sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — Det angavs vidare att med de kommuniceringsregler som föreslogs för domstolarna kommer insatser från polismyndighetens sida endast att krävas i en del av ärendena vid domstolsförfarandet samt att om polismyndigheten behöver vara aktiv i domstolsförfarandet bör regelmässigt samma tjänsteman som vanligen handlägger parkeringsärenden hos myndigheten kunna agera på myndighetens vägnar. Uppgiften att företräda de allmänna intressena i domstolsförfarandet framstod därmed som relativt obetydligt ur resurssynvinkel (a. prop. s. 94). menade att även om man tar med i beräkning att tidsåtgången för varje överklagandeärende är betydligt längre än för både rättelse och bestridande utgör ändå den samlade resursåtgången för överklagande endast en mindre del av den totala resursåtgången för polismyndighetens handläggning av parkeringsanmärkningar (SOU 2002:70 s. 188). När det gäller den praktiska hanteringen av övriga uppgifter som ankommer på polisen enligt LFP kan följande beskrivning av verksamheten vid i , hämtad från delbetänkande, ge en överskådlig bild (jfr SOU 2001:87 s. 156 f. och avsnitt 3.7). När ett bestridande kommit in kontrolleras att det är fordonsägaren som är ingivare. Därefter görs den utredning som behövs. De aktuella lokala trafikföreskrifterna om parkering och stannande kontrolleras. Platsen för anmärkningen besiktas. Intyg om eventuell lossning eller lastning och andra relevanta handlingar begärs in. Därefter sammanställs utredningen och beslut fattas. Olika beslutsnivåer finns beroende på om anmärkningen undanröjs eller inte. att undanröja anmärkningen är förbehållet vissa poliser. När ett överklagande kommer in skriver polismyndigheten ett utlåtande över detta och skickar detta och överklagandet till tingsrätten. Den sökande får sedan möjlighet att yttra sig över polismyndighetens utlåtande. Det vanliga är sedan att polismyndigheten uppmanas att yttra sig över sökandens yttrande. Förfarandet hos domstolen är som huvudregel skriftligt. I förfarandet ingår dock sammanträde när detta kan antas vara till fördel för utredningen eller för att främja ett snabbt avgörande av ärendet. Domstolen håller också sammanträde om det begärs av en enskild part. Undantag från detta kan göras om ärendet inte skall prövas i sak, om avgörandet inte går parten emot eller om sammanträde inte behövs av någon annan anledning. 6.4.5Polisens övriga uppgifter inom parkeringsområdet Av 10 kap. 3 § TrF framgår att lokala trafikföreskrifter meddelas av kommun eller . får dock meddela föreskrifter om ett beslut av kommunen eller inte kan avvaktas utan särskild olägenhet. I 10 kap. 5 § TrF anges bl.a. att innan en kommun beslutar föreskrifter om lokala trafikföreskrifter enligt 1 §, dvs. särskilda trafikregler om bl.a. förbud att stanna eller parkera (punkten 12), skall polismyndigheten och den statliga väg- hållningsmyndigheten som berörs lämna tillfälle att yttra sig. Enligt 14 § samma kapitel får föreskrifter med särskilda trafikregler för en väg eller en viss vägsträcka om bl.a. förbud mot trafik med fordon eller med visst slag av fordon, förbud mot omkörning eller lägre hastighet än som annars gäller meddelas av polismyndigheten om det behövs i samband med trafikövervakning, kontroll av förare och fordon eller trafikolyckor. 6.5Synpunkter från några aktörer inom polisväsendet Vid utredningens samrådsmöten har i huvudsak följande syn- punkter framförts angående frågan om uppgifterna enligt LFP bör ankomma på polisen även i fortsättningen. Medborgarperspektivet måste komma i första hand. Orsakerna till att parkeringsanmärkningar undanröjs är bl.a. felaktig skyltning eller avsaknaden av eller felaktiga lokala trafikföreskrifter. Detta och andra felbedömningar hos kommunerna tyder på att det är nödvändigt att en polisiär instans prövar bestridandena. Man kan också fråga sig varför kommunerna skall läggas på ytterligare uppgifter och vad man vinner på att flytta uppgifterna till en annan myndighet. Det är