sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — Har den tilltalade till följd av t.ex. psykisk störning haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande skall rätten särskilt beakta detta som en förmildrande omständighet vid straffvärdesbedömningen (29 kap. 3 § första stycket 2 p. brotts- balken). På motsvarande sätt skall enligt tredje punkten beaktas om 3SOSFS 2000:12 (M) 4SOSFS 1996:14 (M) den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Enligt 29 kap. 5 § första stycket 6 p. skall vid straffmätningen beaktas om den tilltalade till följd av bl.a. dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde. I detta sammanhang bör också nämnas att gärningsmannens psykiska tillstånd kan få betydelse även vid prövningen av om de subjektiva rekvisiten är uppfyllda och därmed i skuldfrågan. Den psykiska störningen kan vid gärningstillfället ha varit av sådant slag att gärningsmannen bedöms ha saknat uppsåt. I sådana fall kan resultatet bli en friande dom. 5.3.1Vad är ett § 7-intyg? I lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. (personutredningslagen) regleras bl.a. under vilka förutsättningar domstolen skall begära ett yttrande från Kriminalvården i fråga om en misstänkt gärningsmans personliga förhållanden. När det finns skäl får rätten dessutom enligt 7 § första stycket förordna en läkare att avge ett läkarintyg (s.k. § 7-intyg). Det är ofta innehållet i Kriminalvårdens yttrande som gör att rätten beslutar att inhämta ett intyg5. Innan åtal har väckts får rätten meddela sådant beslut endast om den misstänkte har erkänt gärningen eller om det annars finns sannolika skäl för misstanken att han eller hon har begått brottet. Ett § 7-intyg inhämtas ofta i syfte att få svar på frågan om allvarlig psykisk störning hos den misstänkte kan uteslutas, eller om det finns skäl att besluta om en RPU. Domstolen kan dock inhämta ett § 7-intyg även som ett alternativ till en RPU. Detta gäller i de fall rätten överväger att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Dom- stolen skall då besluta att intyget skall omfatta de medicinska förutsättningarna för ett sådant överlämnande (§ 7-intyg för vård) och måste särskilt ange detta i förordnandet. Om det i målet inte har gjorts någon RPU krävs enligt 4 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning (LRPU) att det har inhämtats ett § 7-intyg för vård för att domstolen skall kunna över- 5 Se även prop. 1991/92:2 s. 22 lämna gärningsmannen till rättspsykiatrisk vård utan särskild ut- skrivningsprövning. Om den misstänkte redan undergår psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård kan intyget dock ersättas med ett utlåtande från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården. och får enligt 9 § personutredningslagen inhämta § 7-intyg i nådeärenden. 5.3.2Vem får utfärda § 7-intyg? Enligt 13 § första stycket förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. (personutredningsförordningen) får § 7-intyg avges av läkare vid rättspsykiatriska avdel- ningar. Intyg får också lämnas av läkare vid de undersöknings- enheter inom sjukvården som bedriver sådan verksamhet på entreprenad. RMV har även möjlighet att träffa avtal med enskilda läkare, som i sådant fall har rätt att utfärda intyg. Enligt 7 § andra stycket personutredningslagen får endast läkare som får avge rättspsykiatriskt utlåtande avge § 7-intyg för vård. har med stöd av 13 § förordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk undersökning (FRPU) meddelat föreskrifter om kompetenskrav för läkare som får avge rättspsykiatriskt utlåtande och § 7-intyg för vård6. Av dessa (5 kap. 6 §) framgår att läkarna skall ha antingen specialistkompetens i rättspsykiatri, eller erfaren- het från rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet och dessutom specialistkompetens i allmän psykiatri eller barn- och ungdoms- psykiatri. Om läkarna saknar specialistkompetens i rättspsykiatri gäller som ytterligare förutsättning att RMV har