sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — De muslimska kvinnorna skiljs ut som några som en allmänhet tycks kunna få sätta upp gränser för. Var och när ska dom få bära sin slöja? Några – allmänheten – ska acceptera och tolerera andra som därigenom görs till objekt som det anses vara rätt att ha åsikter om. Det innebär också att den överordnade positionen befästs. De olika exemplen från en förberedande konferens till ett EU- toppmöte, statistiska undersökning och Integ- rationsbarometern visar samtliga hur det i de metoder som utgör en del av värdegrundsstrategier som ska göra och till bättre platser återkommer normer och praktiker som exkluderar och som återskapar föreställningar om vi och dom. Det visar sig också att frågor om det muslimska som något särskilt viktigt att bekymra sig om har fått stor betydelse. Både i skrift och i Integrationsbarometern talar man om att man lagt till frågor om det muslimska i sina långtidsstudier. Villkoren för att svara Det är viktigt att också fundera över möjligheterna att svara i de här enkäterna. Mekonen Tesfahuney skriver om att man med de här enkäterna är med om att producera åsikter om invandrare (1998: 108). Det kan också, menar jag, handlat om ett citerande av föreställningar om var problemen ligger. Diskurser formas som pekar ut vissa och gör dem till problem. Svaren i en enkät måste därför alltid också analyseras diskursivt. Vad finns det för möjlig- heter att svara? Vad finns för förväntningar på svar och hur iscen- sätter man subjektspositioner när man sätter ett kryss i den ena eller andra rutan? Inte minst kan man fråga sig vad kryssandet gör med individen, hur får den sig att uppfatta sig själv? Exempel på det här kan man hämta från både och den neder- ländska undersökningen. I enkäterna kom männen att utmålas som ett problem av sig själva och av andra. De var inte nog öppna och empatiska. Det innebar att enkäten inte på ett entydigt sätt kunde återskapa den goda moderna nationella mannen. Däremot återska- pades den vita holländska och svenska kvinnan. Den hegemoniska bilden av kvinnligheten är som essentiellt god (se ex Skeggs 1999). Det här skulle också innebära att en person fyller i en enkät utifrån hur den identifierar sig. Att fylla i kryss som visar på empati eller omtanke är, som skrivit i sin uppsats ej, (2005) ett sätt att iscensätta eller göra kvinnlighet. Ledarpositionen har en speciell plats i en mängd värdegrundsstrate- gier. I utbildningsmaterial om mångfald från integrationsverket betonas betydelsen av ledaren. Han eller hon måste entusiasmeras, fås att bli med på noterna. Det är först då ett mångfaldsarbete kan bli riktigt lyckat (Mångfald som verksamhetsstrategi 2001). Ledaren görs till föremål för en rad utbildningsinsatser. Konsulter, utbil- dare, forskare, ska undervisa ledaren i hur det går till att konstruera mångfaldiga arbetsplatser, skolor och universitet. Att ledaren fått den här genuina betydelsen är nu inte så mycket att förundras över. Ledarpositionen står för agentskap och om det inte finns en enga- gerad ledare antas ofta mångfalds- och jämställdhetsarbetet vara kört. (1998, de los 2001, 2006ab, Nehls 2005). Men ledaren konstrueras inte bara genom de här dis- Ledaren är också könad och kontinentaliserad. Att vara ledare har länge varit liktydigt med att vara man (se ex 1999). Likaså har ledarskap genom kolonial och ekonomisk retorik kon- struerats som västeuropeisk. Den europeiska kontinenten anses ha kommit längre, vara världsledande och tagit som sin uppgift att organisera och upplysa andra som antas befinna sig i något slags kaos (de los 2005). Ledaren görs därigenom både till man och västeuropé. Talet om ledaren bär också på en förståelse av dem som ska ledas (se 1999). Fram träder en bild av de ledda som en massa utan politiska engagemang, eller som jag noterade ovan, som lever i kaos. En annan effekt av denna ledarnormativitet är att de ledda antas vara oförmögna att underifrån skapa en kritisk rörelse