inte lämpligt att flytta uppgifter bara för sakens skull. finns en väl uppbyggd organisation med välutbildade poliser, som dessutom har högt förtroende hos allmänheten. Man kan inte bara flytta uppgifter för att få ut mer poliser på fältet, en ordentlig konsekvensbeskrivning krävs. Rättssäkerhet och förtroende är viktigt när det gäller hanteringen av parkerings- anmärkningarna. Det är stötande att kalla hanteringen av parkeringsanmärkningar för administrativ syssla. Det är en viktig uppgift att ta emot klagomål från personer som känner sig felaktigt behandlade. Förbundet håller med om mycket av det som framförts av ST- Polisväsende. Det finns stora delar i som polisen inte kunnat ställa sig bakom. Utredningen har varit väldigt teoretisk i sina överväganden. I stället för att hålla samman rättsväsendet vill man dela upp det och detta är inte bra. Förbundet arbetar mycket med att det skall finnas en helhetssyn. Man vinner mycket på att ha samma huvudmannaskap. Det är inte strategiskt smart att dela upp verksamheten. Möjligheten för polisen att utfärda parkeringsanmärkningar bör behållas, andra brott kan uppdagas när en sådan anmärkning utfärdas. Utökade befogenheter för parkeringsvakterna kan i förlängningen leda till en polis. Det är viktigt att tittar kritiskt på överväganden. Renodling av polisens verksamhet kan också ske inom organisationen. Beslut i parkeringsärenden fattas av lägst kommissarie. Man hanterar ca 600–700 skriftliga överklaganden och ett okänt antal muntliga ärenden. Belastningen på myndigheten är därför betydligt större än vad antalet skriftliga ärenden utvisar. av parkeringsanmärkningarna undanröjs och ca 10–15 ärenden överklagas till tingsrätten. Systemet är inte bra. Kompetensen hos kommunen har ökat avsevärt sedan systemet tillskapades. Första instans för hantering av ärendena bör vara kommunen, t.ex. parkeringsbolaget. Polisen måste kontakta parkeringsbolaget i många fall för att få närmare information osv. Polisen får ta kontakten med parkören. Om polismyndigheten skall vara kvar som instans bör ärendena i vart fall prövas av kommunen i första instans. Jfr ordnings- föreläggande där den avgörande skillnaden är att polismannen haft en direkt kontakt med personen. måste ha möjlighet till en första kontakt med kommunen i sitt ärende. Jäv, dvs. att kommunen hanterar klagomål över sina egna beslut, är inte något problem. Det handlar ju framför allt om att få bort de onödiga ärendena. Polisen skulle även bli av med policyfrågorna, dvs. t.ex. klagomål på parkeringsvakternas beteende. Hos polisen utgör arbetet med ärendena en ganska stor administrativ del. Hand- läggarna är civilanställda. bör kunna ett beslut snabbare. På arbetar 30 befattningshavare, varav 5 är poliser. Kontoret hanterar parkeringsanmärkningar från 27 kommuner. Det finns två besiktningsmän som kan besiktiga ca 22 000– Den vanligaste orsaken till anmärkning undanröjs är att bilisten kunnat bevisa att lastning/lossning förekommit där det funnits ett parkeringsförbud. En annan orsak är att parkeringsanmärkningar som drabbar diplomatbilar och hemliga bilar regelmässigt undanröjs. Antalet bestridanden har ökat. Detta kan bl.a. bero på att ändrat sin policy när det gäller hur länge parkeringsvakten bör vänta innan anmärkning utfärdas. väntade man och skrev anmärkningen på den , numera väntar man och skriver på den 6:e. Det är inte lämpligt att föra över hanteringen av bestridanden till kommunerna. Det ligger nära till hands att tro att kommunerna är lojala mot sina egna lokala trafikföreskrifter och inte upptäcker felaktigheter, som ju polismyndigheten ofta gör. Parkerings- kontoret har så gott som daglig kontakt med kommunerna om deras lokala trafikföreskrifter och de är ofta tacksamma för den hjälp de får med felaktiga föreskrifter. Frågan är hur hanteringen skall kunna skötas på ett rättssäkert sätt av någon annan än polisen. Det polisiära i hanteringen är just rättssäkerheten, man skall inte kunna fällas för att kommunen skyltat fel. Polisen är