förordnat dem att avge rättspsykiatriskt utlåtande. Efter samråd med RMV får Social- styrelsen medge undantag från kravet på specialistkompetens. Av punkt 2 i RMV:s föreskrifter och allmänna råd7 framgår att det för ett förordnande krävs att läkaren under handledning av en specialist i rättspsykiatri skall genomföra ett tillräckligt antal § 7- undersökningar. Vidare måste läkaren ha grundläggande kunskaper om lagstiftningen om psykiskt störda lagöverträdare, brottmåls- processen och påföljdssystemet samt kunskaper om hur psykisk störning och drogmissbruk kan hänga samman med kriminalitet. Verket kräver därutöver personlig lämplighet i form av objektivitet, 6SOSFS 2005:29 (M) 7Rättsmedicinalverkets föreskrifter och allmänna råd om läkarintyg enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m., SOSFS 1996:15 (M) balanserat omdöme och god samarbetsförmåga samt att läkaren deltar i verkets fortbildning och kvalitetssäkringsarbete. 5.3.3Undersökningen och utfärdandet av § 7-intyg Domstolen kan alltså inhämta ett § 7-intyg när åtal har väckts. För att förordna om ett intyg krävs att den misstänkte har erkänt gärningen eller att det finns sannolika skäl för misstanken att personen i fråga har begått brottet. Av detta följer att rätten även utan ett erkännande kan förordna om ett § 7-intyg t.ex. i samband med ett beslut om häktning, om detta beslut grundar sig på misstankesgraden sannolika skäl. När rätten beslutar att inhämta ett § 7-intyg skall man enligt 14 § personutredningsförordningen genast underrätta berörd under- sökningsenhet. Av 8 § personutredningslagen följer att läkaren har rätt att ta del av bl.a. eventuella tidigare rättspsykiatriska utlåtanden och § 7-intyg, trots att de är sekretessbelagda. RMV:s föreskrifter anger att läkaren alltid skall hämta in det senaste utlåtandet eller – om sådant inte finns – § 7-intyget8. Enligt huvudregeln skall vidare eventuella journaler från psykiatrisk vård hämtas in. Om de kan ha betydelse skall journaler även från den somatiska vården begäras in. Läkaren bör dessutom ha tillgång till ett utdrag från belastnings- registret, häktningsframställan eller stämningsansökan och even- tuellt yttrande från Kriminalvården. Den misstänkte är skyldig att infinna sig, men varken under- sökning eller provtagning får göras med tvång. I vilken omfattning den misstänkte vill medverka vid undersökningen är således upp till honom eller henne. Enligt RMV:s allmänna råd (punkt 6.1) bör undersökningen normalt omfatta ett enstaka undersökningssamtal, kompletterat med nödvändig psykiatrisk och somatisk under- sökning. Vid § 7-intyg för vård kan behövas fler undersök- ningssamtal, i de fall tidigare sluten psykiatrisk vård inte finns dokumenterad. Om den undersökte medger detta kan han eller hon dessutom tas in för observation under högst . I enstaka fall kan det behövas en kompletterande psykologbedömning. För § 7- intyg för vård finns därtill en ytterligare rekommendation. Om läkaren finner att det finns grund för rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning bör domstolen underrättas om att den begärda undersökningen inte är ändamålsenlig. 8 SOSFS 1996:15 (M) punkt 3.2 Det gäller inte några särskilda tidsfrister för utfärdande av § 7- intyg. När läkaren har gjort sin bedömning bör enligt de allmänna råden den undersökte underrättas om denna. Intyget skall därefter enligt 15 § personutredningsförordningen lämnas till bl.a. rätten och RMV. 5.3.4Intygets utformning och innehåll Varje läkare som utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård skall enligt 2 kap. 4 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område göra detta med noggrannhet och omsorg. I RMV:s föreskrifter och allmänna råd9 (punkt 6.2) hän- visas till den nämnda lagens föregångare samt till föreskrifter10 i detta avseende. Enligt RMV:s föreskrifter skall i intygets första del lämnas en bedömning av om en allvarlig psykisk störning misstänks ha före- legat vid gärningen respektive