sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar 4 § och 5 § första stycket i SKL:s instruktion. Av bestämmelsen skall man dessutom motsats- vis dra slutsatsen att för kriminalteknisk undersökning som utförs efter framställning av annan än polis, åklagare eller domstol skall avgift erläggas till institutet (se 5 § andra stycket i SKL:s instruk- tion). Överväganden i fråga om finansieringen av Forensiska institutets verksamhet finns i avsnitt 13.3. 7–13 §§ Om verksförordningens tillämplighet på institutet stadgas i 7 §. De undantag som där görs beror i huvudsak på att myndigheten enligt utredningens förslag skall inrättas som ett enrådighetsverk (se avsnitt 13.5). I 8 § anges att generaldirektören är chef för myndigheten och att överdirektören är generaldirektörens ställföreträdare. I 9 § regleras det insynsråd som bör finnas vid institutet (se avsnitt 13.5). 10 § behandlar frågan om ärendenas handläggning vid myndigheten. Att personalföreträdarförordningen (1987:1101) skall tillämpas på – i likhet med RMV – framgår av 11 §, medan det i 12 § finns vissa bestämmelser om anställningar inom institutet. Tredje stycket motsvarar 10 § andra stycket i RMV:s instruktion. Enligt 11 § i instruktionen för RMV får verkets beslut i andra ärenden än personalärenden överklagas endast om det följer av en annan bestämmelse än 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Samma bestämmelse föreslås gälla (13 §). 16.2Förslag till ändring i polisdataförordningen I samband med att DNA-registren inrättades ifrågasatte SKL varför () skulle vara ansvarig myndighet. SKL genomför DNA-analyserna och behöver ha tillgång till registret. I förarbetena till polisdatalagen (1998:622) motiverade regeringen (prop. 1997/98:97 s. 134 f.) RPS personuppgiftsansvar med att DNA-registren i första hand skulle komma att föras för polisens verksamhet. Man angav att även om det skulle ankomma på SKL att rent faktiskt lägga in analysresultat, har RPS eller – efter delegation – den polismyndighet som ansvarar för en för- undersökning bättre förutsättningar att ansvara för bedömningen av om förutsättningarna för registrering föreligger. Regeringen uttalade därmed att RPS skall ansvara för att uppgifter registreras, används och gallras i överensstämmelse med lagen. Man påpekade dock att RPS är chefsmyndighet för SKL och att styrelsen bör kunna uppdra åt SKL att svara för hanteringen av registren. Inrättandet av är inte avsedd att föranleda någon förändring i fråga om den praktiska hanteringen av DNA- registren (se avsnitt 13.2.1). Enligt utredningens bedömning bör det förhållandet att RPS inte blir chefsmyndighet för den nya forensiska myndigheten inte ha någon betydelse för möjligheten att uppdra åt denna att hantera DNA-registren. Möjligen kommer RPS inte att ha samma förutsättningar att själv avgöra att den nya forensiska myndigheten skall hantera registren. Om RPS och den nya myndigheten är överens om vilken ordning som skall gälla behöver den nya myndighetsstrukturen dock inte innebära någon ändring i fråga om hantering av DNA-registren. Definitionen av ett personuppgiftsbiträde är enligt 3 § person- uppgiftslagen (1998:204) den som behandlar personuppgifter för den personuppgiftsansvariges räkning, vilket är vad SKL gör och även den nya myndigheten bör göra. Ett sådant biträde behöver inte vara del av samma organisation som den personuppgifts- ansvarige. Tvärtom har framhållits att ett personuppgiftsbiträde alltid finns utanför den egna organisationen1. Som bör således enligt 4 § polisdatalagen (1998:622) vara personuppgiftsansvarig för behandling av uppgifter om resultatet av DNA-analyser som har gjorts med stöd av 28 kap. rättsgångsbalken. I likhet med SKL bör den nya forensiska myndig- 1 /, Personuppgiftslagen – en kommentar, 2:a uppl., 2001, s. 58 heten vara personuppgiftsbiträde2 och tillåtas direkt åtkomst till registret i enlighet med vad som anges för SKL i 11 § polisdata- förordningen (1999:81). Utredningen föreslår mot denna bakgrund att 11 § ändras i enlighet härmed. 