opartisk, objektiv och har inget vinstintresse. Fyra handläggare arbetar med rättelser/bestridanden och telefontiden är –. Det finns också en besöks- reception som är öppen –13. Polisens område vad gäller parkeringsanmärkningar omfattar två kommuner. Antalet ärenden har minskat något och det blev en markant minskning när handterminalerna började användas. Man begär rättelse hos närpolisstationen men ofta blir man hänvisad till polishuset. De hanterar både begäran om rättelse och bestridanden, vilket inte är så vanligt. I kommun hanteras 110 000 parkeringsanmärkningar . ca 2 500 av dessa bestrids skriftligen. Till det tillkommer ca 4 000–5 000 anmärkningar som polisen skriver. Grovt räknat får polisen 4 200 besök angående parkeringsanmärkningar. Man gör totalt ca 500 rättelser och dessa rör rena felskrivningar. Handläggningstiden är ca . Arbetet med parkerings- anmärkningar tar mycket av polismyndighetens tid i anspråk. Varje ärende måste handläggas fram till ett beslut om bifall eller avslag. Till skillnad från brottsutredningar är det nämligen inte möjligt att lägga ner ett ärende på grund av att det inte går att utreda. I receptionen tas den som är missnöjd med en anmärkning emot av civilanställd personal. Ofta vill man dock prata med en uniformerad polis. Det behöver inte vara en polis som håller i själva utredningen, den kan lika gärna skötas av civilanställda. Kopplingen till eventuell annan brottslighet är inte så stark när det gäller hanteringen av Det är viktigt att poliser i yttre tjänst får ha kvar möjligheten att skriva parkeringsanmärkningar. Polisen bör inte hålla på med administrativa frågor. Rättssäkerheten är en viktig fråga. Hanteringen av felparkeringsärenden ger dock inte polisen någon polisiär nytta. Ett förslag är att kommunen står för första kontakten och tar emot begäran om rättelse och bestridanden. Kommunen gör utredningen och därefter skulle ärendet gå vidare till polisen. Detta skulle ge en godtagbar rättssäkerhet. Frågan är då hur man gör med parkeringsanmärkningar utfärdade av polisen. 6.6.1Polisens hantering av rättelser och bestridanden enligt LFP Utredningens förslag: Polismyndigheterna skall inte längre handlägga ärenden om felparkeringsavgifter enligt LFP. De uppgifter som ankommer på polisen enligt LFP består sammanfattningsvis av att ta ställning till begäran om rättelse, utreda och fatta beslut i ärenden som bestrids, företräda staten i domstol vid överklagade ärenden samt utfärda parkerings- anmärkningar. Som konstaterade kan polisens uppgifter enligt LFP främst sägas bestå av att utifrån de faktiska förhållandena och gällande parkeringsbestämmelser avgöra om en parkeringsanmärkning som i regel utfärdats av en parkeringsvakt är riktig eller inte. Momenten i detta arbete kan i korthet sägas vara att samla in fakta, tolka bestämmelserna, skriva beslut och företräda staten inför domstol (SOU 2001:87 s. 157). Parkerings- utredningen instämmer i upp- fattning att det är fråga om rena förvaltningsuppgifter som inte kan anses innefatta ordnings- och säkerhetstänkande till någon dominerande del. Handläggningen förutsätter visserligen en form av specialkunskap men inte av den art som man kan tillgodogöra sig genom polisutbildningen. Enligt uppfattning kan de angivna uppgifterna sammanfattningsvis inte anses präglas av någon större polisiär relevans. Mot bakgrund av bl.a. justitieutskottets uttalande att sysslor av administrativ karaktär i princip inte bör utföras inom polisorganisationen föreslår utredningen därför att polis- myndigheterna i fortsättningen inte skall handlägga ärenden om felparkeringsavgifter enligt LFP (se bet. 1999/2000:Ju6 s. 8). En viktig förutsättning för förslaget är naturligtvis att uppgifterna kan hanteras av ett annat organ utan att kravet på rättssäkerhet eftersätts. Utredningen återkommer till denna fråga i det följande. 