sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Några har inte velat visa sin rädsla och några anger att de inte orkat eller inte brytt sig. 3.4.4.1Polisanmälan med hänsyn till de förtroendevaldas kön Bland riksdagsledamöterna framträder en viss skillnad mellan kvin- nor och män. Det är en högre andel av de kvinnliga än de manliga ledamöterna som anger att de inte uppfattat det inträffade som till- räckligt allvarligt för att göra polisanmälan, procenttalen är här . Omvänt är det en högre andel av de manliga än de kvinnliga riksdagsledamöterna som anger att de inte funnit någon mening med en polisanmälan då den sällan leder till någon åtgärd, av männen mot av kvinnorna framhåller detta som sitt huvudskäl. Bland ledamöterna i landstings- och kom- munfullmäktige går det inte att utläsa några skillnader mellan kö- nen. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda 3.4.4.2Polisanmälan med hänsyn till de förtroendevaldas bakgrund Tendensen är den att en högre andel bland förtroendevalda i lands- tings- och kommunfullmäktige med utländsk bakgrund – 32(±4) procent, gjort en polisanmälan om att de utsatts för trakasserier, hot eller våld, än förtroendevalda med svensk bak- grund – 25(±8) procent. Motiven till att inte ha gjort anmälan skil- jer sig också beroende på bakgrund. Det är en betydligt lägre andel av de förtroendevalda med utländsk bakgrund som anger att det inträffade inte var tillräckligt allvarligt än de förtroendevalda med svensk bakgrund, siffrorna är här 38(±5) respektive 64 (±11) pro- cent. Omvänt är det en högre andel av de förtroendevalda med ut- ländsk bakgrund – 31(±4) procent, som upplever att en anmälan ändå inte leder till någon åtgärd, än bland de förtroendevalda med svensk bakgrund – 11(±7) procent. 3.4.4.3Polisanmälan med hänsyn till de förtroendevaldas ålder Av vad som framgår av undersökningen spelar ingen nämnvärd roll för om de förtroendevalda väljer att göra polisanmälan av trakasse- rier, hot eller våld som riktas mot dem, eller vilka motiv som finns till att inte anmäla. 3.4.5Polisens bemötande av de förtroendevalda Enkätsvaren visar i stort sett samstämmiga uppfattningar mellan riksdagsledamöter och ledamöter i landstings- och kommunfull- mäktige kring frågan vilket bemötande de fått när de gjort en polis- anmälan om trakasserier, hot eller våld. Fler än hälften av de för- troendevalda i såväl som i landstings- och kommunfull- mäktige anger att de blivit väl bemötta när de gjorde polisanmälan. Omkring en tredjedel i bägge grupperna upplever att de blivit ru- tinmässigt bemötta. Mer än tre fjärdedelar av de förtroendevalda i bägge grupperna upplever även att de blivit tagna på allvar när de gjort sin polisanmälan. Omkring en femtedel har inte känt sig tagna på allvar. Antalet som gjort polisanmälan är så pass få totalt att det inte är meningsfullt att bryta ner siffrorna i några undergrupper. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Vilka effekter fick det då att de förtroendevalda anmälde att de bli- vit utsatta för trakasserier, hot eller våld till polisen? Undersök- ningen vittnar om att denna typ av ärenden inte är vanligt före- kommande vare sig som polisutredningar eller domstolsmål. Av dem som gjort polisanmälan är det av ledamöterna i och 50(±16) procent i landstings- och kommunfullmäk- tige som uppger att polisen inte ens inlett en förundersökning. Ungefär en femtedel av dem som utsatts i såväl som i landstings- och kommunfullmäktige anger att förundersökning in- letts men lagts ner. Ett fåtal riksdagsledamöter anger att förunder- sökning pågår eller att åtal väckts och bifallits. Även bland lands- tings- och kommunfullmäktigeledamöterna är det en liten andel som anger att åtal väckts eller att förundersökning pågår eller att åtal väckts och bifallits. 