sou · GUB399 · 2007-01-01 00:00:00 — 9TP PT A a s 330 ff och SOU 1991:59 s 235 ff 10TP PT SOU 2000:4 s 170 11TP PT Prop. 1999/2000:140 s 197 12TP PT Artikel 35.2 i förordning nr 1/2003 Skall besluta om konkurrensskadeavgift? ningen som hindrar den nuvarande svenska instansordningen i mål om konkurrensskadeavgift. Frågan berördes inte heller närmare i det lagstiftningsärende varigenom svensk konkurrensrätt anpassa- des till förordning nr 1/2003.TPF13FPT Frågan om en beslutanderätt för har senast diskuterats av . Enligt kommissionen bör verket ha rätt att fatta beslut om konkurrensskadeavgift, och ver- kets beslut bör kunna överklagas direkt hos . Däremot krävs att avgöranden i dessa mål kan överklagas, eftersom den ökade effektiviteten i rättstillämp- ningen, som kommissionen anser skulle följa med en sådan ord- ning, annars skulle riskera att skada rättssäkerheten. Förtroende- kommissionens slutsats blev att domar lämpligen bör kunna överklagas hos , varvid sed- vanliga dispensgrunder bör gälla för att domstolen skall ta upp må- let till prövning.TPF14FPT förslag utsattes för en omfattande remisskritik. Våra direktiv gör klart att ett syfte med vårt arbete skall vara att intensifiera kampen mot olagliga karteller. I konsekvens härmed bygger direktiven på tanken att vi i första hand bör överväga att effektivisera förfarandet genom att föreslå en ordning där Konkur- rensverket beslutar om konkurrensskadeavgift och där verkets beslut överprövas direkt av Marknadsdomstolen.TPF15FPT Regeringens sätt att närma sig problematiken synes grunda sig på att Konkurrens- verket i princip skulle ha ett fullständigt underlag för ett materiellt beslut när verket väljer att väcka talan vid tingsrätt.TPF16FPT Vår översyn av hur det nuvarande administrativa förfarandet funge- rar vederlägger dock denna slutsats. Såväl våra samtal med en rad intressenter som vad vi själva kunnat konstatera vid vår genomgång av domstolarnas akter och den av genomförda utvärde- ringen av domstolsprocesser visar i stället på att det ofta behövs en förberedelse vid tingsrätten. 13TP PT SOU 2003:73 och prop. 14TP PT SOU 2004:47 s 366 f 15TP PT Dir. 2004:128 s 10 f 16TP PT A a s 3 Skall besluta om konkurrensskadeavgift? Ur ett snävt effektiviseringsperspektiv kan det te sig lockande att överväga att effektivisera förfarandet genom att ta bort en dom- stolsinstans. Vi har dock pekat på att den nuvarande ordningen där väcker talan om konkurrensskadeavgift vid och där tingsrättens domar får överklagas hos är ett privilegierat system. Det vanliga i svensk rätt är att mål av inte allt för enkel beskaffenhet kan prövas av tre domstolsinstanser, varav den sista instansen är prejudikatinstans. Vår internationella jämförelse visar också att konkurrensmål såväl inom EG-rätten som i medlemsstaternas rättsordningar vanligen prövas av två eller flera domstolsinstanser. Därtill kommer att vi funnit att torde kräva att mål om konkurrensskadeavgift kan prövas i två domstolsinstan- ser. Vi har också gjort den bedömningen att det är en grannlaga uppgift att utforma en beslutsprocess vid på sådant sätt att verket kan anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol i mening. Det finns också skäl att redan i detta sammanhang peka på att en viktig faktor för effektiviteten i det administrativa sanktionssyste- met torde vara hur de berörda parterna uppfattar systemet. För- budsbestämmelserna i konkurrenslagen och i EG-fördraget syftar till att värna om en fri konkurrens på marknaden. Av såväl indivi- dual- som allmänpreventiva skäl har lagstiftaren valt att sanktionera överträdelser av dessa förbud med en administrativ sanktionsavgift. Tanken är att konkurrensskadeavgiften i enskilda fall skall kunna uppgå till mycket höga belopp.TPF17FPT Respekten för regelsystemet påverkas dock inte bara av att den som överträder reglerna riskerar att få betala höga konkurrensskadeavgifter. En annan viktig faktor är företagens respekt och förståelse för regelsystemet. Risken för att en överträdelse