sou · GUB343 · 2007-01-01 00:00:00 — Eftersom en olycka, om en sådan trots allt skulle inträffa, under olyckliga omständigheter skulle kunna leda till skador av betydande omfattning förordades emellertid inte heller ett lägre ansvarighetsbelopp för transporter av använt kärn- bränsle. Också för transporter begränsades alltså regeln i 17 § andra stycket atomansvarighetslagen till att endast avse anläggningar som hanterar obestrålat uran50. 47Remissyttrandet sammanfattas i prop. 1981/82:163 s. 45. 50Ds Ju 1981:5 s. 59 och prop. 1981/82:163 s. 45 och s. 59. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde I samband med det senaste lagstiftningsärendet på atomansvars- området, prop. 2000/01:43, uttalade () att det är motiverat att föreskriva lägre försäkringsbelopp för anläggningar för tillverkning av bränsle såsom den i med hänsyn till att riskerna vid framställning av kärnbränsle och vid transport av obestrålat uran inte går att jämföra med de risker som föreligger i en kärnkraftsreaktor. I propositionen konstaterades51 att det inte framkommit några omständigheter som motiverade en änd- ring av den uppfattning som regeringen tidigare gett uttryck för i fråga om att riskerna vid hanteringen av obestrålat uran är väsentligt lägre än vid en reaktorolycka. Det saknades därmed enligt rege- ringen också anledning att höja det ansvarsbelopp på 10 miljoner särskilda dragningsrätter som gällt . När det gäller trans- porter av obestrålat uran konstaterades på grundval av uppgifter från SKI och den Svenska Atomförsäkringspoolen (numera Nordiska Kärnförsäkringspoolen) att det med några enstaka undantag endast förekommer transporter av obestrålat uran till eller från . 7.12Utredningens överväganden och förslag avseende försäkringsplikten för sådana anläggningar som kan anses mindre riskfyllda och för transporter –När det gäller atomanläggningar som med hänsyn till slaget av anläggning och den sannolika omfattningen av en atomolycka bedöms vara mindre riskfyllda får regeringen besluta att det belopp som skall täckas av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet får vara begränsat till lägst för varje sådan olycka. –Vid transporter av kärnämnen eller kärnavfall får regeringen med beaktande av ämnenas eller avfallets karaktär och de risker som är förbundna med transporten besluta att sätta ned det belopp som skall täckas av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Beloppet får dock aldrig understiga . I samband med att ett obegränsat skadeståndsansvar införs och höjda försäkringsnivåer aktualiseras för svenska anläggningsinneha- vare finns det skäl att också överväga om det är motiverat att ha av- 2000/01:43 s. 23. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde vikande försäkringsnivåer för vissa typer av anläggningar. Detta ter sig motiverat mot bakgrund av att det i vissa anläggningar bedrivs en mindre riskfylld eller mindre omfattande verksamhet som också, i händelse av en olycka, skulle få mer begränsade effekter. Det ter sig vidare motiverat att överväga hur man skall förhålla sig till trans- porter. En undantagsreglering som medger lägre försäkringsnivåer endast för anläggningar för framställning, behandling eller förvaring av obe- strålat uran samt för transport av sådant uran innebär att också bl.a. Studsvik Nuclear AB52 och AB SVAFO:s anläggningar för behandling av kärnämne och kärnavfall samt Svensk kärnbränslehantering AB:s (SKB) verksamhet vid mellanlagring av använt kärnbränsle (Clab) och låg och medelaktivt radioaktivt driftavfall (SFR) omfattas av de krav på försäkring eller annan finansiell säkerhet som föreslås gälla för kärnkraftverken. Även kärnbränslehante- ring berörs. Följden blir att om den nuvarande regleringen bibehålls oförändrad också dessa bolag kommer att omfattas av den skärpta plikten att ha försäkring eller annan ekonomisk säkerhet och där- med också höjda försäkringspremier. Även om försäkringspremierna för den aktuella typen av transporter inte skulle motsvara