3.4.7Stöd till dem som utsatts Av tabell 3.20 kan vi utläsa att en så hög andel som av de förtroendevalda i , och en ungefär lika hög andel i landstings- och kommunfullmäktige, inte fått något stöd alls när de utsatts för trakasserier, hot eller våld. Tabell 3.20 Huruvida de förtroendevalda som utsatts för trakasserier, hot eller våld fått personligt stöd på något sätt? (Flera alternativ kunde anges.) LANDSTING/KOMMUN % 40(±8) Ja, genom företagshälsovård. 1(±2) Ja, genom säkerhetsansvarig. 4(±3) Ja, genom Polisen. 5(±4) Ja, genom Brottsofferjouren. <1(±0) Ja, genom det egna partiet. 32(±8) Ja, genom familj och vänner. 42(±8) På annat sätt. 5(±3) Frågan var tyvärr inte ställd så att vi vet om nej betyder att de för- troendevalda bett om hjälp men inte fått någon eller om det bety- der att man inte ens bett om hjälp. Ser vi vidare i tabellen konstate- Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda rar vi emellertid att mindre än hälften av de förtroendevalda totalt sett inte ens fått stöd av familj och vänner. Mot denna bakgrund kan vi ändå på tämligen goda grunder misstänka att det i många fall handlar om att de förtroendevalda som utsatts inte har berättat om händelsen och följaktligen inte heller bett om stöd från någon. 3.4.7.1Stöd till den som utsatts med hänsyn till de förtroendevaldas kön När vi analyserar denna fråga med beaktande av kön, talar så gott som alla siffror för att beteendet att inte berätta och inte söka stöd är mer utbrett bland de manliga förtroendevalda än de kvinnliga. Bland riksdagsledamöterna är det en högre andel kvinnor än män som fått stöd från såväl säkerhetsansvarig som det egna partiet och från familj och vänner. Bland ledamöterna i landstings- och kom- munfullmäktige gäller samma könsskillnad för stöd från det egna partiet och från familj och vänner. Könsskillnaden för landstings- och kommunfullmäktigeledamöterna är i dessa avseenden statis- tiskt säkerställd. Det går inte att utläsa några skillnader i detta avse- ende med hänsyn till de förtroendevaldas bakgrund eller ålder. 3.4.8Förtroendevalda vars anhöriga har utsatts Bland förtroendevalda som kommittén under sitt arbete talat med angående utsattheten för trakasserier, hot eller våld, är det en inte ovanlig uppfattning att man tål en hel del för egen del, men när det övergår till att även anhöriga kommer i riskzonen eller blir ut- satta, så reagerar jag. I enkäten fanns en fråga i vilken mån de för- troendevaldas anhöriga blivit utsatta för trakasserier, hot eller våld med anledning av just att de är anhöriga till en förtroendevald. Sva- ret på frågan redovisas i tabell 3.21. Tabell 3.21 Svar på frågan: Har någon anhörig till dig utsatts för trakasserier, hot eller våld efter valet på grund av att du är förtroendevald? LANDSTING/KOMMUN % 9(±3) 85(±3) 6(±2) Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Av tabellen framgår att det förekommer att även anhöriga till för- troendevalda blir utsatta för trakasserier, hot eller våld på grund av att de är anhöriga till en förtroendevald. Siffrorna är även här högre för riksdagsledamöterna än för ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige. Dessutom uppträder även här en skillnad mellan de kvinnliga och de manliga riksdagsledamöterna, så till vida att kvinnorna i högre utsträckning – , än männen – , anger att de har anhöriga som utsatts. Å andra sidan är det en högre andel av de manliga riksdagsledamöterna – , som inte vet om anhöriga blivit utsatta än som gäller för de kvinn- liga – . Av riksdagsledamöterna är det en högre andel i åldersgruppen 40–som anger att anhöriga utsatts, än i övriga åldersgrupper. Det går inte att utläsa några skillnader härvidlag be- roende på de förtroendevaldas bakgrund. De som anges som förövare av gärningar riktade mot förtroen- devaldas anhöriga är framförallt missnöjda medborgare eller upp- fattat psykiskt sjuka personer. Även högerextremister och rasis- tiska grupper nämns av mer än en femtedel av såväl riksdagsleda- möterna som ledamöterna i landstings- eller kommunfullmäktige. Det öppna svarsalternativet andra nämns också av omkring en fjärdedel av dem som besvarat frågan. Flera stycken nämner här barns skolkamrater eller lärare/skolpersonal. Ett