sou · GUB375 · 2007-01-01 00:00:00 — I skulle fyra förskolor, Lackarbäcks förskola, Tonvillans förskola, Ormås förskola och Svejserdalens förskola, inför läsåret 05/06 välja sagotema utifrån ett genusperspektiv. De ville inte ha en saga där flickor och pojkar enbart byter roller, utan en saga som stärker och lyfter fram både flickor och pojkar. En saga som värderar flickors och pojkars egenskaper på samma sätt, som är rik av karaktärer och fylld av fantasi med stimulerande bilder. Varje förskola konstruerar också handdockor med utgångspunkt från sagotemat som används som pedagogiskt hjälpmedel, till exempel under samlingarna. Dockorna kan till exempel komma med problem och utmaningar som barnen får hjälpa till att lösa. Personalen på och Tonvillans förskolor har valt att arbeta med (2003) av och med följande motivering: Figurerna är könsneutrala. De lämnar mycket öppet för funderingar och förslag. Vi tänker använda valen och snigeln med egenskaper som ger oss många tillfällen till samtal om känslor. Valen är stor, men lite rädd och ganska blyg. Kan man vara rädd när man är stor? Hur känns det att vara rädd? Snigeln är hjälpsam och modig och vill gärna ut på äventyr. Kan man vara modig när man är liten? Hur känner man sig när man har hjälpt någon? (Utvärdering, .) Några förskolor har även involverat barnens föräldrar i arbetet med sagor och berättelser. Personalen på avdelning Delfinen, Tornerhjelms förskola i , bjöd till exempel in en litteraturpedagog till ett föräldramöte som gav tips om böcker med ett genusperspektiv. gjorde bildningsnämnden i en satsning på de områden som de ansåg vara mest segregerade och köpte in böcker på flera olika språk. har Delfinen även böcker till utlåning för både barn och föräldrar. Sedan förskolan fick litteratur på flera olika språk har intresset för att låna hem böcker ökat markant bland föräldrarna. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 116 4.3.8 Flickors och pojkars reaktioner på sagor som bryter könsmönstren Hur reagerar då barn på de berättelser de får ta del av? I Flickor och pojkar gör kön (2003) presenterar , professor vid , en analys av fyra- och femåringars reaktioner på att lyssna till sagor som bröt med de könsmönster de var vana vid. Hennes studie visar att barn inte alltid uppfattar berättelsernas budskap på samma sätt som många vuxna skulle ha gjort. En saga, som menar snarare riskerar att bekräfta de könsrelationer som den syftar till att utmana, är a . Det är en berättelse som handlar om en pojke som tycker om att ägna sig åt en rad aktiviteter som normalt förknippas med flickor. Till exempel älskar han att dansa. Hans pappa är bekymrad och försöker få honom att göra pojksaker som att spela fotboll, baseboll eller basket. I skolan blir retad av de andra pojkarna och på väggen står det skrivet är en mes. Men så visar det sig att blir riktigt duktig på dansen. Och mot slutet av berättelsen blir han accepterad och omtyckt trots sina feminina intressen. Om syftet med berättelsen är att visa att alla människor, oavsett kön, bör få ägna sig åt sådant de tycker om och ändå bli accepterade och omtyckta, så hade många av barnen en annan uppfattning – även efter sagans slut. Få av dem identifierade sig med eller tog parti. Tvärtom tyckte de flesta barn att han skulle sluta dansa och i stället ägna sig åt pojksaker. Flera barn uppgav till och med att de själva skulle ha retat om de var i de andra pojkarnas position. Några av de förskolor som fått projektmedel från delegationen vittnar om liknande erfarenheter. Ett exempel på barns tankar kring gränsöverskridande prinsessor kommer från i : Så gör prinsessor Vi läser boken så gör prinsessor av Per , så där för tredje eller fjärde gången. – Ånej inte den boken prinsessan är ju alldeles knäpp utbrister ett utav barnen som får syn på vilken bok som valts. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 117 Vi läser den ändå med omsorg, för visst är det härligt med prinsessor som inte gör som prinsessor brukar göra. Efteråt frågar jag barnen. Gör prinsessor så här? – Nääää skriker barnen i kör. Alla pratar i munnen på varandra så vi låter ordet gå runt så alla som vill får säga sitt. En del har väldigt mycket tänkvärda åsikter medan andra sitter och bara lyssnar in. – Prinsessor ska vara fina så att en prins vill gifta sig med dom (). – Nä prinsessor gör inte så prinsessor ska ha smycken, föresten så brukar inte prinsessor spela ishockey men dom kan ju slåss med drakar. – Prinsessor ska ha krona och smink hon va ingen riktig prinsessa för prinsessor kan inte spela ishockey. – Jag tycker hon var en bra prinsessa i sagan, hon var snäll och hon fäktades med draken och så spela hon ishockey, jag tycker flickor kan göra de. – Jag tycker inte prinsessor kan fäktas med drakar som du , för det gör inte prinsessor. På riktigt gör sig prinsessorna faktiskt fina för prinsarna. Prinsarna vill gifta sig med fina prinsessor så du vet. – Jag vet inte, men jag tror hon var på riktigt. – Prinsessor ska inte uppföra sig så där dom ska vara snälla och inte slåss med drakar. Det är faktiskt riddarna som ska slåss med drakar. Prinsessor ska inte spela ishockey dom kanske gör sig illa då. Är prinsessan modig då som vågar grilla korv på drakens eld ? – Du ..det är bara en saga (5år). – Jag tycker hon är jättemodig i alla fall () – Det tycker jag också (). – Prinsessan är modig men dom brukar inte göra sådär, och så är det för sjutton gubbar prinsen som ska rädda prinsessan. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 118 4.3.9 Kan arbetet med sagor och berättelser utmana barns syn på kön och genus? Vad säger då det här om möjligheten att utmana barns syn på kön och genus med hjälp av sagor och berättelser? Betyder det att det är lönlöst att läsa sagor som bryter med normerna för hur flickor och pojkar förväntas agera? Vi menar att det inte alls bör förstås på det viset. Vad exemplen visar, är snarare att barn tolkar berättelser utifrån den tolkningsram de har fått med sig. Och att denna ofta präglas av föreställningar om kön. Det är därför inte så konstigt att barnen gärna håller fast vid den bild av flickor och pojkar eller prinsessor och prinsar som de är vana vid och inte på en gång anammar budskapen i de nya berättelserna. För har man ägnat år åt att lära barn att se och förstå världen på ett sätt så ska man nog inte förvänta sig några omvälvande förändringar efter en eller några enstaka sagor. Självklart går det att påverka barns förhållningssätt till kön och genus med hjälp av sagor och berättelser. Men det är ett arbete som tar tid och som kräver ett medvetet jämställdhetsarbete på många olika håll . gjorde en intressant iakttagelse som på ett påtagligt sätt visar att det förhållningssätt som vuxna i ett barns närhet bär på kan ha stor betydelse för vilken syn på kön och genus barnet utvecklar. I samtalen om a visade det sig nämligen att två pojkar uppfattade berättelsen annorlunda än de andra barnen. Det var två pojkar vars föräldrar vägrade att acceptera en sexistisk diskurs, enligt . Till skillnad från de andra barnen ansåg de inte bara att borde få fortsätta med dansen, utan även att de som retade honom skulle sluta upp med det. När frågade en av de här pojkarna om det var rätt att fortsatte gå till dansskolan och varför det i så fall var rätt, svarade han kort och gott: – Därför att han kunde inte [lära sig] dansa själv. För den här pojken handlade frågan med andra ord inte om pojkar bör få ägna sig åt dans eller inte. I stället tog han diskussionen till en annan nivå – om ska kunna lära sig dansa måste han få hjälp med det och det kunde han få på dansskolan, punkt. Ungefär som de flesta hade resonerat ifall det hade handlat om en flicka som ville lära sig att dansa. Även flera av de förskolor som fått projektmedel från delegationen har kunnat se förändringar i barnens förhållningssätt till kön och könsrelationer. Visserligen är det svårt att säga exakt vad som SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 119 ligger bakom detta, eftersom