premierna för försäkring av kärnkraftsanläggningarna kan det finnas anledning att överväga en differentiering av försäkringsnivån vid transporter. Bedömningen av om en kostnadsökning är motiverad och om alla innehavare av anläggningar skall åläggas samma ansvar för atom- skador bör enligt utredningens uppfattning göras på grundval av en helhetsbedömning av hur farlig verksamheten vid anläggningen är och måste ske i belysning av eventuella olycksförlopp. Det kan mot denna bakgrund finnas skäl att föreslå en ny reglering som kan möjliggöra en differentiering av nivån på försäkring eller annan säker- het. Närmast får det anses ankomma på den enskilda anläggnings- innehavaren att i varje enskilt fall lägga fram sådana omständigheter som kan åberopas till grund för påståendet att riskerna med verk- samheten vid anläggningen är så låg att den motiverar ett avsteg från nivån enligt huvudregeln. En sådan bedömning kräver alltså att en prövning görs i det enskilda fallet. Den riskanalys som gjorts av det berörda företaget måste givetvis prövas av och samt andra myndigheter med särskild expertis på området. Det ter sig emellertid motiverat att i lagen ge regeringen en möjlighet att på grundval av en sådan granskning 52 Definieras av som ett forskningsföretag med verksamhet främst inriktad på kärnkraftsindustrin och nukleärmedicin. Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde särskilt besluta att försäkringsbeloppet eller motsvarande belopp i ett enskilt fall inte behöver vara så högt som för kärnkraftverken utan får uppgå till ett lägre belopp, dock aldrig lägre än . När det gäller transporter kan det eventuellt också vara motiverat att ge regeringen en möjlighet att i det enskilda fallet besluta att vissa transporter skall omfattas av lägre försäkringsnivåer. I atom- ansvarighetslagen är som tidigare redovisats möjligheten att begränsa ansvaret inskränkt till att gälla enbart transporter av obestrålat uran. Att den nuvarande bestämmelsen endast kommit att avse obestrålat uran har sin huvudsakliga förklaring i att det för lagstiftningsarbetet i princip enbart förekom sådana transporter. Situationen är nu annorlunda. I sker många trans- porter av låg- eller medelaktivt kärnavfall. I flertalet fall rör det sig om fartygstransporter med av konditionerat driftsavfall, t.ex. filtermassor, sopor och skrot, från de kärntekniska anläggningar- na till slutförvaret av låg och medelaktivt avfall (SFR) i Forsmark. Det kan också röra sig om transporter av styrstavar och härdkompo- nenter till mellanlagret för använt kärnbränsle (Clab) i . Vidare förekommer inom ramen för bl.a. Studsvik AB:s verksamhet också transporter av lågaktivt avfall i form av sopor och skrot som skall förbrännas eller smältas. Med beaktande av de svenska transportförhållandena kan det finnas skäl att från risk- och skadesynpunkt överväga en ytterligare diffe- rentiering av försäkringsnivån än den som är möjlig att göra med stöd av den nuvarande regleringen. Enligt utredningens mening kan det vara motiverat att möjliggöra lägre nivåer på försäkring eller annan ekonomisk säkerhet inte enbart vid transporter av obestrålat uran, utan också framförallt vid transporter av låg- eller medelaktivt kärnavfall. Avgörande för bedömningen bör vara vilka skador på omgivningen en eventuell olycka under transporten skulle kunna få. Det framstår därför som motiverat att i enlighet med den möjlighet som ger föreskriva att regeringen skall ges möjlig- het att, efter en bedömning av karaktären på de transporterade kärnämnena eller kärnavfallet och de risker som är förbundna med transporten, sätta ned skyldigheten att ha försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Det torde vara möjligt att föreskriva en gemensam nivå på det belopp som under alla förhållanden måste vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Denna gräns måste, för att uppfylla konventionsåtagandena, uppgå till . Ansvars- och försäkringsnivåer efter ett svenskt tillträde redningen i fråga om