eller arbeta mot diskriminering. Leddskapet görs också genom att rela- teras till kvinnlighet, invandrarskap och en återkommande före- ställning om arbetarklass. De människor som definieras som arbe- tarklass och lågutbildade anses ha en rad brister och tycks sakna politiska mål och drivkrafter (Skeggs 1999, Blackman & Walker- dine 2001). Det är alltså en traditionell klass, köns- och rasdiskurs som skiljer ut dem som ska ledas mitt i det inkluderande talet om mångfald.TPF21FPT Mångfalds och jämställdhetsarbete har därmed blivit del av en klassretorik i vilken ledarrollen, snarare än allmänt poli- tiskt arbete, görs till det som kan omvandla. Massan ska upplysas och informeras. Positionen ledd blir också en identitets- och sub- jektsposition. Som ledd förväntas man invänta andras beslut och ageranden. Det är så man ska bete sig för att agera rätt (2006a). Men vad finns för möjlighet för att alternativ subjektivitet ska kunna uppstå? Finns överhuvudtaget någon möjlighet för icke-vita, ledda och kvinnor att agera? Hur kan man förstå sig själv som aktör när man befinner sig utanför tilltalet som den agerande? Det är, för det första viktigt att konstatera att alla diskurser som gör vissa till subjekt och andra till objekt aldrig helt lyckas med denna process. Inte heller råder, som jag varit inne på tidigare, någon total föreställning om vem som är agent (1997, 2000, de los 2005). En individ uppfattar alltid sig själv genom en mängd inte sällan motsägelsefulla principer. Det finns en rad diskurser som formats i kontrast till jämställdhetsnormen och som manar kvinnor att agera. Det finns också många tillfällen då 21TP PT För en vidare diskussion av detta se 2006. diskurser kommer att utmanas genom att artikuleras tillsammans med andra tolkningsprinciper. Jag ska ge ett exempel på detta. När jag intervjuade en kursansvarig ledare på en folkhögskola som drivs av ABF och LO diskuterade vi frågan om ledarskap och bilden av dem som ska ledas. Jag hade uppmärksam- mat att på denna skola, som var så viktig för idéutvecklingen inom arbetarrörelsen, betonades ledarskapskurser. De utgjorde majori- teten av kurserna. Jag frågade informanten om detta och han var medveten om att det ar en paradox att ledarskapet framställdes som så viktigt inom arbetarrörelsen. Men han underströk att ledarrollen har många ursprung. Det handlade om att det fanns en annan le- darförståelse inom den fackliga världen, menade han. En ledare i facket har ett förtroendeuppdrag. Det är verkligen en position man fått av dem som ska ledas men också representeras. Men så trodde han också att ledarskapssträvandena ute i samhället fått betydelse för deras kursinriktningar. I och med att ledaren sågs som så viktig var det också något som många eftersträvade att själva få bli. Att ha ledarkurser var därmed bra för rekryteringen. Människor måste bli intresserade av att komma, underströk han. Min informant berättade vidare om en kurs i vilken man kunde bli utbildad till integrationsledare. Man fick lära sig att lägga upp pro- jekt för att lokalt bidra till att öka integrationen på sina arbetsplat- ser. Jag fick också höra att den grupp som brukade söka sig till den här kursen till största delen var invandrare själva. De tillhörde i den meningen den grupp som pågående görs till de andra men som inte tilltalas som subjekt. Att få papper på att man är utbildad integra- tionsledare ger viss trygghet att agera, att tro på sig själv, menade informanten. Uttryckt på ett annorlunda sätt så kan kursen ha varit ett annat sätt att erövra en position från vilken man själv kunde se sig som agent och bli sedd som agent av andra. Att erbjudas/erövra en position och bli tilltalad som ledare blir att tro sig om att vara någon, det ger styrka och agentskap. Istället för att utmana ledar- positionen blir man en del av den. Om ledarnormativiteten utma- nas kan man ju fundera över men det är inte omöjligt. När de som utifrån könade och rasifierade diskurser inte brukar förknippas