sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Vi har också under våra möten med branschen uppfattat att det finns en rädsla för att såväl jämställdhets- som jämlikhetsarbete ska förenkla och förminska komplexa relationer och arbetsprocesser i konstnärliga organisationer. Till exempel har begreppet representa- tion rest en mängd frågor. Vem eller vad ska representeras i scen- konstens organisationer? Vart tänker man sig att detta ska leda? beskriver i sin essä olika paradoxer som repre- sentationsbegreppet ger upphov till i ett förändringsarbete och hon introducerar ett förhållningssätt som vi gärna vill framhålla: att låta analyser och förändringsarbete innebära just paradoxer och motsä- gelser: För att bli givande och inte kontraproduktivt, måste det (jämställd- hetsarbetet) få vara så komplicerat som det är.10 4.3Tredje principen: organisering på scenkonstområdet När kommittén tillsattes startade vi utredningsarbetet med att orientera oss mot de nätverk, initiativ och händelser som har gett upphov till den debatt och det förändringsarbete, som bland annat lett fram till tillsättningen av kommittén och till den medvetenhet om problemets omfattning som finns. Här synliggörs vår tredje princip: den strategiska betydelsen av att stödja kvinnors organisering för jämställdhetsfrågor. Genomgången berör huvudsakligen fackligt jämställdhetsarbete men även organisering inom den civila sektorn. Förenklat kan civil- samhället beskrivas som den sfär i samhället där individen verkar i huvudsak ideellt och frivilligt, för sin egen skull och för det gemen- 10 , i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras Inom scenkonsten utgörs den civila sektorn av publik- och arrangörsföreningar samt intresseföreningar och utövares nätverk. I kapitel 7 går vi igenom det jämställdhetsarbete som fackför- bunden driver gentemot arbetsgivare på scenkonstområdet. Hur har det jämställdhetsarbetet vuxit fram? och Regissörer är de fackförbund på scenkonstområdet som driver ett aktivt jämställdhetsarbete. Här synliggör vi deras del i att formulera problem och sätta jämställd- hetsfrågor på den kulturpolitiska agendan. Avslutningsvis belyses kvinnors särorganisering inom scen- konstområdet och angränsande områden. Inte heller denna genomgång gör anspråk på att vara fullständig men ger en bild av en strategiskt betydelsefull organisationsform för jämställdhetsar- bete. När kommittén tillträdde hade debatter om avsaknad av genus- och jämställdhetsperspektiv i scenkonsten redan pågått . Krav på ökad jämställdhet hade framför allt rests på teaterområdet, något mindre inom konstmusiken, medan frågorna tycktes minst omdebatterade på dansens område. Det fanns alltså ett tryck på förändring, ett tryck som bland annat ledde fram till denna utredning, men offentligt artikulerades detta tryck olika starkt på olika scenkonstområden. En fråga som vi genom- gående ställt oss under utredningsarbete är vad detta kan bero på. Finns det strukturella och historiska förklaringar till att det ser ut som det gör? som denna kommitté har arbetat har diskussio- nen fortskridit. Många, inklusive utbildnings- och kulturministern själv (se betänkandets inledning), har förvånats över att scenkonst- världen inte är mer jämställd än andra samhällssektorer, ja, att den snarare ligger långt efter samhället i övrigt. Scenkonstens självbild som jämställd och progressiv, har inte alltid stämt med verkliga förhållanden. Något vi mött under våra samtal med utövare i branschen och med studerande vid scenkonstnärliga utbildningar, är vittnesmål om att detta glapp mellan självbild och verklighet framför allt är något som kvinnor är bekanta med. Många män som agerar i samma sfärer, och som har samma yrken eller studerar vid samma scenkonstnärliga utbildning som sina kvinnliga kollegor har inte upplevt diskriminering på samma sätt och därför inte heller sett bristande jämställdhet som ett särskilt stort problem. Ett glapp som handlar om den egna positionen i könsmaktordningen, kan Hur