annat alternativ som flera nämner är att anhöriga blir utsatta av personer inifrån politiken, från förtroendevalda inom de egna leden eller från poli- tiska motståndare. Den vanligast förekommande gärningen som riktas mot anhöriga är, enligt enkätsvaren, att de blir utsatta för förolämpningar och att detta i första hand framförs vid personlig konfrontation men även per telefon eller brev. Det vanligast uppfattade motiven till gär- ningarna är att den som utför den vill ge uttryck för hat mot den som utsätts eller vill påverka till konkret åtgärd eller beslut i en sakfråga. Anhöriga blir utsatta såväl på arbetet eller i skolan som på sin fritid i bostaden eller i viss mån även på annan plats under sin fritid. Benägenheten att anmäla det inträffade till säkerhetsansvarig person och till polisen är ungefär lika stor, eller snarare liten, även när det gäller gärningar som riktats mot anhöriga, och även här är det vanligast angivna skälet att det inträffade inte uppfattats som tillräckligt allvarligt. I den mån anhöriga fått personligt stöd i situ- ationen har detta kommit från familj och vänner. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda 3.5Kunskaper om hur trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda hanteras I enkätens första del ställdes frågor till de förtroendevalda om vil- ken information och utbildning de fått om trakasserier, hot och våld som kan riktas mot dem, om de visste ifall de finns någon handlingsplan om hot och våld mot förtroendevalda, samt om det finns någon ansvarig för de förtroendevaldas säkerhet, dels inom den myndighet (, , kommunen) där de har sitt uppdrag, dels inom deras respektive parti. 3.5.1Riksdagens, landstingens och kommunernas arbete I tabell 3.22 redovisas svaren på frågan om i vilken utsträckning de förtroendevalda fått information och utbildning i frågor som rör trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. Summorna i ko- lumnerna överstiger på grund av att ett antal av de sva- rande angivit att de fått information och utbildning på fler än ett sätt. Tabell 3.22 Har de förtroendevalda fått information eller utbildning från riks- dagen//kommunen om trakasserier, hot och våld mot för- troendevalda? LANDSTING/KOMMUN % Ja, skriftlig information 23(±4) Ja, muntlig information 12(±3) 2(±1) 61(±4) 8(±2) Av tabellen kan vi utläsa att en klar majoritet av leda- möter har fått information om trakasserier, hot och våld mot för- troendevalda, skriftligt och muntligt. Bland fullmäktigeledamöterna i kommuner och landsting är det bara om- kring som anger att de fått skriftlig information och som fått muntlig information. Fler än hälften av riksdagsledamöterna uppger sig känna till att det i pågår arbete med att förebygga och beivra trakasse- rier, hot och våld mot förtroendevalda. Motsvarande för lands- tings- och kommunfullmäktigeledamöterna är bara omkring 17 Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Omkring en tredjedel i bägge grupperna uppger sig inte alls känna till om sådant arbete pågår eller inte. Fler än hälften av riksdagsledamöterna känner också till att det finns en handlingsplan för säkerheten för förtroendevalda i Riksda- gen. En dryg tredjedel anger att de inte vet. Bland landstings- och kommunfullmäktigeledamöterna är det bara några enstaka procent som uppger att det finns en plan för säkerheten för förtroendevalda i deras landsting eller kommun. av ledamöterna i landstings- och kommunfullmäktige säger att det inte finns någon sådan handlingsplan och hälften vet inte. De förtroendevalda fick även svara på frågor om de fått utbildning och/eller information från sina partier om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda och om det pågår något arbete kring dessa frågor i partiet. Resultaten visar att totalt sett har fler än var tredje riksdagsledamot och ungefär var fjärde fullmäktigeledamot i lands- ting och kommuner fått skriftlig eller muntlig information om tra- kasserier, hot och våld mot förtroendevalda från sitt parti. Några