sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — Ut- rymmet beror också på vilken bildkvalitet och vilken störningstålig- het som krävs. Antalet programtjänster som kan sändas varierar således från tid till annan. 9.5.2Vad innebär digitaliseringen av kabelnäten? Till skillnad från vad som är fallet beträffande marknätet har riks- dagen inte ställt krav på att kabelnäten skall digitaliseras. Trots detta har i vart fall de större kabeloperatörerna självmant valt att digitali- sera de nät som de äger eller disponerar genom avtal. Digitalise- ringen av kabelnäten innebär på samma sätt som digitaliseringen av marknätet att fler programtjänster kan rymmas i näten. De största kabeloperatörerna är (Com Hem) med ca 1,4 miljoner anslutna hushåll, (Tele2Vision) med drygt 300 000 anslutna hushåll, () med ca 297 000 anslutna hushåll och () med drygt 200 000 anslutna hushåll. har Com Hem och UPC samma ägare. Com Hem, UPC och har digitaliserat de nät de för- fogar över. Trots digitaliseringen sänds program med både analog och digital teknik i näten. Com Hem har ett grundutbud av programtjänster som tillhanda- hålls både analogt och digitalt, medan övriga programtjänster endast distribueras digitalt. Detta innebär att de kunder som endast vill ha tillgång till grundutbudet kan ta emot det på samma sätt som innan digitaliseringen och utan tillgång till en digital-TV-box. Om man däremot vill kunna ta emot ytterligare programtjänster krävs en digital-TV-box. förmedlas sändningarna från de lokala kabelsändarföretagen med analog teknik både till de hushåll som endast tar emot det analoga grundutbudet och till dem som tar emot sändningar via digital-TV-box. UPC sänder de s.k. must carry-kanalerna, som de enligt 8 kap. 1 § RTVL är skyldiga att vidaresända i sina nät, och sändningar från lokala kabelsändarföretag med analog teknik till alla anslutna hus- håll. Hushållen kan därutöver abonnera på antingen analoga eller digi- tala tilläggspaket. Det analoga paketet omfattar ett tiotal program- tjänster och kan tas emot utan tillgång till digital-TV-box. sänder ett analogt grundutbud som kan tas emot även utan digital-TV-box. Innehållet i det analoga grundutbudet varierar mellan de olika nät som förfogar över. I de nät där man har skyldighet att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföre- tag ingår det lokala kabelsändarföretagets sändningar i det analoga grundutbudet. Utöver det analoga grundutbudet sänds ett stort antal programtjänster med digital teknik. Tele2Vision påbörjade digitaliseringen av sina nät . De fem programtjänster (de s.k. must carry-kanalerna) som ingår i Tele2:s grundutbud kommer emellertid att sändas även analogt också efter digitaliseringen. Sändningarna från lokala kabelsändarföretag kommer som huvudregel att sändas analogt. Enligt uppgift från kabeloperatörerna har det inte någon bety- delse vilken teknik de lokala kabelsändarföretagen använder för att distribuera sina sändningar till kabelnäten. Kabeloperatörerna kan omvandla analoga signaler till digitala och tvärtom. Anledningen till att man väljer att fortsätta att förmedla de lokala kabelsändarföre- tagens sändningar analogt är att även de hushåll som inte har skaffat digitalboxar skall kunna ta emot sändningarna. Sannolikt kommer man att fortsätta att tillhandahålla ett visst programutbud med analog teknik, så länge kunderna har önskemål om det. Bland de lokala kabelsändarföretagen har digitaliseringen fort- skridit olika långt. Som kommer att framgå av följande avsnitt har många av dem övergått till digital produktionsteknik. Utredningen har inte gjort någon kartläggning över i vilken utsträckning de lokala kabelsändarföretagen distribuerar sina sändningar till kabeloperatö- rerna med analog respektive digital teknik, men enligt uppgift från i förekommer båda alterna- tiven. Övergången från analog till digital teknik omfattar även produk- tionen av TV-program. Alltfler av de lokala kabelsändarföretagen har övergått till digital