uppdagas och vilka sanktioner detta kan med- föra i jämförelse med vad företag på kort sikt kan tjäna på att bryta mot konkurrensreglerna är viktiga faktorer. I regel torde emellertid företag respektera och ha förståelse för regelsystemet alldeles oav- sett hotet om sanktioner. En förutsättning för att en sådan kultur skall bibehållas och bli starkare torde vara att företagen uppfattar systemet som legitimt och rättvist. Tillfrågade advokater och före- trädare för näringslivet har uppgett att de inte uppfattar ett system där beslutar om konkurrensskadeavgift och där 17TP PT Prop. 1992/93:56 s 30 f Skall besluta om konkurrensskadeavgift? beslutet kan överklagas till som första och sista domstolsinstans som tillräckligt rättssäkert. Det nu sagda innebär att den klara effektiviseringsåtgärd som våra direktiv pekar på, nämligen att låta fatta det inledande beslutet om konkurrensskadeavgift för att på så sätt kunna ta bort en domstolsinstans, skulle ha avgörande nackdelar. Vi har tidigare diskuterat en rad andra åtgärder som samman- tagna kan innebära ett mera rättssäkert, effektivt och ändamålsen- ligt förfarande i ärenden och mål enligt konkurrenslagen. I vissa fall har vi föreslagit ändringar i det befintliga regelsystemet. Framför allt har vi emellertid försökt lyfta fram den omständigheten att tillämpningen av konkurrenslagen alltjämt befinner sig i en lärande process och att de främsta effektivitetsvinsterna torde gå att hämta hem genom att , de berörda domstolarna och advokaterna på ett bättre och effektivare sätt förmår fullgöra sina uppgifter. Även om det i detta ligger en viss kritik, måste det fram- hållas att vi inte funnit några allvarligare brister i det nuvarande systemet. Tvärtom har vi dragit den slutsatsen att konkurrensrät- ten, i jämförelse med andra rättsområden, förefaller fungera för- hållandevis väl. Det är inte heller svårt att urskilja flera tänkbara förklaringar till varför , domstolarna och advo- katerna inte förmått agera på ett från effektivitetssynpunkt opti- malt sätt, t.ex. bristande resurser, erfarenhet eller kompetens. En av de viktigaste slutsatserna vi anser oss kunna dra av vår översyn av det nuvarande systemet är att inte alltid har ett fullödigt beslutsunderlag när verket går till domstol. Som vi anfört tidigare skulle mycket vara vunnet om företagens inställning till påståenden, så långt möjligt, var känd redan när verket drar upp ramarna för processens omfång genom att bestämma stämningsansökningens slutliga utformning. Vi har inte anledning att utgå från annat än att , de berörda domstolarna och advokaterna med ökad erfarenhet och kompetens kommer att kunna fullgöra sina uppgifter mer effektivt och ända- målsenligt. Mot denna bakgrund tolkar vi vår huvudsakliga uppgift när det gäller att effektivisera förfarandet som att på olika sätt söka stödja och snabba på en sådan utveckling. Frågan blir därmed om en beslutanderätt för bör vara en del av ett sådant åtgärdspaket. En viktig fråga i detta sammanhang är om en beslutanderätt för verket också kan påverka de berörda företagens processdisciplin. Skall besluta om konkurrensskadeavgift? Eftersom de bedömningar vi har att göra i mångt och mycket kommer att handla om vilka dynamiska effekter en beslutanderätt kan tänkas få på systemet i stort är det svårt att dra några säkra slutsatser. Därtill kommer att det måste bli fråga om en helhetsbe- dömning som innefattar även andra förslag vi lämnat. Ett skäl för en beslutanderätt skulle kunna vara att Konkurrens- verket därmed kan få en större frihet att i det enskilda fallet påverka konkurrensskadeavgiftens storlek och bevisvärderingen. Med ett sådant synsätt sneglar man på förhållandena inom EG- rätten där domstolarna i några avseenden synes acceptera att kom- missionen har ett visst utrymme för skönsmässiga bedömningar. Detta gäller bl.a. bedömningar avseende rena ekonomiska frågor och konkurrensskadeavgiftens storlek i det enskilda fallet.TPF18FPT Enligt vår uppfattning är en sådan utveckling inte