sou · GUB399 · 2007-01-01 00:00:00 — Myndigheten har knappt 50 anställda, varav en majoritet är ekonomer eller jurister. Den årliga budgeten uppgår till . Myndighetens huvuduppgifter är att upptäcka och utreda eventuella överträdelser av konkurrensreglerna och att kontrollera företagskoncentrationer. Vidare har myndigheten till uppgift att främja konkurrensen i det irländska samhället, bl.a. genom att yttra sig över förslag till lagstiftning som kan ha inver- kan på konkurrensen. Överträdelser av nationella konkurrensregler och av förbuds- bestämmelserna i är kriminaliserade . Påföljden är böter eller, i särskilt allvarliga fall, fängelse. har inga egna beslutsbefogenheter beträffande frågan om en överträdelse av konkurrensreglerna har skett, och inte heller har den rätt att besluta om straffrättsliga sanktioner. I stället måste den väcka talan i domstol för att få rätts- ligt bindande beslut. Myndigheten väcker själv åtal avseende mindre överträdelser av konkurrenslagen. Vid större överträdelser lämnas ärendena över till åklagare. I tillämpas ett system med både kronvittnen och leniency. Överträdelser av konkurrensreglerna delas in i hardcore offences och non-hardcore offences. Hardcore offences utgörs av överens- kommelser eller samordnat agerande mellan konkurrerande företag för att direkt eller indirekt fastställa försäljningspriser, begränsa utbudet av varor eller tjänster eller dela upp marknader. Dessa överenskommelser presumeras syfta till att begränsa konkurrensen. Detta kan dock motbevisas av de berörda företagen. Alla andra överträdelser än de nu nämnda är non-hardcore offences. Företag som gör sig skyldiga till hardcore offences kan ådömas böter om högst eller av företagets omsättning. Enskilda personer som gör sig skyldiga till hardcore offences ådöms böter på samma nivå och/eller fängelse i högst . Personer i företagsledande ställning presumeras ha samtyckt till det konkurrensbegränsande beteendet, om de inte kan bevisa mot- satsen. Non-hardcore offences och överträdelser av förbudet mot missbruk av en dominerande ställning har inte fängelse i straff- skalan utan endast böter om högst eller tio pro- cent av företagets omsättning. Genom en reform inrättades en federal konkurrensmyndighet i Österrike.TPF88FPT (Bundeswettbewerbsbehörde) är fristående men har i funktionellt hänseende knutits till den österrikiska motsvarigheten till . Myndigheten är behörig att utreda misstänkta överträdelser av konkurrensreglerna, och dess utredningsbefogenheter överensstämmer i stort med kommissionens. Den har dock inga beslutsbefogenheter utan måste väcka talan i domstol. kan förlita sig på råd från en särskild kommission som kan tillhandahålla expertutlåtanden. Om myndigheten inte följer kommissionens rekommendationer, måste den publicera skälen för det på sin webbplats. Vidare är konkurrensmyndigheten ansvarig för samarbetet inom och kan också uttala sig i generella ekonomiska och konkurrens- rättsliga frågor. Ett särskilt federalt råd har behörighet att väcka talan vid dom- stol i konkurrensrättsliga mål. Det federala rådet är inkorporerat i det österrikiska . Rådet agerar på direktiv av departementet. Tanken är inte att rådet skall konkurrera med konkurrensmyndigheten utan utgöra en extra säkerhetsåtgärd genom att representera det allmännas intresse i konkurrensrättsliga frågor. I konsekvens härmed har rådet inga egna utrednings- befogenheter utan måste ta hjälp av konkurrensmyndigheten. Det finns två domstolsinstanser. Båda dessa domstolar utgör specialiserade avdelningar av existerande domstolar. I rätten ingår experter.TPF89FPT fanns straffrättsliga sanktioner för överträdelser av konkurrensreglerna. Dessa sanktioner har ersatts med administra- 88TP PT fanns fyra myndigheter med uppgifter på konkurrensrättens område. 