produktionsteknik, då denna är billigare och ger högre kvalitet på TV-programmen. Enligt i innebär digitaliseringen stora fördelar. Med den digitala tekniken kan små avancerade videokameror användas för spela in TV-program av betydligt högre kvalitet än vad som åstadkoms med den analoga utrustning som användes tidigare. De kassetter som används för digital inspelning har dessutom lång speltid och kan kopieras och redigeras vid många tillfällen utan att bildkvaliteten för- Redigeringen kan göras direkt i kameran eller i en kraftfull persondator. Om en persondator används kan det redigerade pro- grammet skickas direkt från datorn till det lokala kabelnätet5. 9.6.1Förutsättningarna för lokal icke-kommersiell TV Vårt förslag: Bestämmelsen om skyldighet att tillhandahålla ut- rymme för lokala kabelsändarföretag i kabelnät bör anpassas till artikel 31 i USO-direktivet. Vi föreslår därför att 8 kap. 2 § RTVL ändras så att skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag gäller för var och en som äger eller annars för- fogar över ett elektroniskt kommunikationsnät som används för överföring av TV-sändningar till allmänheten genom tråd, om minst 100 av de hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV-sändningar. anpassades bestämmelsen om vidaresändningsplikt i 8 kap. 1 § RTVL till USO-direktivets artikel 31. Vi anser att samma anpass- ning bör göras när det gäller bestämmelsen om skyldighet att till- handahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag. Vi föreslår därför att 8 kap. 2 § RTVL ändras så att skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag gäller för var och en som äger eller annars förfogar över ett elektroniskt kom- munikationsnät som används för överföring av TV-sändningar till all- mänheten genom tråd, om minst 100 av de hushåll som är anslutna till nätet använder det som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV-sändningar. Ändringen från anläggning för trådsändning till elektroniskt kommunikationsnät innebär att skyldighet att tillhandahålla utrym- me för lokala kabelsändarföretag kan åvila inte bara den som för- fogar över ett traditionellt kabel-TV-nät, dvs. nät som inrättats för att distribuera TV-sändningar, utan även andra kabelnät som t.ex. bredbandsnät (jfr prop. 2004/05:105 s. 37). Bestämmelsen blir med andra ord teknikneutral. En förutsättning för att nätinnehavaren skall vara skyldig att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändar- företag skall dock fortfarande vara att minst 100 anslutna hushåll använder nätet som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV- sändningar. Om en fastighet är knuten till såväl ett traditionellt kabel- TV-nät som ett annat nät för elektronisk kommunikation, exempel- vis ett bredbandsnät, bör, om hushållen tar emot TV-sändningar via båda näten, frågan om tillhandahållande av utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag bedömas fristående för varje nät. Använder sig 100 eller fler hushåll regelbundet av båda näten för mottagning av TV-program bör båda nätinnehavarna vara skyldiga att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sänd- ningar (jfr a. prop. s. 21). 9.6.1.2Take away-skyldighet för nätinnehavare Vår bedömning: Vi anser inte att det bör införas någon lagstadgad skyldighet för den som äger eller annars förfogar över ett kabel- nät i vilket han eller hon är skyldig att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretag att hämta de programbärande sig- nalerna hos kabelsändarföretagen. Med dagens lagstiftning får de lokala kabelsändarföretagen själva svara för att den programbärande signalen distribueras fram till de kabel- nät där utrymme tillhandhålls. Kabelsändarföretagen måste således bekosta den utrustning i form av kablar och annat som behövs för förmedling av signalen fram kabeloperatörens huvudcentral. Anslut- ningskostnaden kan bli hög för ett lokalt kabelsändarföretag i en kommun där det finns flera nätägare, eftersom kabelsändarföretaget