önskvärd, framför allt eftersom rättssäkerheten skulle påverkas negativt. Som vi redan framhållit torde det finnas ett samband mellan systemets rättssäkerhet och effektivitet. Dessutom har vi inte anledning att misstänka att svenska domstolar skulle göra någon skillnad mellan att överpröva ett beslut av avseende konkurrens- skadeavgift och att pröva verkets yrkande härom. Svenska dom- stolar torde göra en självständig bevisvärdering och utifrån vad som således kan anses visat i målet själva pröva konkurrensskadeavgif- tens storlek, alldeles oavsett på vilket sätt frågan förs till domsto- larna. Av vår internationella jämförelse framgår att en övervägande majo- ritet av EU:s medlemsstater tillämpar en ordning där konkurrens- myndigheten fattar det första beslutet om en ekonomisk sanktion. Det står också klart att det på konkurrensrättens område pågår en – mer eller mindre – spontan harmonisering där medlemsstaternas regelsystem i allt större utsträckning närmar sig EG-rätten. Denna utveckling har självfallet snabbats på av konkurrensrättens moder- nisering, men den har pågått ända sedan det EG-rättsliga systemet trädde i kraft. Lite tillspetsat kan påstås att det egentligen är fråga 18TP PT Se t.ex. dom i målet mellan kommissionen och , C-12/03 P, punkterna 38-39, se även Bellamy & Child, 12-138 med där gjorda hänvisningar till avgöranden av EG:s domstolar Skall besluta om konkurrensskadeavgift? om en harmonisering till tysk konkurrensrätt eftersom de EG- rättsliga reglerna i stor utsträckning influerats av de tyska reglerna. Mot denna bakgrund kan det ligga nära till hands att dra slutsat- sen att vad som är bra för EU och majoriteten av medlemsstaterna också måste vara bra för . Enligt vår uppfattning finns det emellertid en rad omständigheter som tyder på att detta är ett grovt förenklat synsätt. För det första förefaller de medlemsstater som tillkommit genom EU:s senaste utvidgning i praktiken inte ha haft något egentligt val när det gäller den närmare utformningen av det natio- nella regelsystemet på konkurrensrättens område. Rådet fastställde i de s.k. Köpenhamnskriterierna att det för ett med- lemskap i EU krävs bl.a. att kandidatlandet kan uppvisa en funge- rande marknadsekonomi samt en förmåga att handskas med det konkurrenstryck och de marknadskrafter som råder inom EU. För konkurrensrättens vidkommande innebar detta ett krav på att föl- jande tre element måste finnas i kandidatländernas nationella rätts- ordning, innan medlemskapsförhandlingarna kunde slutföras. Ett nödvändigt regelverk på konkurrensrättens område. En adekvat institutionell kapacitet, framför allt bestående i en väl fungerande konkurrensmyndighet. En trovärdig tillämpning av nationella konkurrensregler som motsvarar på området. Redan i inledningsskedet av förhandlingarna framhöll kommissio- nen att en genväg till att på konkurrensrättens område uppfylla kraven för ett medlemskap var att kopiera det institutionella system som EU tillämpade. Alternativet, att själv söka bygga upp ett system grundat på systematiken i den nationella rättsordningen och i de särskilda förhållandena på den nationella marknaden, kan inte ha tett sig särskilt lockande för de dåvarande kandidatländerna. Med en sådan lösning var nämligen risken för att medlemskapsför- handlingarna skulle komma att försenas eller helt avstanna uppen- För det andra har vi med det historiska perspektivet i vår inter- nationella jämförelse försökt lyfta fram det förhållandet att kom- missionens beslutanderätt i det EG-rättsliga systemet inte har grundat sig på några egentliga överväganden om att detta för kon- 19TP PT Se t.ex. och , Competition Policy in Central Eastern Europe in the Light of EU Accession, JCMS 2004, nummer 2, s 321 ff Skall besluta om konkurrensskadeavgift? kurrensmålens vidkommande skulle vara det optimala systemet. Att kommissionen har en beslutanderätt i det EG-rättsliga syste- met torde i stor utsträckning förklaras av den grundläggande sys- tematiken inom EU, nämligen att det är