jämställdhetsarbetet har bedrivits på flera olika plan . Men vad som står helt klart är i vilket fall att berättelserna har väckt en hel del nya tankar i barngrupperna. Inte minst diskussionerna runtomkring berättelsernas handling och karaktärer ser många förskolor som en betydelsefull del i detta. Det är viktigt att den vuxne kan ställa kritiska frågor som hjälper till att synliggöra hur kön skapas socialt och öppnar upp för nya sätt att vara flicka respektive pojke på. Att arbeta genusmedvetet med sagor och berättelser behöver därmed inte innebära att man enbart läser berättelser som bryter mot de traditionella könsmönstren. Utan vad det handlar om är att komma bort från de ensidiga framställningarna av flickor och pojkar och i stället visa på en större bredd av möjligheter och positioner för barnen – oavsett kön. 4.3.10 Föräldrarna Jämställdhetsarbete inom förskolan uppmärksammar huvudsakligen det som sker innanför förskolans väggar. finns det många faktorer utifrån som påverkar förskolans verksamhet. Det kan vara allt ifrån ekonomiska förutsättningar och gruppstorlekar till barnens egen bakgrund. Därför är föräldrarna en viktig del i jämställdhetsarbetet även om de faktiskt inte är närvarande under själva förskoledagen. Ett framgångsrikt föräldrasamarbete borde därför vara högt prioriterat av alla förskolor, inte bara i samband med jämställdhetsarbete. Många förskolor delegationen har varit i kontakt med menar att föräldrarnas inställning kan få stor betydelse eftersom de med sitt samarbete kan göra arbetet ännu mer framgångsrikt medan de med sitt motstånd kan försvåra arbetsprocessen. I boken skriver författarna om hur man bäst bygger upp ett lyckat samarbete mellan förskola och förälder. De menar att en avgörande faktor är om personalens lyckas tydliggöra förskolans innehåll och arbetsformer. Med andra ord, att inte bara förklara och visa vad man gör utan också visa varför man gör det och vad man vill uppnå.32 Erfarenheter från projekten tyder på att det kan ta ett tag för föräldrarna att både förstå och känna varför jämställdhetsarbete är viktigt och vad det kan betyda för deras barn. Därför är det en god idé att ägna frågan tid på föräldramöten och bjuda in föräldrarna att 32 Flising, och (1996), sid. 43. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 120 diskutera de tankar och idéer som det här arbetet ofta väcker. kan det vara viktigt att komma ihåg att det inte är föräldrarna som ska bestämma om en förskola ska arbete med jämställdhet eller inte. Uppdraget finns formulerat i läroplanen och det är alltid personalen som har det pedagogiska ansvaret. I samtal med föräldrar är det också viktigt att inte fokusera för mycket på barnen och att det är de som ska förändras och göras om. En bra väg att gå kan i stället vara att sätta in frågan i ett större perspektiv och visa att det är vuxenvärlden som formar barnens uppfattning om kön och vad som förväntas av flickor och pojkar. Om det blir för stort fokus på att barnen leker fel eller att det är deras uppträdande i sig som är roten till problemet, förmedlar man lätt känslan att föräldrarna har uppfostrat sina barn fel. Det är ingen bra grund för fortsatt samarbete. Den vanligaste bilden många verkar ha är att jämställdhetsarbetet ofta motarbetas från föräldrahåll när frågan introduceras. Ett sådant exempel kommer från projektet i . En bit in i arbetet blev motreaktionen från några av pojkarna på den berörda förskolan starka. De motarbetade personalen och det rådde mer eller mindre kaos i gruppen. Delar av föräldragruppen ville då att projektet skulle avbrytas och det var nära att personalgruppen gav upp, men med hjälp av handledare jobbade de vidare och till slut löste sig problemen. Men i de projekt som delegationen har arbetat med är det få som upplevt något öppet motstånd från föräldrarna. Det verkar ofta vara lite mer komplicerat än att föräldragruppen antingen gillar jämställdhetsarbetet eller inte. När det funnits svårigheter har de snarare handlat om hur