få har fått utbildning. Om vi ser på frågan partivis, visar enkätsvaren att bland Center- partiets riksdagsledamöter anger fler än hälften att de fått någon form av information eller utbildning från sitt parti om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda, det vanligaste är att de fått muntlig information. I övriga partier är det fler än hälften som an- ger att de inte fått någon information eller utbildning i frågan från sitt parti. Svaren varierar från och där bara några enstaka ledamöter anger att de fått information, till Socialdemokraterna och där nästan hälften av riks- dagsledamöterna anger att de fått information i de aktuella frågorna från sitt parti. Svaren från landstings- och kommunfullmäktigele- damöter visar att det förefaller vara minst ovanligt att Socialdemo- kratiska och Moderata ledamöter – en dryg fjärdedel i vartdera par- tiet – fått information och utbildning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda från sina partier. På frågan om det pågår något aktivt arbete med att förebygga och beivra trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda i parti- erna, svarar av riksdagsledamöterna ja, nej och att de inte vet. Motsvarande siffror för fullmäkti- Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda geledamöterna i landsting och kommuner är ja, nej och vet inte. En nedbrytning av svaren per parti visar att det inom i stort sett alla partier finns en ganska stor okunskap om huruvida det pågår något arbete om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda inom det egna partiet, detta gäller i synnerhet svaren från landstings- och kommunfullmäktigeleda- möter. Bland , och Vänsterparti- ets riksdagsledamöter är det fler än hälften som anger att det inte pågår något arbete kring trakasserier, hot och våld i deras parti. Bland och Socialdemokraternas riksdagsledamöter är det fler än var tredje ledamot som anger att det pågår sådant ar- bete i deras partier. 3.5.3Vart de förtroendevalda kan vända sig om de blir utsatta I enkäten ställdes frågan huruvida det finns en säkerhetsansvarig person som förtroendevalda kan vända sig till om de blir utsatta för trakasserier, hot eller våld. Resultatet redovisas i tabell 3.23. Tabell 3.23 Finns det en säkerhetsansvarig person som du kan vända dig till om du som förtroendevald blir utsatt för trakasserier, hot eller våld? LANDSTING/KOMMUN % I //kommunen 20(±4) 16(±3) 50(±5) 8(±3) 50(±5) 34(±4) 8(±2) 13(±3) 64(±4) När det gäller riksdagsledamöterna kan vi till en början konstatera att de flesta känner till att det finns en säkerhetsansvarig person i . Omvänt anger de flesta riksdagsledamöterna att det inte finns någon säkerhetsansvarig i deras parti på lokal nivå. När det gäller frågan om det finns någon säkerhetsansvarig i partiet centralt stiger osäkerheten, en tredjedel anger att det finns, en tredjedel att det inte finns och en tredjedel vet inte. Övergår vi till att titta på siffrorna för landstings- och kom- munfullmäktigeledamöter, kan vi konstatera att här är okunskapen tämligen stor när det gäller frågan om det finns någon säkerhetsan- svarig som de som förtroendevalda kan vända sig till. Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda femte ledamot vet att det finns en säkerhetsansvarig i eller kommunen, medan hälften svarar att de inte vet. Stor okun- skap råder även om huruvida det finns någon säkerhetsansvarig i partiet på central nivå, ett fåtal procent svarar ja på den frågan me- dan en klar majoritet inte vet. Fler av landstings- och kommun- fullmäktigeledamöterna uppger att de vet hur det ser ut i partiet lokalt. En liten andel säger att det finns en säkerhetsansvarig där, omkring hälften att det inte finns någon, men är det en tredjedel som anger att de inte vet. Ledamöterna inom alla partier svarar på ungefär samma sätt. I partiet lokalt vet många att det inte finns någon säkerhetsansvarig, och hur det är centralt vet flertalet inget om. 3.6De förtroendevaldas förhållningssätt till före- komsten av