s.k. lågriskanläggningar längre än vad konven- tionen föreskriver genom att i stället för föreskriva ett enhetligt belopp på för både lågriskanläggningar och transporter. En sådan gemensam nivå på försäkringarna har emellertid vid underhandskontakter med försäkringsbranschen och kärnkraftsindustrin uppgetts vara förenat endast med en marginell merkostnad. För enkelhetens skull föreslås därför en gemensam lägsta nivå. 8En inventering av finansiella och rättsliga lösningar som kan skapa förutsättningar för högre ansvarsnivåer Det väsentligt utökade skadeståndsansvar för atomanläggningsinne- havare som följer av ändringsprotokollet till har utredningen behandlat i avsnitt 2.2. Flera faktorer påverkar ansvarig- heten. Utöver att atomskadebegreppet förändras, att preskriptions- tiden för personskada förlängs och att konventionens territoriella tillämpningsområde utökas följer av ändringsprotokollet bl.a. att det högsta belopp som en innehavare av atomanläggning i an- svarar för måste höjas från 300 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR)1 till 700 miljoner euro2. För att täcka sitt skadeståndsansvar intill detta ansvarsbelopp är anläggningsinnehavaren enligt gällande rätt skyldig att teckna och vidmakthålla försäkring3. Om det saknas förutsättningar att teckna försäkring som täcker hela detta belopp är det möjligt att täcka ansvaret genom någon annan form av ekono- misk säkerhet4. Staten har, oavsett om ansvaret täcks av försäkring eller annan finansiell säkerhet, alltid en sekundär betalningsskyldig- het5. I motiven till uttalas att anläggningsinneha- varens ansvarsbelopp kan garanteras ekonomiskt genom försäkring, konventionell ekonomisk säkerhet eller likvida tillgångar. Vad som avses med likvida tillgångar och hur sådana tillgångar skulle kunna utgöra en garanti för anläggningsinnehavarens ansvar utvecklas emellertid inte i motiven. I svensk rätt avses med begreppet likvida tillgångar kontanter, värdepapper och liknande tillgångar6. 2Motsvarar (baserat på att en euro motsvaras av ,15). 322 § atomansvarighetslagen. 427 § andra stycket atomansvarighetslagen. 528 § atomansvarighetslagen. 6Se t.ex. 49 a kap. 7 § inkomstskattelagen (1999:1229). En inventering av finansiella och rättsliga lösningar kan en ekonomisk säkerhet bestå av t.ex. bankgaranti eller deposi- tion av värdehandlingar7. Vilken typ av försäkring eller ekonomisk säkerhet som skall an- vändas och de närmare villkor som skall gälla för den valda lös- ningen regleras av lagstiftningen i anläggningsstaten. Varje stat måste ha ett fungerande system för att kunna övervaka att konventionens villkor efterlevs, dvs. att anläggningsinnehavarens ansvar fungerar i praktiken. Det är enligt konventionsregleringen tillåtet för de en- skilda staterna att använda sig av kombinationer av försäkringar, ekonomiska säkerheter och statliga garantier. Vidare är det, precis som tidigare, möjligt att låta försäkringen gälla per anläggning och för en viss tidsperiod8 (jfr avsnitt 7.9.1). Åt staterna har alltså getts ett utrymme att finna egna hållbara lösningar med det villkoret att dessa skall ge ekonomisk täckning upp till referensbeloppet på . I detta avsnitt går utredningen dessutom ett steg längre och be- handlar vilka olika alternativ till försäkrings- och andra finansiella lösningar som kan skapa förutsättningar för så höga ersättnings- nivåer som möjligt. I avsnitt 9 återkommer utredningen med ett för- slag till finansieringslösning. 8.2Kärnkraftsindustrins tillståndsinnehavare och ägarförhållanden När olika finansiella lösningar presenteras och diskuteras är reglerna om tillstånd för kärnteknisk verksamhet och vem som har tillstånd enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) att inneha och driva kärnkraftsreaktorer för kommersiell elproduk- tion av särskilt intresse. För att kunna bedöma vilka tillgångar an- läggningsinnehavarna eventuellt har möjlighet att skjuta till för att ersätta skadelidande i händelse av en atomolycka med betydande områdespåverkan är det även av värde att vara medveten om ägar- förhållandena inom kärnkraftsindustrin. Detta avsnitt innehåller därför en översiktlig information om tillståndsinnehavare och ägar- förhållanden. 