89TP PT I underinstansen består rätten av två domare och två experter. I överinstansen är huvud- regeln tre domare och två ekonomiska experter. tiva sanktioner som kan uppgå till av företagets omsättning. Det finns numera ett leniency-program. I finns det huvudsakligen två offentligrättsliga organ med uppgifter på konkurrensrättens område; konkurrensrådet (Conseil de la Concurrence) samt ministeriet för ekonomi, finans och industri genom myndigheten de la Concurrence, de la Consommation et de la Répression des Fraudes, DGCCRF. Härutöver finns ett stort antal myndigheter med mer begränsade befogenheter på området. Ansvaret för att kontrollera företagskoncentrationer ligger på ministeriet. Vidare har ministeriet befogenhet att utreda misstänkt olaglig ekonomisk verksamhet. Efter att ministeriet har gjort en sådan undersökning, kan det anhängiggöra ett ärende hos konkur- rensrådet eller, beträffande vissa konkurrensbegränsningar, väcka talan i domstol. består av 17 medlemmar med förordnanden . Rådet har två huvudsakliga uppgifter. För det första är kon- kurrensrådet ett rådgivande expertorgan. Såväl domstolar som det franska parlamentet har rätt att ställa frågor till rådet på konkur- rensrättens område. Det kan också vara obligatoriskt att rådfråga konkurrensrådet. Exempelvis måste regeringen i vissa fall inhämta yttrande från rådet innan man beslutar om förordningar med bety- delse för konkurrensen. För det andra har konkurrensrådet beslutanderätt såvitt avser överträdelser av konkurrensreglerna. Ett ärende kan anhängiggöras hos rådet antingen av ministeriet, efter att ministeriet har genom- fört en undersökning, eller av en klagande. har också möjlighet att själv ta initiativ till ärenden. När rådet har påbörjat ett ärende är det inte begränsat av klagandens eller mini- steriets påståenden och ingiven bevisning. har alltid rätt att begära att ministeriet utreder ett ärende vidare enligt rådets anvisningar. I annat fall utreder rådet ärendena självt. Hand- läggarna har då samma befogenheter som utredarna i ministeriet. är behörigt att utfärda förbudsförelägganden, även interimistiska sådana, och besluta om avgifter för överträdelser av konkurrensreglerna. Avgiftens storlek kan uppgå till av berörda företags årsomsättning eller maximalt . För det fall rådet handlägger ett konkurrensärende enligt bestämmelser om förenklad handläggning, är emellertid det maximala bötesbeloppet lägre. Regler om eftergift och nedsättning av avgiften har införts i . Bestämmelserna överens- stämmer i allt väsentligt med kommissionens leniency-program. Rådet får inte upphäva civilrättsligt bindande avtal eller tillerkänna någon skadestånd. För att uppnå detta måste rådet väcka talan i civil domstol. Vid handläggningen hos rådet bär parterna sina egna kostnader, men efter överklagandet kan domstolen besluta att en part skall ersätta motpartens kostnader, inklusive statens kost- nader. Rådet kan kräva att dess beslut publiceras i relevanta dagstidningar och/eller i berört företags årsrapport på företagets bekostnad. slutliga beslut får överklagas hos överrätten i . Överrättens dom kan i sin tur överklagas till högsta domsto- len (). Överträdelser av konkurrensreglerna är kriminaliserade. Påfölj- den är böter och/eller fängelse . får inte självt besluta om straffrättsliga sanktioner utan måste väcka talan i domstol. genomgick konkurrensrätten i en moderniseringsreform med bl.a. en ny konkurrenslag. Ytterli- gare förändringar har skett bl.a. genom en särskild företagslag . Konkurrensmyndigheterna består av the Office of (), the Competition Commission (CC) och the Competition Appeal Tribunal (CAT). OFT leds av en styrelse bestående av en ordförande, en verk- ställande direktör och ytterligare minst fyra ledamöter vilka samt- liga utses av den ansvarige ministern. Myndigheten har omkring 650 anställda och en budget om . Myndighe- ten skall utreda misstänkta karteller, antingen på eget initiativ eller efter klagomål. Den skall också besluta om påföljder för överträdel- ser av nationella konkurrensregler. Dessa överträdelser motsvarar överträdelser av förbudsbestämmelserna i . skall OFT övervaka konkurrenstrycket på olika marknader