då måste tillse att det finns anslutning till varje enskild operatör. Vid lokal-TV-hearingen framställde företrädare för de lokala kabelsän- darföretagen önskemål om skyldighet för de nätinnehavare som är skyldiga att upplåta sändningsutrymme till lokala kabelsändarföretag att även hämta signalerna för TV-sändningarna hos kabelsändarföre- tagen, s.k. take away-skyldighet. Det skulle då ankomma på nätinne- havarna att ansvara för anslutningen mellan det lokala kabelsändar- företaget och det nät i vilket sändningarna skall förmedlas. Det kan visserligen hävdas att det är rimligt att ålägga de större kabeloperatörerna, som har bättre ekonomiska förutsättningar än de ideellt bedrivna lokala kabelsändarföretagen, att hämta signa- lerna för kabelsändarföretagens program och därigenom ansvara för den utrustning som möjliggör överföringen. även beaktas att det finns ett antal innehavare av mindre kabelnät som, trots att deras nät är tillräckligt stora för att omfattas av skyl- digheten att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföre- tagens sändningar, också har begränsade ekonomiska resurser och som därför på samma sätt som de lokala kabelsändarföretagen skulle ha svårt att bära kostnaden för att hämta kabelsändarföretagens pro- gramsignaler. Det är rimligt att anta att den fördyrning av driften av kabelnäten som take away-skyldigheten kan innebära i slutänden kommer att belasta de hushåll som är anslutna till näten, genom att de får betala högre avgifter för att få tillgång till TV-utbudet i kabel- nätet. Konsekvenserna för de mindre nätinnehavarna och risken för att kostnaderna övervältras på hushållen innebär enligt vår bedöm- ning att det inte bör införas någon lagstadgad take away-skyldighet för nätinnehavarna. 9.6.1.3Nätinnehavarnas skyldighet att tillhandahålla utrymme till de lokala kabelsändarföretagen Vår bedömning: Vi anser inte att skyldigheten att tillhandahålla utrymme i kabelnäten för sändningar från lokala kabelsändar- företag bör utökas. Den pågående digitaliseringen av kabelnäten innebär att fler program- tjänster får plats i näten. Detta skulle kunna motivera att nätinne- havarnas skyldighet att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag utökas till att omfatta mer än en kanal. En utökning måste emellertid vara förenlig med yttrandefrihetsgrund- lagens reglering och med artikel 31.1 i USO-direktivet. Skyldigheten för nätägarna att tillhandahålla utrymme för sänd- ningar från lokala kabelsändarföretag tillkom i syfte att låta olika meningar komma till uttryck i trådsändningar och för att ge tillgång till utrymme i kabelnäten även för den som inte har tillräckliga resur- ser att själv köpa sådant utrymme eller att anlägga egna nät. Dessa syften får anses vara förenliga med USO-direktivets krav på att en skyldighet att överföra vissa programtjänster skall vara nödvändig för att uppfylla klart fastställda mål som avser allmänintresset. USO- direktivet kräver emellertid också att en vidaresändningsplikt skall vara proportionerlig. Detta krav förutsätter en avvägning mellan nätinnehavarnas intresse av att fritt förfoga över kapaciteten i näten och allmänhetens intresse av att komma till tals och att komma ut med sitt budskap i de lokala kabelsändarföretagens sändningar. Enligt 3 kap. 1 § andra stycket 1 YGL skall skyldigheten att av- sätta utrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar vara behövlig med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. Av om innehållet i de sändningar som förmedlas av de lokala kabelsändarföretagen framgår att de flesta kabelsändarföretagen använder en övervägande andel av sändnings- tiden till att sända rullande textslingor eller repriser av sådana program som har sänts tidigare. Med få undantag används endast en begränsad del av sändningstiden till egenproducerade program i förstagångs- sändning. Även om det finns några undantag (fr.a. i ) synes således huvudregeln vara att det inte råder någon brist på sändningsutrymme