trakasserier, hot och våld och dess orsaker En uppfattning som kommittén fångade upp i inledningen av sitt arbete, var att förekomsten av trakasserier, hot och våld mot för- troendevalda omgärdas av ett stort mörkertal förorsakat av att många anser att man som förtroendevald måste tåla att i viss ut- sträckning bli illa behandlad. I diskussionen mötte kommittén bland annat också argumentet att tonen inom politiken, och hur förtroendevalda behandlar varandra, bidrar till förekomsten av tra- kasserier, hot och våld. En hård ton och osakliga debatter politiker emellan driver på förekomsten av trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda, var den uppfattning en del förde fram. För att försöka ta reda på hur utbredda denna typ av uppfatt- ningar är, utformades en del av enkäten som påståenden som de svarande hade att ta ställning till genom att göra markeringar på en skala där 1 betydde instämmer helt och 5 instämmer inte alls. I denna del av enkäten gjordes en skillnad mellan utsattheten för tra- kasserier och hot och enda sidan och våld å den andra. Eftersom skalan gjordes femgradig, fanns möjlighet för de svarande att und- vika att ta klar ställning genom att markera siffran 3. Därutöver fanns även svarsalternativet ingen uppfattning. Vi kan konstatera att svarsalternativet ingen uppfattning använts av väldigt få av de svarande, det är också endast ett fåtal som undvikit att ta ställning till påståendena genom att inte besvara denna del av enkäten. Där- emot är det i anslutning till flera påståenden påfallande många som Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda valt att kryssa just siffran 3 och på så sätt undvikit att ta tydlig ställning. Vi kommer nedan att kommentera detta särskilt i anslut- ning till de påståenden där en tämligen stor andel av de svarande valt svarsalternativ 3. I övrigt redovisar vi markeringar för svarsal- ternativ 1–2 som instämmer och 4–5 som instämmer inte. För att hålla nere siffermängden har vi i dessa tabeller inte konti- nuerligt lagt in uppgifter om konfidensintervallen för landstings- och kommunfullmäktige, men dessa håller sig genomgående om- kring 3–. Analyser redovisas genomgående med beak- tande av undergrupperna kön, bakgrund och ålder. 3.6.1Vad en förtroendevald bör tåla Låt oss börja med hur de förtroendevalda själva ställer sig till vad de som förtroendevalda bör tåla av trakasserier och hot. Tabell 3.24 De förtroendevaldas inställning till påståendet att man som förtro- endevald måste vara mentalt beredd på att bli utsatt för trakasserier och hot LANDSTING/KOMMUN % Ej svar/ingen uppfattning Av tabell 3.24 framgår att en majoritet av de förtroendevalda in- stämmer i påståendet om att de måste vara mentalt beredda på att bli utsatta för trakasserier och hot. Andelen riksdagsledamöter som instämmer i påståendet är högre än andelen landstings- och kom- munfullmäktigeledamöter. Det är också noterbart att så stor andel som en dryg femtedel av de svarande undvikit att ta tydlig ställning till påståendet. När det gäller skillnader i uppfattningar mellan kvinnliga och manliga ledamöter, är tendensen för såväl som landsting och kommuner den att kvinnorna instämmer i påstå- endet i något lägre utsträckning än männen. Det går inte att utläsa någon skillnad i uppfattning mellan förtroendevalda med utländsk och svensk bakgrund. Ser vi till ålder, så instämmer riksdagsleda- möterna i åldern 21–i lägre utsträckning än övriga i påståen- det, medan ledamöterna i åldern 40–har lite högre andel in- Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda stämmande än övriga. Åldersgruppen 55–har högst andel som avstår att ta tydlig ställning till påståendet. Påståendet ställdes även med syfte på i vilken utsträckning för- troendevalda måste vara mentalt beredda på att bli utsatta för våld. Här blir de svarandes inställning annorlunda än ovan. Tabell 3.25 De förtroendevaldas inställning till påståendet att man som förtro- endevald måste vara mentalt beredd på att bli utsatt för