sou · GUB322d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Ett skäl till detta är att det först när rättegången har slutförts kan avgöras om en part lidit någon skada av ett eventuellt brott mot principen om en rättvis rättegång. Parterna skall vara likställda i processen och proceduren skall inte gynna den ene på den andres bekostnad (equality of arms). Förfarandet skall vara kontradiktoriskt. Principen har ett nära samband med principen om parternas likställdhet eftersom det kontradiktoriska förfarandet syftar till att garantera att båda parter får kännedom om allt material i processen och får tillfälle 25 , aa., s. 182. att framföra sina synpunkter på detta material samt att de dess- utom har lika goda möjligheter att åberopa bevisning och utfö- ra sin talan i processen. Det måste finnas en processordning så att parterna vet vilka procedurregler som är tillämpliga.26 Förfarandet skall i allmänhet vara muntligt och offentligt Det fjärde kriteriet enligt artikel 6.1 är vidare att förfarandet enligt huvudregeln skall vara muntligt och offentligt. Från kravet på of- fentlighet får undantag göras med hänsyn till allmän moral, allmän ordning, nationell säkerhet, av hänsyn till minderåriga, av hänsyn till parternas privatliv och i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt på grund av särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse. Domstolsprövningen skall ske inom skälig tid Det femte kriteriet enligt artikel 6.1 är att domstolsprövningen skall ske inom skälig tid. I tvistemål räknas den relevanta tiden från den dag då målet anhänggigörs vid domstol fram till dess slutlig dom föreligger. Om talan i målet har fullföljts till högre instans, är det domen i den högre instansen eller – i förekommande fall det beslut varigenom ansökan om prövningstillstånd avslås – som är avgörande. Vid bedömningen av om ett mål har avgjorts inom skä- lig tid skall beaktas hur komplicerat målet har varit, hur parterna agerat under förfarandet och hur domstolar och myndigheter hand- lagt målet.27 Domen skall avkunnas offentligt Enligt artikel 6.1 skall slutligen domen avkunnas offentligt. Detta betyder egentligen att domen skall läsas upp vid en sammankomst till vilken såväl parterna som allmänheten har tillträde. Men det verkliga syftet är att allmänheten skall kunna få kännedom om de domar som meddelas, och för att detta syfte skall tillgodoses, be- höver det inte alltid ske ett muntligt avkunnande. 26Jfr , aa. 27Danelius, aa., s. 228 f. len har därför angett att kravet inte behöver tolkas bokstavligt. I målet Pretto m.fl. mot klagades över att en dom av den itali- enska kassationsdomstolen inte avkunnades offentligt. Domen hade dock hållits tillgänglig på domstolens kansli och underrättelse härom hade tillställts parterna. framhöll att prax- is i konventionsstaterna varierar när det gäller att offentliggöra domar och att offentlighetsintresset tillgodosetts genom att domen meddelats efter offentliga rättegångsförhandlingar och varit allmänt tillgänglig på domstolens kansli.28 rekommendation till medlemsstaterna om domares oberoende, skicklighet och roll antog ministerråd rekommendation R (94) 12 till medlemsstaterna om domares oberoende, skicklighet och roll. Av ingressen till rekommendationen framgår att minister- rådet beaktat artikel 6.1 samt även FN:s grundprinciper om domstolsväsendets oberoende. Rekommenda- tionen gäller både yrkesdomare och lekmannadomare. I princip I paragraf 2 d) anges att en domare bör fatta sina beslut självständigt och kunna handla utan inskränkning, otillbörlig påverkan, styrning, påtryckning, hot eller ingripande, direkt eller indirekt, från vilket håll och av vilken anledning det vara månde. Av princip I paragraf 3 framgår vidare att både utsedda och utvalda domare skall vara oav- sättliga fram till den ordinarie pensionsåldern av deras förordnande, om detta är tidsbegränsat. Prövning i flera instanser Någon på grundad rätt att få till stånd en överprövning av en tvistemålsdom föreligger inte. Denna rätt före- ligger endast i brottmål genom artikel 2 i sjunde tilläggsprotokollet till . 