personalen över huvud taget ska kunna väcka intresse för frågorna. Västerstrands förskola i har upplevt just detta problem. Inför ett föräldramöte hade de föreberett sig noga och även bestämt exakt hur de skulle presentera projektet så att de sa samma saker på alla avdelningar. Under mötet var föräldrarna positiva och tyckte att det pedagogerna berättade lät bra. Men under projektets gång är det få föräldrar som spontant har frågat hur det går, hur personalen jobbar just nu och hur jämställdhetstänkandet har påverkat barnen. Inget öppet motstånd med andra ord, men heller inget stort intresse. Så här berättar en av pedagogerna i projektet: Jag tycker det är synd eftersom jag tror att det kunde ha blivit mer diskussioner med föräldrarna om de hade varit mer intresserade. Vi SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 121 kunde ha lärt oss mycket från dem och tvärtom. Men är det nästan aldrig någon som frågar något. (Intervju, .) Ungefär samma erfarenheter hade till en början föräldrakooperativet i . De prövade både att ta upp jämställdhetsfrågorna på vanliga föräldramöten men också att ha helt separata möten om projektet. Med den första modellen visade det sig att alla föräldrar inte var lika intresserade eller engagerade i frågan och det påverkade då diskussionen. Med den andra modellen med separata möten var det bara de redan intresserade som dök upp och då spred sig inte heller intresset till resten i föräldragruppen. Men efter nästan två terminers jämställdhetsarbete märktes en skillnad. Även i föräldragruppen tycker vi att det märks en attitydförändring sedan projektets start. ses arbetet inte med samma skepsis som tidigare och föräldrarna möter oftare personalen och diskuterar såväl projekt som egna aha-upplevelser angående jämställdhet. Framför allt bland föräldrarna till lite yngre barn märks en tydlig könsmedvetenhet kring barnens kläder. De är inte lika könsstereotypa i sina färgval av kläder. Flera föräldrar har sökt sig till I-or bl.a. för jämställdhetsarbetet. (Utvärdering, .) Vilket är då det bästa sättet att väcka intresse kring jämställdhetsfrågorna? När de ska introduceras menar flera av projekten att det viktigaste är att vara väl förberedd och att känna sig säker i varför man har valt att arbeta med jämställdhet. En väg att gå kan vara att personalen arbetar med frågan på egen hand innan föräldrarna introduceras. För ju tryggare personalen känner sig i att det här verkligen är något som är viktigt för just deras förskola och de barn som finns där desto tryggare kommer också föräldrarna att känna sig. När vi började hela projektet hade vi egentligen tänkt visa filmen från Tittmyran och Björntomten på ett föräldramöte det första vi gjorde. blev det inte så och så här i efterhand var det nog bra. För tänk om föräldrarna hade börjat ifrågasätta en massa? Då hade vi inte kunnat svara ordentligt, eftersom vi fortfarande inte hade tänkt färdigt och landat i frågorna. (Förskollärare, intervju, .) Det här berättar en av pedagogerna från i . Där valde personalen att introducera projektet till föräldrarna när de redan hade jobbat ett tag. Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 122 Många förskolor väljer att visa en film eller bjuda in en föreläsare till föräldramötena för att ha något att utgå ifrån när frågan sedan ska diskuteras. En del förskolor har också valt att tipsa om de böcker och dela ut de artiklar som de själva har tagit del av. Detta för att få föräldrarna att göra samma kunskapsresa som de själva gör. Flera av förskolorna anser också att det är viktigt att visa hur jämställdhetsarbetet kan påverka och har påverkat barnen. På i sker till exempel föräldramötena när barnen är kvar på förskolan. En pedagog från varje avdelning finns med på mötet och varje möte har också ett speciellt tema. Ofta är det samma fyra–fem föräldrar som kommer varje gång, men vi ser det som ett långtsiktigt arbete. Om man verkligen vill förändra så måste man ha föräldrarna med sig. Då är allt det arbete vi gör