för den som vill förmedla sitt budskap i ett lokalt kabelsändarföretags sändning. Vi anser därför att det inte är vare sig nödvändigt eller behövligt att utöka nät- innehavarnas skyldighet att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag. 9.6.1.4Nät med analog och digital sändningsteknik Vårt förslag: Vi föreslår att den som äger eller annars förfogar över ett sådant kommunikationsnät som avses i 8 kap. 2 § RTVL och som i nätet vidaresänder TV-program till allmänheten med både analog och digital teknik skall förpliktas att tillhandahålla analogt sändningsutrymme för de lokala kabelsändarföretagens sändningar. I de fall där nätägaren eller den som annars förfogar över nätet sänder övriga program enbart med digital teknik skall denne ha rätt att välja huruvida de lokala kabelsändarföretagens sändningar skall förmedlas analogt eller digitalt. Lagstiftningen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för sänd- ningar från lokala kabelsändarföretag tillkom långt före digitalise- ringen av kabelnäten. är i vart fall de större kabelnäten helt eller delvis digitaliserade. De kabeloperatörer som förfogar över de digitaliserade näten sänder emellertid TV-program med både digital och analog teknik. Enligt de uppgifter som har lämnats till utredningen kommer detta förhållande att bestå, i vart fall så länge de anslutna hushållen har ett intresse av att fortsätta ta emot sänd- De kabeloperatörer som utredningen har varit i kontakt med har förklarat att de även fortsättningsvis kommer att sända i vart fall de programtjänster som de är skyldiga att vidarebe- fordra med stöd av 8 kap. 1 § RTVL med analog teknik. Bestämmelsen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för sänd- ningar av TV-program från lokala kabelsändarföretag i 8 kap. 2 § RTVL kan tolkas som att den som sänder med både analog och digi- tal teknik har rätt att välja huruvida det lokala kabelsändarföretaget skall tilldelas analogt eller digitalt sändningsutrymme. För de lokala kabelsändarföretagen finns det för- och nackdelar med båda sändningsteknikerna. Sändning med digital teknik ger vanligtvis bättre mottagningsförhållanden, vilket resulterar i bättre ljud- och bildkvalitet för TV-tittarna. Å andra sidan kan digitala sändningar inte tas emot av de konsumenter som avstår från att skaffa en digitalbox och i stället väljer att endast ta emot opera- törens analoga grundutbud. Ett syfte med lagstiftningen om skyldighet att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsändarföretag är att även den som skulle ha svårt att få tillgång till kabelnäten på vanliga affärs- mässiga grunder skall ges möjlighet att nå ut till de hushåll som är anslutna till ett kabel-TV-nät. Ett annat syfte är att föreningar och andra lokala organisationer skall kunna nå ut med sina budskap till TV-tittarna. För att dessa syften skall kunna uppnås i tillräcklig omfattning bör sändningarna från de lokala kabelsändarföretagen kunna tas emot av alla hushåll som är anslutna till de nät där de för- medlas. I den mån nätägaren eller den som annars förfogar över ett kabelnät ger möjlighet för de hushåll som är anslutna till nätet att ta emot vissa programtjänster med analog teknik finns det således anledning att kräva att sändningar från lokala kabelsändarföretag skall omfattas av det analoga utbudet. Nästa fråga är huruvida innehavarna av kabelnät som har digitali- serats även skall vara skyldiga att förmedla de lokala kabelsändarföre- tagens sändningar med digital teknik. Som nämnts ovan ger digitala sändningar bättre ljud- och bildkvalitet för tittarna. Den digitala tekniken innebär däremot inte att möjligheterna för hushållen att ta emot sändningarna förbättras. Då det huvudsakliga syftet med skyl- digheten att tillhandahålla utrymme för de lokala kabelsändarföre- tagens sändningar får anses vara att de som sänder skall kunna nå ut med sitt budskap till en vid krets av TV-tittare, anser vi att det inte bör ställas något krav på att kabelsändarföretagen