sou · GUB363 · 2007-01-01 00:00:00 — Vissa analyser utförs dessutom åt hälso- och sjukvården samt de sociala myndigheterna. I den rättskemiska verksamheten har man De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna som policy att inte åta sig uppdrag från privatpersoner. Verk- samheten är både anslags- och avgiftsfinansierad. I faderskapsärenden består uppdragsgivarna främst av sociala myndigheter och domstolar. Det är emellertid inte heller ovanligt med privata beställare. Faderskapsundersökningarna utförs med DNA-teknik på prover från barnet, modern och en eller flera män. Själva provtagningen görs inte på avdelningen. Den rättsgenetiska verksamheten är nästan helt avgifts/uppdragsfinansierad. Som nämnts i avsnitt 3.2.6 har de rättsmedicinska avdelningarna egna histopatologiska laboratorier, där man undersöker och analyserar eventuella sjukliga förändringar i kroppen hos den av- lidne. Däremot har dessa avdelningar inte någon rättskemisk laboratorieverksamhet. Från den rättsmedicinska verksamheten skickas därför i samband med nästan samtliga obduktioner prover till den rättskemiska avdelningen för analys. Resultaten av dessa analyser kan naturligtvis vara av stor betydelse för den rätts- medicinska avdelningens bedömning. De vanligaste provmaterialen är blod, urin och ögonkammar- vätska. Även annat material kan emellertid förekomma, beroende på vilken analys som önskas och graden av postmortala för- ändringar; lever- eller muskelvävnad, magsäcksinnehåll, hjärna, lungvävnad, galla, mjältextrakt, njure och hår. Arbetet i de rättskemiska obduktionsärendena sker i samråd med de rättsmedicinska avdelningarna, såväl vid val av analyser som vid tolkning av resultaten. I de allra flesta ärenden vill rättsläkaren få förekomsten av alkoholer, läkemedel och narkotika analyserad. Alkoholanalyserna avser etanol, metanol, isopropanol och aceton och görs i blod och urin eller ögonvätska. Läkemedelsanalysen täcker mellan 100 och 150 olika läkemedelssubstanser och görs i blod eller muskel- och levervävnad. Analysen av narkotika innebär i regel screening av amfetaminer, opiater, kokain och cannabis. Vid positivt utslag i narkotikascreeningen görs riktade verifikations- analyser i blod. Därutöver kan rättsläkaren vilja ha förekomsten av ytterligare ämnen analyserad. Det kan handla om GHB, buprenorfin och fentanyl eller andra, mer ovanliga narkotiska preparat. I andra fall kan det bli fråga om att undersöka om det finns gifter i prov- De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna materialet, som t.ex. kolmonoxid, cyanid, etylenglykol, kloral- hydrat, flyktiga föreningar eller lösningsmedel. Det kan också bli aktuellt att undersöka förekomsten av andra läkemedel än dem som ingår i den ovan nämnda läkemedelsanalysen. Eftersom analyserna utförs i postmortalt material kräver de särskilda metoder. Extrakten måste genomgå en noggrann upp- rening. Proverna får inte blandas med prover från levande personer. Eftersom samma analysinstrument används måste dessa gå igenom ett omfattande rutinunderhåll. De måste hållas känsliga för det stora antal olika substanser som skall kunna detekteras. I av obduktionsärendena visar den rättskemiska avdelningens analyser att det förekommer alkohol, läkemedel eller droger. Substanserna behöver dock självfallet inte ha varit helt eller delvis orsak till dödsfallet. Det bör också framhållas att andelen naturligtvis endast avser avlidna som har undersökts vid de rättsmedicinska avdelningarna; personer som vanligen avlidit på ett onaturligt sätt. Genom 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott är det straffbart att köra t.ex. bil efter att ha druckit så mycket alkohol att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandnings- luften. Detsamma gäller om man tagit narkotika i sådan mängd att det under eller efter färden finns narkotiskt ämne kvar i blodet. Med narkotika avses såväl illegala droger som narkotikaklassade läkemedel. Är det fråga om ett läkemedel som