grannländer valt att placera tolkutbildningarna. och har förlagt utbildningarna förlagda till yr- keshögskolor och i och på anordnas de av universi- tetet (se bilaga 2). Vidare är det angeläget att de kunskaper och erfarenheter jag får genom den forskning inom olika discipliner som behandlar olika aspekter av teckenspråk och tolkning ges en närmare koppling till tolk- som teckenspråksutbildningarna. Tolk och översättarinstitutet vid () ska enligt sin förordning fördela medel till folkhögskolor och studie- , teckenspråkstolk- och teckenspråkslä- rarutbildning. Jag har uppmärksammat att Statskontoret i sin rapport organisation för tolk- och översättarutbildning Tolkutbildning och auktorisation av översättare (2002:11) noterat att det finns inget förordningsmässigt stöd i TÖI:s instruktion att fördela medel till teckenspråksutbildningar (s. 41) men man ser nyttan med folkbildningens teckenspråksut- bildningar och anser att medel till dessa utbildningar fortsättnings- vis bör kunna utgå. Det måste dock ges stöd i förordning och regleringsbrev (ibid.). har de tvååriga teckenspråkslinjerna, förberedande för tolkutbildning, fått bidrag från TÖI – men endast de linjer som har funnits på samma folkhögskolor som tolkutbildningen. Andra teckenspråksutbildningar har sökt men inte fått extra statsbidrag. Jag föreslår att man ändrar förordningen så att TÖI i fortsätt- ningen kan lämna statsbidrag även för teckenspråkslinjer – men att man i instruktionerna tydliggör vilka utbildningar som kan komma ifråga för det extra statsbidraget. I direktiven för Översyn av den eftergymnasiala yrkesutbild- ningen anges också att man bl.a. ska se över de olika finansierings- former som finns och vilka ändringar i regelverken som kan bli aktuella. Denna utredning som även ska se till de utbildningar som anordnas inom folkbildningen ska vara klar till . Det pågår ett arbete inom TÖI vad gäller validering av tecken- språkstolkutbildningen. Jag bedömer att det är angeläget att effektuera en enhetlig validering av utbildningen till högskolepo- äng. Min bedömning är också att bör tolkutbildningarna avslutas med yrkesexamina enligt det förslag för Yrkesexamen som finns i prop. 2004/05:162. Regeringens föreslår att en utbildning bör av- slutas med en yrkesexamen, om yrket är reglerat enligt svensk lag- stiftning eller EG-rätten eller i en majoritet av medlemsländerna inom EES. Även i vissa andra fall bör en yrkesexamen finnas enligt förslaget. Dessa vissa andra fall är inte specificerade. Kraven på tol- karnas professionalitet och deras utbildning har höjts, inte bara här i utan i flertalet andra europeiska länder. En möjlig lösning är att TÖI får möjlighet att utfärda yrkeshögskoleexamen om 80 Tolkutbildning och auktorisation av översättare poäng inom högskolan. Även frågor om yrkesexamen m.m. faller in under direktiven för Översyn av eftergymnasiala yrkesutbildningar. Min bedömning är att någon form av yrkesexamen kan vara en väg för att öka tolkyrkets status. 13.8.2Auktorisation av dövblindtolkar och vuxendövtolkar I likhet med behovet av auktorisation av teckenspråkstolkar finns ett behov av auktorisation av dövblindtolkar. Det finns dock vissa komplikationer i detta då en del i yrket som dövblindtolk inte di- rekt är relaterat till språktolkning utan snarare har karaktären av assistans, dvs. ledsagningsmomentet och syntolkning. Kammarkollegiet menar att de kan ta ställning till en eventuell auktorisation av dövblindtolkar om man med detta avsåg att det skulle vara en speciell kompetens för redan auktoriserade tecken- språkstolkar. Därigenom kan dövblindtolken genom auktorisa- tionsprovet i teckenspråk bevisa att han eller hon besitter de grundläggande kunskaperna för teckenspråkstolkning. De andra tolkmetoderna skulle då kunna prövas separat. Ett sätt att lösa detta är att prov i ledsagning och syntolkning genomförs vid folkhögskolor på ett enhetligt sätt så att proven inte skiljer sig åt mellan skolorna och att det är samma kompetens som bedöms. En person som önskar speciell kompetens som dövblind- tolk måste då, förutom att avlägga auktorisationsprovet i tecken- språk med godkänt resultat, visa upp godkänt resultat på proven i ledsagning och syntolkning. En motsvarande metod kan användas för de olika övriga tolkmetoderna, där man kan anlita Kammarkol- legiet som konsult för att ta fram ett gemensamt prov i de andra tolkmetoderna. En sådan auktorisationsordning bör utredas vidare av Kammarkollegiet. På detta sätt kvarstår Kammarkollegiets roll vid bedömningar av språk. Vuxendövtolkning skiljer sig från annan tolkning då det handlar om tolkning mellan två former av samma språk. Jag ställer mig yt- terst tveksam till att tolkning mellan två former av samma språk Tolkutbildning och auktorisation av översättare ska kunna auktoriseras på motsvarande sätt som tolkning mellan två språk. Skälet till min tveksamhet är att detta inte är språktolk- ning på samma sätt som annan tolkning och Kammarkollegiet skulle vid auktorisationen då bedöma detta enligt andra kriterier än vid språktolkning. Frågan om kvalitetssäkring av vuxendövtolkar bör ske ge genom för utbildningen gemensamma kursplaner och betygskriterier som mäter vuxendövtolkarnas färdighet i de tolk- metoder vuxendöva använder. Behov av översättare och auktorisation av översättare Kravet på och behovet av information på teckenspråk ökar och därmed behovet av översättare. utförs många översättningar av tolkar eller av teckenspråkiga. I takt med att alltmer myndighets- information kommer att bli tillgänglig och läggas ut på hemsidor kommer kraven på tillförlitlighet i dessa översättningar att öka. Härmed uppstår även behov av översättare i teckenspråk som ut- bildats och examinerats på samma grunder som övriga översättare. Sådan utbildning kan med fördel även vända sig till teckenspråkiga. De översättningar som görs tillgängliga på teckenspråk ut- förs av tolkar. Genom att erbjuda en inriktning på tolkutbildningen mot översättning skapas fler arbetstillfällen för personer som är intresserade av eller kunniga i teckenspråk, men som av olika an- ledningar inte planerar för ett yrke som tolk. Utbildningen till översättare behöver dessutom inte vara begränsad till svensksprå- kiga eftersom en översättning från text till teckenspråk inte kräver talat språk utan även teckenspråkiga kan gå utbildningen. En kurs i översättning, svenska/teckenspråk, 10 p ges vid , . För till- träde till kursen krävs svenskaB/svenska som andraspråk B samt att den studerande behärskar teckenspråk. Vid Tolk- och översättarin- stitutet ges bl.a. kurs i översättning till svenska, 40 p och kurs i översättning från svenska, 40 p. För tillträde till dessa kurser krävs 40 p i något språkämne, mycket goda kunskaper i svenska, mycket god förmåga att uttrycka sig i skrift samt grundläggande datorkun- skap och god datorvana. TÖI:s kurser vänder sig till blivande över- sättare i olika språk. Ingen sökande till TÖI:s kurser har haft teckenspråk som översättningsspråk. Tolkutbildning och auktorisation av översättare Ett uppdrag bör ges åt TÖI att utreda förutsättningar för och innehåll i en sådan utbildning. I uppdraget bör även ingå att lämna förslag på lämplig utbildningsanordnare.