sou · GUB348 · 2007-01-01 00:00:00 — Det anförda innebär alltså att skattebrott där skatteundan- dragandet understiger ett prisbasbelopp som huvudregel inte kommer att medföra straffansvar utan endast sanktioneras genom skattetillägg. Genom reform infördes ytterligare några särskilda kvali- fikationsgrunder för bedömningen av om skattebrott är att anse som grovt. Ändringen var inte avsedd att åstadkomma någon änd- rad rättstillämpning utan syftade i stället till att anpassa lagen efter rådande praxis. Brottet vårdslös skatteuppgift som återfinns i 5 § infördes redan vid skattebrottslagens tillkomst men bestämmelsen genomgick vissa förändringar vid reform. För straffansvar krävs grov oaktsamhet. Brottet utgör den oaktsamma motsvarigheten till den tidigare aktiva formen av skattebrott, dvs. bestämmelsen omfattar endast lämnandet av oriktiga uppgifter. Underlåtenhet att lämna föreskrivna uppgifter som kan tillskrivas oaktsamhet är således inte straffbar som vårdslös skatteuppgift. Även vårdslös skatteuppgift är konstruerat som ett farebrott. Begreppet grov oaktsamhet skall enligt förarbetena till skatte- brottslagen reserveras för mer klandervärda utslag av försummelse eller nonchalans än som var fallet enligt dåvarande rättstillämp- ning.6 Kravet på grov oaktsamhet innebär alltså att uppgiftslämna- ren i någon mer avsevärd mån skall ha brustit i sina förpliktelser. Detta innebär att glömska, förhinder, oföretagsamhet eller mer allmän nonchalans som regel inte medför ansvar. I dessa fall har de administrativa sanktionerna skatte- eller avgiftstillägg ansetts utgöra en tillräcklig reaktion. Frågan om grov oaktsamhet har i några fall prövats av HD.7 I rättsfallen har HD bl.a. slagit fast att det framstår som naturligt att 5NJA II 1971 s. 499. 6NJA II 1971 s. 485. 7NJA 1983 s. 374 och NJA 2004 s. 510 I och II. Skattebrott och vårdslös skatteuppgift tolka begreppet grov oaktsamhet restriktivt med hänsyn till straff- bestämmelsens funktion vid sidan av reglerna om skattetillägg. Oaktsamheten får i regel bedömas som grov när gärningsmannen medvetet har tagit en risk i fråga om deklarationens riktighet. Där- emot bör glömska, förbiseende, missförstånd och andra former av omedveten oaktsamhet endast i speciella fall omfattas av straff- bestämmelsen. Bedömningen skall vidare påverkas av gärnings- mannens individuella egenskaper och hans eller hennes situation i övrigt. Genom det andra stycket i bestämmelsen om vårdslös skatte- uppgift – där gärningar av mindre allvarlig art undantas från krimi- naliseringen – bestäms den nedre gränsen för det område där också grov oaktsamhet är straffbelagt. Såvitt gäller inkomst- och förmö- genhetstaxeringen anförs i förarbetena att gärningar som rör skatte- eller avgiftsbelopp upp till ett prisbasbelopp inte bör leda till straffansvar. I dessa fall kommer således det grovt oaktsamma beteendet endast att medföra skattetillägg. Före skattebrottslagens tillkomst 1972 omfattade sanktionssyste- met vid överträdelser av skattelagstiftningen i princip enbart straff- rättsliga påföljder som utdömdes av allmän domstol eller åklagare. Först i samband med införandet av skattebrottslagen infördes bestämmelser om skatte- och avgiftstillägg samt förseningsavgift. Ett av huvudsyftena med att införa administrativa sanktioner var att från polisingripande och domstolsprövning undanta sådana överträdelser mot skattelagstiftningen som var av mer bagatellartad karaktär och där det varken från kriminalpolitisk eller samhälls- ekonomisk synpunkt var motiverat med judiciella åtgärder, sam- tidigt som sanktioner skapades för att understryka angelägenheten av att skattelagstiftningens intentioner upprätthölls. De särskilda avgifterna återfinns numera i bl.a. 5 kap. taxerings- lagen (1990:324) och 15 kap. skattebetalningslagen (1997:483). De administrativa sanktionerna har som framgått stor betydelse för tillämpningen av bestämmelserna i skattebrottslagen. I utredningsuppdraget ingår att göra vissa komparativa studier av