och kontrollera företagskoncentrationer i syfte att, om så bedöms befogat, hänskjuta ärendena till CC. Den skall också allmänt verka för en effektiv konkurrens genom bl.a. utbildning och publicering av allmänna råd. Ett företag som medvetet eller av vårdslöshet överträder något av förbuden i konkurrenslagen kan av OFT åläggas böter om maximalt av företagets omsättning. Vid bestämmande av bötesbeloppet i varje enskilt fall skall både försvårande och förmildrande omständigheter beaktas så att beloppet dels speglar hur allvarlig överträdelsen är, dels är tillräckligt stort för att avskräcka företag från att delta i konkurrensbegrän- sande aktiviteter. OFT har givits diskretionär befogenhet att besluta om begränsad immunitet från böter och nedsättning av böter. CC består av en ordförande och 50 medlemmar vilka har cirka 150 anställda som bistår dem. Varje medlem utses av den ansvarige ministern för en period . Myndigheten saknar befogenhet att genomföra undersökningar på eget initiativ, utan utreder ären- den som hänskjuts från framför allt OFT, och i vissa fall från departement eller branschmyndigheter, avseende bl.a. företags- koncentrationer och marknadsundersökningar. CC:s prövning utmynnar i en rapport. CAT är helt fristående från CC, och myndigheten prövar klagomål över beslut som fattas av OFT samt vissa mål om skadestånd för överträdelser av konkurrensbestämmelserna. Vidare prövar den CC:s beslut avseende företagskoncentrationer och marknadsundersökningar. CAT består av en president, ordföran- den och vanliga medlemmar. CAT:s beslut får överklagas till the Court of Appeal i , och eller till the Court of Session i . I finns flera branschmyndigheter med befogenhet att tillämpa konkurrenslagen inom sina respektive branscher. De viktigaste av dessa myndigheter är kommunikationsmyndigheten, gas- och energimarknadsmyndigheten samt vattenmyndigheten. Individers medverkan i vissa mera kvalificerade fall av karteller har kriminaliserats. I , och är det antingen OFT eller en särskild bedrägerimyndighet som väcker åtal. I är behörigheten att väcka åtal i stället förbehållen en särskild myndighet. Talan kan väckas antingen i en domstol utan jury (Magistrate´s Court) varvid påföljden är begränsad till böter eller fängelse , eller i en domstol med jury, då påföljden är böter eller fängelse i högst . OFT kan besluta om åtalsimmunitet för personer som har delta- git i olagliga karteller. Det förutsätter dock att personerna erkänner brottet och fullt ut samarbetar med OFT. Vidare skall personerna inte ha initierat kartellen eller förmått andra företag att delta i kartellen. De skall också avstå från att delta i kartellen från och med tidpunkten då de avslöjar den, såvida inte OFT uppmanar dem att agera annorlunda. En ytterligare sanktion är att företagsledare som begår allvarliga överträdelser av konkurrensreglerna av domstol och på talan av bl.a. OFT kan beläggas med näringsförbud . I stället för att föra talan om näringsförbud får OFT besluta om närings- förbud i fall som inte är tvistiga. Som nämnts är det mest utmärkande för det amerikanska konkur- rensrättsliga sanktionssystemet att det är i huvudsak straffrättsligt. Påföljderna döms ut i ett judiciellt kontradiktoriskt förfarande. På federal nivå i finns två myndigheter med huvudansvar på konkurrensrättens område; den federala (the , FTC), som har konsumentintresset i fokus, och (the Antitrust Division). Det finns dessutom på federal nivå branschmyndigheter som har till uppgift att övervaka och reglera vissa delar av den ame- rikanska ekonomin, såsom t.ex. marknaderna för energi och kom- munikationer. De har därvid vissa befogenheter också på konkur- rensområdet. Härutöver finns i varje delstat myndigheter med uppgift att övervaka efterlevnaden av delstatliga konkurrens- bestämmelser. Ett särskilt viktigt inslag i det amerikanska systemet är möjlig- heten för privata intressenter att i domstol väcka talan mot företag för att ha brutit mot federal eller delstatlig