sou · GUB365 · 2007-01-01 00:00:00 — Man kan ha nog så mycket kunskap om missbruk å ena sidan respektive våld å den andra, alternativt funktionshinder respektive våld, men kun- skapen om kombinationen av dessa problematiker kan saknas. Att exempelvis inte se hur stor del våldet kan vara i den missbrukande Beskrivning och analys av insatser kvinnans liv, kan vara en anledning till att man i alltför stor ut- sträckning endast fokuserar på missbruket i insatserna. Kunskaper om de särskilda behov som kvinnor med utländsk bakgrund kan ha, behöver också öka, enligt andra. Då en del av dessa kvinnor kan ha mycket begränsade kontakter med det svenska samhället, kan de – förutom sedvanliga insatser – exempel- vis behöva mycket konkret och praktisk hjälp. Det vill säga hjälp angående det i mångt och mycket förgivettagna. Om detta behövs det mer kunskap, enligt en del. När det gäller kvinnor med ut- ländsk bakgrund och unga kvinnor som utsätts för hedersrelaterat våld, påpekas dessutom att kunskapen måste balanseras. Å ena si- dan krävs att den utländska bakgrunden särskilt beaktas. Det behövs exempelvis förståelse för den unga kvinnans bakgrund i den starkt patriarkala familjen: En flicka som aldrig tillåtits fatta egna beslut och stå på egna ben kan t.ex. ha extra svårt att bryta sig loss från familjen trots det våld hon utsätts för. Kunskap och hänsyn till kvinnans status vad gäller uppehållstillstånd etc. kan också vara viktigt då sådana faktorer kan påverka de val hon gör i förhållande till mannen. Å andra sidan framhålls att även om det är nödvändigt med en särskild förståelse för kvinnor med utländsk bakgrund, är det viktigt att inte stirra sig blind på etnicitet och kultur; i grund och botten handlar det om jämställdhet. Generella kunskaper om mäns våld mot kvinnor är således minst lika viktiga. Flera av dem vi talat med, likaså en del av länsstyrelsernas rap- porter, beskriver också behovet av ökade kunskaper kring männen som utövar våld och insatser för dessa. Några länsstyrelser påtalar slutligen även att återkommande seminarier/konferenser kring myndighetssamverkan är nödvändigt. När det gäller organiseringen av denna kunskapsförmedling, finns det två olika huvudspår: Grundutbildningens betydelse (i detta fall socionomutbildningen), samt behovet av fortbildning och att på andra sätt hålla kunskapen levande i organisationen. Beskrivning och analys av insatser SOU 2006:65 Kunskaper om mäns våld mot kvinnor, om hur detta påverkar bar- nen och hur man samtalar med barn borde enligt flera vara obliga- toriska moment på socionomutbildningen. Kunskapen om mäns våld mot kvinnor måste ses som en grundläggande kunskap för en socialsekreterare, oavsett vilken typ av frågor hon eller han kom- mer att arbeta med, som någon uttryckte det. Socionomutbildningar ges enligt en utvärdering av Högskolever- ket vid elva lärosäten (, , , , , , , univer- sitet, , och ). I utvärderingen uppger samtliga dessa att de behandlar frågor om mäns våld mot kvinnor i utbildningen.123 Utvärderingen visar dock att ämnet behandlas på skilda sätt av de olika lärosätena. Några ut- bildningar meddelar att de tar upp alla former av våld mot kvin- nor. Allmänt tycks dock undervisningen fokusera på misshandel, psykiskt våld och sexuella övergrepp. Flera utbildningar väljer en- ligt rapporten också ett barnperspektiv, dvs. frågan tas upp när man behandlar incest eller barn som är vittne till våld. I valet av teori- bildning kring mäns våld mot kvinnor finns vidare en spridning från neuropsykologiska och socialpsykologiska förklaringsmo- deller kring uppkomst av aggressivitet och skäl för könsdifferen- ser till en socialkonstruktivistisk förståelse av genus. De vanligaste diskussionerna kring mäns våld mot kvinnor förefaller dock föras kring psykodynamiska, systemteoretiska och olika slags genusteo- retiska modeller. Undervisningen i ämnet våld mot kvinnor äger rum både i början och i slutet av socionomutbildningen. Flera utbildningar betonar i sina svar till att frågorna behandlas återkommande. Studenternas närvaro är både obligatorisk och icke-obligatorisk. Några lärosäten anger att ämnet examineras skriftligt, någon ut- bildning beskriver hur man arbetar systematiskt med hemskriv- ningar. Men vanligare tycks vara att frågor om våld mot kvinnor kan examineras eller förekommer som fritt vald uppgift eller grupparbete. Överlag behandlas frågor om mäns våld mot kvinnor integrerat med andra ämnen. Strävan efter att integrera frågan blir också synlig i valet av kurslitteratur. som specifikt behandlar våld mot kvinnor används visserligen. 