16.3Förslag till ändring i sekretesslagen och sekretessförordningen Som framhållits i avsnitt 13.2.1 är det angeläget att förhållandet mellan polisen och SKL inte försämras av att den kriminaltekniska expertverksamheten förs över till en ny myndighet utanför polis- väsendet. En viktig del i detta är att säkerställa att den nya orga- nisationen inte ställer upp nya hinder för ett tillräckligt och ändamålsenligt informationsflöde mellan polisen och den nya forensiska myndigheten. Av 1 kap. 3 § första stycket sekretesslagen (1980:100) framgår att sekretess gäller inte endast i förhållande till enskilda, utan även mellan myndigheter. Sekretess gäller dessutom i förhållandet mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (1 kap. 3 § andra stycket). SKL är en självständig myndighet inom polisväsendet. gäller mellan polismyndigheterna och SKL att sekretessbelagda uppgifter inte får lämnas ut utan en prövning enligt sekretesslagen. Sekretessbestämmelserna torde inte i något fall vara utformade på ett sådant sätt att förutsättningarna för att lämna ut uppgifter mellan polisen och den nya forensiska myndigheten förändras i förhållande till vad som är fallet mellan polisen och SKL. De sekretessbrytande bestämmelserna bör kunna tillämpas på samma sätt även om den forensiska myndigheten inte är en del av polis- väsendet. Utredningen föreslår dock en förändring i 9 kap. 17 § sekretess- lagen. Enligt fjärde punkten i första stycket gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om inte annat följer av 18 §, i åklagarmyndighets, polismyndighets, , , och verk- samhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Bestämmelsen om sekretess hos SKL infördes i samband med den nya polisdatalagen och med anledning av det 2 Se Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet (SOU 2001:92) s. 229 register över sakkunnigutlåtanden som SKL för. Samma sekretess- bestämmelse bör enligt utredningens mening gälla . Även i sekretessförordningen (1980:657) föreslår utredningen en ändring. Det gäller bestämmelsen om sekretess för vissa uppgifter i personaladministrativ verksamhet hos bl.a. RMV – såvitt avser personal inom rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk verksamhet – och SKL. Utredningen föreslår att sekretess skall gälla även hos den nya forensiska myndigheten, när det gäller personal inom kriminalteknisk och rättsmedicinsk verksamhet. För den nya myndigheten finns emellertid inte anledning att stadga om sekretess för uppgifter om personal i den rätts- psykiatriska verksamheten. Som framgår av kapitel 14 föreslår utredningen att driftansvaret för den rättspsykiatriska under- sökningsverksamheten skall föras över till sjukvårdshuvudmännen. Enligt förslaget kommer personalen i den rättspsykiatriska verk- samheten således att vara anställd av sjukvårdshuvudmännen, för vilka motsvarande sekretess redan gäller. Den nya myndigheten kommer enligt utredningens förslag, när det gäller rättspsykiatrisk verksamhet, endast att ha uppgifter av övergripande och sam- ordnande karaktär. De övriga författningsförändringar som föreslås innebär i allt väsentligt endast att SKL eller RMV byts ut mot , samt vissa följdändringar av detta. Andra ändringar är en konsekvens av att den nya myndigheten – till skillnad från SKL – inte kommer att ha RPS som chefsmyndighet. Genom förslagen till ändring i förordningarna om belastningsregister respektive miss- tankeregister klargörs att uppgifter ur dessa register på begäran skall – som beträffande SKL – lämnas ut till Forensiska in- stitutet i ärenden om DNA-analys; dock endast i den kriminal- tekniska verksamheten. I ärenden om DNA-analys i den rätts- genetiska verksamheten bör uppgifter ur registren inte lämnas ut till institutet. När det gäller förordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk undersökning och förordningen (1992:289) om särskild person- utredning i brottmål, m.m., lämnas härutöver förslag om vissa ändringar i