kommissionen som har att övervaka tillämpningen av bestämmelserna i fördraget och av bestämmelser som t.ex. rådet har antagit med stöd av fördraget. Såvitt gäller enskilda rättssubjekt beivras överträdelser genom att kommissionen fattar beslut om ingripanden eller sanktioner. Den rättsliga kontrollen sker sedan genom att EG:s domstolar kan över- pröva kommissionens beslut. Som huvudregel sker denna prövning i ett kassationsförfarande.TPF20FPT Den form av kvasikriminalisering som det EG-rättsliga systemet med böter för att sanktionera uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av regelverket i praktiken innebär torde ha tillkommit i en situation där det funnits behov av att införa sanktioner i regelsystemet. begränsades det EG-rättsliga systemets konstruktörer sannolikt av vad som då var möjligt inom ramen för det europeiska samarbetet. Mot det sagda kan dock hävdas att även det tyska systemet, som är en föregångare till och förebild för det EG-rättsliga syste- met, ger konkurrensmyndigheten en beslutanderätt. I det samman- hanget har vi emellertid framhållit att det i ingalunda varit självklart att konkurrensbegränsningar alltid är skadliga och för- kastliga. När det gäller karteller har detta inneburit ett kontrollsy- stem som är effektorienterat, dvs. tar sikte på eventuella ekono- miska effekter av samarbetet mellan företag. En jämförelse med det amerikanska systemet ger vid handen att detta varit mer gärningsorienterat, dvs. det är själva samarbetet i sig som är förkastligt, och det saknas anledning att i det enskilda fallet utreda vilka effekter samarbetet fått för konkurrensen på marknaden. Mot denna bakgrund framstår det som logiskt att valet i i all- mänhet fallit på att låta den rättsliga kontrollen ske i ett administrativt förfarande, medan motsvarande kontroll i det ameri- kanska systemet till fullo har skett – och sker – i ett kontradikto- riskt judiciellt förfarande. Över huvud taget visar det amerikanska systemet att det är möjligt med en effektiv kartellbekämpning utan att konkurrensmyndigheten har beslutanderätt. I ljuset av vad som anförts framstår det från effektivitetssyn- punkt som något ologiskt att i överge ett fullt kontradikto- riskt förfarande i mål om konkurrensskadeavgift, som 20TP PT Om domstolen finner att kommissionens beslut är felaktigt kan den undanröja beslutet, men inte ändra det eller sätta annat beslut i dess ställe. Skall besluta om konkurrensskadeavgift? den europeiska utvecklingen i övrigt när det gäller synen på kartel- ler synes gå mot ett mer gärningsorienterat synsätt. Denna bild för- stärks av den pågående europeiska diskussionen om att kriminali- sera allvarliga överträdelser av konkurrensreglerna. I sammanhanget bör också framhållas att vår internationella jämförelse visar att det finns en gråskala mellan å ena sidan en beslutanderätt för konkurrensmyndigheten och, å den andra, att en sådan rätt tillkommer endast domstol. I t.ex. det tyska systemet utreds och fattas beslutet av samma personer medan det i andra system, t.ex. det italienska eller nederländska, införts mer eller mindre brandsäkra väggar mellan de utredande och beslutsfat- tande funktionerna inom myndigheten. Även formerna för kom- missionens beslutsfattande innebär att den utredande och besluts- fattande funktionen i flera avseenden särskiljs på ett tydligt sätt. Trots att den beslutsfattande funktionen i den sist nämnda gruppen inte torde uppfylla krav på domstolskon- troll, närmar sig sådana system i flera avseenden en domstolspröv- ning. Vår internationella jämförelse ger inte anledning att dra någon annan slutsats än att det EG-rättsliga systemet förefaller vara för- hållandevis effektivt och framgångsrikt när det gäller kartellbe- kämpning. Däremot är vi mycket tveksamma till tanken att detta skulle bero på systemet i sig. Det ligger betydligt närmare till hands att anta att detta beror på att tillämpande myndigheter och tilläm- pande domstolar har erfarenhet och kompetens när det gäller att utreda och lagföra