med ledarskap – som kvinnor och invandrare – när de praktiserar ledarskap är det ju tänkbart att ledarnormativiteten kan komma att skaka, beroende som den är av att återskapas som överordnad på ett mångfaldigt vis. innebär bejakandet av tanken att det måste till en ledare för att exempelvis integrationsarbete ska lyckas, ett stärkande av en viss organisationsmodell och förväntan på att det är ledare som ska vara de drivande, eller att man måste vara ledare för att kunna vara agent. Andra former av organisationer och agentskaper får därmed svårare att utformas. Amanc arbetade på koncernen där jag gjorde deltagarobser- vationer. Han är ett exempel på ett kanske oväntat agentskap. Hans berättelse utgör en viktig vink om en motstrategi i det vardagliga. I Amancs arbetsuppgifter ingick att plocka bort några träbitar som stagade upp pappersbuntar som skulle bindas till kataloger. började det komma träbitar där någon skrivit svarta åk hem respektive ta inte mitt jobb. Amanc samlade på sig de här träbi- tarna som han förstod var adresserade till honom. Budskapet upp- fattade han som trakasserier och det fick honom att agera. Han gick till sin chef och till personaladministratören och berättade om det som hänt. Amanc berättade för mig hur alla ställde upp på honom, hur hans överordnade efter Amancs agerande också beto- nat att ett sådant uppträdande kunde leda till uppsägning. Det fanns en idé på de här brickorna om att hem och jobb var en plats för vita men inte för andra: Ett slags (de)markering av arbetsplatsen och av klass, utifrån rasistiska kriterier. Den meningstilldelningen utmanade Amanc. Amanc var med om att i någon mån omvandla föreställningarna om vem som hörde hemma var och vilka som får lov att tillhöra arbetarkollektivet. Kanske kan man ana att hans agerande kan ses som ett uttryck för en antirasis- tisk diskurs som inte bara gjorde hans politiska position möjlig utan med vilken också positionen rasist skiljs ut och stigmatise- ras. Rasisten hör inte hemma i centrum, i hemmet. Han eller hon ska befinna sig i marginalen. Det är den diskurs jag tidigare också kritiserat för att just placera rasismen långt borta från en tänkt svensk normalitet , vilket innebär att den rasism som upprepas i jämställdhetsarbete och av myndigheter förblir oproblematiserad. När den här diskursen aktiverades av Amanc fick den dock bety- delse för marginaliserandet av den person som skickat brickorna och för ett återupprättande av Amanc som tillhörig. Amancs berättelse, och min berättelse om honom, är viktiga just för att de är kontrastiva. De skiljer sig från historierna om invand- raren och den ledde jag återgivit hitintills (de los Kanske kan man också i Amancs berättelse se hur en antira- sistisk diskurs kan komma att bli relativt hegemonisk och influera en organisation. Alternativt kan man i just den här värdegrunds- strategin också se hur det skapades ett företagligt vi där diskrimine- ring på andra nivåer i företaget osynliggörs. Men det hindrar inte att gränserna för vems hemmet är blev ifrågasatta genom Amancs agerande och att företagsgemenskapen i det här sammanhanget snarare blev till för Amanc än för rasisten. Om ett intersektionellt perspektiv på strategisamhället I det här kapitlet har jag genom en rad exempel visat hur exklude- ring förekommer i strategier som syftar till integrering, jämlikhet och lika värde. Metodiskt och teoretiskt har jag utgått från ett intersektionellt perspektiv där kategorier som klass, kön, ras, sexu- alitet men också ekonomi och tillväxt ses som konstruerade och som formade i relation och motsats till varandra. I de analyserade strategierna skapades alltid ett vi, en grupp inom vilken det för- väntas råda en form av konsensus. Det kunde handla om som en ekonomisk gemenskap eller ett som en modern enhet i kontrast till de andra. Det kunde också handla om ett för- väntat heterosexuellt vi. Dessa vi, kunde också konstrueras till- sammans och underströk därmed exkluderingen av de andra. Det