tagits i enlighet med ordination är det dock inte fråga om drograttfylleri. Detta under förutsättning att personen inte är så påverkad att han eller hon inte kan köra bil på ett betryggande sätt (se nästa stycke). För rattfylleri döms även den som kör t.ex. bil och är så påverkad av något medel att det kan antas att han eller hon inte kan köra på ett betryggande sätt. Bestämmelsen omfattar alla medel, d.v.s. även läkemedel som tagits enligt ordination och icke narkotikaklassade medel som t.ex. bensin, lim och lösningsmedel. mätte man alkoholhalt enbart i blodet. är emellertid mätning i utandningsluften huvudregel. Enligt 2 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov får sådant prov tas på alla som kör t.ex. bil, även utan skälig misstanke om brott. De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna polisens sållningsprov visar tillräckligt hög alkoholhalt tas ett bevisprov bestående av två godkända delprov1. Polisen sköter i allmänhet själv såväl sållningsprov som bevisprov. Statens kriminal- tekniska laboratorium hanterar dock en mindre mängd alkohol- utandningsärenden. Den rättskemiska avdelningen har således inte hand om ut- andningsproven. Avdelningen utför dock uppdrag åt polisen genom att analysera de blodprov som tas vid en del misstänkta rattfylleribrott. Vid skälig misstanke om rattfylleri kan prov tas med stöd av 28 kap. 12 § . Enligt 3 § lagen om alkoholutandningsprov får blodprov dessutom tas på alla som vägrar att lämna alkoholutandningsprov. När den rättskemiska avdelningen skall analysera fall där frågan om s.k. eftersupning är aktuell, d.v.s. när den misstänkte påstår att alkoholhalten i provet beror på att han eller hon har druckit alkohol efter bilkörningen, bör polisen skicka såväl urinprov som blodprov. I andra fall är det tillräckligt med blodprov. Man gör då två analyser av blodproven. Drograttfylleri kan inte påvisas med utandningsprov. För att polisen skall kunna ta blodprov och urinprov krävs skälig miss- tanke. I sådant fall tar polisen normalt såväl urin- som blodprov. gör polisen en sållningsanalys i urinprovet2. Är denna positiv skickas urinprovet tillsammans med blodprovet för verifikations- analys till den rättskemiska avdelningen. Oavsett om polisen har gjort en sållningsanalys, gör den rättskemiska avdelningen en ny sådan analys genom screening i urinprovet. Om screeningen ger ett positivt utslag görs en verifikationsanalys i blodprovet. I vissa ärenden har avdelningen i uppdrag att analysera före- komsten av såväl alkohol som narkotika. Det förekommer även analyser av icke narkotikaklassade läkemedel. Av de cirka 4 700 blodprov som avdelningen analyserade med avseende på alkohol visade en alkoholhalt i blodet överstigande straffbarhetsgränsen . I de fall analysen avsåg droger (drygt 7 000 fall) förekom narkotika eller läkemedel i av fallen. I cirka en tredjedel av resterande av dessa analyser påvisades i stället en alkoholhalt överstigande i blodet. 1Rikspolisstyrelsens föreskrifter om alkoholutandningsprov med sållningsinstrument och bevisinstrument m.m. (2004:8), FAP 333-2 2Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om provtagning vid misstanke om eget bruk av narkotika och drograttfylleri (2006:1), FAP 420-3 De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna De vanligaste drogfynden var amfetamin, THC (cannabis), diazepam (t.ex. Stesolid), flunitrazepam (t.ex. Rohyp- nol) och morfin (kommer från t.ex. heroin). Amfetamin fanns i , THC i , diazepam och flunitraze- pam i sammanlagt och morfin i av proverna. Enligt 1 § första stycket 6 p. narkotikastrafflagen (1968:64) är det straffbart att använda narkotika. Brottet rubriceras som ringa narkotikabrott i enlighet med 2 §. Till skillnad från drograttfylleri, som normalt kräver att narkotika kan påvisas i blodet, räcker det i dessa fall med urinprov. Om polisen emellertid inte kan ta urinprov skall i stället blodprov tas3. Vid skälig misstanke om eget bruk av narkotika gör polisen ofta en