28 , aa., s. 193. Enligt artikel 6.2 Fördraget om Europeiska unionen (Unionsför- draget eller ) skall unionen som allmänna prin- ciper för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättighe- terna såsom de garanteras i . Enligt artikel 47 Europeiska unionens stadga om de grundläg- gande rättigheterna (EU-stadgan) skall var och en vars unionsrätts- ligt garanterade fri- och rättigheter har kränkts ha rätt till ett effek- tivt rättsmedel inför en domstol, med beaktande av de villkor som föreskrivs i artikeln. Dessa anges vara att var och en har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats en- ligt lag. Var och en skall vidare ha möjlighet att erhålla rådgivning, låta sig försvaras och företrädas. Rättshjälp skall vidare ges till per- soner som inte har tillräckliga medel, om denna hjälp är nödvändig för att ge dem en effektiv möjlighet att få sin sak prövad inför domstol. I regeringsformen (RF) finns olika bestämmelser som syftar till att garantera objektivitet och självständighet i rättstillämpande organs och enskilda befattningshavares verksamhet. Dit hör t.ex. bestäm- melsen i 11 kap. 2 § RF om att ingen myndighet, inte heller riksda- gen, får bestämma, hur domstol skall döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt skall tillämpa rättsregel i särskilt fall. Hit hör också bl.a. föreskrifterna om att det i domstol skall finnas ordinarie domare (11 kap. 1 § RF), att domstol skall vara inrättad med stöd av lag (11 kap. 1 § RF), att domstol inte får inrättas för viss tvist eller för visst mål och att förhandling vid domstol skall vara offent- lig (2 kap. 11 § RF), att domstolarnas rättskipningsuppgifter samt huvuddragen av deras organisation och om rättegången skall regle- ras i lag (11 kap. 4 § RF) och att den som har utnämnts till ordina- rie domare skall åtnjuta skydd mot godtyckligt skiljande från tjäns- ten (11 kap. 5 § RF). Den som har utnämnts till ordinarie domare får skiljas från tjänsten endast om han eller hon genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbart olämplig att inneha tjänsten eller om han eller hon har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig att avgå med pension. Om en ordinarie domare har skilts från sin tjänst genom beslut av annan myndighet än domstol har han eller hon rätt att påkalla domstols prövning av beslutet. Från bestäm- melsen om att det i domstol skall finnas ordinarie domare får det i fråga om domstol som har inrättats för handläggning av en viss be- stämd grupp eller vissa bestämda grupper av mål göras undantag i lag. Detta undantag har utnyttjats bl.a. i fråga om Arbetsdomsto- len. Ordförandena i AD är inte ordinarie domare utan har tidsbe- gränsade förordnanden . Domstolar skall vidare i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § RF). Reglerna i RF kompletteras av bestämmelser i rättsgångsbalken (RB) som är avsedda att ge garantier för domstolarnas oberoende och opartiskhet (jfr 4 kap. om domare och 5 kap. om offentlighet och ordning vid domstol). Av särskilt intresse är dels bestämmel- sen om domared i 4 kap. 11 § RB, dels bestämmelserna om jäv för domare i 4 kap. 12–15 §§ RB. Syftet med reglerna om jäv är att all- mänt sett utesluta en domare från handläggningen av ett mål, vari hans eller hennes ställning antingen till någon av parterna eller till saken kan innebära fara för partiskhet. I 4 kap. 13 § RB anges i tio punkter olika situationer där en domare skall anses jävig att hand- lägga ett mål. Några av punkterna avser sådana situationer där do- maren kan antas vara intresserad av utgången i målet på grund av sitt förhållande till själva saken eller till den ena parten i målet. Uppräkningen avslutas med en generalklausul i tionde punkten en- ligt vilken en domare är jävig att handlägga ett mål om eljest sär- skild omständighet föreligger, som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i