kunde exempelvis handla om uppmålandet av ett nationellt jäm- ställt samhällsäktenskap som ansågs vara bra för den ekonomiska tillväxten och vice versa. Konstruktionen av vi utgör en nödvändig dimension i allt po- litiskt arbete. Det är genom konstruerandet av allianser som alter- förståelser kan få genomslag. Ett vi förutsätter också ett dom mot vilka man tar avstånd och mot vilka alternativ formas. Att tänka sig en politik utan vi och dom och utan konflikter mellan dessa är därför omöjligt (Mouffe 2003). De vi som konstrueras i strategierna som jag diskuterat i kapitlet måste dock också utsättas för press och dekonstrueras. De exkluderade inte bara politiska motståndare – som exempelvis patriarkala förespråkare, homofo- ber, eller rasister, som alla är positioner som skiljts ut utifrån mot- diskurser – utan också en rad av andra de andra. De vi som stra- tegierna byggde på formerades sålunda inte bara i relation till sina motståndare utan också utifrån normativ vithet, nationalitet, klass eller heterosexualitet. Därmed legitimerade de här strategierna inta bara rasism, heteronormativitet eller klassdiskriminering. De var också med om att återskapa och normalisera uppdelningar som kön, sexualitet, klass och ras. Ytterligare ett problem med de vi som konstruerades genom de analyserade strategierna var att de inte framstod som politiska utan essentiella. Det var vi i och i . Det talades om ett förgivettaget heterosexuellt och kristet vi. Det gjorde inte bara att många exkluderades från dessa tänkta gemenskaper. En mängd människor blev del av detta vi oavsett man identifierade sig med det eller inte och oavsett om man uppfattade de problem som diskuteras utifrån en helt annan dis- kurs. När skapades i och debattartikel var det som om inte konflikter om ekonomin fanns. Likaså osyn- liggjorde detta vi alla de skiktningar som fanns inom den före- ställda gemenskapen. I kapitlet har jag också problematiserat undersökningar om de andra – där vissa grupper skiljdes ut och gjordes till objekt för en förväntad norm att ha åsikter om. och integ- rationsverkets attitydundersökningar, för att ta konkreta exempel, blev del i ett återkonstruerande av ett svenskt apartheid där de som betraktades som svenskar, kristna och heterosexuella gavs rätten att uttala sig om de andra. Det var också de förra som tillsammans med exempelvis dem som definieras som ledare som tilltalades som subjekt, som några som förväntades agera. Men i kapitlet har också en rad instabiliteter diskuterats. Strate- gierna kunde ses som en viktig del av samhällskonstruktionen. Därmed framträdde ett samhälle i ständig tillblivelse. Samhället var inte bara en plats för normupprepningar utan också en plats för normstrider. Av strategierna att döma tycktes det finnas starka dis- kursiva förväntningar på omvandling. Med ett intersektionellt per- spektiv blev det emellertid också uppenbart att budskapet i exem- pelvis olika värdegrundsstrategier ibland kunde vara motsägelse- fulla, vilket i sig kunde leda till mer oväntade former av föränd- ringar. Så kunde exempelvis hbt-personer konstrueras som avvi- kande i en strategi och som yttersta beviset på modernitet i en annan. I kapitlet har jag också beskrivit hur agentskap kan iscen- sättas också av den som annars marginaliserats och gjorts till icke- subjekt. Det handlade exempelvis om att som marginaliserad tillta- las som och identifiera sig med en ledarposition. Detta iscensät- tande kan också innebära en utmaning av en diskursiv princip – som att ledaren förväntas vara vit och man. Ett annat exempel från kapitlet handlar om föreställningen om rasisten i marginalen. denna föreställning återkom i jämställdhetsarbete innebar det ett bekräftande av ett tänkt centrum som normalt och korrekt. De rasistiska föreställningar som fanns också i jämställdhetsarbetet osynliggjordes. När Amanc, själv definierad som invandrare och ledd, upprepade samma diskurs innebar det att han skapade sig till- hörighet. Han var