hur brott mot trygghetssystemen behandlas straffrättsligt i några jämförbara länder. Här följer en kortfattad redogörelse för hur brott i samband med ansökningar och utbetalningar av socialpoli- tiska ekonomiska förmåner behandlas straffrättsligt i , , och . Syftet med framställningen är framför allt att denna skall kunna visa om det finns någon internationell utveckling på området och om det finns någon straffrättslig lagstiftning som i förekommande fall kan vara särskilt intressant för svenska förhållanden. Beskrivningen av respektive lands system inleds med en kort redogörelse för viss bakomliggande socialrättslig lagstiftning. I övrigt koncentreras beskrivningen till de straffbestämmelser som kan aktualiseras vid brott i samband med ansökningar och utbetal- ningar av socialpolitiska ekonomiska förmåner. En reformerad förmånslagstiftning trädde i kraft . Genom reformen samlades tidigare utspridda socialrättsliga för- fattningar i fem lagar. Bland dessa kan nämnas lov om social service – serviceloven, som reglerar sociala tjänster, lov om aktiv social- politik – aktiveringsloven – som innehåller regler om kontanthjälp och den danska motsvarigheten till AFL, lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel. Regler som rör behandling av ärenden och myndigheter samlades i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område – retssikkerhedsloven. Regler om nedsättning och återkrav av för- måner finns dock kvar i de materiella förmånsförfattningarna. Retssikkerhedsloven omarbetades 2003 och ett nytt kapitel infördes som reglerar myndigheternas och medborgarnas upp- lysningsplikt. Bestämmelserna innebär bl.a. att myndigheter utan samtycke från en förmånstagare kan inhämta information om honom eller henne. Enligt uttalanden i förarbetena var motivet till lagändringen att förbättra medborgarnas rättssäkerhet genom att skapa klarhet i upplysningsplikten samt att förhindra och beivra missbruk av bidragssystemet.1 Straffbestämmelser om bedrägeri finns i den danska straffeloven. Den primära straffbestämmelsen för bedrägeribrott finns i 279 § straffeloven och har följande lydelse: For bedrageri straffes den, som, for derigennem at skaffe sig eller andre uberettiget vinding, ved retsstridigt at fremkalde, bestyrke eller udnytte en vildfarelse bestemmer en anden til en handling eller und- ladelse, hvorved der påføres denne eller nogen, for hvem handlingen eller undladelsen bliver afgørende, et formuetab. Bestämmelsen har ungefär samma innebörd som den svenska bedrägeribestämmelsen. Straffet för bedrägeri är enligt 285 § straf- feloven fängelse i högst och . För grovt bedrägeri föreskrivs i 286 § straffeloven fängelse upp till . Till skillnad från vad som gäller i är i dansk rätt också grovt oaktsamt bedrägeri straffbart. Straffbestämmelsen finns i 300 a § straffeloven och har böter eller fängelse i straffskalan. Bestämmelsen om grovt oaktsamt bedrägeri skiljer sig från det uppsåtliga bedrägeribrottet inte bara i subjektivt hänseende utan också genom att det inte krävs för gärningsmannen. Offret skall emellertid ha förorsakats en betydande förmögenhetsskada och det krävs slutlig förlust.2 Av förarbetena till bestämmelsen framgår att avsikten var att den främst skulle tillämpas vid utnytt- jande av andras bristande affärsskicklighet.3 tillämpades de nämnda bedrägeribestämmelserna i straffeloven även vid brott i samband med ansökningar och utbe- 1Lovforslag nr L 138 2002–2003: Bemærkninger til lovforslaget, s. 3378. 2Betænkning om straffebestemmelser i skatte-, afgifts- og tilskudslovgivningen, nr 932 1981 s. 92. 