123P P (2004), s. Beskrivning och analys av insatser redovisar även titlar som på ett mer generellt sätt behandlar genus, mångkultur, missbruk eller yrkesetik. Temat våld mot kvinnor fö- refaller enligt till stor del integreras i de problem- områden som denna litteratur behandlar. kommenterar socionomutbildningarnas han- tering av frågor kring mäns våld mot kvinnor bl.a. enligt följande: Det faktum att ämnet våld mot kvinnor behandlas inom alla socio- nomutbildningar innebär inte att de behandlas på samma sätt. Några lärosäten tar upp frågorna både återkommande och ingående: man har god lärarkompetens, moment för alla studenter, undervisning i våldets teoribildningar, litteraturlistor, examination. I andra utbildningar saknas denna systematik. Från ett lärosäte använder man ordet slumpartat för att beskriva undervisningssituationen. Vi har också sett att undervisningen i ämnet våld mot kvinnor delvis sker i valbara kurser. Man kan notera att just en utbildning där frågor om mäns våld mot kvinnor till stor del utgör valbara moment uttrycker farhågor för att undervisningen blir ryckig och sporadisk.124 Frågan om att göra kunskap om mäns våld mot kvinnor obligato- risk på socionomutbildningarna bereds i . Enligt de uppgifter vi tagit del av är sådana examensbe- skrivningar dock för detaljerade. Så vitt vi förstår, enligt uppgift från , föreslås en mer allmän skrivning med fokus på mänskliga rättigheter. Fortbildning och annan kunskapsförmedling Flera aktörer och rapporter påtalar behovet av kontinuerlig fort- bildning. Däremot finns det olika åsikter om hur detta bäst bedrivs. En del framhåller vikten av återkommande konferenser, exempelvis regionala sådana, riktade till . Andra är mer skeptiska till den formen för lärande. Det man lär sig vid ett sådant utbild- ningstillfälle, riskerar snabbt att falla i glömska. Kunskapen måste underhållas och praktiseras för att hållas vid liv – kan- ske är våldsutsatta kvinnor inte något man möter . Små kommuner menar sig inte kunna besitta specialistkompetens på området, då deras personal måste kunna arbeta brett med all social problematik, samt med anledning av att de sällan träffar våldsut- 124P P Ibid., s. 59. Beskrivning och analys av insatser SOU 2006:65 satta kvinnor.125 Personalomsättning inom är ytterli- gare ett problem i detta sammanhang. Omsättningen kan vara en konsekvens av en mycket hög arbetsbelastning inom , vilket gör att personal slits ut, sjukskriver sig eller söker sig vidare till andra arbetsplatser. Förutom att denna personalomsättning kan leda till kompetensutarmning i sig kan den också påverka formen för kompetensutveckling. Enstaka konferenser – om än återkom- mande – är på grund av personalomsättning enligt flera inte den ultimata formen för att garantera att kunskapen upprätthålls inom organisationen. För att hålla kunskapen levande krävs det istället enligt flera att det finns ett par ansvariga inom organisationen som håller sig upp- daterade och som ser till att kunskapen sprids. Detta behöver dock inte innebära att det ska finnas vissa personer eller enheter där frå- gan som sådan – och därmed insatserna – koncentreras. Kunskapen och därmed beredskapen för insatser måste snarare enligt flera fin- nas i hela organisationen. påtalar i likhet med detta vikten av att all personal inom får utbildning, inte bara handläggare på vissa enheter. Däremot borde någon ha ett speciellt ansvar för att