6.6.2Polisens befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar Utredningens förslag: Polisen skall i fortsättningen inte ha befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar. Polisen har befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar men det sker endast i mycket liten omfattning (se bl.a. Polis- verksamhetsutredningen 2002:70 s. 186). I de fall polisen utfärdar parkeringsanmärkningar gäller det oftast fordon som parkerats på ett mer trafikfarligt sätt. Av (ESV 2002:9) framgår att 2001 utfärdade polisen färre än av det totala antalet park- eringsanmärkningar (drygt 17 000 av 969 315), medan parkerings- vakterna svarade för resten. Enligt uppgift från är dock uppgifterna angående 2001 felaktiga. utfärdades totalt 969 315 parkeringsanmärkningar. Av dessa utfärdades 4 223 av polisen, vilket utgör av det totala antalet parkerings- anmärkningar. 2004 utfärdades 1 302 467 parkeringsanmärkningar och av dessa utfärdades 4 av polisen. Det är värt att notera att det finns stora skillnader mellan olika polisdistrikt. Några få utfärdar ett relativt stort antal medan många utfärdar mycket få parkeringsanmärkningar. ut- färdades flest anmärkningar av i (1 260). Genomsnittet var 50 och medianvärdet 15 anmärkningar. utfärdades flest parkeringsanmärkningar av i län, polisområde (412), medan genomsnittet och medianvärdet uppgick till 47 respektive 19 anmärkningar. En genomgående synpunkt som framfördes i remissvar över var att polisens befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar inte bör tas bort. Åklagar- utredningen menade dock att de mest trafikfarliga parkeringarna även i fortsättningen kommer att vara straffbelagda och beivras genom polisens medverkan. Enligt är det när ett uppställt fordon utgör akut fara eller akut störning av ordningen som situationen bör anses falla under polisens ansvars- område. I de fall ett fordon ställts upp så att det onödigtvis och i väsentlig mån hindrar eller stör trafiken finns i 2 § lagen (1951:649) om vissa trafikbrott en straffbestämmelse som anger att väg- trafikant i sådant fall skall dömas till böter. Polisen får också enligt bl.a. lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall fatta beslut om och verkställa flyttning av ett fordon när det behövs för ordningen och säkerheten i trafiken eller av naturvårdsskäl i särskilt angivna fall. konstaterade att det således fanns möjlighet för polisen att ingripa även om befogenheten att meddela parkeringsanmärkning upphör. RPS har till framfört att polisens befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar bör tas bort. Detta framför allt om utredningen föreslår att polisen skall avlastas övriga uppgifter enligt LFP. RPS anser, liksom Polisverksamhets- utredningen, att polisen har erforderliga möjligheter att ingripa även om befogenheten tas bort. delar RPS uppfattning. Mot denna bakgrund och då antalet parkeringsanmärkningar som utfärdas av polisen är mycket litet föreslår utredningen att polisen inte skall ha befogenhet att utfärda parkeringsanmärkningar i det av utred- ningen föreslagna sanktionssystemet. Det är därmed upp till varje kommun att bestämma om och hur parkeringsövervakning skall ske inom kommunen. 7.1Vägverkets administration av felparkeringsavgifter har uppdraget att svara för kontroll, uppföljning och redovisning av felparkeringsavgifternas betalning. För att kunna fullfölja detta hämtas uppgifter ur och förs in i det av administrerade vägtrafikregistret (VTR). Handhavandet av uppgifter styrs i huvudsak av LFP, FFP, lagen (2001:558) om vägtrafikregister (LVTR) och för- ordningen (2001:558) om vägtrafikregister (FVTR). Av 6 § första stycket LFP framgår att om felparkeringsavgiften inte betalas inom föreskriven tid skall fordonets ägare erinras om betalningsansvaret och uppmanas att betala avgiften. I andra stycket anges att om avgiften inte betalas efter uppmaning skall ett åläggande utfärdas för fordonets ägare att betala en förhöjd avgift. Följs inte åläggandet skall avgiften drivas in. Att felparkeringsavgift skall återbetalas i vissa angivna fall framgår av 15 § LFP. Av 16 § LFP första stycket följer att när en parkerings- anmärkning har meddelats i en kommun