karteller. Bl.a. har kommissionen inom ramen för en lärande process anpassat sig till hur EG:s domstolar ser på de konkurrensrättsliga och processuella frågorna i dessa mål. I det sammanhanget måste vi emellertid också notera att det med en beslutanderätt hos myndigheten förefaller följa ett ökat incita- ment att kvalitetssäkra besluten. Man kan också ana att det med en beslutanderätt hos konkurrensmyndigheten kan finnas ett större intresse hos företagen att fullt ut medverka i förfarandet vid myn- digheten. Det är viktiga omständigheter som talar för att ge Kon- kurrensverket beslutanderätt. Skall besluta om konkurrensskadeavgift? 7.3.3Finns det någon ledning att hämta i andra inhemska administrativa sanktionssystem? I svensk rätt förekommer det på flera rättsområden att en förvalt- ningsmyndighet kan fatta beslut om administrativa sanktionsav- gifter. Ett exempel på en sådan avgift är skattetillägg som skall tas ut av en skattskyldig som till skatteverket lämnat en oriktig uppgift eller som skönstaxerats.TPF21FPT På miljörättens område skall tillsynsmyndigheten vid vissa särskilda typer av överträdelser besluta om att näringsidkare skall påföras en miljösanktionsavgift.TPF22FPT Även får i vissa fall besluta om en straffavgift för företag som driver bank- eller finansieringsrörelse och för företag som driver försäkringsrörelse.TPF23FPT Ytterligare exempel på administrativa sanktionsavgifter finns inom plan- och byggnadslagstiftningen och på tullområdet.TPF24FPT Gemensamt för dessa sanktionsavgifter är att det inte fordras att några subjektiva förutsättningar är för handen för att avgiften skall utgå. I stället innehåller regelsystemen i allmänhet särskilda venti- ler, enligt vilka avgift inte skall utgå eller skall jämkas i vissa undantagsfall där den avgiftsskyldiges agerande framstår som ursäktligt.TPF25FPT I flera fall har också i förarbetena betonats att reglerna bör vara relativt enkla att tillämpa och myndighetens beslutsfat- tande förhållandevis schabloniserat.TPF26FPT Mål om konkurrensskadeavgift skiljer sig i flera väsentliga avse- enden från andra svenska administrativa sanktionssystem. Konkur- rensskadeavgift kan utgå endast vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av konkurrensreglerna. Dessutom är det sällan fråga om enkla och schabloniserade bedömningar. Tvärtom krävs det i allmänhet ett omfattande utredningsarbete av och ett flertal komplexa bedömningar av såväl bevis- som rättsfrå- gor för att finna att förutsättningarna är uppfyllda för att döma ut konkurrensskadeavgift. 21TP PT 15 kap. 1-2 §§ skattebetalningslagen (1997:483) 22TP PT 30 kap. 1 och 3 §§ 23TP PT 15 kap. 7 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 19 kap. 11 d § för- säkringsrörelselagen (1982:713) 24TP PT 10 kap. 4-11 §§ (1987:10) och 8 kap. 2-8 §§ tullagen (2000:1281) 25TP PT Se 15 kap. 10-11 §§ skattebetalningslagen, 30 kap. 1 § tredje stycket , 10 kap. 11 § samt 8 kap. 10 § tullagen. När det gäller de avgifter som kan beslu- tas av torde en sådan ventil finnas redan i den omständigheten att reg- lerna, till skillnad från våra övriga exempel, är fakultativa. 26TP PT Se t.ex. prop. 2002/03:106 s 138 f samt SOU 2004:37 s 97 ff och prop. 2005/06:182 s 43 f Skall besluta om konkurrensskadeavgift? Vi har tidigare intagit den ståndpunkten att mål om konkurrens- skadeavgift i många avseenden har stora likheter med brottmål.TPF27FPT Denna uppfattning grundar sig främst på att det i mål om konkur- rensskadeavgift är fråga om att sätter ramen för processen genom att i de grunder verket åberopar för sin talan ange den gärning som verket anser utgöra en överträdelse av konkur- rensreglerna. Detta innebär att den grundläggande förutsättningen för bifall till talan är att verket kan styrka att de misstänkta företagen agerat på det sätt verket påstår och att detta agerande skett som omfattas av verkets talan. Detta medför att det, i likhet med i brottmålen, i första hand är fråga om att styrka ett händelseförlopp i förfluten tid. Med