sållningsanalys i urin. Om resultatet är positivt skickas proverna till den rättskemiska avdelningen för verifikationsanalys. Har polisen inte gjort en sållningsanalys görs en sådan vid avdelningen. I andra fall analyserar avdelningen endast förekomsten av de fynd som visat sig i polisens prov. I av fallen har polisen skickat blodprov i stället för urinprov. I dessa fall gör den rätts- kemiska avdelningen både sållnings- och verifikationsanalys. Av de blod- och urinprov som avdelningen analyserade med anledning av misstanke om ringa narkotikabrott var positiva. De vanligaste fynden var – i likhet med drograttfyllerianalyserna – amfetamin, THC/THC-syra (cannabis), bensodiazepiner (t.ex. Rohypnol och Stesolid) och morfin. Polisen vänder sig till den rättskemiska avdelningen även i andra fall. Det kan vara fråga om alkohol- och droganalyser av prover som tagits på personer misstänkta för t.ex. våldsbrott, sexualbrott, rån eller olaga hot. Ofta handlar det också om prover som lämnats från målsägande vid vålds- och sexualbrott eller personer som uppgett sig blivit ofrivilligt drogade. Under brottsutredningen och vid en eventuell rättegång kan det av olika anledningar vara av värde att veta om de inblandade personerna har varit påverkade av alko- hol eller narkotika. 3 RPSFS 2006:1, FAP 420-3 De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna Enligt avdelningens önskemål skickar polisen oftast både urin- och blodprov. I dessa fall är det ovanligt att polisen har gjort en sållningsanalys i urinprovet. från polisen varierar beroende på vilket brott det är fråga om och omständigheterna i det enskilda fallet. Om förekomsten av narkotika skall analyseras gör avdelningen först en screening i urinprovet, för att vid positivt resultat göra en verifikationsanalys, vanligen i blodprovet. Om narkotikascreeningen inte ger positivt resultat går man i vissa fall ändå vidare med mer ovanliga tester. Analysernas omfattning och inriktning är naturligtvis beroende av vad som framkommit i det aktuella ärendet, vilka symtom som personen i fråga har haft o.s.v. Liksom i obduktionsärenden förekommer analyser av hårprover. Dessa kan användas för att upptäcka narkotikaintag som ligger tillbaka än vad andra prover kan visa. Enligt 2 kap. 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt är en intagen person som huvudregel skyldig att på anmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av t.ex. narkotika. Varje anstalt har möjlighet att själv utforma rutiner för när och hur ofta provtagning skall ske4. Antalet provtagningar varierar också kraftigt mellan olika anstalter. Stickprov är den vanligaste orsaken till provtagning (). Även ankomstprov () och prov efter vistelse utanför anstalt () står för en betydande del av det totala antalet prov5. togs 93 000 urinprover av intagna. Av dessa var negativa. En del anstalter gör sållningsanalyser, medan andra skickar samtliga prov till den rättskemiska avdelningen, utan sållning. Avdelningen gör dock i samtliga fall en egen sållnings- analys i urinprov innan man – vid positiva resultat – gör en veri- fikationsanalys, även den i urinprov. I kriminalvårdsärenden förekommer få blodprov. En uppgift för avdelningen är att vid positiv verifiering tolka analyssvaret. I kriminalvårdsärendena går tolkningen ofta ut på att försöka fastställa om det drogintag som provet visar är nytt eller 4Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) s. 544 5Kriminalvårdens redovisning om drogsituationen 2003 s. 35 De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna inte, d.v.s. om intaget t.ex. har skett under anstaltsvistelsen eller före. Av knappt 39 000 analyserade urinprov från kriminalvårdens anstalter gjorde den rättskemiska avdelningen positiva fynd av cannabis i cirka 4 000, av amfetaminer i cirka 1 550, av bensodiazepiner i cirka 1 650 och av opiater i cirka 550 fall. Fynd av andra, mer ovanliga droger förekom självfallet också. Det bör noteras dels att i vissa fall gjordes flera