anledning av att driftansvaret för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten i sin helhet föreslås övergå till sjuk- vårdshuvudmännen (se kap. 14). Utredningen föreslår dock inte någon ändring i 5 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk under- sökning, där det stadgas att rättspsykiatriska undersökningar kan utföras såväl vid inrättningar inom hälso- och sjukvården som vid särskilda undersökningsenheter. Det saknas enligt utredningens mening skäl att avskaffa möjligheten enligt lag att utföra rätts- psykiatriska undersökningar vid särskilda undersökningsenheter. En ändring i förordningen om rättspsykiatrisk undersökning bör vara tillräcklig. Utredningens förslag om ändring i författningssamlingsförord- ningen (1976:725) innebär att kommer att utnyttjas för de föreskrifter som utfärdar, i likhet med vad som gäller för RMV. Med hänsyn till vilka verksamheter som myndigheten främst kommer att utfärda föreskrifter för framstår en sådan lösning i vart fall som lämplig. Den framtida organisationen av En särskild utredare skall ingående kartlägga och beskriva de verk- samheter som bedrivs inom och . Utifrån denna beskrivning skall utredaren överväga för- och nackdelar med att slå ihop verksam- heterna till en myndighet. Om utredaren kommer fram till att verk- samheterna bör finnas inom en myndighet, skall ett fullständigt förslag till en sådan organisation lämnas. Om utredaren inte finner skäl för en sådan lösning, skall förslag lämnas på hur samordningen mellan och torium, såväl inom deras sakområden som administrativt, kan vidareutvecklas. Utredaren skall också, med utgångspunkt i betänkande (SOU 2002:37), göra en särskild översyn av den rättsmedicinska verksamheten och bl.a. överväga och presen- tera förslag till hur tillsynen över den rättsmedicinska verksam- heten bör utformas. Uppdraget skall redovisas . Sammanslagning av eller fördjupad samverkan mellan Rätts- medicinalverket och ? och bedriver båda verksamheter, till stöd för rättsväsendets myndig- heter, inom sina respektive ansvarsområden. ning mellan dessa verksamheter har tidigare övervägts av den s.k. (Utredningen om det rättsmedicinska, rätts- kemiska och kriminaltekniska undersökningsväsendets organisa- tion m.m., dir. 1983:57). Utredningen föreslog i betänkandet Sam- ordning av det rättsmedicinska, rättskemiska och kriminaltekniska undersökningsväsendet (Ds S 1986:3) en gemensam myndighet för de rättsmedicinska, rättskemiska och kriminaltekniska verksam- heterna. Utredningens förslag ledde inte till någon förändring i detta avseende. är central förvaltningsmyndighet för rätts- psykiatrisk, rättsmedicinsk, rättskemisk och rättsgenetisk verksam- het i den utsträckning sådana frågor inte skall handläggas av någon annan statlig myndighet. Inom den rättspsykiatriska verksamheten utförs rättpsykiatriska undersökningar av personer som misstänks för brott. Vid verkets rättsmedicinska avdelningar utförs bl.a. rätts- medicinska obduktioner samt kroppsundersökningar av levande personer. Inom den rättskemiska verksamheten utförs alkohol- och drogbestämningar och analyser för den rättsmedicinska verksam- heten. Huvuduppgiften för den rättsgenetiska verksamheten är faderskapsundersökningar. Verkets huvudsakliga uppdragsgivare är myndigheter inom rättsväsendet. har också till uppgift att svara för utvecklingsarbete och stöd åt forskning av betydelse för verksamheterna. verksamheter är förlagda till tio avdel- ningar på olika orter i landet. Rättspsykiatriska avdelningar finns i och . Utöver detta bedrivs sådan undersök- ningsverksamhet på entreprenad i och . Det finns sex rättsmedicinska avdelningar i landet. De är förlagda till , , , , och . Den rättskemiska och den rättsgenetiska avdelningen finns i . Myndig- hetens verksamhet leds från ett ledningskansli i . Om- kring 370 personer är verksamma inom verket. är chefsmyndighet för Statens kriminaltek- niska laboratorium. Vid utförs laboratorieundersökningar som föranleds av misstanke om