sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — En av mina kollegor använder det, minst en gång , på ett eller annat sätt // i skämt, när man fikar // När det gång på gång blir så, så förstår man att det där är mer, alltså, det är inte så att de vill förnedra mig, el- ler förödmjuka mig, men det är mer att det är en egenterapi, det är att det fortfarande [X antal] år senare, är det jobbigt för dem att ha en utlänning, en utböling i den där fina gemenskapen, svenska gemenskapen, medelklassgemenskapen // och därför, rent psykolo- giskt, det är så jag förklarar det för mig själv. Därför behöver de // skoja kring det där, för att kunna bearbeta den mentala chocken över vad det nu kan vara, liksom. Andra intervjupersoner ger ytterligare exempel på stereotypa och kränkande antaganden och föreställningar, vilka uppfattas som osynliga och dolda former av diskriminering: Det kan också vara att det kommer någon medarbetare som är jätte- snäll, bra, vettig, utbildad, men ´Din syster, hur är hon uppfostrad?´ eller ´Hur har ni det hemma?´ Jag har andra kompisar som har fått höra många sådana. Alltså när man i all välmening ska fråga, eller är nyfiken eller försöker vara snäll och sedan omedvetet överför man sina fördomar eller rasism eller stereotyper, det händer . Inte så ofta , men det händer då och då. Det handlar ju jättemycket om hur folk pratar med en och hur folk tar sig friheter att skämta med en om vissa saker eller att göra sig före- ställningar om ens liv och ens familj, förstår du? IP: sedan så också en attityd, som att man är en sådan här skojig person, bara för att man är invandrare och tjej, förstår du? Mediearbetare med utländsk bakgrund lite skojigare än de svenska tjejerna, på vissa sätt. Och i det finns ju alltså sexuella anspelningar som är liksom byggda på både kön och etni- citet. I: Att man förväntas vara hetare? IP: Ja, precis, och liksom lite öppna, alltså // att man kan säga liksom lite mer, män kan ta sig lite mer friheter mot en, förstår du? [Mitt i en praktikperiod] blev jag tillkallad till chefredaktören som ville prata med mig, för [chefen] ville veta vem jag var och satt jag och pratade om allt möjligt mellan himmel och jord // Och till slut så frågade [chefen] en fråga som jag, vad jag vet så är jag den enda [mediearbetaren] på redaktionen som har fått den frågan // det var vilken politisk färg jag hade // Sådant där är jobbigt // lite sakteliga konstrueras man, inte bara som medborgare, som in- vandrare, utan man konstrueras också som yrkesmänniska till att passa en viss form, till att, tar man inte, så blir man ett hot mot den sorts journalistik, den sorts världsbild som de liksom propagerar för i [me- dieföretaget]. Vidare finns det exempel på negativ rolltillskrivning utifrån etnici- tet: Vi, vi var inte reportrar [i några kollegors ögon], vi var invand- rare. Om man är svensk då är man reporter; Det har hänt med vissa fotografer, att de inte har förstått att jag jobbat där eller typ att någon har tagit mig för praktikant, för de kan inte tro att man jobbar som journalist. Jag tycker att det har varit lite svårt för mig att övertyga, det dröjde innan jag lyckades övertyga samtliga medarbetare, mina chefer gjorde jag faktiskt ganska snabbt, du vet, jag övertygade dem om att jag hade förmåga, att jag hade kapacitet för att utvecklas till en välfungerande reporter på svenska. Men mina kollegor, det dröjde nog längre. Intervjupersonerna ger flera exempel på att denna negativa rolltill- skrivning förekommer också utanför redaktionerna, dels vid möten med människor inom ramen för yrkesutövandet, dels när man är ute på stan. En mediearbetare vittnade om en redigerares överdrivna nit och uppmärksamhet på språkriktigheten i den förras texter och sätt att tala, ibland till den grad att den senare fann fel i texter som redan reviderats av en utomstående med stor journalistisk erfarenhet. Det finns de som hittar en massa fel, för att de vet att det är en invand- rare, så man får inte göra stilbrott eller någonting, för det ser de som ett fel. Och de är så betingade av att de vet att jag är invandrare // Och just den person, hon hittade oftast sådana där fel. Jag hade använt ett ordspråk en gång, mycket snack och liten verkstad. Mediearbetare med utländsk bakgrund kände inte till den. Och tyckte hon att Är det någon direktöver- sättning? Ha, ha, ha // För det är någonting jag har lärt mig i [stad], för att på [mediearbetarens modersmål] säger man inte alls mycket snack och liten verkstad // men hon tog det direkt som att det var fel, då. Hon började skratta, Så här kan man inte göra, direktöversättningar. Ja, men det är den typ som är övernitiska för att de vet att jag är invandrare. Intervjuerna gav en mycket varierad provkarta på kränkande och nedvärderande former av behandling från kollegors och chefers sida, allt från föraktfulla flin, blickar, folk som vägrade att hälsa och läxade upp mediearbetaren med utländsk bakgrund, spydiga, halv- rasistiska och grovrasistiska kommentarer om invandrare