fynd i samma prov, dels att förekomsten av varje drog inte analyserades i alla 39 000 prover. Frivården är den del av Kriminalvården som arbetar med bl.a. övervakning av dömda till skyddstillsyn, intensivövervakning med elektronisk kontroll (fotboja), IÖV-utsluss (utslussning från anstalt med fotboja) och villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst. Frivården kan begära bl.a. urinprov med stöd av t.ex. 4 § andra stycket lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. I frivårdsärendena är det ovanligt att det har gjorts en sållningsanalys innan ärendet kommer till den rättskemiska avdelningen. Landets häkten är en annan del av Kriminalvården som skickar prover för analys till den rättskemiska avdelningen. Det handlar dock relativt sett om ett mindre antal ärenden. Ofta är handläggningstiderna för kriminalvårdsärendena mycket korta, särskilt i fall där utfallet av analyserna är negativt. I av ärendena besvarades Kriminalvårdens fråga . Hälso- och sjukvården är också en betydande uppdragsgivare för den rättskemiska avdelningen. I samband med kliniska obduktioner (se avsnitt 3.2.2), som vanligtvis utförs inom sjukvården, är det inte ovanligt att man begär den rättskemiska avdelningens analyser av prover. Sjukvården kan vidare inhämta avdelningens utlåtande för att kontrollera att en person som ordinerats ett visst läkemedel får rätt dos av detta. I andra fall kan uppdraget ha sin grund i att en person uppsökt sjukvården för att han eller hon mår dåligt, och att läkaren vill undersöka om personen i fråga har fått i sig några gifter eller droger. Även de sociala myndigheterna svarar för en del av de rätts- kemiska ärendena. För analys av främst narkotika får avdelningen De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna in prover som tagits med anledning av t.ex. vårdnadsutredningar och behandling av körkortsärenden. Det är inte heller ovanligt att prover tas från personer som vistas på olika behandlingshem. I likhet med kriminalvårdsärendena har många vårdärenden korta handläggningstider. gav avdelningen i av fallen svar som ärendet kom in. Om modern är gift när barnet föds är huvudregeln enligt 1 kap. 1 § att den äkta mannen skall anses vara barnets far. Är vissa kriterier för handen kan rätten dock förklara att mannen inte är far till barnet (1 kap. 2 §). Att mannen inte är far kan dessutom fastställas genom en annan mans skriftliga faderskapsbekräftelse, godkänd av de båda äkta makarna. I de fall modern inte är gift när barnet föds, eller i fall där rätten har förklarat att en äkta man inte är barnets far, skall faderskapet enligt 1 kap. 3 § fastställas genom bekräftelse eller dom. I de fall modern inte är gift är socialnämnden i regel skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs (2 kap. 1 §)6. skall inhämta upplysningar från modern och andra personer som kan vara av betydelse att höra (2 kap. 4 §). Om utredningen leder till att faderskapsfrågan kan bedömas med tillräcklig säkerhet, bereder nämnden den man som kan antas vara far tillfälle att bekräfta faderskapet (2 kap. 5 §). Vanligtvis fastställs faderskapet just genom att någon skriftligen bekräftar faderskapet, utan föregående blodundersökning. Be- kräftelsen skall bevittnas av två personer och skriftligen godkännas av modern och av socialnämnden (1 kap. 4 §). får bara lämna sitt godkännande om det kan antas att mannen verkligen är barnets far. Nämnden kan dock inte alltid få faderskapet fastställt utan en blodundersökning. Om den utpekade fadern begär en sådan under- sökning, skall nämnden verka för att den kommer till stånd (2 kap. 6 §). Detsamma gäller om det finns anledning att anta att modern haft samlag med fler än en man. 6 har under vissa förutsättningar en utredningsskyldighet även i fråga om faderskapet till barn med gifta föräldrar (2 kap. 9 § ) De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna bör i sådana fall informera parterna om hur en rättsgenetisk undersökning går till och vad