brott samt annan verksamhet som står i samband därmed. Labora- utför undersökningar företrädesvis på begäran av polismyn- dighet, åklagarmyndighet och domstol. skall vidare inom sitt verksamhetsområde bedriva kriminalteknisk forskning. Härutöver har laboratoriet det över- gripande ansvaret för kriminalteknisk utrustning och kriminal- teknisk metodik inom Polisen i . Enligt överenskommelse med fungerar torium som . Labo- ratoriets verksamhet, som är förlagd till , bedrivs vid fyra operativa enheter, Biologienheten, Dokumentenheten Droganalys- enheten samt Kemi- och teknikenheten. Omkring 230 personer är verksamma inom . I det närmaste all verksamhet vid laboratoriet är anslagsfinansierad. har praktiskt taget hela sin verksamhet förlagd till . I finns också rättskemiska och rättsgenetiska avdelningar samt en rättsmedicinsk avdelning. Regeringen gav medgivande att teckna ett tjugoårigt hyres- avtal för nya lokaler i . De nya lokalerna byggs i anslut- ning till och möjliggör med den sammanbindande byggnad som uppförs åt labora- en samlokalisering av tre avdelningar i samt skapar bättre praktiska förutsättningar för sam- verkan mellan och . I regleringsbreven för fick och – såsom chefsmyndighet för Statens kriminal- tekniska laboratorium – i uppdrag att samordna sina verksamheter med DNA-analyser. Emellertid fann myndigheterna under arbetets gång att en sådan samordning inte skulle ge de fördelar man först hade räknat med. Myndigheterna menade dock att det fanns möj- ligheter till samverkan på andra områden och begärde ett förändrat uppdrag. I regleringsbreven fick myndigheterna – med förändring av det tidigare uppdraget – i uppdrag att tillsammans utreda vilka möjligheter till samverkan som finns i de verksamheter som bedrivs inom och Statens kriminal- tekniska laboratorium. Myndigheterna fick vidare i uppdrag att vidta åtgärder för att åstadkomma samverkan på de områden där sådan samverkan befanns möjlig. Uppdraget redovisades i samband med årsredovisningarna (Ju2005/1822/PO). I redovis- ningen av uppdraget har myndigheterna identifierat ett antal om- råden där samarbete sker och ett antal områden där samarbete myndigheterna emellan har förutsättningar att ytterligare kunna fördjupas. har i sin rapport till Polisens brotts- utredningar (RiR 2004:27) uppmärksammat frågan om samverkan mellan och torium. anser att ett sätt att använda Rättsmedi- cinalverket, och de tekniska rotlarna inom Polisen som en strategisk resurs vore att i större utsträckning försöka samordna verksamheterna. Behovet av en utredning Målet för brottsutredningsverksamheten är att den skall bedrivas med högt ställda krav på rättssäkerhet och kvalitet och att fler brott skall leda till lagföring. Teknisk bevisning och andra utredningar av sakkunniga har blivit allt viktigare i brottsutredningsverksamheten. Efterfrågan på de utredningar, undersökningar och analyser som utförs inom och har ökat . Denna utveckling kommer av allt att döma att fortsätta vilket ställer krav på en ännu högre effektivitet inom verksamheterna som kvaliteten på utredningarna måste upprätthållas och utvecklas. Sådana insatser är bl.a. av stor betydelse för enskilda brottsoffer och deras anhöriga. och måste, för att möta efterfrågan, fortlöpande utveckla nya tekniker och metoder med målet att stärka verksamheterna. måste de bedriva sina verksamheter på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Att verksamheterna är uppdelade på två skilda statliga myndigheter innebär att de sammanfallande och i övrigt gemen- samma verksamheterna inte i alla avseenden kan samordnas fullt ut. Det kan gälla t.ex. forskning och utveckling, administrativa funk- tioner och lokal- och instrumentutnyttjande. Regeringen anser, mot den bakgrunden och i ljuset av den förestående samlokaliseringen i , att det finns skäl att pröva förutsättningarna för en fortsatt samordning av verksam- heterna i mer eller mindre långtgående organisatoriska former. Ett första steg till en närmare samordning mellan