mer hemma i och på företaget än rasisten. För att vara hemma skulle man inte vara rasist. Att vara rasist var inte svenskt. Positionen rasist är starkt stigmatiserad och inte förenlig med svensk självbild. Det blev ett redskap för Amanc att skilja ut, exkludera den som utsatte honom för trakasserier. Samma diskurs kom alltså att få olika effekter beroende på hur och i relation till vilka andra diskurser den upprepades. Att studera den här möjliga mångtydigheten är också viktigt i en intersektionell ansats. Det är en viktig berättelse som visar på hur kritik kan bli möjlig. , (1998) Kritisk organisationsteori. I Organisa- tionsteori på svenska. Red B. Czarniawska. , (2005) Det symboliska objektet. Delen, delandet och den nationella gemenskapen. I SOU 2005:41 Bortom vi och dom. P. de los . Kamali. Srockholm: of- fentliga publikationer. Balibar, (2004) We, the People of Europé?Reflections on Transnational Citizenship. & : Prinseton Uni- versity Press. Blackman, , (2001) . Criti- cal Psychology and Media Studies.New : Palgrave. Bredström, (2002) Maskulinitet och kamp om nationella arbenor – reflektioner kring bilden av invandrarkillar i svensk media. I Maktens (o)lika förklädnader. Kön klass & etnicitet i det postkoloniala . Re: de los , och . , , , , & Zizek, , (2000) Contin- gency, Hegemony, Universiality. Contemporary Dialogues on the Left. & : Verso. de Graaf, , m.fl. uå Healthy Teacher, . perception and health of homosexuela and bisexual teachers. Dord- recht: Drukkerij Dekkers. de los , (2001) Mångfald och differentiering. Diskurs, olikhet och normbildning inom svensk forskning och samhällsde- batt. de los Mulinari, (2005) Intersektionalitet. Reflektioner över o(jäm)likhetens landskap. de los , , (red) (2005) Olikhetens paradigm.Intersektionella perspektiv på o(jäm)likhetsskapande. de los , (2005) Olika tider – ojämlika platser. Histo- ria, tillväxt och arbete i det moderna paradigmet. I Olikhetens paradigm.Intersektionella perspektiv på o(jäm)likhetsskapande. P. de los . . , (1994) Critical and Effective Histories. methods and historical sociology. & : Routledge. Epstein, (1998) Schooling Sexuality. Essed, (2005) Vardagsrasism. I SOU 2005:41, Bortom vi och dom. Teoretiska reflektioner om makt integration och strukturell diskriminering. Red P. de los . Kamali. , (1993) Diskursens ordning. / : Symposion. , (2002) Sexualitetens historia. Viljan att veta. , (2002) No Limits. The 20thP P Century Discourse of conomic Growth. : Skrifter från riska studier. Halberstam, (2005) In a Queer Time & Place. Transgender Bodies, Subcultural Lives. , (2003) Jämställdhet i praktiken? Kön spelar roll! mäta och utveckla jämställdhet i organisationen. : Fritidsforums förlag. Hardt, , (2003) Imperiet. / : Glänta produktion, . , (2003) Gräsrotsbyråkrati och normativ svensk- het. Hur arbetsförmedlare förstår en etniskt segregerad arbetsmark- nad. : , Vetenskaplig skriftserie. hooks, bell (1999) Att äta den andre. Begär och motstånd. Karaoke, karnevaler och kulturella koder.Nora: Nya Doxa. T. , O, , M. Trondman. , (2001) Stridspiloter i vida kjolar. Omledarskapsutveckling och jämställdehet. (2001) Mångfald som verksamhetsstrategi. En rapport om allmänhetens inställning till integration, mångfald och diskriminering 2003 och 2004. In- tegrationsverkets skriftserie V. Kamali, (2005) Ett europeiskt dilemma. Strukturell/ in- stitutionell diskriminering. I SOU 2005:41 Bortom vi och dom. P. de los . Kamali. Srockholm: offentliga publikationer. & Mouffe, (1985) Hegemony & socialist . Towards a Radical Democratic Politics. & : Verso. Laclau, , 1990, New Reflections on The Revoltion of Our Time. , : Verso. Laclau, (1996) Deconstruction, Pragmatism, Hegemony. I Deconstruction and Pragmatism. C. Mouffe. & : Routledge. Laclau, (2000) Identity and Hegemony: The Role of Uni- versiality in the Constitution of Political Logics. I Contingency, Hegemony, Universiality. Contemporary Dialogues on the Left. & : Verso. , (2005), Vit governmentalitet. , (1997) Gemensamma