inte förspillt. (Rektor, intervju .) Men även om de projekt delegationen har arbetat med inte verkar ha stött på särskilt många exempel på direkt öppet motstånd, förekommer det. Det kan handla om föräldrar som inte gillar och därför ifrågasätter att just deras pojkar får ägna sig åt lekar eller aktiviteter som anses vara vikta för flickor. Eller föräldrar som undrar varför deras flicka inte kan bara få vara flickig längre. Det kan också handla om föräldrar som tycker att förskolan ägnar sig åt indoktrinering eller som vill diskutera nyttan med att arbete med jämställdhet eftersom de menar att skillnader mellan flickor och pojkar beror på biologiska olikheter. Här är det viktigt, menar delegationen, att man i sin roll som pedagog faktiskt förklarar att det här är något som ingår i det uppdrag förskolan är ålagd att följa. Att arbeta med jämställdhet är inte frivilligt, något som blir ännu tydligare om man hänvisar till läroplanen. som det är viktigt att ta diskussionen med de föräldrar som känner sig skeptiska eller frågande, kan det också vara dumt att börja argumentera för mycket. Så här hanterar personalen på förskolan i föräldrar som ifrågasätter jämställdhetsarbetet: Jag tror man ska jämföra det här med hur vi jobbar med alla andra frågor. Vi börjar inte prata om ozonskiktet med föräldrarna och om det finns eller inte när vi jobbar med miljö. Varför ska vi gå in så djupt bara för att det gäller jämställdhet? Vi försöker att inte diskutera biologi , utan vi håller oss till ämnet och det uppdrag som finns i läroplanen. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 123 (Barnskötare, intervju .) En annan sak som påverkar förskolans samarbete med föräldrarna är den rådande synen på kvinnor och män och deras föräldraskap. När de vuxna i en familj består av en kvinna och en man förutsätts det ofta att kvinnan ska ta huvudansvar för både barn och hushållsarbete och därför är det lätt att pedagogerna gör samma sak. En del förskolor har därför ansträngt sig för att försöka bryta mönstret att oftast vända sig till barnens mammor i första hand. Ett sätt är att till exempel alltid ringa varannan gång till föräldrarna om det är något som gäller barnen. Eller att bara ringa papporna . På många föräldramöten är det dessutom ofta en majoritet kvinnor som dyker upp. För att öka engagemanget hos männen kan man förslagsvis dela ut varsitt exemplar när det skickas ut enkäter eller när föräldrarna på andra sätt tillfrågas om sina åsikter kring förskolan. som det är viktigt att personalen på förskolorna är medvetna om hur den rådande genusordningen påverkar synen på heterosexuella föräldrarelationer är det viktig att komma ihåg att alla barn inte växer upp med en mamma och en pappa som bor tillsammans. Vissa barn bor bara med sin mamma eller pappa, andra bor i olika styvfamiljskonstellationer och andra barn kanske har två pappor. Delegationen anser därför att det i kontakten med barnens föräldrar är viktigt att personalen på förskolorna inte tar för givet att alla barn bor i en traditionell kärnfamilj, utan är öppna för att barnens familje- och hemförhållanden kan se ut olika ut. På förskolan i ansågs föräldrarnas medverkan så viktig att det anordnas en speciell föräldrautbildning. Utbildningen hölls under tio kurstillfällen och byggde på , som är ett kanadensiskt manualbaserat föräldrautbildningsprogram. är ursprungligen tänkt att användas av föräldrar som har barn med svårhanterligt beteende i åldern . Syftet med Copekurserna är att ge föräldrar verktyg att förstå och hantera sitt barns beteende och stärka dem i sitt föräldraskap. Ett viktigt syfte är också att förbättra samspelet i familjen och att skapa stödjande nätverk. I lades programmet upp med tio kurstillfällen som har behandlat både genusrelaterade frågor och mer allmängiltiga diskussioner. Gensvaret från föräldrarna har varit stort, det visar inte minst den utvärdering som gjordes på det sista mötet med 19 deltagande föräldrar. Inför påståendet Kursen har gett mig verktyg att