de båda myndig- heterna har tagits genom det uppdrag som de båda myndigheterna har redovisat. Det finns enligt regeringens mening, mot bakgrund av vad som framkommit i den redovisningen, anledning att ta ytterligare ett steg och utreda hur verksamheterna bör organiseras och utformas. Översyn av den rättsmedicinska verksamheten I betänkandet – utredning om en utredning (SOU 2002:37) föreslås att det bör genomföras en särskild utredning av den rättsmedicinska verksamheten. anser att det bland landets rättsläkare finns en stor spännvidd i hur de ser på sin yrkesroll och att översynen därför bl.a. bör syfta till att klargöra rättsläkarnas roll. Det är också enligt utredningen ange- läget att roll inom området tydliggörs. Inom ramen för översynen av den rättsmedicinska verksamheten bör enligt också frågan om tillsynen över verksamheten och rättsläkarna övervägas. Det finns inte någon tillsyn över den rättsmedicinska verksamheten förutom den extraordinära tillsyn som ombudsmän () och Justitiekanslern () utövar. Enligt utredningen bör den rätts- medicinska verksamheten omfattas av en oberoende och objektiv tillsyn som inrymmer medicinsk sakkunskap. Utred- ningen konstaterar vidare att disciplinpåföljd enligt bestämmel- serna i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjuk- vårdens område inte kan åläggas en rättsläkare som genomför en rättsmedicinsk obduktion då denna verksamhet inte utgör hälso- och sjukvård i den mening som avses i nämnda lag. Enligt utred- ningen bör även frågan om disciplinpåföljder mot rättsläkare övervägas. Enligt bör även behovet av ett råd för rättsliga frågor och dess organisation övervägas. rättsliga råd för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet) avger yttranden bl.a. i rättsmedicinska ären- den. Enligt utredningen skulle ett alternativ kunna vara att åter- inrätta ett rättsläkarråd, dvs. ett organ i vilket enbart ingår experter med rättsmedicinsk och annan medicinsk kompetens. I detta sammanhang skall nämnas att har vidtagit olika åtgärder för att vidareutveckla den rättsmedicinska verksamheten. Behovet av en utredning Den rättsmedicinska verksamheten är av stor betydelse för rättsväsendets brottsutredande verksamhet. Kvalitetskraven i den rättsmedicinska verksamheten är av det skälet höga. Även för brottsoffer och den som misstänks för brott är det viktigt att den rättsmedicinska verksamheten bedrivs effektivt och med hög kvalitet. Nära kopplat till den rättsmedicinska verksamheten be- drivs också vetenskaplig forskning. Ett exempel är forskning om skadehändelser i samband med trafikolyckor. betänkande har remissbehandlats. Utredningens förslag om en översyn av den rättsmedicinska verk- samheten har tillstyrkts av en majoritet av remissinstanserna. Mot bakgrund av vad utredningen kommit fram till och remissutfallet anser regeringen att det finns skäl att se över den rättsmedicinska verksamheten. Översynen skall omfatta de frågor som uppmärksammat. En särskild utredare skall genomföra en ingående kartläggning och beskrivning av de verksamheter som bedrivs inom Rätts- medicinalverket och . Uti- från den beskrivningen skall utredaren överväga för- och nackdelar med att slå ihop verksamheterna till en myndighet. Om utredaren kommer fram till att verksamheterna bör bedrivas vid en enda myndighet skall han eller hon lämna ett fullständigt förslag på hur myndigheten bör vara organiserad och utformad i övrigt. I det sammanhanget skall bl.a. frågor som rör myndighetens ledning, administration och säkerhetsrutiner, verksamhetens finansiering, strategisk kompetensförsörjning, förhållandet till andra myndig- heter samt kontroll och tillsyn över verksamheten ingående analy- seras. Utredaren skall också överväga vilka uppdragsgivare, myn- digheter och enskilda, som skall kunna vända sig till myndigheten i olika ärenden. I det sammanhanget finns det anledning för ut- redaren att särskilt uppmärksamma den ställning Statens kriminal- tekniska laboratorium har på det kriminaltekniska