hänsyn till att det i kartellmålen ofta är fråga om att ett stort antal personer misstänks ha varit inblandade i detta händelseförlopp krävs i all- mänhet en omfattande bevisning för att bedöma Konkurrensver- kets påståenden. Till detta kommer att det krävs subjektiv täckning av samtliga objektiva rekvisit för att döma till ansvar respektive fastställa konkurrensskadeavgift. har emellertid i ett annat sammanhang fram- fört uppfattningen att en parallell till brottmålsförfarandet inte längre torde vara påtaglig, eftersom det subjektiva rekvisitet för att fastställa konkurrensskadeavgift inte har samma innebörd som enligt straffrätten. Enligt verket visar rättsutvecklingen att företa- gens ansvar för allvarliga överträdelser av lagen alltmer fått karaktä- ren av ett s.k. strikt ansvar.TPF28FPT Vi delar inte den uppfattningen. För det första bör inte de subjektiva rekvisitens betydelse för en jämfö- relse mellan brottmål och mål om konkurrensskadeavgift överdri- vas. I brottmål är bedömningen av de subjektiva rekvisiten i många fall inte särskilt problematisk, när väl de objektiva förutsättning- arna för ansvar är uppfyllda. Detta innebär att de subjektiva rekvi- siten i många fall inte i särskilt stor utsträckning påverkar det sätt varpå parterna i brottmål lägger upp sin talan och den bevisning man väljer att åberopa. Däremot kan bedömningen av de subjektiva rekvisiten i vissa fall spela en avgörande roll för målets utgång. Vi är därmed inne på vad som brukar benämnas uppsåtets nedre gräns. Vi anser dock att inte heller den omständigheten att den nedre gränsen för uppsåt inom straffrätten (det skall stå klart att gärningsmannen haft en positiv eller i vart fall likgiltig inställning till effektens förverkligande eller 27TP PT Jfr SOU 1997:20 s 211 f 28TP PT rapportserie 2000:1 s 332 Skall besluta om konkurrensskadeavgift? förekomsten av en gärningsomständighet)TPF29FPT och inom marknadsrätten (ett företag, eller någon som handlar på dess väg- nar, inte kunnat vara omedveten om att det påtalade förfarandet begränsade konkurrensen)TPF30FPT formulerats olika bör överdrivas. Det går att diskutera skillnaderna mellan dessa uppsåtsbegrepp. I prak- tiken torde dock en tillämpning av de olika begreppen i de allra flesta fall leda till samma resultat. Dessutom är det en alltför långt- gående slutsats att de subjektiva förutsättningarna för att döma ut konkurrensskadeavgift är sådana att företagens ansvar alltmer fått karaktären av ett strikt ansvar. Ett sådant resonemang förefaller ha sin grund i att det inom konkurrensrätten, i likhet med vad som är fallet inom straffrätten, är uppenbart att det finns subjektiv täckning när väl de objektiva förutsättningarna för ansvar är uppfyllda. Detta är inget annat än en bevisfråga och innebär inte att det i systemen saknas krav på subjektiv täckning. I detta sammanhang bör också noteras att Konsumentombuds- mannen har en betydligt mer inskränkt rätt att fatta beslut än Kon- kurrensverket. kan fatta beslut endast om förbud eller ålägganden i fall som inte är av större vikt och som inte är tvistiga.TPF31FPT Vad gäller bl.a. den administrativa sanktion som marknadsföringslagen erbjuder, s.k. marknadsstörningsavgift, måste föra talan vid domstol.TPF32FPT Instansordningen är därvid densamma som för konkurrensskade- avgift; dock kan noteras att det enligt marknadsföringslagen finns en särskilt talerätt för de näringsidkare som berörs av marknadsfö- ringen.TPF33FPT Sammanfattningsvis kan konstateras att den enda slutsats vi kan dra av hur administrativa sanktionsavgifter tillämpas på andra svenska rättsområden är att förutsättningarna för att döma ut kon- kurrensskadeavgift och målens karaktär talar mot att i svensk rätt införa en ordning där har beslutan- derätt i denna fråga. 29TP PT NJA 2004 s 176, jfr även NJA 2004 s 519 30TP PT Se t.ex. MD 1999:22, jfr även MD 1998:7 (marknadsstörningsavgift) 31TP PT 21 § marknadsföringslagen 32TP PT 39 § marknadsföringslagen 33TP PT 39 och 43 §§ marknadsföringslagen