dessa strukturer kan förändras tydligt skönjas mellan män och kvinnor på scenkonstområdet, när det gäller förståelse, insikter och engagemang.11 Denna kommitté vill, som ett led i att förhoppningsvis öka för- ståelsen och överbrygga detta glapp, framhäva vikten av de skilda initiativ som tagits av organisationer och/eller privatpersoner att lyfta jämställdhetsfrågor. I detta kapitel fokuserar vi på organise- ring inom branschen i stort, i kapitel 6 så lyfter vi den påverkan som enskilda och organiserade studenter haft för förändring av de scenkonstnärliga utbildningarna. Inte sällan har initiativ till föränd- ring tagits av individer (kvinnor) som reagerat på hur de själva eller andra har behandlats och på att det ser ut som det gör. Inte sällan har diskussionen om bristen på jämställdhet initierats trots outtalat eller uttalat motstånd. Det har krävts mod för att agera. Att frågorna givits utrymme i medierna, till exempel på dags- tidningarnas kultursidor, ska inte heller underskattas. I Dagens Nyheters kulturdel publicerar /konstnären två debattartiklar som uppmärksammar bristen på jämställdhet i det svenska teaterlivet, artiklarna följs upp av ett reportage.12 publicerar en rad artiklar om bristen på jämställdhet i det svenska kulturlivet. Tidningen tar fram fakta som pekar på att få riksorganisationer och förbund för- söker göra något åt det faktum att kulturlivet styrs av män, trots att alla är fullt medvetna om problemet. En genomgång av kultur- chefsposter inom musiken visar att mer än åtta av tio chefer är män. En intervju med dåvarande kulturminister ger en bild av att en framtida ökad styrning från Kultur- departementet ska förändra denna situation kulturpolitiskt.13 En rapport som fick stort genomslag i media, i jämställdhets- diskussionen och inom facket, är den kartläggning som vi presente- rade i kapitel 3, Fan skall vara skådespelerska 45+, som regissören 11För en beskrivning av kvinnors strategier och mäns omedvetenhet, se , i detta betänkande. 12Skawonius, är en manlig värld, . 13Kalmteg, har makten i svenska kulturlivet, , Organisationerna passiva inför mansdominansen, , Hon är ett undantag i svenskt musikliv, , Jag har inte sett några förändringar , , och Ökad styrning ska minska obalans, . Hur dessa strukturer kan förändras gjorde på uppdrag av 2003. kartlägger arbetsmarknaden för skådespelare, dramatiker och regissörer med hjälp av och går igenom alla landets olika teatrar utifrån kön på dramatiker och regissörer samt utifrån kön och ålder på skådespelare. Kvinnor har svårast att få arbete, visar studie, här spelas bara 115 av 388 roller (eller ) av kvinnor.14 I uppmärksammas återigen att det endast finns tre kvinnor som är teaterchefer i Sverige.15 Ovanstående är några exempel på den debatt som tagit plats i medier. Observera dock att fokus i alla dessa exempel företrädesvis ligger på teater- och musikområdet. Bristen på jämställdhet inom dansområdet har enligt vad kommittén erfarit uppmärksammats i mindre omfattning. Flera tidskrifter har fungerat som en påverkande kraft genom att i varierande utsträckning behandla frågor om jämställdhet inom scenkonst samt skriva om scenkonstnärlig gestaltning ur ett genus- perspektiv. Visslingar & Rop, nättidskriften , den feminis- tiska , , Nutida , Nutida musik/Tritonus och – kvinnor i musik är några exempel, dessa presenteras i bilaga 6 Branschens guide till jämställdhet på scenkonstområdet i detta betänkande. I kapitel 7 går vi igenom de fackförbund som är aktiva inom scen- konstområdet, i samband med att vi beskriver de åtgärder som vidtagits för att uppnå jämställdhet inom scenkonstens arbets- marknad. Två fackförbund, och Regissö- rer, har fungerat som en plattform för organisering och viktiga aktörer för att sätta jämställdhetsfrågor på agendan. är den organisation som har de mest ambitiösa målen och där flera kvinnor driver arbetet framåt. I vilken mån som målen har uppnåtts är dock svårt att bedöma. Regissörer bedriver också ett mycket ambitiöst