målet. I NJA 1997 s. 235 prövade HD frågan om påstått jäv för intres- seledamöter i Arbetsdomstolen (AD). Bakgrunden var i huvudsak följande. Tvist förelåg mellan och huruvida brutit mot bestämmelserna om turordning vid företrä- desrätt till återanställning i lagen (1982:80) om anställningsskydd och därigenom ådragait sig skadeståndsskyldighet. Vid huvudför- handlingen i AD anförde hinder mot förhandlingen med hänvisning till AD:s sammansättning. Han begärde vidare att AD skulle inhämta förhandsbesked från i frågan hur en domstol skall vara sammansatt för att den skall anses oavhängig och opartisk. AD fann i beslut, som meddelades vid huvudförhand- lingen, att något hinder mot huvudförhandlingen inte förelåg på grund av domstolens sammansättning. AD fann inte heller skäl att bifalla yrkandet om inhämtande av förhandsbesked från EG- domstolen. Dom i målet meddelades den (AD 1996 nr 12). klagade till () och yrkade att HD skulle undanröja AD:s dom på grund av domvilla och därvid antingen återförvisa målet till AD för prövning i en annan samman- sättning eller pröva målet i sak. I andra hand yrkade att HD skulle bevilja honom resning och därvid antingen förordna att må- let skulle återupptas till prövning i AD eller pröva målet i sak. gjorde bl.a. gällande att sammansättningen i AD stod i strid med artikel 6.1 . HD anförde följande: huvudsakliga grund för ansökan om resning och klagan över domvilla är att fem av arbetsdomstolens ledamöter inte kunnat betrak- tas som opartiska. Arbetsdomstolens beslut i frågan om på- stående om jäv mot fem av dess ledamöter är inte av beskaffenhet att kunna bli föremål för resning (jfr NJA 1974 s. 277 och NJA 1982 s. 564 samt Welamson, Rättegång VI, 3 uppl, 1994 s. 209 f). Inte heller kan det undanröjas på grund av domvilla. Frågan om ledamöterna varit jäviga kan däremot tas upp till prövning som en fråga om domvilla har förekommit vid arbetsdomstolens avgörande av själva saken. Av dom d i det s.k. Langborgermålet framgår att den europeiska konventionen om de mänskliga rättighe- terna och grundläggande friheterna inte ger stöd för att rent generellt betrakta intresseledamöter i en domstol som partiska enbart av den an- ledningen att de organisationer som föreslagit dem har intressen som kan stå i strid med ett partsintresse. Vidare framgår att däremot situa- tionen i ett enskilt fall kan vara den att intressebalansen i domstolen är rubbad på sådant sätt, att domstolen inte framstår som opartisk och oberoende. Att fyra av de fem berörda ledamöterna i mål mot utsetts efter förslag av arbetsgivar- eller arbetstagarorgani- sation innebär inte i och för sig att de varit jäviga att deltaga i pröv- ningen av målet. Inte heller det förhållandet att en av dessa ledamöter utsetts efter förslag av , vari Statsanställdas För- bund som var medlem i ingick, kan anses ha utgjort jäv för denne ledamot. Av vad anfört framgår inte att det i målet före- legat en sådan intressekonflikt mellan de ledamöter som företrädde ar- betsgivar- eller arbetstagarintressen och beträffande den tvist som prövades i målet att de varit jäviga. påstående om jäv för den ledamot som inte företrädde sådana intressen saknar allt fog. Ar- betsdomstolens sammansättning utgör därför inte skäl att undanröja dess avgörande av själva saken. Vad i övrigt anfört utgör ej skäl för resning eller för bifall till klagan över domvilla. R:s klagan över domvilla och ansökan om resning såvitt avser arbets- domstolens beslut d med anledning av påstått jäv samt läm- nar hans klagan över domvilla och ansökan om resning i övrigt utan bi- fall. 14.4Bör de arbetsrättsliga diskrimineringsmålen prövas av Arbetsdomstolen? 