föreligger eller misstänks föreligga vid undersökningen samt om det finns skäl att genomföra en RPU. Är det fråga om ett § 7-intyg för vård skall också anges om det finns skäl att överlämna till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Läkaren kan vidare lämna medicinskt/- psykiatriskt motiverade förslag till annan påföljd. Grunderna och skälen för bedömningen skall kort redovisas i en sammanfattning. Detsamma gäller i förekommande fall diagnos och differentialdiagnostiskt resonemang. Eventuella förslag om RPU eller rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning skall också motiveras i sammanfattningen. I föreskrifterna finns vidare bestämmelser om vad som skall redovisas i de olika avsnitten anamnes, psykiatrisk anamnes, kroppsligt tillstånd, psykiskt tillstånd och diagnos. RMV har fastställt en särskild blankett för § 7-intyg. Enligt RMV:s föreskrifter (punkt 6.2.2) skall i ett vanligt § 7-intyg föreslås en RPU 9SOSFS 1996:15 (M) 10Numera SOSFS 2005:29 (M) om den undersökte lider av eller misstänks lida av en allvarlig psykisk störning, särskilt om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning kan bli aktuell, om den undersökte misstänks ha lidit av en allvarlig psykisk störning vid gärningstillfället och om i sådant fall frågan om fängelseförbud måste utredas, eller om en misstanke att en allvarlig psykisk störning föreligger vare sig kan uteslutas eller bekräftas genom § 7-undersökningen. Föreskrifterna klargör vidare att en RPU inte får föreslås enbart i syfte att avgöra om det vid bedömningen av brottets straffvärde föreligger t.ex. förmildrande omständigheter med hänsyn till den misstänktes psykiska tillstånd11. Inte heller får läkaren lämna sådant förslag i syfte att mer allmänt ge ledning för domstolens val av påföljd. Ett sådant syfte skall i stället uppfyllas just av § 7-intyget. Om gärningen har ett lågt straffvärde och en allvarlig psykisk störning redan är känd och dokumenterad är det enligt föreskrif- terna tillräckligt att läkaren i stället kontaktar domstolen för att ändra förordnandet till att avse ett § 7-intyg för vård. När ett sådant intyg skall utfärdas är läkarens alternativ att föreslå rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning, föreslå RPU, eller meddela domstolen att allvarlig psykisk störning inte föreligger. Förslag om rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivnings- prövning skall väljas om den undersökte lider av en allvarlig psykisk störning i de fall det finns ett behov av rättspsykiatrisk vård och det inte finns skäl att föreslå en RPU. Skyddstillsyn, eventuellt med föreskrift om öppen psykiatrisk behandling, skall föreslås om den misstänkte har en välbehandlad allvarlig psykisk störning utan aktuellt behov av sluten psykiatrisk vård. En RPU skall föreslås om det även efter en § 7-undersökning för vård finns kvar en misstanke om en allvarlig psykisk störning. Detsamma gäller om den undersökte lider av eller misstänks lida av en allvarlig psykisk störning och det kan bli aktuellt med särskild utskrivningsprövning. En RPU skall även föreslås om det finns skäl att misstänka att det förelåg en allvarlig psykisk störning vid 11 Se prop. 1990/91:58 s. 502 gärningen utan att det vid undersökningen framkommit medicinska förutsättningar för att föreslå rättspsykiatrisk vård. 5.4Rättspsykiatrisk undersökning (RPU) 5.4.1Vad är en rättspsykiatrisk undersökning? Ett § 7-intyg kan klargöra för domstolen att den undersökte inte lider av en allvarlig psykisk störning. Som framgått av avsnitt 5.3 kan domstolen dessutom med stöd av ett § 7-intyg för vård döma till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. I många fall föreslås emellertid i intyget att domstolen skall förordna om en RPU. I andra fall har domstolen valt att besluta om RPU, utan föregående § 7-undersökning. En RPU är enligt 3 § LRPU en förutsättning för att domstolen skall kunna överlämna gärningsmannen till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Om