3Lovforslag nr L 138 2002-2003. Forslag til lov om ændring af lov om retssikkerhed og administration på det sociale område. Socialudvalget, Spørgsmål nr 262. talningar av socialpolitiska kontantförmåner. Genom en lagändring det året har emellertid brott mot trygghetssystemen fått en särskild reglering i 289 a § straffeloven.4 Bestämmelsen har följande lydelse: Med bøde eller fængsel indtil og 6 måneder straffes den, der til brug for afgørelser om betaling eller tilbagebetaling af told eller afgif- ter til eller udbetaling eller tilbagebetaling af tilskud eller støtte fra danske myndigheder eller De Europæiske Fællesskabers institutioner eller andre fællesskabsorganer giver urigtige eller vildledende oplys- ninger eller fortier oplysninger, herunder undlader at opfylde en oplysningspligt af betydning for sagens afgørelse med forsæt til at unddrage sig eller andre betaling eller med forsæt til at opnå uberetti- get udbetaling til sig eller andre. På samme måde straffes den, der uretmæssigt udnytter en lovligt opnået fordel med hensyn til betalinger som nævnt i stk. 1, og den, der uretmæssigt anvender udbetalinger som nævnt i stk. 1 til andre formål end dem, de oprindelig var bevilget til. gælder dog ikke ydelser, der bevilges til privat brug. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder kun anvendelse, hvor anden lovgivning ikke indeholder en tilsvarende regulering. Overtrædelser af stk. 1 eller stk. 2 af særlig grov karakter straffes efter § 289. För särskilt grova brott mot 289 a § döms enligt 289 § straffeloven till fängelse i högst . Straffbestämmelsen i 289 a § straffeloven omfattar alla offentliga utbetalningar, alltså även sådana som ligger utanför det sociala området. Vidare omfattar bestämmelsen felaktigt utnyttjande av förmåner, dock med undantag av sådana förmåner som beviljats för privat bruk. var tillämpningsområdet begränsat till offentliga utbetalningar utanför det sociala området. Huvudskälet till att även socialpolitiska utbetalningar nu har fått ingå i regleringen var att man ansåg att regleringen av skyddet för de offentliga medlen borde vara enhetligt.5 Det ansågs principiellt viktigt att behandla likartade problem på ett likartat sätt. Ytterligare ett skäl för lag- ändringen var att kriminella angrepp mot offentliga medel hade ökat och att den ekonomiska strukturen ansågs vara så bunden till användningen av allmänna medel att det var viktigt att skydda det offentliga systemet. Man menade att missbruk ödelade balansen i systemet och även den enskilde medborgarens ekonomi. 4Greve; ; : Kommenteret straffelov, Speciel del, 8 uppl. Jurist- og Økonomforbundets Forlag, s. 553 ff. och 557. 5Betænkning om berigelseskriminalitet rettet mod offentlige midler, nr. 1396 2001, s. 31, 35 och 97. Det är osäkert hur 289 a § kommer att tillämpas i förhållande till den allmänna bedrägeribestämmelsen i 279 § straffeloven vid brott mot bidragssystemen. Någon tryckt praxis där 289 a § straffeloven tillämpats på bidragsområdet finns ännu inte. Som tidigare nämnts omarbetades den socialrättsliga retssikker- hedsloven 2003. Förutom förändringar i reglerna om upplysnings- plikten innebar lagändringen även att ett grovt oaktsamt brott (socialbedrageri) infördes i 12 b §. Bestämmelsen har följande lydelse: Medmindre højere straf kan idømmes efter anden lovgivning, straffes med bøde den, der ved grov uagtsomhed fremkalder, bestyrker eller udnytter en vildfarelse hos myndigheden ved at afgive urigtige eller vildledende oplysninger eller ved at undlade at give oplysninger om forhold, der har betydning for hjælpen,() og derved påfører myn- digheden et formuetab. Bestämmelsen är subsidiär till bestämmelserna i straffeloven. I motiven till lagändring uttalades att regeln innebär att en bidragsmottagare inte senare kan åberopa ovisshet om vilka upp- lysningar som skall uppges.6 Vid införandet framfördes kritik som sammanfattningsvis gick ut på att lagändringen, som också inne- fattade en utvidgad upplysningsplikt, skulle leda till mer kontroll och mindre rättssäkerhet för medborgarna och att de svagaste medborgarna skulle drabbas.7 För straffansvar enligt bestämmelserna i straffeloven krävs att de objektiva brottsförutsättningarna täcks av gärningsmannens uppsåt om inget annat anges. Det motsatta gäller för straffbestämmelser utanför straffeloven där oaktsamhet är tillräckligt om inget annat anges. Uppsåts- och oaktsamhetsbegreppen är inte definierade i lag. Den danska uppsåtsläran skiljer sig något från den svenska men i princip är kravet på skuld detsamma som i svensk rätt. L 138 2002–2003: Bemærkninger til lovforslaget, s. 3383. 