möta mitt/mina barn medvetet ur ett genusperspektiv Jämställdhetsarbete i förskolan 2006:75 124 svarade 13 föräldrar instämmer, medan sex föräldrar svarade instämmer helt. Personalen är också mycket nöjd med utbildningen. De upplever bland annat att föräldrarna ställer mer öppna frågor (när, var, hur) till barnen vid lämning och hämtning. En fråga vi ofta får är hur man involverar föräldrarna till barn som kommer från andra länder och kulturer i jämställdhetsarbetet. Många tänker sig att samarbetet med föräldrar som inte är födda och uppvuxna i kan vara mer komplicerat än med helsvenska föräldrar. Några av de förskolor som beviljats projektmedel från delegationen har barn från många olika länder och kulturer. Det är dock få som har upplevt några bekymmer med barnens föräldrar till följd av detta. På avdelningen Delfinen på i har till exempel av barnen en annan bakgrund än den helsvenska. Där var föräldraresponsen till en början lite avvaktande men allt eftersom projektet har fortskridit har engagemanget från föräldrarna också ökat. Speciellt tydligt blev detta efter ett möte där man diskuterade barnlitteratur och leksaker. Efter detta möte kände vi som pedagoger att vi fick ett genombrott där man kunde se att vårt engagemang smittat av sig till föräldrarna. Det kändes som att vi tillsammans ger barnen möjligheter att själva välja. Det gjorde att vi också fick mer kraft och lust att fortsätta. (Utvärdering, .) Att personalen på avdelningen Delfinen inte har upplevt några problem betyder givetvis inte att det inte kan uppstå splittringar när föräldrar från många olika länder och kulturer ska enas kring en gemensam linje för jämställdhet. Att synen på relationen mellan kvinnor och män kan se olika ut i olika länder, kulturer och grupper är inget vi kan eller får ignorera. Det vore att blunda för samhällets och kulturens betydelse för vilka värden och normer som frodas och för hur människor formar sina liv. Det är ett synsätt som rimmar illa med det genusteoretiska perspektivet som tvärtom betonar vikten av just detta. som det är viktigt att uppmärksamma och ifrågasätta dessa ojämställda strukturer, är det viktigt att inte stirra sig blind på detta till den grad att man glömmer bort de jämställdhetsproblem som finns i den helsvenska kulturen. Det häftigaste motståndet och det mest öppna ifrågasättandet av det genuspedagogiska arbetet har vi i delegationen mött på förskolor där föräldragruppen nästan uteslutande bestått av personer med helsvensk bakgrund. SOU 2006:75 Jämställdhetsarbete i förskolan 125 Jämställdhetsarbete på föräldrakooperativ de projekt som beviljats medel från delegationen finns flera föräldrakooperativ. I ett kooperativ ingår det i idén att även föräldrarna ska delta i det dagliga pedagogiska arbetet och därmed blir samverkan mellan personal och föräldrar ännu viktigare. På föräldrakooperativet i finns jämställdhetstanken med redan från start. För att få ha sitt barn på Murbräckan måste nämligen föräldrarna dela på det arbete som varje familj är ålagd att göra. Det står i stadgarna och går inte att förhandla bort. Det här betyder att både mammor och pappor måste göra sin del. Det är bra för barnen att se alla kan byta blöjor och laga mat. (Förskollärare, intervju .) När det gäller jämställdhetsarbete och dess påverkan på pedagogiken har det diskuterats mycket på Murbräckan. Även om det kanske inte alltid nått fram, är pedagogerna mycket tydliga med hur de tänker kring vilket förhållningssätt de vuxna har gentemot flickor och pojkar när det gäller till exempel bemötandet och kommentarer kring kläder. Det är ändå vi pedagoger som har huvudansvaret för just pedagogiken. Sedan har föräldrarna självklart inflytande, men det är en annan sak. (Förskollärare, intervju .) 4.3.11 Framgångsfaktorer i jämställdhetsarbetet Det kan vara svårt att veta vad som egentligen avgör om ett förändringsarbete blir lyckat eller inte. När det gäller jämställdhet i förskolan menar delegationen att man kan peka på framför allt två punkter.