våld LANDSTING/KOMMUN % Ej svar/ingen uppfattning Som framgår av tabell 3.25 instämmer var femte ledamot i såväl som i landstings- och kommunfullmäktige i påståendet att förtroendevalda måste vara mentalt beredda på att bli utsatta för våld. Även här är tendensen den att kvinnliga ledamöter instämmer i påståendet i lite lägre omfattning än manliga. Fullmäktigeleda- möter med svensk bakgrund instämmer i något lägre omfattning än de som har utländsk bakgrund. Yngre riksdagsledamöter instäm- mer i lägre omfattning än äldre. För att ställa de förtroendevaldas beredskap att bli utsatta för trakasserier, hot och våld i perspektiv, fick de svarande i enkäten även ta ställning till påståendet att förtroendevalda måste ha högre toleransnivå mot trakasserier och hot än medborgare utan sådana uppdrag. Tabell 3.26 De förtroendevaldas inställning till påståendet att förtroendevalda måste ha en högre toleransnivå mot trakasserier och hot än man kan begära av medborgare utan sådana uppdrag LANDSTING/KOMMUN % Ej svar/ingen uppfattning Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda Betydligt färre förtroendevalda instämmer i detta påstående jämfört med hur många som instämde i att förtroendevalda måste vara be- redda på att bli utsatta. Av riksdagsledamöterna är det som instämmer i påståendet och bland landstings- och kommun- fullmäktigeledamöterna är det . är det dock enbart runt hälften som har motsatt uppfattning, bland riksdagsledamöterna och bland landstings- och kom- munfullmäktigeledamöterna. Andelen som väljer att inte ta tydlig ställning sjunker också jämfört med det tidigare påståendet. Kvinn- liga ledamöter tenderar att instämma i påståendet i något lägre ut- sträckning än manliga. Ingen skillnad i uppfattningar kan utläsas mellan fullmäktigeledamöter med utländsk respektive svensk bak- grund. Yngre riksdagsledamöter instämmer i lägre utsträckning än äldre. Påståendet att förtroendevalda måste ha högre toleransnivå än medborgare utan sådana uppdrag ställdes även med syfte på våld. Här är det en stor majoritet av de svarande som anger att de inte instämmer i påståendet, av riksdagsledamöterna och av landstings- och kommunfullmäktigeledamöterna. Kvinnliga ledamöter instämmer i påståendet i något lägre utsträck- ning än manliga. Fullmäktigeledamöter med svensk bakgrund in- stämmer i något lägre utsträckning än ledamöter med utländsk bakgrund. Ingen riksdagsledamot i åldersgruppen 21–in- stämmer i påståendet. I de två äldsta åldersgrupperna är det om- kring som väljer att inte ta tydlig ställning till påståen- det. Ett påstående ställdes också med utgångspunkt i vad de svarande tror att medborgarna förväntar sig att förtroendevalda ska tåla. Tabell 3.27 De förtroendevaldas inställning till påståendet att medborgarna för- väntar sig att förtroendevalda ska tåla vissa mått av trakasserier och hot riktade mot dem LANDSTING/KOMMUN % Ej svar/ingen uppfattning Fler än hälften av riksdagsledamöterna upplever det som att med- borgarna förväntar sig att de i egenskap av förtroendevalda ska tåla vissa mått av trakasserier och hot. Färre än var femte tycker inte att Undersökning om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda det är så. Även bland landstings- och kommunfullmäktigeledamö- terna är det en tämligen hög andel, , som in- stämmer i påståendet, men var tredje tycker inte att det stämmer. Ungefär var fjärde förtroendevald uppvisar osäkerhet genom att inte ta tydlig ställning till påståendet. Inga skillnader med avseende på kön går att utläsa för detta påstående. Bland ledamöter med ut- ländsk bakgrund finns det en tendens till att instämma i påståendet i något lägre utsträckning än ledamöter med svensk bakgrund. Ser vi till ålder är det en högre andel i den äldsta åldersgruppen än i öv- riga som instämmer i påståendet. I den yngsta åldersgruppen är det betydligt färre som väljer att inte ta ställning till påståendet än vad som gäller för övriga. Även här förändras inställningen när påståendet istället syftar på våld.