kontinuerligt sprida kunskap, bevaka och tillvarata nyheter vad gäller metoder och kunskap inom området och se till att dessa sprids. Denna person måste ha ett ordentligt mandat och ett sanktionerat uppdrag för uppgiften. På så vis und- viker man att frågan enbart drivs av en eldsjäl, som gör det hela sår- bart. Detta kan också knytas till en prioritering av frågan mäns våld mot kvinnor inom dels generellt, dels beträffande utbildning och kompetensutveckling. Ett antal länsstyrelser menar i sina rapporter i enlighet med detta att frågan inte prioriteras till- räckligt. Värt att nämna i detta sammanhang är att i Väst- manland knyter utbildningsbehovet till socialtjänstlagen.126 I 3 kap. 3 § SoL framgår att för utförande av socialnämndens uppgifter ska det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Enligt är det alltså viktigt att personalen får erforderlig ut- bildning så att arbetsuppgifterna kan utföras med kompetens och på ett rättssäkert sätt. 125P P (2006). 126P P (2003). Beskrivning och analys av insatser har ett antal satsningar på fortbildning för olika pro- fessioner gjorts. En större satsning gjordes för efter ett uppdrag i Kvinnofridspropositionen. fick här ansvaret för att i samverkan med ett antal andra myndig- heter - , , Riksåklagaren - genomföra fortbildning av personal inom rättsväsendet, socialtjänst och hälso- och sjukvård. Även , Brottsoffermyndighe- ten och Rikskvinnocentrum kom att delta i arbetet. Länspolismäs- taren (då RPS hade huvudansvaret för uppdraget) i respektive län fick i uppdrag att bilda en utbildningsgrupp där samtliga berörda professioner fanns representerade. Gruppen ansvarade för att pla- nera och genomföra fortbildning av personal regionalt och lokalt. Den regionala satsningen riktade sig framför allt till chefer och be- slutsfattare och de lokala satsningarna främst till praktiker. Syftet med detta upplägg var att fortbildningarna skulle genomföras efter olika regionala/lokala förutsättningar och behov. De centrala myndigheterna arbetade fram ett gemensamt utbild- ningspaket. arbetade bl.a. fram ett utbildningsmate- rial för . Då är en stor målgrupp publi- cerades detta material även separat i tryckta rapporter samt i full- text på webbplats. Fortbildningen följdes upp via en enkätundersökning. Inte alla kommuner besvarade denna och vissa län redovisade gemensamt för hela länet – det går inte att utläsa specifika kommuner. Av det till inkomna materialet framgår att minst 3 200 per- soner inom deltog i fortbildningen.TPTF127FTPT Detta ska dock ses som en absolut minimisiffra, då materialet långt ifrån täcker alla kommuners aktiviteter. Kommunerna fick även besvara frågor om konkreta resultat av fortbildningsaktiviteterna. I enkäterna ut- trycks en ganska hög entusiasm och ett engagemang över nyvunna kunskaper, nya samverkanspartners och en ökad medvetenhet om problemet. Fortbildningssatsningen gav också, enligt enkäterna, upphov till konkreta åtgärder i ett antal kommuner. Kommuner tog fram handlingsprogram eller reviderade existerande sådana, samarbetet med andra aktörer förbättrades, nya rutiner utarbeta- 127P P Utredningen om Kvinnofridsuppdragen beräknar, på basis av ett underlag från Social- styrelsen, att minst 4000 personer inom och hälso- och sjukvården deltog i fortbildningen (SOU 2004:121, s. 81). Vi har tagit del av samma underlag och enligt våra beräkningar deltog (minst) drygt 9 000 personer inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. Vad denna skillnad i beräkningarna beror på är oklart. Beskrivning och analys av insatser Ytterligare exempel som nämndes var att en del kommuner tillsatt handläggartjänster med särskilt ansvar för mäns våld mot kvinnor och att kommuner rutinmässigt börjat fråga kvinnor om våldsutsatthet i alla ärenden. Uppföljningen mäter dock inte om bemötandet av och stödet till våldsutsatta kvinnor faktiskt blev bättre som ett resultat av fort- bildningen. Uppföljningen har också på nacken – vi vet inte hur pass bestående de konkreta