14.4.1Endast de arbetsrättsliga diskrimineringsmålen diskuteras nu Kommittén skall överväga hur domstolsprocessen i mål om diskri- minering i arbetslivet skall utformas. Dit hör mål enligt jämställd- hetslagen och enligt lagar. Frågan är hur domstolsproces- sen i dessa mål fortsättningsvis bör utformas och om det finns an- ledning att i något avseende ändra på det som gäller . Den vik- tigaste delfrågan är forumfrågan – bör de arbetsrättsliga diskrimine- ringsmålen alltjämt prövas av Arbetsdomstolen eller bör de föras till allmän domstol? Uppgiften är inte att ta ställning till Arbets- domstolen som sådan eller formerna för hur andra typer av tvister handläggs (t.ex. där en minoritetsorganisation för talan) eller över huvud taget systemet med specialdomstolar. Det är dock ofrån- komligt att den närmare diskussionen om prövningen av de arbets- rättsliga diskrimineringsmålen tar sin utgångspunkt i mer generella överväganden om domstolens förhållande till framför allt de krav som ställer upp. 14.4.2Om Arbetsdomstolen dömer rätt diskuteras inte nu Det är vidare knappast meningsfullt att närmare diskutera om Ar- betsdomstolen – generellt eller i enstaka mål – dömer i enlighet med svensk nationell rätt eller EG-rätten. Olika bedömare kan an- tas ha olika uppfattning om den saken och något slutligt facit lär inte finnas.29 I några fall har dock () fått ta ställning till resningsansökningar mot AD-avgöranden. Ett uppmärksammat fall var AD 2001 nr 51, som gällde lönediskrimi- nering på grund av kön. Omständigheterna i målet var i huvudsak följande. Sedan två manliga socialkonsulenter hade an- 29 Jfr t.ex. som anser att AD har en mycket fri hållning till EG-rätten, Processordningen i diskrimineringsmål m.m. Debatt i Lag & Avtal 2001-2002, s. 9. ställts vid i län sociala funktion väckte SACO- S talan mot staten genom i AD med yrkande att staten skulle förpliktas att betala skadestånd till tio vid den sociala funktionen anställda kvinnliga socialkonsulenter, bl.a. K.J. Till skillnad från de andra kvinnliga socialkonsulenterna tillsvidarean- ställdes hon som männen efter att först ha haft ett vikariat. Till grund för sin talan anförde SACO-S att de kvinnliga socialkonsulenterna hade utsatts för otillåten lönediskriminering. AD avslog SACO-S talan i dom . Domen var en- hällig. SACO-S yrkade att HD skulle bevilja resning i det avgjorda målet såvitt avsåg K.J.30 HD avslog resningsansökan i beslut och anförde följande: Som grund för sin ansökan om resning har SACO-S åberopat 58:1 1 st. 4 RB och hävdat att den rättstillämpning som ligger till grund för AD:s dom uppenbart strider mot lag. AD har enligt SACO-S bl.a. åsi- dosatt diskrimineringsförbudets tvingande karaktär genom att godta att männens löner sattes med hänsyn till ett presumerat kommande högre löneläge under det att K.J:s lön sattes i ett befintligt lägre löne- läge. SACO-S har vidare hävdat att AD använt fel bevisregel och till- lämpat en svag bevispresumtion i stället för EG-rättens strängare be- visregler vid prövningen av frågan huruvida lönediskriminering skett eller inte. AD har i domen utförligt redovisat de regler den haft att tillämpa i må- let, både vad avser jämställdhetslagen och EG-rätten inklusive EG- domstolens praxis på området. AD har vidare konstaterat att vid be- visprövningen skall en undersökning göras om de givna förklaringarna till en arbetsgivares lönepraxis motsvarar verkliga behov hos arbetsgi- varen samt om förklaringarna är adekvata och nödvändiga för att upp- nå det eftersträvade resultatet. Vid en samlad bedömning av vad som framkommit fann AD att staten visat att löneskillnaderna inte hade samband med arbetstagarnas könstillhörighet. AD, som har att som högsta instans tillämpa de regler som var aktuella i målet, har godtagit att de två männens löner sattes i ett annat och högre löneläge än det som K.J:s lön sattes i. Det saknas grund för HD att anse att en sådan lagtillämpning uppenbart strider mot vare sig jäm- ställdhetslagen eller EG-rätten. Det kan av AD:s dom inte utläsas an- nat än att domstolen tillämpat de bevisregler som gäller enligt nämnda regelsystem och som SACO-S menat också skulle tillämpas i målet. Den rättstillämpning som ligger till grund för AD:s dom kan alltså inte anses uppenbart