konkurrenslagstiftning och att därvid yrka skadestånd. Även den amerikanska staten, lik- som delstaterna, kan väcka skadeståndstalan för att ta till vara sin rätt som aktörer på marknaden. leds av en biträdande riksåklagare som utses av presidenten. I ledningen finns vidare fem vice biträdande riksåklagare, varav traditionellt två eller tre är poli- Myndigheten har drygt 800 anställda och en budget som uppgick till 136 miljoner USD. Den federala är, till skillnad från anti- trustdivisionen, en fristående kontrollmyndighet. I ledningen sitter fem kommissionärer, varav en ordförande, som utses av presiden- ten för en period . Den är organiserad i tre avdelningar; konkurrensavdelningen, ekonomiavdelningen och konsument- skyddsavdelningen. Myndigheten har drygt 1 000 anställda, och den sammanlagda budgeten för konkurrensbevakning och konsu- mentskydd uppgår till drygt 200 miljoner USD. Det finns huvudsakligen tre federala lagar på konkurrensområ- det; the samt the och the Act . The för- bjuder alltför stora begränsningar i handeln, försök att skapa en monopolsituation och missbruk av monopolställning. The förbjuder företagskoncentrationer i fall då the effect of such acquisition may be substantially to lessen competition, or tend to create a monopoly. Av the Act följer att visst konkurrensbegränsande beteende är olagligt. Den federala och antitrustdivisionen har parallella befogenheter vad avser att utreda företagskoncentrationer och eventuella konkurrensbegränsande beteenden. För att undvika dubbelarbete är de båda myndigheterna ålagda att konferera med varandra och fördela ärendena sinsemellan. Ärendena skall fördelas så att de kommer att handläggas av den instans som har störst kunskap om aktuell bransch. I allmänhet handlägger antitrust- divisionen ärenden inom t.ex. branscherna för dataprogram, finan- siella tjänster, media och underhållning och telekommunikation medan handlägger ärenden inom t.ex. biltill- verkning, datateknologi, energi, hälso- och sjukvård, läkemedel och bioteknologi. och antitrustdivisionen kan påbörja ett ärende om misstänkt konkurrensbegränsande beteende antingen efter klagomål från kunder, leverantörer eller konkurrenter eller på eget initiativ. En utredning inleds normalt med att berörda företag föreläggs att inkomma till myndigheten med affärshandlingar och/eller vittnesuppgifter beträffande det ifrågasatta agerandet. Om antitrustdivisionen misstänker att förbudsbestämmelserna i the eller the har överträtts, kan den väcka talan i federal domstol för att erhålla motsvarande utred- ningsbefogenheter som tillkommer åklagare i brottmål för att ytterligare kunna utreda ett ärende. Domstolen har i detta fall möjlighet att tills vidare förbjuda det förfarande som antitrust- divisionen sätter i fråga. Antitrustdivisionen har exklusiv behörighet att väcka åtal enligt the . Åtal väcks i lokala federala domstolar vilkas avgöranden kan överklagas till högre federala domstolar. Dessa avgöranden kan överklagas till högsta domstolen (US Supreme Court). Det maximala straffet enligt the är, för före- tag, tio miljoner USD per överträdelse. Även individer som med- verkat till en överträdelse kan straffas. Påföljden är böter om högst en miljon USD eller fängelse i högst . Antitrustdivisionen har, liksom i det amerikanska straffsystemet i övrigt, möjlighet att förhandla med misstänkta individer om redu- cerat straff i utbyte mot erkännande, s.k. plea bargaining. Det finns vidare leniency-program för företagen. är behörig att väcka talan mot individer och företag för konkurrensbegränsande beteende. Målet prövas av en särskild administrativ domare. Förlikning mellan handels- kommissionen och motparten är möjlig. Den danska konkurrenslagens bestämmelser om förbud mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag och mot miss- bruk av en dominerande ställning har utformats i enlighet med motsvarande bestämmelser i . Härutöver regleras i lagen otillåtet statsstöd och kontroll av