resultaten är. En del aktiviteter kan ha somnat in, vissa kan ha utvecklats ytterligare. Några defi- nitiva konklusioner om hur fortbildning bäst organiseras är svåra att dra på basis av denna uppföljning. Fortbildning har också skett kontinuerligt på olika sätt, sedan den här beskrivna satsningen ägde rum. Omfattning är dock svår att uttala sig om – vi har inte haft möjlighet att inom ramen för utredningens arbete närmare kart- lägga detta. utbildningsmaterial om våld mot kvin- nor för såväl som för hälso- och sjukvården är fort- satt efterfrågat – det visar försäljningsstatistiken och antalet gånger pdf-dokumenten besöks (materialet för såldes i ca 220 exemplar och ca 720 personer besökte pdf-doku- mentet). Det tycks dock finnas en efterfrågan på än mer kunskap och kompetensutveckling inom området. De brister i kunskaper som beskrivits ovan kan nu problematiseras en aning. För det första bör det inte uppfattas som en kritik mot personalen som sådan. En frivilligorganisation framhåller exempel- vis med emfas att socialtjänstpersonal enligt deras erfarenheter inte har en negativ inställning till ny kunskap. Att man inte alltid an- stränger sig mer för att skaffa sig mer kunskaper beror snarare på en rädsla för ökad arbetsbelastning i en redan belastad arbetssitua- tion. Den enskilda socialsekreteraren har i regel ett stort antal ärenden på sitt bord . Viljan till kunskap har också varit påtaglig i de samtal vi fört med olika representanter för social- tjänsten. För det andra är det också ganska naturligt att frivilligorganisa- tioner för fram och talar för de grupper de företräder och arbetar för, att de lyfter fram brister avseende bemötandet av och insat- serna för sina grupper och ställer krav på ökade kunskaper etc. kring respektive grupp. I detta sammanhang bör det åter påpekas Beskrivning och analys av insatser att de socialtjänstsrepresentanter som vi talat med, själva fört fram behovet av och önskemål om ökade kunskaper, inte minst kring många av de områden som ovan nämnts. Det handlar alltså också om självreflexioner – en känsla av att inte räcka till. Många av dem vi talat med efterlyser dessutom någon typ av riktlinjer som stöd i arbetet. Man ger uttryck för en osäkerhet i arbetet. Sådana riktlin- jer skulle också generera kunskaper. Flera aktörer efterlyser även någon typ av nationellt om våld mot kvinnor specifikt för , som dels skulle bistå och förmedla kun- skaper på området, dels skulle kunna arbeta med att utveckla soci- altjänstens arbetsmetoder (motsvarande Rikskvinnocentrums verk- samhet för hälso- och sjukvården). För det tredje kan man kanske lätt få uppfattningen, vid en läs- ning av ovanstående avsnitt, att det råder en skriande brist på kun- skaper inom angående våld mot kvinnor och ett genomgående klandervärt bemötande av dessa kvinnor. Så är dock inte fallet. Bilden som ges av dem vi talat med och resultat från andra undersökningar är exempelvis långt ifrån entydigt negativ i detta avseende. Detta belyses i avsnittet nedan, med fokus på be- mötande och kompetens. och en skönjbar positiv utveckling I en enkät från till de båda kvinnojoursorganisatio- nerna ROKS och SKR ges exempel på en positiv utveckling inom socialtjänsten.128 En fråga som ställdes var Finns det något i bilden av individ- och familjeomsorg via de människor ni möter i er verksamhet som ni tycker har förändrats ? På det öppna svarsalternativet om positiva förändringar åter- finns exempelvis följande kommentarer: har mer kunskap om mäns våld mot kvinnor och barn, åtminstone vissa handläggare. är mer tillmötesgående. visar kvinnojouren mer respekt, vilket leder till bättre samarbete som i sin tur leder till bättre hjälpinsatser. 