jäm- ställdhetsarbete som opinionsbildare och pådrivande fackförbund 14Se kapitel 3 i detta betänkande samt Kalmteg, är män som står på scenen, 15Skawonius, tre teatrar styrs av kvinnor, . Hur dessa strukturer kan förändras gentemot stat och regering. Regissörers genusgrupp har sen starten profilerat förbundet i jämställdhetsfrågan. Det förändringstryck som enskilda kulturutövare, organiserade utövare (inom fackförbund och andra nätverk), skribenter, kritiker och politiker på detta sätt kunnat utöva, har betytt mycket för att driva jämställdhetsfrågorna framåt, och särskilt för den som arbetat i motvind på den egna scenen eller institutionen. 4.3.3Kulturområdet i utredningen organisering har kvinnlig särorganisering uppmärksammats av regeringen som en viktig del av det jämställdhetspolitiska arbetet. Särorganisering har från regeringens sida lyfts fram som ett kom- plement till huvudstrategin för jämställdhetsarbetet som benämns jämställdhetsintegrering. Utredningen om kvinnors organisering gjorde 2004 en analys av de nya organisationsformer som uppstått och där kvinnors organisering i nätverk och ideella föreningar utgör ett kraftfullt instrument för jämställdhet och annan samhällelig förändring. Kulturområdet ingick som en av många sfärer i detta utredningsarbete. Bland annat omnämndes musikföreningar som exempel på orga- nisationer som anses ha ett stort inflytande på musiklivet i kommunen och för situa- tionen för kvinnliga musiker. Tack vare den [musikföreningen the i ] tar kvinnor mycket mer plats på den lokala musikscenen.16 En genomgång av bidrag till organisationer inom kulturpolitiken, samt om dessa redovisar könsuppdelad statistik, eller ej, gjordes också.17 Kommittén vill slå fast att jämställdhetsintegrering är den princip som bör vägleda allt jämställdhetsarbete på scenkonstområdet. är det viktigt att betona att ett förändringsarbete i säror- ganiserad form också kan och i många fall även bör bedrivas. 16Kvinnors organisering – betänkande av utredningen statligt stöd för kvinnors organisering, SOU 2004:59, s. 103. 17SOU 2004:59, s. 156. Hur dessa strukturer kan förändras sammanhang där människor möts och verkar sker ett kontinuerligt flöde av makt och positioner, men det är stor skillnad i villkor när det gäller påverkansmöjligheter, för den som befinner sig inom en större statlig institution och den som arbetar i en fri grupp eller som frilans. Kvinnor som särorganiserar sig kan oavsett var de befinner sig, öka förändringstrycket och utveckla nya uttrycks- former som i sin tur kan inspirera och ibland utmana ett mer integ- rerat jämställdhetsarbete. Särorganisationer kan också ställa direkta krav på förändring av kulturpolitiken och av institutionerna på scenkonstområdet. Åsikterna om för- och nackdelar med en särorgansiering av kvinnor går ofta isär. Kvinnor som väljer att särorganisera sig möts också ofta av ett ifrågasättande. Denna kommitté har i sin analys utgått ifrån två synsätt på kvinnors organisering, inspirerade av journalisten (konsult i utredningen).18 Analysen går ut på att kvinnor använder skilda strategier, och kan agera olika under olika perioder av sina liv, och i skilda kon- texter. Bilden kan därför inte bli entydig. Svårigheten att skapa en bild av särorganisering hänger också ihop med att kvinnor både befinner sig i och utanför manliga strukturer. Könsmaktordningar leder till att kvinnor ibland utesluts ur mansdominerade strukturer, ibland släpps in. Den manliga informella särorganiseringen för bibehållande av mäns privilegier är det som främst genererar ett bibehållande av status quo. Exempel på manlig särorganisering utifrån en feministisk analys lyser med sin frånvaro. När viljan uppstår att särskilt stötta män inom en kvinnodominerad struktur, som exempelvis sker inom dansen, görs detta inom befintliga strukturer och möter nästan aldrig något motstånd. Män kan särbehandlas utan att det möter pro- tester.19 talar om kvinnoidentifierad och motståndsidentifierad organisering. I praktiken menar