som själv svarar för över- vakningen enligt LKP, tillfaller felparkeringsavgiften kommunen. Av andra stycket framgår att vid utbetalning till en kommun av betalda felparkeringsavgifter skall statens kostnader dras av med ett belopp som fastställs av regeringen eller den myndighet som Om avgiften har höjts enligt 6 § andra stycket LFP skall dessutom tre fjärdedelar av det belopp som svarar mot höjningen tillfalla staten. I andra fall än som avses i första stycket tillfaller avgiften staten. I 3 § FFP anges att felparkeringsavgift ska betalas i den ordning som bestämmer. Av 6 § framgår att om en avgift inte betalas efter ett sådant åläggande som avses i 6 § andra stycket LFP skall begära indrivning av avgiften. Bestämmelser om indrivning finns i 4–9 §§ indrivningsförordningen (1993:1229). Av samma paragraf framgår att kronofogdemyndigheten skall redovisa indrivna felparkeringsavgifter till . Enligt 9 § skall ett sådant beslut om återbetalning som avses i 15 § LFP meddelas och verkställas av . Av förordningens 10 § följer att om polismyndighet eller allmän domstol meddelat beslut som innebär att betalningsansvar för felparkeringsavgift har undanröjts, underrättas om beslutet. I fråga om beslut som har meddelats av tingsrätt sänds underrättelse endast om beslut som har vunnit laga kraft. Dessutom skall underrättas om åtal väcks eller strafföreläggande utfärdas i fall som avses i 14 § LFP och det framgår av utredningen att parkerings- anmärkning har meddelats. Av 11 § FFP framgår att felparkeringsavgift som skall tillfalla kommuner överförs av . Därvid görs avdrag för statens kostnader med för varje helt eller delvis betald avgift. Slutligen anges i 12 § FFP bl.a. att ytterligare föreskrifter för verkställigheten av LFP eller FFP meddelas i fråga om 13 § första stycket LFP och 6 § FFP av efter samråd med Väg- verket. I övrigt meddelas verkställighetsföreskrifter av . Formulär till blanketter fastställs av efter samråd med annan myndighet som berörs. kan föreskriva att inbetalning av felparkeringsavgift endast får ske med användande av blankett som verket har fastställt efter samråd med . Bestämmelser om begäran om indrivning m.m. finns i 4–9 §§ indrivningsförordningen (1993:1229). Av 4 § andra stycket denna förordning framgår att indrivning av felparkeringsavgift skall, om inte särskilda skäl talar emot det, begäras senast efter det att fordringen skulle ha betalats. I 5 § samma förordning anges bl.a. att indrivning skall begäras genom ansökan hos eller, om saken är brådskande, hos en kronofogdemyndighet som enligt 4 kap. 8 § utsökningsbalken är behörig att pröva frågor om utmätning. LVTR innehåller bestämmelser om registrering av uppgifter om personer samt om motordrivna fordon och släpfordon i ett vägtrafikregister. I 6 § andra stycket denna lag anges bl.a. att det i registret förs in uppgifter som behövs för kontroll av att felparkeringsavgifter enligt LFP betalas och att influtna medel redovisas. FVTR innehåller föreskrifter för tillämpningen av lagen om vägtrafikregister. Av 2 kap. 4 § framgår att i fråga om registrering av felparkeringsavgifter skall de uppgifter som framgår av bilaga 4 till förordningen föras in i vägtrafikregistret. svarar för att uppgifterna förs in. för dock in uppgift om undanröjande av betalningsskyldighet och rättelse av parkerings- anmärkning. I 3 kap. 5 § samma förordning anges att uppgifter om en felparkeringsavgift skall gallras ur vägtrafikregistret efter det att betalning har kommit in till eller när fordringen har preskriberats. I bilaga 4 till förordningen om vägtrafikregister anges att det i fråga om registreringen av felparkeringsavgifter skall föras in fordonsuppgifter, ägaruppgifter, allmänna uppgifter och uppgifter som behövs av administrativa skäl vid handläggningen av ärenden om felparkeringsavgifter. I bilagan preciseras närmare vilka uppgifter som skall föras in under de angivna kategorierna. Exempelvis anges vad avser ägaruppgifter att i fråga om registrerad ägare för utfärdandet av