resultatet kan ge för information7. Om någon av parterna motsätter sig undersökningen, bör nämnden informera om att faderskapsfrågan då kan komma att prövas i domstol. I de flesta fall där RMV gör en rättsgenetisk undersökning är det socialnämnden som på detta sätt har tagit initiativet. Efter undersökningen kan i många fall faderskapet fastställas genom bekräftelse. har dock inte möjlighet att tvinga någon att gå igenom en rättsgenetisk undersökning. I vissa fall kan det därför vara nödvändigt att vända sig till domstol för att få faderskapet fastställt. I mål om fastställande av faderskap är barnet kärande (3 kap. 5 § ). Om socialnämnden är utrednings- skyldig enligt 2 kap. 1 § för nämnden barnets talan i processen. Är modern vårdnadshavare får även hon föra barnets talan. Talan kan föras mot två eller flera män . Faderskapsmål vid domstol kan också handla om hävande av faderskap (se 3 kap. 1–4 §§). Enligt 1 kap. 5 § skall rätten förklara en man som far bl.a. om det är utrett att han har haft samlag med modern under konceptions- tiden och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att han är far till barnet. Med DNA-teknik är det dock möjligt att inte bara att utesluta undersökta personer från faderskap, utan även att positivt fastställa fader- skapet. skall rätten därför förklara en man som far även i fall där det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far. Detta är en ordning som i praktiken redan har tillämpats i (se NJA 1998 s. 184). Dom- stolarna avgör numera i regel faderskapsmålen med DNA-analyser som huvudsaklig grund. I faderskapsmål kan domstolen enligt 1 § lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning om faderskap (blodunder- sökningslagen) förordna om blodundersökning eller annan under- sökning rörande ärftliga egenskaper som kan ske utan nämnvärt men. Beslutet kan meddelas efter yrkande från någon av parterna eller på domstolens eget initiativ. Det kan avse såväl barnet och modern som den man mot vilken talan om fastställande av fader- skap förs. I mål om hävande av faderskap kan det gälla den äkta mannen. I både mål om fastställande och mål om hävande av fader- 7 föreskrifter och allmänna råd om socialnämndens utredning och fast- ställande av faderskap, SOSFS 2004:16 (S) kap. 7 De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna skap kan beslutet dessutom avse en man som inte är part i målet. Förutsättningen är att det finns anledning att anta att han har haft samlag med modern . Efter det att faderskapet har fastställts kan det under vissa för- utsättningar bli aktuellt för rätten att i samband med resning eller ogiltigförklaring av faderskapserkännande förordna om blodunder- sökning (se 1 a § blodundersökningslagen). Enligt 1 § förordningen (1969:624) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap (blodundersökningsförordningen) skall ett blodprov som avses i blodundersökningslagen undersökas genom RMV:s försorg. Är det fråga om en annan undersökning om ärftliga egenskaper skall den utföras av sakkunnig som godkänns av verket. RMV skall underrättas inom från domstolens beslut eller socialnämndens anmodan (2 §). Blodprovtagningen görs normalt på ett sjukhus eller vid en vårdcentral. Den läkare som ansvarar för att provet tas skall före provtagningen utfärda ett provtagningsintyg för den person som skall lämna blodprov. Identiteten skall kontrolleras och provrören märkas med namn och personnummer8. DNA-analyser i faderskapsärenden görs numera också på s.k. munskrap, d.v.s. celler som skrapats loss från kindens insida. I sådana fall kan personen i fråga själv ta provet, under övervakning av socialnämndens handläggare. Provtagningsset för munskrap kan beställas från den rättsgenetiska avdelningen. 