företagskoncentrationer. motsvarighet till (Konkurrence- styrelsen), består av två delar; och Konkur- rensmyndigheten. är en del av det danska mini- steriet för ekonomi och näringsverksamhet. Rådet har beslutande- rätt i konkurrensfrågor och är fristående från ministeriet i sitt beslutsfattande. Det består av en ordförande och 18 medlemmar som samtliga utses av den ansvarige ministern för perioder . är underordnad och har ansvar för det dagliga konkurrensarbetet, inklusive att genomföra undersökningar och upprätta förslag till rådets beslut. Myndigheten har omkring 125 anställda uppdelade på tre konkurrensenheter. kan ta upp ett ärende till prövning på eget initiativ efter att ha tagit emot en anmälan eller ett klagomål eller på begäran av kommissionen. Rådet har getts diskretionär befogenhet att avgöra om ett klagomål utgör tillräcklig grund för att påbörja en utredning. Det får begära in all information som det behöver för att kunna bedöma om konkurrensbestämmelserna har överträtts. Rådet kan också begära att en domstol beslutar om att rådet skall ha rätt att utföra inspektioner hos berörda företag. har långtgående befogenheter att fatta beslut på konkurrensområdet. Det kan bl.a. helt eller delvis upphäva ingångna avtal mellan företag, fastställa prisnivåer på utvalda varor och tjänster eller besluta att ett företag måste tillhandahålla varor eller tjänster till visst annat företag på samma villkor som företaget tillämpar mot andra kunder. Besluten kan förenas med vite. Företag som medvetet eller av grov oaktsamhet har medverkat till överträdelser av konkurrensreglerna kan förpliktas att betala böter. Även underlåtenhet att efterkomma rådets beslut är sanktio- nerat med böter, liksom underlåtenhet att komma in med begärd information eller att ge in felaktig information. slutliga beslut överklagas till Konkurrensöver- rätten. Rätten består av en ordförande, med kvalifikationer motsva- rande en domare i (Höyesteret), och två ytterli- gare medlemmar med särskilda kunskaper i ekonomi och juridik. Konkurrensöverrättens avgöranden överklagas till allmän domstol. De allmänna domstolarna prövar också skadeståndsmål till följd av överträdelser av konkurrenslagens förbudsbestämmelser. Om bedömer att det finns tillräckligt underlag för att väcka åtal mot ett företag, kan den ge in en rekommendation om detta till åklagare. Åklagare är inte behöriga att väcka åtal avseende konkurrensbrott med mindre än att myndigheten har gett en sådan rekommendation. Åtal väcks i allmän domstol mot berörda juridiska personer. Företagsledare och andra fysiska personer som har medverkat till brottet kan inte åta- las för detta. Nivån på bötesbeloppen bestäms enligt de allmänna bestämmelserna i den danska strafflagen och baseras på det aktuella företagets omsättning. Härvid beaktas hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I dansk rätt saknas såväl kronvittnes- som leniency-system. Den danska strafflagen innehåller emellertid bestämmelser om straff- reduktion som är tillämpliga i t.ex. kartellmål för åtalade företag som aktivt medverkar till att brott upp. Den finländska lagen om konkurrensbegränsningar ändrades i flera avseenden . Reformerna var till stor del en följd av moderni- seringen av . Syftet med reformen var att säkerställa att företag behandlas lika, och det ansågs gagna företa- gen att och EU har liknande konkurrensregler. De egent- liga konkurrensrättsliga grunderna är dock i huvudsak oförändrade. De viktigaste ändringarna är att förbudsbestämmelserna i lagen numera definieras på samma sätt som i EG-fördraget, att notifie- ringssystemet avskaffats, att den finska motsvarigheten till Kon- kurrensverket (Kilpailuvirasto) är behörigt att förelägga företag att upphöra med ett förbjudet förfarande och att ålägga en närings- idkare att leverera en nyttighet till en annan näringsidkare på vill- kor som motsvarar dem som han erbjuder andra näringsidkare i samma ställning samt att ett system med eftergift och nedsättning av sanktionsavgiften