skall tilldelas digitalt sändningsutrymme. Vi föreslår därför att en nätägare eller kabeloperatör som är skyl- dig att tillhandahålla utrymme för sändningar från lokala kabelsän- darföretag och som sänder med både analog och digital teknik skall åläggas att tilldela de lokala kabelsändarföretagen analogt sändnings- utrymme. I de fall där nätägaren eller den som förfogar över nätet endast sänder med digital teknik skall denne ha rätt att välja huru- vida de lokala kabelsändarföretagens sändningar skall förmedlas analogt eller digitalt. Vår bedömning: Vi anser att det alltjämt bör finnas möjlighet för en nätinnehavare att upplåta det sändningsutrymme som det lokala kabelsändarföretaget avstår från att utnyttja till ett eller flera kommersiella programföretag. Enligt 8 kap. 2 § RTVL skall den som förfogar över ett kabelnät tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Av lagens förarbeten framgår att nätinnehavaren inte behöver avsätta mer än en kanal för de lokala kabelsändarföretagens sändningar (prop. 1995/96:160 s. 184). I de fall där ett lokalt kabelsändarföretag har avstått från en del av kapa- citeten i den reserverade kanalen har det ansetts möjligt att upplåta det outnyttjade utrymmet till ett eller flera kommersiella program- företag. i har påpekat att det finns nackdelar med att låta ett lokalt kabelsändarföretag dela sändnings- utrymme med ett kommersiellt programföretag, eftersom det kan innebära svårigheter för det lokala kabelsändarföretaget att utvidga sin sändningstid allteftersom det finns underlag för det. har också förklarat att det i de fall då det lokala kabelsändarföre- taget delar utrustning med det kommersiella programföretaget finns risk för sammanblandning mellan de båda verksamheterna. I en rap- port som lämnades till 2004 konstateras också att det har förekommit att lokala kabelsändarföretag som fått dela kanal med kommersiella programföretag har blivit beroende av de kommersiella programföretagen, vilket har lett att de lokala kabel- sändarföretagen inte har kunnat fortsätta sin verksamhet sedan de kommersiella programföretagen försatts i konkurs. I rapporten an- förs vidare att en delad kanal gör det svårt för tittarna att skilja mellan den kommersiella och den icke-kommersiella verksamheten i kanalen6. Ett lokalt kabelsändarföretag är inte skyldigt att sända program dygnet runt under . Det enda som krävs för att förord- nandet inte skall återkallas är att det skall förekomma sändnings- verksamhet i mer än obetydlig omfattning (11 kap. 6 § RTVL). Med hänsyn till att syftet med skyldigheten att tillhandahålla utrymme i kabelnät för sändningar från lokala kabelsändarföretag är att det skall finnas möjlighet att sända TV-program även för den som har begränsade ekonomiska resurser, är det inte heller rimligt att ställa krav på att kabelsändarföretaget skall sända ett visst minsta antal timmar per dag eller vecka. Med hänsyn till den utsträckning i vilken sändningsverksamheten bedrivs , skulle ett sådant krav få till följd att många lokala kabelsändarföretag inte skulle kunna fort- sätta att bedriva verksamhet. Ett krav på minsta sändningstid skulle dessutom med all sannolikhet hämma tillkomsten av nya kabelsändar- företag. Avsaknaden av krav på minsta sändningstid innebär att det sänd- ningsutrymme som har avsatts för det lokala kabelsändarföretagets sändningar blir outnyttjat i den utsträckning kabelsändarföretaget inte använder det. För att nätinnehavaren skall kunna utnyttja det sändningsutrymme som finns i nätet effektivt får det anses rimligt att denne ges möjlighet att upplåta det utrymme som det lokala kabel- sändarföretaget avstår från till ett eller flera kommersiella program- företag. Trots de negativa konsekvenser som en delad kanal kan komma att medföra för de lokala kabelsändarföretagen anser vi därför att det alltjämt bör vara tillåtet för nätinnehavaren att upplåta outnyttjad kapacitet till kommersiella programföretag. En sådan upplåtelse bör emellertid kräva att det lokala kabelsändarföretaget självmant har avstått från en del av sändningsutrymmet. Detta innebär i sin tur att utrymmet bör återgå till det lokala kabelsändarföretaget i den mån detta önskar utöka sin sändningsverksamhet. Det bör i detta sammanhang påpekas att syftet med det delade sändningsutrymmet inte är att det lokala kabelsändarföretaget och det kommersiella programföretaget skall bedriva gemensam sänd- ningsverksamhet. Det bör ankomma på det lokala kabelsändarföre- taget att självmant tillse att så inte blir fallet. 