hon, existerar ofta de båda synsät- ten parallellt eftersom alla kvinnor måste förhålla sig till det faktum att de både i någon mening är kvinnor (de finns på riktigt, de är inga tomma konstruktioner), som de underordnas av de 18Analysen har sin upprinnelse i ett förarbete till betänkandet Kvinnors organisering – betänkande av utredningen statligt stöd för kvinnors organisering, SOU 2004:59, och presenterades i inledningsanförande på seminariet Vår röst, vår musik, som kommittén arrangerade i samarbete med och 2005-12- 19Källa: Yeoman, Nanushka (2003) Är konsten en man eller kvinna, musik/Tritonus nr 1, s. 15–16. Hur dessa strukturer kan förändras innebörder som västerländska könsmaktordningar lägger i begrep- pet kvinna (känslostyrd, omhändertagande, sexobjekt, vacker, moderlig, heterosexuell, vit och så vidare). Att definiera sig som kvinna utifrån andra parametrar, och organisera sig därefter, kan både fungera identitetsskapande och som en motståndshandling. Vilket argument för organisering som kvinnor lyfter fram beror på plats och situation. Men i en analys av kvinnors organisering är det viktigt att särskilja olika sätt att tänka kring organisering, efter- som olika sätt att definiera kön får konsekvenser för hur man sätter gränser inom en organisation och till exempel relaterar till personer som vägrar inordna sig på ett konventionellt sätt i dikotomin man/kvinna. Om utgångspunkterna för särorganiseringen missför- stås, riskerar diskussionen om särorganiseringens för- och nackde- lar att bli begreppsligt förvirrad. menar att olika sätt att organisera, synliggör gruppen kvinnor, men syftet särskiljer dem. Kvinnoidentifierad särorganise- ring vänder sig ofta inåt, mot den egna gruppen, till exempel kvin- norörelsen, i jakten på en egen fast identitet som konstrueras i motsats till män. I den kvinnoidentifierade organiseringen ses även enstaka mäns närvaro som problematisk. Motståndsorganiseringen är mer tydligt utåtriktad. Den syftar till att synliggöra kvinnor som politisk kategori och uppmärk- samma samhället på orättvisor som drabbar kvinnor just på grund av kön. I sådana organiseringsformer kan män beredas utrymme så länge som de inte blir för dominerande. Den feministiska maktanalysen blir gemenskapsgenererande, snarare än kvinnoiden- titeten. Kvinnoidentifierad särorganisering utgår från tanken att kvinnor utvecklar en gemensam identitet – en särskild kvinnokultur – i gemenskap med andra kvinnor. Utifrån denna syn på kön utveckla- des en hel del av de kulturpolitiska resonemangen till exempel . Utvecklingen av en särskild kvinnokultur ansågs då ha ett stort värde i sig. Det var viktigt att kvinnor fick möjlighet att formulera ståndpunkter och idéer i rum där män inte dominerade. lever denna föreställning kvar. Däremot har de flesta kvinno- grupper gått ifrån föreställningen att det finns en essentiell (natur- given/grundläggande) kvinnlighet som kan utvecklas i gemenskap med andra kvinnor. Kvinnoidentiteten beskrivs oftare som socialt och kulturellt konstruerad. Kvinnors olikhet betonas mer. Ett annat perspektiv på organisering går ut på att kvinnor ute- stängs från områden där män dominerar. Som en reaktion på mot- Hur dessa strukturer kan förändras ståndet kan kvinnor sluta sig samman i grupp, antingen för att slippa möta, eller aktivt motarbeta, detta motstånd. Bakgrunden till detta motiv till särorganisering är att kvinnor i ett samhälle som genomsyras av könsmaktordningar alltid kommer framställas som problem. Särorganiseringen blir då ett sätt att visa att könet i sig – att vara eller benämnas kvinna – inte utgör något problem. Kvinnor lider inte brist på något. De är inget problem. Det är inte hos dem som något fattas. Problemet är i stället att män begränsar kvinnors rörelsefrihet och inte släpper ifrån sig makt och utrymme. Särorganisering av kvinnor förstås här som en motståndshand- ling och ett svar på att kvinnor utdefinieras på grund av att de både definieras som just kvinnor och kritiseras för att inte vara kvinnor på rätt sätt. Hur kvinnor eventuellt är, blir mindre viktigt. I den här typen av tänkande välkomnas ofta män som solidariskt stödjer försöken att bryta ner ett manligt motstånd. Det kan också före- komma en kritik mot andra kvinnors sätt att normera kvinnlighet i motståndsidentifierade grupper. Frågor om klassrelaterad och etniskt baserad dominans, samt heterosexuell normering, tas ofta upp till diskussion. Hur diskussionen förs beror på vilka erfaren- heter kvinnorna har, som ingår i den aktuella gruppen. 