128P P De båda riksorganisationerna vidarebefordrade enkäten till sina respektive jourer. Upp- gifterna baseras således på de lokala jourernas erfarenheter som sedan har sammanställts av riksorganisationerna. Beskrivning och analys av insatser Ökad kunskap vilket leder till bättre bemötande från många myndigheter. Man har börjat förstå och ta problematiken på allvar. Stor vilja från handläggare att bemöta kvinnorna på ett bra sätt. Det kan dock vara svårt att få . Generellt upplever vi att det skett en kunskapshöjning inom vår kommuns individ- och familjeomsorg. Detta förmedlas dels genom de familjer vi möter och dels erfar vi det själva i våra kontakter. Tyvärr har vi inte lika goda erfarenheter av alla kommuner vi är i kontakt med. Barnperspektivet är tydligare, kommunen tar ett större ansvar i dessa ärenden . Personalen på i X stad som vi har haft kontakt med verkar veta lite mer och förstå lite mer än tidigare om misshandelsprocessen och kvinnors och barns svåra situation. Vi har överlag bättre kontakt med socialsekreterarna. Det gör att vi kan stötta kvinnorna på ett bättre sätt, men vi stöttar också socialen t.ex. bidragshandläggare genom att vi kan berätta om problemen på ett relevant och trovärdigt sätt. Våra kvinnor (som kommer till kvinnojouren) får också snabbare stöd från individ- och familjeomsorgen. och drar i en studie också slutsatsen att social- tjänsten i allt högre utsträckning har axlat sitt ansvar, men att stö- det behöver förstärkas.TPTF129FTPT Den positiva utvecklingen framträder även i andra undersök- ningar. Som tidigare nämnts kunde Amnesty rapportera att antalet kommuner som ger bidrag till lokala kvinnojourer har ökat och att det genomsnittliga bidraget var högre , jämfört med en undersökning . Detta skulle kunna tyda på en ökad medvetenhet hos kommunerna om problematiken och om kvin- nojourernas arbete. Allt fler kommuner har också en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor. hade 206 kommuner () arbetat fram sådana planer. Flertalet av de kommuner som för inventeringen saknade en hand- lingsplan arbetade med att ta fram en sådan. Som tidigare påpekats är förekomsten av en handlingsplan i många fall inget bra mått på vad som görs – den är ingen garanti för en väl fungerande verksam- het. Men som och länsstyrelserna också konstaterar i inventeringen, kan arbetet med att ta fram planen vara nog så vik- 129P P , K. & , A. (2004). Beskrivning och analys av insatser tigt som själva resultatet. Det är ett sätt att skaffa sig kunskaper om frågan och om förhållandena i kommunen. Arbetet kan ge insikter och förståelse för vilka frågor som är centrala och ge samverkan mellan olika yrkesgrupper, organisationer och myndigheter ett konkret innehåll.TPTF130FTPT Att majoriteten av kommunerna nu har hand- lingsplaner, att det sker en kontinuerlig revidering och uppföljning av dessa och att kommuner som saknar handlingsplaner är i färd med att arbeta fram sådana, kan således ses som en utveckling i en positiv riktning. Det finns dessutom tecken på att kommuner i allt högre ut- sträckning bygger upp egen kunskap och egna verksamheter, istäl- let för att helt förlita sig på kvinnojourerna. I den nationella till- synsrapporten för bedömer flertalet av de sju länsstyrelser som då intervjuades att det pågår en positiv utveckling av social- tjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor. Konferenser och temadagar anordnas på länsnivå. Utbildning anordnas i många kommuner. Det finns ofta en kontaktperson i kommunerna som länsstyrelserna kan förse med information/material. Kommunerna antar i allt större ut- räckning handlingsplaner. Kommunernas medvetenhet har ökat sedan länsstyrelser frågat efter handlingsplaner.TPTF131FTPT I tillsynsrapporten för konstateras bl.a. att det finns specialkunskaper om området på många håll och att det finns nätverk och samverkan mellan myn- digheter för att snabbt kunna ge stöd.TPTF132FTPT Förändringar i negativ riktning inom efterfrågades också i den ovan nämnda enkäten till kvinnojourerna.TPTF133FTPT De svar som gavs på denna fråga handlar dock inte alltid om bristande kun- skaper och bemötande (även om sådana svar också finns) utan kan- ske framför allt om andra faktorer: Många missförstånd mellan kvinnorna och upp- står eftersom många utländska kvinnor inte talar svenska och inte heller engelska. Det saknas en medvetenhet om detta. 