han eller hon redan är före- mål för rättspsykiatrisk vård med utskrivningsprövning kan rätten dock i stället begära ett särskilt utlåtande från chefsöverläkaren. Enligt 1 § LRPU får rätten i brottmål besluta om RPU i syfte att kunna bedöma om det finns medicinska förutsättningar att över- lämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § , eller om den misstänkte har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Ändamålet med under- sökningen skall anges i rättens beslut. Av beslutet skall särskilt framgå om undersökningen skall omfatta förutsättningarna för vård med särskild utskrivningsprövning. I förarbetena (prop. 1990/91:58 s. 502 f.) anges att andra syften med en RPU än de nu nämnda inte är godtagbara. Domstolen kan därmed inte besluta om en RPU endast för att få reda på om det vid bedömningen av straffvärdet finns förmildrande omständigheter med hänvisning till den misstänktes psykiska tillstånd. I 2 § stadgas att rätten får besluta om RPU endast om den miss- tänkte har erkänt gärningen eller övertygande bevisning har före- bragts om att han eller hon har begått den. I konsekvens med 31 kap. 3 § , som anger att överlämnande till rätts- psykiatrisk vård inte får ske om brottet ligger på bötesnivå, får rätten inte besluta om RPU om påföljden kan stanna vid böter. Rättens beslut skall meddelas . Kravet på övertygande bevisning i de fall det inte finns ett er- kännande beror främst på att den som är oskyldig inte skall behöva gå igenom en RPU. Det är dock dessutom av betydelse för den rättspsykiatriska bedömningen att skuldfrågan är klarlagd. Att det finns övertygande bevisning om att den misstänkte har begått gärningen behöver emellertid inte innebära att det är klarlagt att subjektiva rekvisit som uppsåt eller oaktsamhet är uppfyllda. Kravet på övertygande bevisning gör att domstolens beslut om RPU ofta meddelas när huvudförhandlingen har avklarats i de delar som avser skuldfrågan, d.v.s. efter det att bl.a. förhör hållits och den skriftliga bevisningen lagts fram. 5.4.2Vem får utfärda rättspsykiatriskt utlåtande? I 5 § LRPU stadgas att RPU kan utföras vid undersökningsenheter som antingen är inrättningar inom hälso- och sjukvården eller särskilda undersökningsenheter. Undersökningarna fördelas mellan olika enheter enligt föreskrifter som regeringen beslutar. Enligt 1 § FRPU utförs undersökningarna vid rättspsykiatriska avdelningar inom RMV och enheter hos sjukvårdshuvudmän som enligt avtal med staten svarar för rättspsykiatriska undersökningar. RMV har som framgått två egna avdelningar samt avtal med två sjukvårdsenheter. Genom 12 § första stycket FRPU har RMV be- myndigats att föreskriva om enheternas upptagningsområden12 (se avsnitt 5.5). Om det inte finns särskilda skäl skall enligt 2 § FRPU en rättspsykiatrisk undersökning göras på en enhet inom det upp- tagningsområde där den misstänkte är bosatt. RMV har dock möj- lighet att med hänsyn till enheternas arbetsbelastning fördela ären- den till en annan enhet än den som gäller enligt huvudregeln (3 §). I 7 § LRPU stadgas att utlåtandet beträffande undersökningen (det rättspsykiatriska utlåtandet) skall avges av en läkare vid en- heten eller av någon annan läkare som huvudmannen för enheten utser. Med stöd av samma bestämmelse och 13 § FRPU har Social- styrelsen föreskrivit om kompetenskrav för läkare som skall avge utlåtande (se avsnitt 5.3.2). I föreskrifter (10 kap. 9 §) anges att den läkare som får avge rättspsykiatriskt utlåtande är självständigt ansvarig för 12 föreskrifter om fördelning på undersökningsenheter av läkarunder- sökningar vid särskild personutredning i brottmål och av rättspsykiatriska undersökningar, SOSFS 1999:19 (M) undersökningen och utlåtandet. När en läkare med annan kom- petens arbetar med en RPU skall en läkare med formell kompetens utses att vara ansvarig för undersökningen och utlåtandet. Denne skall lämna tillräcklig handledning och underteckna utlåtandet ensam eller tillsammans