införts. Efter dessa reformer uppvisar det finska systemet stora likheter med det svenska. Den finska konkurrensmyndigheten har cirka 70 anställda. Myndigheten leds av en överdirektör. Organisatoriskt är personalen indelad i sex grupper. Framför allt två grupper ansvarar för rättstillämpningen. Monopolgruppen handlägger frågor som rör missbruk av dominerande ställning och företagsförvärv, medan kartellgruppen handlägger ärenden som rör karteller och andra samarbetsavtal mellan konkurrenter samt vertikala konkurrens- begränsningar. Varje grupp leds av en biträdande direktör som också ingår i myndighetens ledningsgrupp. Ärendena avgörs som huvudregel av överdirektören efter föredragning. I allmänhet är de personer som ingår i ledningsgruppen närvarande vid dessa före- dragningar. Vanligtvis är det samma personer som ansvarar för utredningen som sedan för myndighetens talan i domstol. undersöker konkurrensbegränsningar både på eget initiativ och på begäran, dvs. En begä- ran om åtgärder formuleras fritt, men på sin webbplats anger myn- digheten ett antal grundläggande uppgifter som bör finnas med för att en begäran om åtgärder skall kunna behandlas snabbare. huvuddrag stämmer dessa uppgifter överens med de krav som kommissionen ställer på ett klagomål. Myndigheten kan inte själv fatta beslut om sanktionsavgift utan har att föra talan om sådan avgift hos . Även myndighetens beslut kan överklagas hos . beslut och domar kan som huvudregel över- klagas till den högsta förvaltningsdomstolen. Förfarandet i domstol är i huvudsak skriftligt, men möjlighet till muntlig handläggning finns om utredningen kräver det. Ansvaret för rättegångskostnader regleras av reglerna om rättegångskostnader i förvaltnings- processlagen. Detta innebär bl.a. att en enskild part inte får åläggas att ersätta en offentlig parts rättegångskostnader, om inte den enskilda parten framfört ett uppenbart ogrundat yrkande. Förutom konkurrens- och marknadsrättsliga ärenden är Mark- nadsdomstolen behörig att handlägga ärenden om bl.a. offentlig upphandling. Domstolen är i stora drag organiserad på samma sätt som i ; dock leds verksamheten av en överdomare som till sin hjälp har fyra heltidsanställda marknads- rättsdomare. Dessa utnämns på samma sätt som andra ordinarie domare. Utöver de lagfarna ledamöterna finns sakkunnigledamöter. har femton mål om sanktionsavgift avgjorts, varav sex kartellmål. Företrädare för konkurrensmyndig- heten har uppgett att myndigheten varit någorlunda framgångsrik i domstol; dock har domstolen ofta dömt ut lägre sanktionsavgifter än vad myndigheten yrkat. I trädde en ny konkurrenslag 2004. Den nya lagen innebär i flera avseenden en harmonisering till konkurrensreglerna i . Även EG:s förordningar nr 1/2003 och nr 139/2004 har trätt i kraft inom EES-området, dock med viss tidsfördröj- ning.TPF90FPT De regler som krävs för nationell tillämpning av de regler och förpliktelser som följer av har i samlats i en särskild lag. Den nya konkurrenslagen innebär en fullständig övergång till förbudsprincipen och att sanktionssystemet, som delvis bygger på straff, kompletterats med en administrativ sanktionsavgift för 90TP PT Förordning nr 1/2003 trädde i kraft för EES-området och förordning nr 139/2004 trädde delvis i kraft . företag som överträder lagens eller förbudsbestäm- melser. Dessutom har ett system med leniency införts. Anpass- ningen till konkurrensreglerna i har inneburit att det norska systemet numera är betydligt mera likt det svenska än tidi- gare. Den norska konkurrensmyndigheten (Konkurransetilsynet) leds av en konkurransedirektor. I organisationen finns vidare bl.a. en ledningsgrupp och tre konkurrensavdelningar. Myndigheten kan inleda en utredning antingen på eget initiativ eller efter tips eller klagomål. Myndighetens befogenheter och arbetssätt under utredningsarbetet synes i huvudsak likna det svenska systemet. Med den nya lagen kan myndigheten själv fatta beslut om åläggande att upphöra med ett visst förfarande.