4.3.5Kulturen och scenkonsten som en del av kvinnorörelsen Kulturutövande kvinnor har alltid utgjort en viktig del i kvinnorö- relsen, såväl på dansens, musikens, teaterns som bildkonstens och litteraturens område. Mest uppmärksammad är kanske den roll kulturen spelade . Teateruppsättningar med musikinslag som Jösses flickor, med mera utgör en del av ett feministiskt kulturellt arv som nya genera- tioner tar till sig och för vidare.20 Och på konstens område utgör emblematiska bild av kvinnoångest i förorten (den Munch-inspirerade målningen i ) och bild på en svart kosmisk födande kvinna () ovärderliga delar av ett 20 För en diskussion om feminism, konst och kultur se Vi arbetar för livet, Liljevalchs 1980, eller den fristående utställningskatalogen Konstfeminism, utgiven av , och Riksutställningar i samarbete med Bokförlaget i samband med . Boken innehåller texter av bland annat den brittiske konstvetaren och svenska dito . Se även till exempel , (2002) Vi måste höja våra röster – kvinnomusiken i den nya kvinnorörelsen, paper till det VII Nordiska kvinnohistorikermötet, . Hur dessa strukturer kan förändras kollektivt feministiskt minne. Men även senare generationer har bidragit till kvinnokulturen. 1980-talets punkinspirerade band gav feminismen nya råare kulturella uttryck, och började feministiska konstnärer dekonstruera själva begreppet kvinna och satte fokus på konstnären själv, i rollen som subjekt/objekt.21 Gallerister som kritiserades för mansdominans kunde få bananer i present av ett hemligt amerikanskt inspirerat nätverk som bar apmasker över huvudet och kom att bli startskottet för de kulturella uttryck som kan sägas gå under begreppet queer kultur. Heterosexualitet som förgivettagen livsform började kriti- seras som förtryckande och normerande och kategorin kön, alltså själva kvinno- och mansidentiteten, kunde inte längre tas för given. Radikal- och anarkafeministiskt inspirerade kvinnor tog också över patriarkala uttryck för objektifiering av kvinnor och gav helt nya kraftfulla associationer till företeelser som till exempel cheerlee- ding, Fröken och . Kvinnor med annan bakgrund än svensk började också ifrågasätta normer för svenskhet utifrån ett feministiskt perspektiv.22 har många av dessa kritiska uttryck samman- smält i det akademiska paraplybegreppet intersektionalitet, som vi presenterar i betänkandets inledning. I den feministiska debatten och när det gäller feministiska kulturuttryck talar man allt oftare om att olika maktordningar samvarierar med varandra i ett kom- plext spel av över- och underordning. Det kvinnokulturella fältet blir allt mer diversifierat. finns en feministisk (och i många fall intersektionell) scen- konst som framför allt tar plats vid festivaler, klubbar och fria tea- ter- och dansscener i framför allt storstäderna. En del av denna scenkonst rör sig i gränslanden mellan olika genrer. Enligt vår erfa- renhet så kännetecknas scenkonstens hybridformer av ett visst mått av respektlöshet gentemot konstformernas traditioner. I och med att dessa traditioner ofta är maskulint präglade, tycker vi oss se att denna nyskapande riktning gynnar alternativa könsnormer och även skapar ökat utrymme för andra normkritiska perspektiv. En del av den scenkonst som rör sig i gränslanden mellan genrer sysslar även med att omförhandla det traditionella kontraktet mel- 21Se , (1993) Kvinnokultur och flickkonst – frälsning eller förbannelse?, Bang nr 3, s. 6–9. 