6 Öppna radion och televisionen – Kartläggning och analys av icke-kommersiell radio och TV, rapport från utredaren som lämnats till , s. 108 och 263. Både det lokala kabelsändarföretaget och det kommersiella pro- gramföretaget är enligt 6 kap. 9 § RTVL skyldiga att ange godkänd beteckning i sina sändningar minst en gång eller mellan programmen. Detta bör utgöra tillräckligt skydd för att tittarna skall kunna avgöra vilka sändningar som härrör från vilket företag. 9.6.1.6Lokal-TV:s roll i marknätet Vår bedömning: Vi anser inte att det bör införas bestämmelser i radio- och TV-lagen som innebär att visst utrymme i marknätet skall avsättas för lokal icke-kommersiell TV. Digitaliseringen av marknätet ger utrymme för fler programtjänster i nätet. Det finns därmed anledning att överväga lokal icke-kom- mersiell TV:s roll i marknätet. Som redogjorts för i avsnitt 9.2.4 finns det möjlighet att bevilja tillstånd att sända TV-program inom ett begränsat geo- grafiskt område. Sådana tillstånd har också meddelats till ett antal programföretag. Vi har i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) föreslagit att det vid beviljandet av till- stånd att sända TV-program som kan tas emot utan krav på särskild betalning, s.k. fri-TV, skall beaktas att sändningsutrymme kan tas i anspråk för bl.a. lokala och regionala program. Vidare har vi före- slagit att ett tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag för sådana TV-sändningar för vilka särskild betalning får tas ut, s.k. betal-TV, skall kunna förenas med villkor om att operatörsföretaget skall distribuera ett utbud av TV-program med viss sammansätt- ning. Den av oss föreslagna regleringen ger således utrymme för att vid tillståndsgivningen tillse att det ges utrymme för lokala och regionala TV-sändningar i marknätet. Däremot innebär föreslaget inte någon absolut skyldighet att avsätta sändningsutrymme för lokala eller regionala programföretag, oavsett om dessa är kommer- siella eller icke-kommersiella. I har Post- och Teletilsynet vid utlysandet av koncessionen för att driva och bygga ett nät för digitala marksändningar förklarat att en förutsättning för att få koncession är att tillståndshavaren åtar sig att tillhandahålla en öppen kanal för icke-kommersiell TV. Avsikten är således att det skall finnas en must carry-skyldighet för icke-kommersiell TV i det norska marknätet. Utredningen tolkar önskemålet om tillgång till en öppen kanal i marknätet som fram- ställdes av företrädare för de svenska lokala kabelsändarföretagen vid lokal-TV-hearingen 2002, som att man vill uppnå en reglering motsvarande den som är på väg att införas i . Yttrandefrihetsgrundlagen föreskriver inte någon etableringsfri- het för marksändningar och innebär således inte något hinder mot ett krav på att det avsätts utrymme för lokal icke-kommersiell TV i marknätet. Enligt USO-direktivet är det möjligt att lagstifta om must carry-skyldighet i digitala marknätet, om en sådan skyldighet är nödvändig för att uppfylla klart fastställda mål som avser allmän- intresset. Enligt vår bedömning finns det två skäl som skulle kunna motivera en lagstiftning om skyldighet att tillhandahålla utrymme i marknätet för sändningar motsvarande dem som de lokala kabelsändarföreta- gen sänder . Det ena skälet är att de program som sänds är av sådan karaktär att det anses vara av särskilt intresse för de hushåll som tar emot marksänd television att få tillgång till dem.