parkeringsanmärkningen antecknas namn eller firma, personnummer, samordningsnummer eller motsvarande samt folkbokföringsadress för fysisk person och adress i landet för juridisk person. föreskrifter om utfärdande av parkerings- anmärkning har med stöd av 12 § FFP meddelat föreskrifter om utfärdande av parkeringsanmärkning, m.m. (VVFS 2000:182 och TSVFS 1981:32). Av 2 § i VVFS 2000:182 framgår att en parkeringsanmärkning skall meddelas på blankett som tillhandahålls av eller på annan blankett som fastställs av verket. De blanketter som tillhandahåller eller fastställt har alla en bifogad talong för inbetalning via plusgiro/bankgiro. Av 3 § framgår att en parkeringsanmärkning skall innehålla uppgift om slag av överträdelse, tid och plats för överträdelsen, fordonets fabrikat eller, om fabrikatet inte kan fastställas, fordons- slaget, registreringsnummer eller motsvarande teckenkombination på skylten, ärendenummer, uppgift om den kommun eller polis- myndighet som svarat för parkeringsövervakningen och tjänste- nummer eller motsvarande för den parkeringsvakt eller polisman som meddelat anmärkningen. I 11 § i föreskrifterna anges att på blanketten för parkeringsanmärkning, eller i bilaga till blanketten, skall finnas upplysningar om var fordonets förare eller ägare kan ansöka om rättelse enligt 8 § LFP och var fordonets ägare kan bestrida betalningsansvar enligt 9 § samma lag. Vidare skall det finns en kortfattad information om vad som gäller för betalning av felparkeringsavgiften och vad som händer vid utebliven betalning. Av 12 § framgår att en kopia av parkeringsanmärkningen skall sändas till , och om möjligt , efter utfärdandet. Efter medgivande av får en kopia av anmärkningen lämnas på medium för automatisk databehandling eller genom datakommunicering. Kopian skall innehålla en elektronisk bild av anmärkningen samt i text den information som anges i 3 §. Slag av överträdelse skall därvid anges med kodbeteckning som fastställs av . 7.1.2Närmare om administration av felparkeringsavgifter administrerar betalningen av felparkeringsavgifter , då lades ned. Enligt har 189 kommuner anmält att de har parkerings- övervakning. Därutöver tillkommer administration av de fel- parkeringsavgifter som utfärdas av polisen. Vid utebliven betalning av en felparkeringsavgift skickar Väg- verket en påminnelse till fordonsägaren. Om betalning ändå inte sker skickas ett betalningsåläggande, varvid beloppet höjs med . Betalas beloppet inte heller efter åläggandet överlämnas ärendet till kronofogdemyndigheten. redovisar indrivna felparkeringsavgifter till . svarar också för återbetalning av avgifter om detta blir aktuellt. Efter avdrag med för att täcka statens kostnader överför den inbetalade avgiften till den kommun där parkerings- anmärkningen utfärdats. Av regleringsbrev framgår att verket för att täcka sina kostnader får behålla för varje redovisad (dvs. betald) felparkeringsavgift. Detta innebär att får behålla även för sådan anmärkning som utfärdats av polis i kommun utan trafikövervakning. Den återstående delen av avdraget för statens kostnader, , förs till inkomsttiteln av uppbörd av felparkeringsavgifter. Sammanfattningsvis kan administration av fel- parkeringsavgifterna sägas bestå av följande uppgifter. Handha blanketter för utfärdande av parkeringsanmärkningar. I denna uppgift ingår att fastställa blankettens utformning och innehåll, ta emot beställningar från kommuner och polismyndigheter samt beställa från tryckeri för leverans till kommuner och polismyndigheter. Fastställa serier för parkeringsanmärkningsnummer. Ta emot uppgifter om utfärdade parkeringsanmärkningar i form av blanketter och filer från handterminaler. Skanna blanketter för att identifiera uppgifter och skapa en elektronisk kopia. Kontrollera uppgifter om utfärdade parkeringsanmärkningar från blanketter eller filer, bl.a. genom avstämning mot fordonsuppgifter i vägtrafikregistret (bilregistret). Utreda och eventuellt avvisa parkeringsanmärkningar med felaktiga eller ofullständiga uppgifter.