22Se Edemo, och , (2004) Femkamp, Bang om nordisk feminism, : Bang förlag. Hur dessa strukturer kan förändras lan en aktiv utövare på scenen och en passiv publik i salongen. Man söker nya former för interaktivitet mellan utövare och publik. Exempel på arenor där konstnärskap som tematiserar kön, makt och normer ur olika feministiska perspektiv har utrymme är Lacrimosa, som är en feministisk teatergrupp och tankesmedja med egen scen på i , i och som kommittén samarbetat med och vars arrangörer vill utmana normer och strukturer, Teater Scenario i vars konstnärliga ledare medverkat vid kommit- téns seminarium Är kvalitet ett (köns)neutralt begrepp? samt teater- gruppen Kunq i vars konstnärliga ledare medverkade vid kommitténs seminarium Straight Acting på Stora scenen.23 Några enskilda scenkonstnärer vars konstnärskap bland annat innehåller aspekter av liknande tematiker och som medverkat vid kommitténs seminarier är skådespelerskorna , performancekonstnären , dansaren , koreograferna finns många, många fler grupper och enskilda scen- konstnärer inom detta fält och alla kan inte lyftas fram här. Några av dem porträtterades i , då tidningen uppmärksammade att dessa scenkonstyttringar, som tematiserar makt, kön, kropp och sexualitet, drar en stor publik.25 I kommittén har vi diskuterat att det finns en risk med att den här scenkonsten främst tar plats utanför institutionerna och det etablerade scenkonstlivet. Det är inte en risk för utövarna själva, utan för institutionerna. Vi menar att institutionerna riskerar att gå miste om förnyelse av sina repertoarer och konstnärliga uttryck, om de inte aktivt börjar öppna sig och ge dessa fria aktörer plats på scenerna. 23 Dessa aktörer och några till presenteras i Branschens guide till jämställdhet på scenkonstområdet, bilaga till detta betänkande. 24Se bilaga till detta betänkande, där kommitténs seminarier presenteras. 25Kalmteg, föreställningar fyller salongerna, 2005-03- Hur dessa strukturer kan förändras Startskottet för det fackliga arbetet med jämställdhet – 1990 Arbetet med jämställdhetsfrågor började inom () . Till att börja med fanns ett kvin- noutskott som arbetade fram till riksstämman 1991. Ett första större kvinnoseminarium, som det då kallades, arrangerades på i 9–. gjorde också en undersökning av fördelningen av arbetsuppgifterna för kvinnliga och manliga regissörer och skådespelare på teatrarna.26 Bakgrunden till seminariet på var inrättandet av det särskilda kvinnoutskottet för ett långsiktigt fackligt och konst- närligt arbete för att föra fram kvinnorna inom alla områden. Många medlemmar, framför allt kvinnor, hade på 1988 riktat kritik mot bristen på för- nyelse inom förbundet, och efter mycken diskussion inrättades kvinnoutskottet på förslag av bland andra (Teater- förbundets frilansråd) och Som en förberedelse för seminariet som hade beslutats på stäm- man 1988, arrangerade planeringsmöten med TF- medlemmar i hela landet, och sökte pengar även utanför TF för genomförande av seminariet.28 Alla teatrar och avdelningar inom TF utsåg kontaktpersoner, och kvinnoutskottet tog fram statistik över TF:s representation samt hur det såg ut på teatrarna, både personellt och konstnärligt.29 hölls så det stora kvinnoseminariet. Föreläsningarna ägde rum på och föreställningarna på Folkkulturcentrum, och i . Deltagarna var en blandning av skådespelare, dansare, regissörer, peruk- och maskmakare, talboksinläsare, informationsansvariga, kostymörer, artister, biljettförsäljare, dramaturger, produktionsledare, filmare, sufflöser, dockskådespelare, kanslister, producenter, drama– 26Se också Nytt från (1990) nr 4, och Entré (1990) nr 3. 27Aktiva aktörer inom kvinnoutskottet var bland andra , , Lena- , och . 28Finansiärer utöver TF var , och . 29Den organisationskommitté som bildades för seminariets genomförande bestod förutom kvinnoutskottets ledamöter av , skådespelare , , frilansregissör, och , frilansskådespelare, , filmare, , frilansregissör, , frilansskådespelare, , producent samt utskottets sekreterare, ombudsman .