med den läkare som har deltagit i arbetet. I punkt 3 i RMV:s föreskrifter och allmänna råd om rättspsykiat- risk undersökning13 anges allmänt att ett krav för att få avge rätts- psykiatriskt utlåtande är att läkaren har kännedom om lagreglerna om psykiskt störda lagöverträdare samt om brottmålsprocessen och påföljdssystemet. Kunskaper om sambandet mellan å ena sidan kriminalitet och å andra sidan psykisk störning och drogmissbruk krävs också. Därutöver är det nödvändigt med kunskaper om rätts- psykiatrisk vård samt om resurser och organisation för omhänder- tagande inom kriminalvården. RMV redovisar också när en specialist i allmän psykiatri eller barn- och ungdomspsykiatri skall anses ha fått den erfarenhet som krävs enligt föreskrifter. När läkaren under hand- ledning av en rättspsykiatrisk specialist har utfärdat minst 20 rätts- psykiatriska utlåtanden och lika många § 7-intyg samt av handleda- ren bedöms uppfylla kompetenskraven, får RMV förordna honom eller henne att självständigt genomföra RPU och avge utlåtande. De rättspsykiatriska undersökningarna genomförs som regel av ett undersökningslag. Enligt RMV:s allmänna råd bör kuratorer ha socionomexamen, fortbildning i socialt arbete, erfarenhet från kriminalvård och psykiatri samt utredningsvana. Utöver att vara legitimerade bör psykologer ha fördjupad utbildning i person- lighets- och neuropsykologisk diagnostik samt erfarenhet från kriminalvård och psykiatri. Även för andra inblandade personal- kategorier redovisas önskvärd utbildning och fortbildning. Efter beslut om RPU skall rätten enligt 4 § FRPU genast under- rätta undersökningsenheten och skicka beslutet och de övriga handlingar i målet som behövs för undersökningen. Om den som skall undersökas är häktad skall denne utan dröjsmål och senast föras över till enheten (8 § LRPU). Finns det särskilda skäl kan undersökningen dock utföras i häktet, efter beslut av Kriminalvården. 13 SOSFS 1996:14 (M) Är den misstänkte inte häktad skall undersökningen genomföras på tid och plats som läkaren bestämmer (9 §). Om den misstänkte inte inställer sig får rätten besluta om intagning på undersöknings- enheten (10 §). Detsamma gäller om det finns annat skäl att anta att han eller hon inte kommer att frivilligt medverka till under- sökningen. Intagningen får vara högst , med förlängning om undersökningen inte kan avslutas . Enligt 6 § skall en RPU utföras med största möjliga skynd- samhet. Ett utlåtande skall utan dröjsmål ges in till rätten sedan undersökningsarbetet har avslutats. Är den misstänkte häktad skall utlåtandet ges in från det att beslutet om RPU kom in till enheten. I övriga fall gäller . Om det finns synnerliga skäl får rätten bevilja anstånd. Så snart under- sökningsarbetet är avslutat skall domstolen underrättas och när utlåtandet färdigställts skall det genast överlämnas (7 § FRPU). En rättspsykiatrisk undersökning skall enligt 6 § LRPU anpassas efter domstolens syfte med undersökningen och övriga omständig- heter i det enskilda fallet. Departementschefen framhöll att den skall göras endast så omfattande och bedrivas så länge som behövs för att ge svar på domstolens frågor14. Detta gör att bedömningar och utredningsarbete som endast tar sikte på den misstänktes behandling måste vänta tills vården kommer till stånd. Varken LRPU eller FRPU innehåller några detaljerade regler om hur en RPU skall bedrivas. Av RMV:s föreskrifter15 framgår dock (punkt 4.1) att enhetschefen skall utse en ansvarig läkare samt de medarbetare som i övrigt skall ingå i laget. Läkaren fördelar arbets- uppgifterna, medan kuratorn har en samordnande funktion. Därut- över bör i allmänhet ingå en psykolog och en kontaktman för den som är intagen på enheten. Kuratorn ansvarar för socialutredningen (punkt 8.3) och psykologen för psykologutredningen (punkt 8.4). Om en RPU har gjorts tidigare skall den nya undersökningen i allmänhet koncentreras till tiden efter denna (punkt 4.2). En för- utsättning är dock att de aktuella