4.7.3Den rättsgenetiska avdelningens analys gjorde den rättsgenetiska avdelningen bl.a. blodgrupps- och proteinanalyser för bedömning av faderskap. inleddes dock verksamhet med DNA-tester i vissa undersökningar och används DNA-tekniken i samtliga fall. De metoder som tidigare användes gav på ett indirekt sätt besked om variationer i arvsmassan. Med DNA-analyser kan dessa variationer i stället påvisas direkt i arvsmassan. Analyserna gör det också möjligt 8 föreskrifter och allmänna råd om provtagning vid utredning av faderskap, SOSFS 2002:3 (M) De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna att påvisa sådana variationer på många ställen i arvsmassan . Säkerheten i bedömningarna har i och med detta höjts avsevärt. hanterar den rättsgenetiska avdelningen således sina fader- skapsärenden genom analys av polymorfa DNA-sekvenser, s.k. genetiska markörer. När man får in provet delas det i två mängder som analyseras parallellt och oberoende av varandra, för att sedan jämföras. Man utvinner DNA ur provmaterialet, för att därefter kopiera valda delar av arvsmassan (STR-områden) i syfte att få en större mängd fragment. Detta kallas PCR-metoden (polymerase chain reaction). Kopieringen görs med hjälp av ett enzym (polymeras) och genom en PCR-maskin som utsätter DNA- molekylerna för särskilda temperaturförändringar. När kopieringen är färdig finns miljontals kopior av de utvalda STR-fragmenten (short tandem repeats) som separeras och sorteras. Därefter analyseras STR-fragmenten, som består av DNA- sekvenser som upprepas ett antal gånger. De valda STR-områdena kommer från såväl autosomala kromosomer som könskromo- somer. Antalet upprepningar i sekvenserna skiljer sig från individ till individ. Dessa variationer ger olika långa DNA-fragment. De fragment som analyseras har såvitt känt ingen egentlig funktion (s.k. nonsens-DNA). STR-fragmenten analyseras i huvudsak på elektroforetisk väg och studierna görs i regel på kurvor. Mycket förenklat kan man redogöra för analysen på följande sätt. Om barnets kurva har en topp på en position som moderns inte har, måste detta fragment ha ärvts från fadern. I det fall den utpekade faderns kurva inte heller har en topp på denna position är detta oförenligt med att han är far till barnet. Visar sig en sådan oförenlighet på flera STR-fragment kan mannen uteslutas som far till barnet. Om en annan utpekad mans kurva har en topp på samma position kan denne däremot inte uteslutas som far till barnet. Om alla STR-fragment på detta sätt visar en överensstämmelse mellan mannen och barnet (med hänsyn till moderns kurva) är han med stor sannolikhet barnets far. använder avdelningen ett markörpaket med 15 STR- markörer. En rättsgenetisk undersökning skall enligt avdelningens mål kunna utesluta minst 9 999 av 10 000 felaktigt utpekade män. För en man som inte kan uteslutas bör en faderskapssannolikhet om uppnås. Redan med avdelningens rutinanalyser kan dock vanligen ett än bättre resultat uppnås. De rättskemiska och rättsgenetiska verksamheterna genomsnitt leder dessa analyser till att av felaktigt utpekade fäder kan uteslutas. I praktiken torde detta innebära att alla män som felaktigt utpekats som fäder numera kan uteslutas. Sedan DNA-analyserna började användas har inte heller ett enda ärende resulterat i att fler än en man kvarstått som möjlig far till barnet. Att i praktiken alla felaktigt utpekade män kan uteslutas innebär också en mycket stor sannolikhet för att en man som inte kan uteslutas är far till barnet. 4.7.4Den rättsgenetiska avdelningens utlåtande Avdelningens undersökningsresultat redovisas i ett protokoll med ett utlåtande, som enligt 3 § första stycket blodundersöknings- förordningen skall sändas till domstolen eller socialnämnden, beroende på vem som har förordnat om eller tagit initiativ till undersökningen. Vanligen anges i utlåtandet antingen att resultatet av undersökningen visar att mannen inte är barnets far, eller att resultatet av undersökningen visar att mannen sannolikt är barnets far. Denna sannolikhet är beräknad till (99,99 – över 99,999) procent. Beräkningen är utförd med svenska genfrekvenser och förutsätter att inte någon annan man med nära släktskap till den icke uteslutne mannen kan vara möjlig far.