7Ds 1997:55 s. 89 f., prop. 1960:140 s. 53 f. och prop. 1968:25 s. 147. 8Exposé des Motifs, Draft # 1, p. En inventering av finansiella och rättsliga lösningar Enligt 5 § kärntekniklagen krävs tillstånd för kärnteknisk verksam- het9. Frågor om tillstånd prövas enligt samma bestämmelse av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. De företag som har tillstånd enligt kärntekniklagen att inneha och driva kärnkraftreaktorer för kommersiell elproduktion är , , och . Vissa speciella problem uppkommer när en verksamhet behöver särskilt tillstånd för att få bedrivas. Tillstånd för den enskilde att bedriva viss verksamhet är ett gynnande förvaltningsbeslut som inte fritt kan ändras till nackdel för tillståndsinnehavaren. Av 7 § kärntekniklagen följer att ett tillstånd får tidsbegränsas. Enligt 8 § får sådana villkor som behövs med hänsyn till säkerheten ställas upp, när ett tillstånd meddelas eller . Enligt 18 § kärntekniklagen får tillsynsmyndigheten (dvs. , SKI) besluta om de åtgärder som behövs samt meddela tillståndshavaren de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att reglerna i kärntekniklagen eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av denna lag skall följas. SKI kan också meddela de ytterligare villkor för tillstånd som krävs med hänsyn till säkerheten10. I realiteten tidsbegränsas inte tillstånden och de villkor som knyts till regeringens tillstånd gäller tills vidare. Ägarstrukturen i kärnkraftsindustrin och de aktuella ägarförhållan- dena framgår av följande schema och den genomgång som följer efter. 9Begreppet kärnteknisk verksamhet definieras i 1 §. Där anges att med kärnteknisk verk- samhet avses bl.a. uppförande, innehav eller drift av kärnteknisk anläggning. Begreppet kärn- teknisk anläggning i sin tur definieras i 2 §. Med begreppet avses bl.a. anläggning för ut- av kärnenergi (kärnkraftsreaktor). 1020 § förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. (1,) (1,) (22,) (2,) (43,) lösningar rättsliga och finansiella av inventering En En inventering av finansiella och rättsliga lösningar 8.2.3En kort presentation av de företag som har tillstånd enligt kärntekniklagen att inneha och driva kärnkraftreaktorer för kommersiell elproduktion har kvar sitt tillstånd att inneha och driva reak- torerna till dess att de är rivna och det använda kärnbränslet och kärnavfallet slutligt är omhändertaget. är helägt av . Kraft AB:s aktiekapital uppgår till . ägs av till , av till och av E.ON Kärn- till . Ytterst ägs till av , till av , till (1,4+8,5) av och till av . har ett aktiekapital som uppgår till . ägs till av och till 29,58 pro- cent av . har ett aktiekapital om . ägs till av , till av och till av . Ytterst ägs till av , till av och till av kom- mun. OKG AB:s aktiekapital uppgår till . En inventering av finansiella och rättsliga lösningar Som framgår av redogörelsen ovan har de bolag i vilka kraftproduk- tionen i anläggningarna bedrivs ett förhållandevis lågt aktiekapital. har bytt namn till E.ON . Koncernens resultat efter finansnetto (= resultat före skatt och bokslutsdispositioner) upp- gick 2005 till . Omsättningen ökade och uppgick till . I AB:s årsredo- visning 2004 anges att koncernens egna kapital uppgick till . Kreditbetyget för långfristig upplåning är A. Koncernens vinst uppgick till , dvs. Vinsten uppgick till , dvs. Det egna kapitalet i koncernen uppgick till och minskade 2005 på grund av bland annat aktieutdelning till . uppgraderade ratinginstitutet kreditbetyg (rating) för långfristig upplåning till A2 (stable). På motsvarande sätt uppgraderade Standard & Poors Fortums kre- ditbetyg till A- . Vinsten i koncernen uppgick till cirka 11,8 mil- jarder kr och ökade 2005 till . Koncernen hade 2004 ett eget kapital uppgående till . Omsättningen ökade 2005 till . Det egna kapitalet uppgick till . kreditbetyg är A- hos Standard & Poors och A 2 hos . En inventering av finansiella och rättsliga lösningar Koncernen uppvisade 2004 en vinst på (resultat efter finansnetto). Det egna kapitalet uppgick till . Resultatet förbättrades och koncernen uppvisade en vinst på . Det egna kapitalet uppgick till . Som framgår av redogörelsen ovan är tillgångarna i moderbolagen högst betydande jämfört med dotterbolagens begränsade aktiekapi- tal. 8.3Ansvarsgenombrott och säkerheter i koncernförhållanden Som framgått ovan är den svenska kärnkraftsindustrin organiserad kring fyra koncerner. I de bolag som har tillstånd enligt kärntek- niklagen att inneha och driva kärnkraftsreaktorer för kommersiell elproduktion11 är tillgångarna begränsade. Det är bl.a. av denna an- ledning intressant att bedöma finansieringsfrågan även i ljuset av ansvarsförhållandena mellan olika bolag i samma koncern. Allmänna fordringar på ett dotterbolag kan i viss mån säkras genom att ett moderbolag påtar sig risker för dotterbolagets skulder genom bor- gen. Det kan därutöver i något fall finnas en möjlighet för ett dotter- bolags konkursbo att utkräva ansvar av ett moderbolag till nytta för dotterbolagets fordringsägare. Bland annat vid återvinning i konkurs kan ett indirekt ansvar för moderbolaget inträda. Det är emellertid viktigt att beakta att ett av aktiebolagets främsta kännetecken är att delägarna inte är personligt betalningsansvariga för bolagets skulder12. Med stöd av aktiebolagsrättsliga regler kan en aktieägare endast i undantagsfall bli betalningsansvarig för bolagets förpliktelser13. I rättspraxis har det emellertid förekommit att aktie- 11Forsmarks , , och . 121 kap. 3 § aktiebolagslagen (2005:551) och prop. 2004/05:85 s. 206. 13Vid kapitalbrist kan aktieägare under vissa förutsättningar drabbas av ett personligt betal- ningsansvar (25 kap. 19 § aktiebolagslagen) och ett personligt betalningsansvar kan komma i fråga för en styrelseledamot som inte vidtar de åtgärder som lagen föreskriver vid kapitalbrist i bolaget (25 kap. 18 § aktiebolagslagen). En inventering av finansiella och rättsliga lösningar ägarna utan uttryckligt lagstöd ålagts ett generellt ansvar för bolagets förpliktelser. Ett sådant s.k. ansvarsgenombrott har ansetts vara moti- verat i vissa situationer när principen om aktieägarnas ansvarsfrihet lett till ett resultat som inte varit godtagbart. 8.3.1Rättsliga bedömningar av frågan om ansvarsgenombrott I vilken mån s.k. ansvarsgenombrott är möjligt går inte att säkert fastställa, inte heller när det gäller koncernförhållanden. Så mycket står emellertid klart att reglerna tillämpas endast undantagsvis och att synen på ansvarsgenombrott alltid varit restriktiv. Frågan om ansvarsgenombrott i svensk rätt har varit föremål för domstolarnas bedömning endast i ett fåtal fall14. I något fall har domstolarna funnit att moderbolaget skall svara för dotterbolagets skulder. Avgörande för bedömningen har huvudsakligen varit om dotterbolaget till följd av t.ex. underkapitalisering, osjälvständig förvaltning och osjälvstän- dig verksamhet kunnat konstateras vara osjälvständigt15. 8.3.2En lagregel om ansvarsgenombrott? Frågan om en regel om ansvarsgenombrott borde lagfästas har be- handlats i flera tidigare lagstiftningsärenden. Ett första förslag till en regel om ansvarsgenombrott lades fram redan 198716. I en lagråds- remiss som överlämnades föreslog regeringen en lag- stiftning om ansvarsgenombrott. Lagrådet yttrade sig dock mycket kritiskt över förslaget och ifrågasatte behovet av en lagstiftning om ansvarsgenombrott, bl.a. med hänvisning till att ansvarsfriheten för länge sedan hade brutits igenom i rättspraxis och att en lagfäst regel på området skulle riskera att medföra en ökad osäkerhet för dem som bedriver näringsverksamhet i form av aktiebolag17. Lagrådet bedömde att förslaget inte borde genomföras och menade vidare att det var osäkert om någon från rättssäkerhetssynpunkt tillfreds- ställande lösning över huvud taget gick att åstadkomma. Efter att ha tagit del av Lagrådets synpunkter beslutade regeringen att inte gå vidare med förslaget utan att i stället låta frågan utredas vidare. 