fynden och slutsatserna är förenliga med vad som tidigare framkommit. I de fall där läkaren skall ta ställning till rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- 1990/91:58 s. 511 ningsprövning behövs i regel en fullständig genomgång av anamnes samt av psykisk och somatisk status. Den psykiatriska undersökningen skall enligt punkt 4.3 omfatta standardiserad diagnostik enligt gällande ICD- och DSM-system16. För att öka säkerheten i diagnostiken genomför man strukturerade intervjuer och kliniska skattningar i tillämpliga delar. En somatisk undersökning med särskild inriktning på neurologiska fråge- ställningar och förekomst av tecken på drogmissbruk samt hormonella eller kromosala rubbningar skall alltid genomföras. När den undersökte är intagen skall strukturerade observationer från personalen dokumenteras. Enligt de allmänna råden är det personliga samtalet det viktigaste undersökningsinstrumentet. Det anges att det i allmänhet krävs samtal under flera olika dagar för en kvalificerad rättspsykiatrisk diagnostik och bedömning. 5.4.5Utlåtandets utformning och innehåll I 7 § LRPU stadgas att det rättspsykiatriska utlåtandet skall inne- hålla uttalanden i de frågor som anges i rättens beslut samt de omständigheter som uttalandena grundas på. I övrigt innehåller varken LRPU eller FRPU några närmare bestämmelser om ut- formningen av och innehållet i det rättspsykiatriska utlåtandet. RMV hänvisar i sina föreskrifter till de allmänna reglerna för personal inom hälso- och sjukvården vid utfärdandet av intyg och utlåtanden (se avsnitt 5.3.4) och anger vidare bl.a. följande. I den mån det är av betydelse för läkarens bedömningar skall i utlåtandet ingå bl.a. en levnadsbeskrivning, en redovisning av tidiga beteende- störningar och aggressivt beteende samt av kroppsliga sjukdomar och somatiska komplikationer till missbruk. Därtill skall ingå en sammanfattning av eventuella tidigare psykiska störningar och en redovisning av tillståndet vid undersökningen. Bedömningar av det psykiska tillståndet vid gärningstillfället och av risken för återfall i allvarlig brottslighet skall presenteras, samt en psykiatrisk diagnos enligt gällande klassifikationer. Slutligen skall lämnas en samlad rättspsykiatrisk bedömning i förhållande till begreppet allvarlig psykisk störning, ett medicinskt/psykiatriskt 16 ICD-systemet är WHO:s internationella International Classification of Diseases. DSM- systemet är ett amerikanskt system (Disorders) motiverat påföljdsförslag samt en redovisning av den undersöktes inställning till bedömningen och eventuellt påföljdsförslag. RMV har fastställt en blankett för utlåtandets första sida samt för redovisning av diagnoser. I föreskrifterna anges att kortfattade redovisningar av socialutredningen, psykologutredningen, den medicinsk/psykiatriska undersökningen och omvårdnadsutred- ningen skall bifogas utlåtandet. Den rättspsykiatriska diagnosen och bedömningen utgör enligt föreskrifterna en syntes av medicinska, sociala och psykologiska faktorer och bygger på hela lagets undersökningar och observa- tioner. Om laget har svårt att bli enigt i bedömningen skall ärendet diskuteras inom avdelningen. Läkaren ansvarar dock för de slutliga diagnoserna och den rättspsykiatriska bedömningen. I de fall kurator, psykolog eller kontaktman/avdelningspersonal inte in- stämmer i den rättspsykiatriska bedömningen eller diagnostiken skall detta anges i utlåtandet och den avvikande meningen redovisas i en särskild bilaga. Tillämpningen av det rättsliga begreppet allvarlig psykisk störning kan vara svår i det enskilda ärendet. RMV har därför föreskrivit (punkt 7.3) att det i utlåtandet skall ges en tillräckligt utförlig redovisning av den rättspsykiatriska diagnostiken och bedömningen, i relation till det nämnda begreppet. En eventuell tveksamhet i fråga om det finns en allvarlig psykisk störning skall framgå. Skälen för och emot skall redovisas på ett sådant sätt att domstolen kan göra en självständig prövning.