7Lovforslag nr L 138 2002–2003. Bilag 39: Betænkning afgivet af Socialudvalget den 7. , p. Den finska socialrättsliga regleringen omfattar huvudsakligen samma förmåner som finns i . Det finns inte någon samlad socialrättslig reglering utan förmånerna regleras i särskilda lagar. Bland dessa kan nämnas sjukförsäkringslagen med regler om för- måner vid bl.a. sjukdom och för vård av barn. Ekonomiskt bistånd regleras i lagen om utkomststöd och bestämmelser om bostads- bidrag finns i lagen om bostadsbidrag. I de förmånsrättsliga för- fattningarna finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet och skyl- dighet att anmäla ändrade förhållanden. Vidare finns bestämmelser om återkrav. Straffbestämmelser om bedrägeri finns i den finska strafflagen. Den allmänna bedrägeribestämmelsen i 36 kap. 1 § strafflagen har föl- jande lydelse: Den som för att bereda sig eller någon annan orättmätig ekonomisk eller för att skada någon annan, genom att vilseleda eller utnyttja misstag, förmår någon att göra eller underlåta något och därigenom orsakar ekonomisk skada för den som misstagit sig eller den vars intressen han kunnat förfoga över, skall för bedrägeri dömas till böter eller fängelse i högst . Bedrägeribestämmelsen har stora likheter med den danska bestämmelsen och ungefär samma innebörd som den svenska. Vid brott i samband med ansökningar och utbetalningar av ekonomiska förmåner inom trygghetssystemen tillämpas, liksom i svensk rätt, den allmänna bedrägeribestämmelsen. Grovt oaktsamt bedrägeri är inte kriminaliserat i finsk rätt. Med undantag av en bestämmelse avseende bostadsbidrag finns inte några särskilda straffbestämmel- ser i den socialrättsliga lagstiftningen som kan bli tillämpliga vid brott i samband med ansökningar och utbetalningar av förmåner. I 29 kap. 5 § strafflagen finns en särskild bestämmelse för sub- ventionsbedrägeri, som avser subventioner som har beviljats för annat ändamål än personlig konsumtion. Liksom i krävs för straffansvar enligt finsk rätt att de objektiva brottsförutsättningarna täcks av gärningsmannens upp- Om inget annat föreskrivs är en gärning som avses i strafflagen straffbar endast när den begås uppsåtligen. Till skillnad från i Sve- rige och finns i den finska strafflagen legaldefinitioner av såväl uppsåt som oaktsamhet. Vissa skillnader finns men i princip är kravet på skuld detsamma som i svensk rätt. Den viktigaste socialrättsliga regleringen finns Lov om folketrygd – folketrygdloven. Denna lag innehåller regler om för- måner vid arbetslöshet, graviditet, sjukdom och pension. I 21 kap. trygdeloven finns bestämmelser om handläggningen. Sökanden är förpliktigad att uppge de upplysningar som är nödvändiga för att myndigheterna skall kunna värdera om personen har rätt till bidrag. Sökanden är vidare skyldig att underrätta myndigheterna om änd- rade förhållanden. I vissa situationer kan en begäran om en förmån avslås eller sättas ned. Detta gäller bl.a. om sökanden mot bättre vetande lämnat oriktiga uppgifter. Dessa bestämmelser torde när- mast motsvara 20 kap. 3 § AFL. I 22 kap. trygdeloven finns bestämmelser om återkrav. Den allmänna bedrägeribestämmelsen finns i 26 kap. 270 § straffe- loven och har följande lydelse: For bedrageri straffes den som i hensikt å skaffe seg eller andre en ube- rettiget ved å fremkalle, styrke eller utnytte en villfarelse retts- stridig forleder noen til en handling som volder tap eller fare for tap for ham eller den han handler for () Straffen for bedrageri er bøter eller fengsel inntil (). Bestämmelsen har ungefär samma innebörd som den svenska bedrägeribestämmelsen. I 26 kap. 271 § straffeloven finns en bestämmelse för grovt bedrägeri med fängelse högst i straff- skalan. På samma sätt som i är grovt oaktsamt bedrägeri straffbart i . Bestämmelsen om grovt