14Se främst NJA 1947 s. 647, men även. NJA 1935 s. 81, NJA 1942 s. 473, NJA 1975 s. 45, NJA 1982 s. 244 och NJA 1992 s. 375. 15Krister , Moderbolags ansvar för dotterbolags skulder – ansvarsgenombrott, s. 82. 16Betalningsansvarighetskommittén, (SOU 1987:59). 1990/91:198 s. 42 f. och prop. 2004/05:85 s. 206. En inventering av finansiella och rättsliga lösningar Frågan om ansvarsgenombrott har härefter övervägts av Aktiebolags- kommittén18. I efterföljande proposition19 har regeringen från prin- cipiella utgångspunkter funnit anledning att se positivt på en regel om ansvarsgenombrott. Regeringen har emellertid också konstate- rat att försiktighet bör iakttas när det gäller att göra inskränkningar i principen om aktieägarnas frihet från personligt betalningsansvar samt har i likhet med konstaterat att det är förenat med betydande svårigheter att konstruera en generell lag- regel om ansvarsgenombrott. I sammanhanget har också beaktats att lagregler om ansvarsgenombrott är mycket ovanliga internatio- nellt sett. Mot den tecknade bakgrunden har regeringen bedömt att över- vägande skäl talar mot att nu införa en generell lagregel om ansvars- genombrott. Regeringen har emellertid vidare konstaterat att beho- vet av att ställa ägare till svars för skador som deras bolag har vållat är särskilt starkt på miljöområdet och att en särskild regel om ansvars- genombrott på detta område därför skulle kunna tjäna ett angeläget syfte. har i sitt slutbetänkande presenterat ett förslag till en sådan regel. Den föreslagna regeln har gällt ansvaret för sådana miljöskador som regleras i 10 kap. . Regeringen har emellertid funnit det lämpligt att i stället behandla Aktiebolags- kommitténs förslag i samband med genomförandet av EG:s s.k. miljöansvarsdirektiv20. En utredning har tillsatts som överväger dessa frågor. Utredningen, som antagit namnet ,21 har bl.a. fått regeringens uppdrag att undersöka behovet och analy- sera konsekvenserna av en bestämmelse om ansvarsgenombrott på miljörättens område. Om ett behov finns skall utredaren även lämna förslag på hur en bestämmelse om ansvarsgenombrott lämpligen bör utformas. skall redovisa sitt uppdrag . 18Ju 1990:08, dir. 19990:46, slutbetänkande Ny aktiebolagslag (SOU 2001:1). 2004/05:85 s. 207 f. 20Direktiv (2004/35/EG) om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador. 21M 2004:03, direktiv 2004:159. En inventering av finansiella och rättsliga lösningar 8.3.3Kan ansvarsregleringen påverka finansieringsmöjligheterna? Bedömning: Det är inte möjligt att säkra fler tillgångar hos anlägg- ningsinnehavarna genom reglering riktad till de bolag som äger anläggningsinnehavarna. Det kan med beaktande av det ovan redovisade innehållet i svensk rätt konstateras att de principer som vuxit fram i rättspraxis när det gäller ansvarsgenombrott knappast innebär att en aktieägare kan bli personligt ansvarig för aktiebolagets skulder eller att moderbolaget tvingas ansvara för dotterbolagets skulder i de situationer anlägg- ningsinnehavaren saknar möjlighet att kompensera eventuella skade- lidande efter en atomolycka. Däremot kan personligt betalnings- ansvar komma i fråga t.ex. för en styrelseledamot som inte vidtar de åtgärder som lagen föreskriver vid kapitalbrist i bolaget22. När det gäller behovet av och möjligheterna att reglera frågan om ansvars- genombrott i lag konstaterar utredningen att denna fråga inte omfattas av utredningens direktiv och att det saknas skäl att inom ramen för utredningens uppdrag föregripa det betänkande som Miljö- ansvarsutredningen skall lämna . En lösning skulle emellertid kunna vara att genom bestämmelser i lag införa ett ansvar även för moderbolaget i den koncern inom vilken anläggningsinnehavaren ingår. På detta sätt skulle inte bara anläggningsinnehavarens tillgångar finnas att tillgå.