liv. Om kön, kärlek och längtan. , (2000) Annorlundahet som fetisch. I Porträtt utan ram. Kön och sexualitet bortom strukturalismen. : Stu- dentlitteratur. , (2001) Marmorhallen.I Bestämma, benämna betvivla. : Stu- dentlitteratur. , (2005a) Är klass en kategori bland andra? Intersektionella perspektiv på o(jäm)likhetsskapande Red. de los tinsson. , (2005b) Är lesbiska snåla. Ett queerperspektiv på ekonomiska beteenden. , (2006 a) Den nödvändige ledaren. I Vardagsli- vets fronter. K. Gunnemark & M. . , (2006b) Jakten på konsensus. Intersektionalitet och marknadsekonomisk vardag. , (2001) (O)likhetens geografier – Marknaden, forskningen och De Andra. : Geografiska re- gionstudier nr 45. , (2001) Perform or . Frpm Discipline to Perform- ance. and : Routledge. , (2005) Koloniala kartografier av nation och förort. I Olikhetens paradigm. Intersektionella perspektiv på o(jämlik- hetsskapande). Mouffe, (1996) Deconstruction, Pragmatism and the Politics of Democracy. I Deconstruction and pragmatism. Mouffe, (2003) Politik och passioner – demokratins hörnstenar. Ord & bild. Mulinari, , (2004) Den nya svenska ar- betarklassen. Rasifierade arbetares kamp inom facket. Naturvetenskapliga fakulteten, , 2003, Strate- giskt program. , (2003) Identitetsföreställningar. Performance, normativitet och makt ombord på och . Runfors, (2003) Mångfald, motsägelser och marginaliseringar. En studie av hur invandrarskap formas i skolan. , , Vet ej- en postsrukturalistisk och intersektionell studie av heteronormativitet i arbetslivet utifrån en kvantitativ undersökning. Skeggs, (1999) Att bli respektabel. Konstruktioner av klass och kön. , (1998) Laclau and Mouffe. The Radical De- mocratic Imaginary. SOU 2005:41, Bortom vi och dom, : . SOU 2005:56, Det blågula , : . Tesfahuney, Mekonnen (1998) Imag(in)ing other(s): Migration, Racsism and the Discursive Construction of Migrants. , (2004) Change and diversity in Swedish teacher education – a discourse analytical approach to students views on becoming a teacher. Paper presented at Confer- ence on (), Crete 2004. Representationer i Kommunalarbetaren –2004 I en artikel som jag skrev som introducerade feministiska perspektiv i svensk historisk forskning om nationalism framhöll jag i polemik mot stora delar av denna forskning att etni- citet inte är något som människor har, det är ett begrepp (1996). Och som sådant används det för att förstå hur skillnad mel- lan subjekt skapas på grundval av diskurser om nation, språk och kultur. Vi behöver begrepp för att kunna förmedla oss men tyvärr tycks begreppen ofta användas utan insikter om att det är just verktyg för talet och inget annat. Därför har också språkets makt blivit viktigt inom samhällsvetenskaplig och humanistisk forskning. Den sammanblandning av kunskapens verktyg och verklighetens beskaffenhet (ontologi) som jag vände mig emot är verksam även i integrationspolitiken (och i jämställdhetspolitiken) där människor delas in i grupper som bygger på ontologiska antaganden om et- niska tillhörigheter (respektive könstillhörigheter). I forskaran- tologin Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, in- tegration och strukturell diskriminering (SOU 2005:41) framhålls att förutsättningarna för en lyckad integrationspolitik är att i stället för att fokusera på människor, invandrare, som skall integreras med hjälp av bland andra ord som mångkulturalism, rikta energin mot att synliggöra de mekanismer som hindrar integrering, dvs. att byta fokus från ontologi till kunskapens verktyg. Begrepp som invandrare med dess olika avledningar är, som idéhistorikern hävdar, ontologiska metaforer som normaliserar den disk- riminering som faktiskt sker. Uppgiften blir i stället att blottlägga de mekanismer som skapar etnisk skillnad, könsskillnad etc (Kamali 2005; 2005: 201; 2004). Varför är det då viktigt att upplösa skillnad? Jo, för att skillnadstänkande låser fast subjekt i oföränderliga positioner och har ofta legitimerat makt och