130P P och Länsstyrelserna (2005a). 131P P och Länsstyrelserna (2004), s. 26. 132P P och Länsstyrelserna (2005b). 133P P En av organisationerna påpekar i en kommentar till sammanställningen att de positiva svaren generellt är färre och kortare än de negativa. Beskrivning och analys av insatser Samverkan mellan kommuner när kvinnor behöver flyttas fun- gerar sämre . Det är tydligt att detta beror på ekonomiska problem. Ovilja från en del kommuner att betala för exempelvis skyddat/hemligt boende på annan ort leder ofta till onödigt långa och ibland infekterade telefonsamtal. Kvinnorna som kommer till jouren rapporterar allt bättre kon- takt med polisen. Däremot får de fortfarande ett negativt be- mötande från . Kvinnorna upplever dock att de får ett bättre bemötande om vi (kvinnojouren) är inblandade. Men kvinnorna är fortfarande tveksamma till de här kontak- terna. De är främst rädda för att ska betrakta dem som dåliga föräldrar. Det är nästan omöjligt att flytta utsatta kvinnor mellan olika kommuner, om kvinnorna inte har egen ekonomi. kan inte hjälpa till med kostnader för obetalda hyror vilket leder till att kvinnor inte får nya lägenheter av bo- stadsföretagen. Dåliga möjligheter att hjälpa kvinnor som även har missbruks- problem. Det är en slump om kvinnan möter en socialsekreterare med kunskap eller en utan vilket innebär att hon kan få bra, dåligt eller inget stöd alls. Den sista kommentaren känns igen från många av de samtal vi haft med olika aktörer. Man har påpekat att det är ett lotteri att söka hjälp av ; hjälpen man får beror på vilken handläggare man får kontakt med och i vilken kommun man söker stöd i. Kanske är det också det som avspeglar sig i det att vissa kvinnor är nöjda med stöd, medan andra är missnöjda. 5Barn och unga som upplevt våld mellan närstående vuxna I direktiven för utredningen konstateras att insatser för våldsutsatta kvinnor skiljer sig åt i sin utformning beroende på om det finns barn med i bilden eller ej. Utredningen ska därför be- akta de särskilda behov av stöd och hjälp som barn och unga har som upplevt våld mellan vuxna. har ett särskilt ansvar för barn som far illa eller riskerar att göra så. Enligt 5 kap. 1 § SoL ska socialnämnden verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda för- hållanden. Vid en anmälan enligt 14 kap. 1 § SoL om misstänkt våld eller sexuella övergrepp har en viktig roll i att garan- tera barnet skydd – det kan sägas vara primära upp- gift i en sådan situation. Inledningsvis vill vi dock poängtera att det är ett gemensamt sam- hällsuppdrag att ge tidigt stöd till barn och unga som riskerar att fara illa. möjligheter är i detta avseende begränsade. Andra verksamheter kommer i de flesta fall mer naturligt i kontakt med barn och unga, såsom barnhälsovård, förskola och skola – verksamheter som i sammanhanget har unika möjligheter att upp- täcka behov av stöd. ska finnas med som en resurs i det arbetet, där dess särskilda kompetens så kräver. Andra verksamheter har således en betydande roll för dessa barn och unga. Vi fokuserar här emellertid, i enlighet med uppdraget, på det som faller inom ramen för . insatser för barn som upplevt våld mellan närstå- ende vuxna berörs i samtliga länsstyrelserapporter som vi har tagit del av. Exempel på insatser som nämns är behandlande samtalsserier för barn med för ändamålet utbildad personal, remiss till BUP, stödfamilj, kontaktperson, familjepedagoginsats, krisbearbetning och Barn och unga som upplevt våld mellan närstående vuxna Flera kommuner nämner också olika varianter på indi- viduella bedömningar och att insatserna utformas individuellt. Det finns vidare exempel på kommuner som till länsstyrelserna uppger kvinnojour som insats för barnen. Andra kommuner uppger att man inte gör någon skillnad på dessa barn och andra barn som ak- tualiseras inom och att man erbjuder samma insatser för alla – traditionellt utredningsarbete och traditionella insatser.