området inom polisorganisationen. Om utredaren inte finner skäl att samla verksamheterna vid en enda myndighet, skall han eller hon överväga hur samordningen mellan myndigheterna kan vidareutvecklas såväl inom olika sak- områden som administrativt. Utredaren skall också genomföra en översyn av den rätts- medicinska verksamheten. Rättsläkarnas roll såväl inom myndig- heten som i enskilda brottsutredningar, tillsynen över den rätts- medicinska verksamheten samt organisationen och sammansätt- ningen av ett råd för rättsliga frågor inom rättsmedicinen skall omfattas av översynen. Förslagen i i denna del skall tjäna som utgångspunkt för utredarens fortsatta överväganden. I uppdraget ingår att, i alla delar, lämna förslag till fullständiga författningsändringar och andra förändringar som bedöms be- fogade. Utredaren skall noggrant analysera och redovisa vilka ekonomiska konsekvenser förslagen kan komma att medföra och lämna utförliga förslag på hur kostnader kan finansieras. De förslag som lämnas med anledning av översynen av den rättsmedicinska verksamheten måste vara fullt genomförbara oavsett vilken lösning som föreslås för organisationen av verksamheterna inom området. Utredaren bör under arbetet fortlöpande samråda med i första hand , , Statens kriminaltek- niska laboratorium och . Vid behov bör utredaren även samråda med andra myndigheter som kan komma att beröras av förslag som utredaren avser att lämna. Utredaren skall hålla berörda centrala arbetstagarorganisationer informerade om arbetet och ge dem tillfälle att framföra syn- punkter. Utredaren skall, i den utsträckning han eller hon anser det behövligt, samråda med organisationer som arbetar med brotts- offerfrågor, t.ex. . Uppdraget skall redovisas . Om utredaren finner det lämpligt, kan han eller hon välja att lämna en delredovisning av uppdraget. () inrättades för verk- samheterna vid () och lan- dets sex rättsläkarstationer (prop. 1990/91:93, bet. 1990/91:SoU16, rskr. 1990/91:328). fick verket därtill upp- giften att leda och samordna den rättspsykiatriska undersök- ningsverksamheten (prop. 1990/91:120, bet. 1990/91:SoU13, rskr. 1990/91:329). () inrättades och bestod då av en laboratorieavdelning och en registraturavdelning. beslutade i enlighet med regeringens förslag (prop. 1964:100) att SKA:s laboratorieavdelning skulle bilda en egen myndighet, (). Den nyinrättade blev chefsmyndighet för SKL. har organisationen av de verksamheter som bedrivs vid RMV och SKL setts över . Förslag om ändringar i organisationen har lämnats . har förslagen lett till förändringar, men ofta har i stället ytterligare översyner tagit vid. I det följande kommer utredningen att redo- göra för de viktigare förslagen . Som bakgrund kommer inledningsvis att kort redovisas hur verksam- heterna var organiserade . stod SRL under Medicinalstyrelsens överinseende och ledning. Laboratoriet var indelat i fyra avdelningar; den toxi- kologisk-kemiska avdelningen, alkoholavdelningen, faderskaps- avdelningen och Rh-avdelningen, ett laboratorium för klinisk blod- gruppsserologi (se prop. 1957:65 s. 4 f.). Från början hade SRL:s verksamhet i huvudsak gått ut på att utföra kemiska under- sökningar för att upptäcka gifter i organ och andra likdelar som tagits tillvara vid rättsmedicinska obduktioner samt vissa andra rättsmedicinska undersökningar. hade labo- ratoriet även fått andra arbetsuppgifter, bl.a. blodgruppsgenetiska utredningar för fastställande av faderskap samt undersökningar för fastställande av alkoholhalt i blod. När det gällde den rättsmedicinska verksamheten hade Medi- cinalstyrelsens rättsmedicinska nämnd i ett betänkande föreslagit att all rättsmedicinsk obduktionsverksamhet skulle bedrivas av rättsläkare, vilket inte tidigare hade varit fallet. Enligt förslaget skulle landet delas in i rättsläkardistrikt med rättsläkar- och rättsobducentstationer. Vid dessa stationer skulle inte bara obduktioner utföras, utan all rättsmedicinsk verksamhet. hade förslaget delvis förverkligats.