oaktsamt bedrägeri finns i 26 kap. 271 a § straffeloven och har böter eller fängelse i högst i straffskalan. Till skillnad från i är här de objektiva brottsförutsättningarna desamma som för det uppsåtliga bedrägeribrottet. De norska bedrägeribestämmelserna tillämpas vid brott mot trygghetssystemen (trygdebedrageri). En särskild straffbestämmelse för brott i samband med ansök- ningar och utbetalningar av socialpolitiska kontantförmåner finns i 25 kap. 12 § trygdeloven. Bestämmelsen har följande lydelse: Den som mot bedre vitende gir uriktige opplysninger, eller holder til- bake opplysninger som er viktige for rettigheter eller plikter etter denne loven, straffes med bøter hvis forholdet ikke går inn under strengere straffebud. På samme måte straffes den som med hjemmel i denne loven er pålagt å gi opplysninger og meldinger, men som fors- ettlig eller uaktsomt forsømmer å gjøre dette. Bestämmelsen är subsidiär i förhållande till bedrägeribrotten i straffeloven. Den tillämpas sällan i praxis, eftersom straffelovens bestämmelser i det närmaste undantagslöst är tillämpliga.8 För straffansvar enligt bestämmelserna i straffeloven krävs upp- såt om inget annat anges. Oaktsamhet är straffbart endast om det är uttryckligen stadgat eller otvetydigt förutsatt. En ny straffelov som antagits men ännu inte har trätt i kraft innehåller emellertid sådana definitioner. Den nu gällande norska uppsåtsläran skiljer sig något från den svenska men innebär i princip inte någon skillnad i fråga om kravet på skuld. Det tyska socialförsäkringssystemet regleras i Sozialgesetzbuch (SGB), som omfattar ekonomiska förmåner vid bland annat sjuk- dom, arbetslöshet, graviditet och pension samt socialhjälp. I den allmänna delen 60–67 §§ SGB I stadgas om förmånstagarens med- verkan. Här finns bl.a. bestämmelser om uppgiftsskyldighet och om anmälningsskyldighet vid ändrade förhållanden. Vidare finns regler om att en förmån kan sättas ned eller dras in om mottagaren inte uppfyller kravet på medverkan samt bestämmelser om åter- krav. 8 Norsk Lovkommentar 2005, s. 2662. 29 (1995–1996), s. 976 och NOV 1990:20, s. 761–763. Den allmänna bedrägeribestämmelsen finns i 263 § Strafgesetzbuch (StGB) och har följande lydelse: Wer in der Absicht, sich oder einem Dritten einen rechtswidrigen Vermögensvorteil zu verschaffen, das Vermögen eines anderen dadurch beschädigt, daß er durch Vorspiegelung falscher oder durch Entstellung oder Unterdrückung wahrer Tatsachen einen Irrtum erregt oder unterhält, wird mit Freiheitsstrafe bis zu fünf Jahren oder mit Geldstrafe bestraft. Bestämmelsen motsvarar den svenska bedrägeribestämmelsen och tillämpas vid brott i samband med ansökningar och utbetalningar av förmåner inom de tyska trygghetssystemen. Underlåtenhet omfattas uttryckligen av bestämmelsen. En särskild straffbestämmelse finns i 266 a § tredje stycket StGB för vissa fall där en förmånstagare är medlem i en privat försäk- ringskassa. I dessa fall betalas förmåner ut från arbetsgivaren till förmånstagaren som skall vidarebefordra beloppet till sin försäk- ringskassa. Ändrade förhållanden skall anmälas till arbetsgivaren. Om så inte sker och förmånstagaren får ut och undanhåller för- månen döms till böter eller fängelse i högst ett år.9 Bestämmelsen har följande lydelse: Wer als Mitglied einer Ersatzkasse Beiträge zur Sozialversicherung oder zur Bundesanstalt für Arbeit, die er von seinem Arbeitgeber erhalten hat, der Einzugsstelle vorenthält, wird mit Freiheitsstrafe bis zu einem oder mit Geldstrafe bestraft. Grovt oaktsamt bedrägeri är inte kriminaliserat i tysk rätt. Det finns inte några särskilda straffbestämmelser i den socialrättsliga regleringen. En särskild straffbestämmelse om subventionsbedrä- geri finns i 264 § StGB. Bestämmelsen gäller dock enbart subven- tioner till näringslivet. Endast uppsåtliga brott är straffbara om inte annat uttryckligen anges i lag. Den tyska uppsåtsläran skiljer sig något från den svenska men i princip uppställs samma krav på skuld som i