strida mot lag. 30 Mål Ö 4141-01. Som framgått ovan bör man med utgångspunkt i framför allt Euro- pakonventionen sammanfattningsvis kunna ställa följande krav på domstolsprövningen: domstolen skall vara oavhängig (oberoende) och opartisk, domstolen skall vara upprättad enligt lag, förfarandet skall vara rättvist mot den enskilde, förfarandet skall i allmänhet vara vara muntligt och offentligt, domstolsprövningen skall ske inom skälig tid, och domen skall avkunnas offentligt. Av dessa krav framstår frågan om att domstolen skalla vara oav- hängig (oberoende) och opartisk respektive att förfarandet skall vara rättvist mot den enskilde (fair hearing) vara de som föranleder ett närmare studium. För det övriga står det nästan genast klart att Arbetsdomstolen uppfyller kraven. Villkoret att domstolen skall vara upprättad enligt lag tillgodoses genom bestämmelserna i 11 kap. 1 § RF och i 2 kap. lagen (1974:371) om rättegången i ar- betstvister (arbetstvistlagen). Kravet att förfarandet i allmänhet skall vara muntligt och offentligt tillgodoses genom bestämmelser- na i 2 kap. 11 § regeringsformen (RF) och 5 kap. (RB). Vidare får prövningen sägas ske inom skälig tid och domsto- lens domar avkunnas offentligt eller tillhandahålls i allt fall allmän- heten utan inskränkningar. 14.4.4Rättvist förfarande i Arbetsdomstolen? Vår bedömning: Förfarandet i Arbetsdomstolen (AD) är rättvist i den mening som avses i artikel 6.1 . Rättegången i Arbetsdomstolen regleras av bestämmelserna i ar- betstvistlagen. Regleringen kompletteras av bestämmelserna i eller annan författning om rättegången i tvistemål vari förlikning om saken är tillåten (5 kap. 3 § arbetstvistlagen). Det finns alltså en processordning så att parterna vet vilka procedurregler som är till- lämpliga. Båda parter hörs av domstolen och har på samma villkor skriftli- gen och normalt också muntligen tillfälle att framföra vad de har att säga till stöd för sin sak och söka övertyga domstolen om att ståndpunkten är välgrundad. Båda parter får kännedom om allt ma- terial i processen och får tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt har dessutom samma möjligheter att åberopa bevisning och utföra sin talan i processen. Förfarandet är således kontradiktoriskt. Parterna är likställda i processen och proceduren som sådan kan inte sägas gynna den ene på den andres bekostnad (equality of arms). Vidare kan anföras att tillämpning av bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF innebär en garanti för ett rättvist förfarande. Det sagda innebär att AD uppfyller krav på rättvist förfarande. Olika bedömare kan, oberoende av vad som kan följa av Europa- konventionen, ha olika syn på vad som menas med rättvisa. Vill- koret om att förfarandet skall vara rättvist mot den enskilde tillgo- doses under alla omständigheter för Arbetsdomstolen i samma ut- sträckning som för andra svenska domstolar genom bestämmelser- na i RF, arbetstvistlagen och RB. 14.4.5Är Arbetsdomstolen oavhängig (oberoende) och opartisk? Vår bedömning: Arbetsdomstolen (AD) är en oavhängig (obero- ende) och opartisk domstol i den mening som avses i artikel 6.1 . Som framgått skall enligt praxis en domstol vara oavhängig (oberoende) både i förhållande till regering och myndig- heter och till parterna i målet. För att avgöra om detta är fallet skall hänsyn tas till hur domarna utses, hur lång deras ämbetstid är, vilka garantier det finns mot påverkan utifrån och om det finns omstän- digheter som ger anledning till tvivel om domstolens oberoende.31 Domstolen skall också vara opartisk. I praxis görs åtskillnad mellan subjektiv och objektiv opartiskhet.32 Medan frågan om subjektiv opartiskhet tar sikte på om domaren rent kon- kret dömer partiskt tar frågan om objektiv opartiskhet sikte på om det för en objektiv iakttagare finns legitima tvivel om domarens and Fell v. , dom , Application No 7819/77; 7878/77, Serie A, vol. 80, punkt 78. De Cubber v. Cubber v. , dom , Application No 9186/80, Serie