svensk rätt. 9 Se BGH VRS 59 (1980), 183 (I Roxin). Den straffrättsliga regleringen i fråga om brott mot trygghets- systemen i de undersökta länderna uppvisar vissa likheter men skiljer sig också åt. Någon enhetlig utveckling syns inte, men det kan konstateras att man i såväl som helt eller del- vis har en särskild straffrättslig reglering på området. I , och tillämpas den allmänna bedrägeribestämmel- sen i respektive strafflag vid bedrägeribrott som riktas mot trygg- hetssystemen. Medan det i och endast är uppsåt- liga brott som straffas, har man i och valt att också kriminalisera grovt oaktsamt bedrägeri i strafflagen. Den norska särskilda straffbestämmelsen på bidragsområdet tillämpas sällan i praxis eftersom bedrägeribestämmelserna i straffeloven nästan undantagslöst är tillämpliga i dessa fall. är det land som gått längst med en införd särskild reglering på områ- det. Den danska bestämmelsen omfattar inte bara utbetalningar från trygghetssystemen utan även andra utbetalningar av offentliga medel. I den danska förmånslagstiftningen finns vidare en särskild subsidiär straffbestämmelse avseende brott mot trygghetssyste- men. Denna bestämmelse, som är konstruerad efter mönster från det danska bedrägeribrottet, omfattar straffansvar för grov oakt- samhet. Gemenskapsrätten påverkar nationell rätt på ett flertal olika sätt, vilket även gäller den nationella straffrätten. Denna påverkan inne- bär även positiva förpliktelser som att medlemsstaterna skall straff- belägga eller införa sanktioner mot vissa beteenden. Artikel 10 i EG-fördraget föreskriver en allmän lojalitetsplikt. Mot bakgrund av den allmänna lojalitetsplikten har i sin praxis utvecklat en assimilationsprincip.10 Denna innebär att, om det i en gemenskapsrättslig reglering saknas sanktionsbestäm- melser, medlemsstaterna är skyldiga att skydda EG:s intressen på samma sätt som de skyddar motsvarande nationella intressen. Av praxis följer också att de sanktioner som används måste vara effektiva, proportionella och avskräckande. 10 Se främst mål C-68/88 Kommissionen mot , 1989, s. 2965 punkt 24. Assimilationsplikten är av intresse här med hänsyn till frågan om en kriminalisering av grovt oaktsamma beteenden. Vid en eventuell utvidgad kriminalisering i fråga om brott mot välfärdssystemen måste man ställa sig frågan om assimilationsprincipen får till kon- sekvens att det blir nödvändigt att också införa straffrättsliga bestämmelser eller sanktioner som skyddar motsvarande intressen inom EU på samma sätt. Hur långt assimilationsplikten sträcker sig är emellertid inte helt klart. Vi har för övrigt ansett att det här är fråga om ett generellt problem som det inte ligger inom ramen för vårt uppdrag att över- väga närmare. Det kan dock konstateras att EU, i varje fall för när- varande, inte administrerar sådana ekonomiska förmåner som skulle träffas av här aktuell lagstiftning, vilket kan tala emot att en utvidgad kriminalisering skulle få några gemenskapsrättsliga kon- sekvenser på detta sätt. 12Behovet av en straffrättslig reform - överväganden Till skillnad från många andra situationer då ansvar för bedrägeri kan förekomma är förhållandena vid utbetalningar av förmåner från trygghetssystemen speciella i flera avseenden. Inom trygghetssystemen hanteras ett mycket stort antal ärenden . Mängden ärenden medför att det är svårt att i varje enskilt ärende göra en mer ingående individuell bedömning om de upp- gifter som lämnats är korrekta eller om förhållandena hos för- månstagaren ändrats på ett sätt som påverkat rätten till förmånen. Vid andra typer av bedrägerier är situationen ofta mera individuali- serad med möjligheter till övervägande och kontroll i det enskilda fallet. Till detta kommer att de offentligrättsliga förmånerna är och allmänt uppfattas som rättigheter, vilket ställer krav på att hand- läggningen är effektiv och smidig. Masshanteringen i kombination med kravet på rationalitet och flexibilitet under handläggningen begränsar således möjligheterna till kontroll.