A, vol. 86, punkt 24 och Langborger v. , Europadom- stolens dom , Application No. 11179/84, Serie A, vol. 155, punkt 32. har inte dragit någon klar skiljelinje mellan begreppen oberoende och opartisk. Ledamöter och ersättare för ledamöter förordnas av regeringen (3 kap. 1 § arbetstvistlagen). De grundläggande krav som ställs på domstolens samtliga leda- möter och ersättare är att han eller hon skall vara svensk medborgare, inte får vara underårig, inte får vara i konkurstillstånd, inte får ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § , och har avlagt domared. Ordförandena, vice ordförandena och ersättarna för vice ordföran- dena skall dessutom vara lagkunniga (ha avlagt juris kandidat- eller juristexamen) och ha domarerfarenhet. I huvudsak motsvarande krav ställs på lagfarna domare enligt 4 kap. 1 och 11 §§ RB. Enligt dessa bestämmelser gäller att lagfaren domare skall vara svensk medborgare, skall ha avlagt för behörighet till domarämbete föreskrivna kunskapsprov (juris kandidatexamen eller juristexamen), inte får vara i konkurstillstånd, inte får ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § , och har avlagt domared. Ordförandena, vice ordförandena och tre andra ledamöter (tredje männen) utses bland personer som inte kan anses företräda ar- betsgivar- eller arbetstagarintressen. Tredje männen skall ha sär- skild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden. Av arbetsgivar- och arbetstagarledamöterna utses fyra efter förslag av Föreningen , en efter förslag av , en efter förslag av , en efter förslag av Arbets- givarverket, fyra efter förslag av LO, två efter förslag av TCO och en efter förslag av . Vi finner att de grundläggande krav som ställs på ledamöterna får anses oproblematiska med de utgångspunkter vi har. övrigt i huvudsak desamma som ställs på lagfarna domare i allmän- het. Inte heller att ledamöterna utses av regeringen är ett problem; så är fallet med alla ordinarie domare i . Det som är speciellt med AD, och omtvistat, är i stället att intresseledamöterna utses på förslag av arbetsmarknadens parter. Denna fråga kan inte hållas isär från andra aspekter på om det finns fog för tvivel på ledamöternas oberoende. Vi behandlar därför den frågan samlat, nedan under ru- briken Garantier mot påverkan utifrån/Tvivel på oberoen- de/opartiskhet. Ledamöter och ersättare för ledamöter förordnas av regeringen (3 kap. 1 § arbetstvistlagen). Som skäl för att förordnandeperioderna för ordförandena i AD begränsats till anges i förarbetena till arbetstvistlagen att en förutsättning för att AD skall kunna fylla sin uppgift att slita tvis- ter mellan arbetsmarknadens parter är att dessa känner förtroende för domstolen och dess befattningshavare. Brister detta förtroende minskar, enligt förarbetena, domstolens betydelse i motsvarande mån. Ordförandena i AD bör av det skälet inte ges ordinarie an- ställning i domstolen utan endast förordnas för en begränsad tid. Självfallet kan, anges det, nytt sådant förordnande meddelas när löpt ut.33 Ordförandenas tidsbegränsade förordnanden skiljer sig från vad som i allmänhet gäller för juristdomare. Enligt huvudregeln i 11 kap. 1 § RF skall det vid domstol finnas ordinarie domare. Att en domare är ordinarie innebär att han eller hon inte kan skiljas från tjänsten utom i två fall. Det första är om han eller hon genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsten. Det andra är om han eller hon har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig att avgå med pension (11 kap. 5 § RF). Från huvudregeln att en domare skall vara ordinarie får dock enligt 11 kap. 1 § RF undantag göras i lag i fråga om domstol som har in- rättats för handläggning av en viss bestämd grupp eller vissa be- stämda grupper av mål. Detta undantag har alltså utnyttjats för ordförandena i AD. 33 Jfr prop. 1974:77 s. 113. Ledamöter och ersättare i AD har rätt att före förordnandetidens utgång bli entledigade om särskilda omständigheter föranleder det.