eller specifika folkgrupper, utfrågning om personens politiska färg, ste- reotypa och kränkande antaganden och föreställningar om medie- arbetaren och dennes närmaste, till etniskt grundade negativa roll- tillskrivningar och övernitisk uppmärksamhet på mediearbetarens sätt att tala och skriva. Många av dessa typer av kränkande behand- ling bygger på allmänt cirkulerande kulturrasistiska föreställningar och oavsett om de är avsiktliga eller inte utgör de en källa till stort obehag. Några få intervjupersoner nämnde inga sådana exempel alls, och karaktäriserade sina relationer till chefer och kollegor som mycket positiva överlag, medan de flesta målade upp en bild som präglades av stor ambivalens, med upplevelser av uppskattning och kränkande behandling om vartannat. Ghettoisering av vissa redaktioner och verksamheter Mediearbetare vid public serviceföretag som arbetat/arbetar vid redaktioner eller med satsningar som producerar mångfalds- och integrationsrelaterat utbud (vilka i fortsättningen för enkelhetens skull kommer att kallas för mångfaldsredaktioner), anser att deras redaktioner och verksamheter har varit isolerade och nedvärderade. De betecknar sina redaktioner som ett reservat, ett ghetto eller [Public serviceföretagets] . I detta sammanhang bör no- teras att mediearbetare verksamma vid andra public serviceredak- tioner liksom vid andra medieföretag inte har påtalat någon sådan ghettoisering. Vid intervjuerna med mångfaldsredaktioners medie- arbetare framkom desto fler exempel på aspekter av denna ghettoi- sering och de problem som enligt mediearbetarna är förknippade med dessa. Mediearbetare med utländsk bakgrund En aspekt är den ställning som mångfaldsredaktioner har haft inom medieföretaget. En mediearbetare anser att dessa redaktioner har haft en lägre status, att de inte betraktades som en självklar och integrerad del av företagets verksamhet utan som något proviso- riskt: Som att man var tvungen att ha den verksamheten, nästan som att det skulle vara politiskt inkorrekt att inte ha den // som att man tolere- rar // det finns ingenting som är uttalat på det sättet, men allas ge- mensamma upplevelse var sådan och det bekräftades kanske av våra låga löner, lägst av alla, och av vår budget, lägst av alla. De resurser som redaktioner och verksamheter tilldelas utgör också ett mått på den betydelse som de tillmäts. Flera intervjupersoner anser att deras mångfaldsredaktion har/hade färre resurser än andra, och en nämner att sin redaktion alltid fick lägsta belopp på hela företaget. Intervjuanalysen visar att de knappa resurserna av mediearbetarna kopplas till dels bredden och kvaliteten för mångfaldsfrågornas bevakning (t.ex. att man har be- gränsade möjligheter att resa inom landet för att åstadkomma en allsidig täckning av dessa frågor), dels individuella upplevelser av särbehandling i samband med så konkreta saker som var man blir bjuden, hur mycket ens middag får kosta: Jag menar till och med våra middagar // julmiddag, eller något annat, avslutningsdag, vi ska åka på en konferens, vad ska vi välja för hotell, och möjligheten att göra resor, och var ska man bo när man reser. Jag menar, hela bilden var alltid, vi hade en känsla av att vi skulle kosta mindre. Några av de intervjuade menar att en konsekvens av mångfaldsre- daktionernas knappa resurser var att de anställda under en rad år hade markant lägre löner än andra redaktioners medarbetare. Enligt en intervjuperson uppgick skillnaden mellan en mångfaldsredak- tions löner och företagets genomsnittliga löner till . Lönegapet har dock enligt samma person minskat . Samma mediearbetare berättar att facket kopplades in och efter att ha gjort en del jämförelser var den fack- lige representantens slutsats att ärligt talat, den enklaste förklar- ingen [till de lägre lönerna] är att ni är invandrare. Den låga löne- sättningen gällde alla i denna redaktion, inklusive etniska svenskar som t.ex. arbetade som teknisk personal, vilket gjorde att arbete vid redaktionen kunde anses som någon slags straff. Mediearbetare med utländsk bakgrund Isoleringsaspekten betonas kraftigt av intervjuade mediearbetare vid mångfaldsredaktionerna. De anser att de hade väldigt lite kon- takt med (de svenska) kollegorna på andra redaktioner och att de inte fick smälta in i företaget: inget utbyte och ingen uppskatt- ning. Kollegor efterfrågar inte samarbete och ledningen har inte främjat samproduktioner tvärs över redaktionsgränser. Intervjuper- sonerna anger att när de kontaktades av kollegor från andra redak- tioner ville dessa oftast ha hjälp med tolkning och översättningar, frågor om uttal av vissa ord, och tips på kontakter och experter i deras hemland, men att de aldrig tillfrågades p.g.a. journalistisk kompetens och fackkunskaper: IP: aldrig tillfrågades vi att följa med, att göra reportage. Men alltid sade man så här till en [nationalitetsbeteckning] kollega ´Kan du komma till sändningsrummet, för att jag har en minister som säger nå- gonting på [språk], kan du tolka det för mig?´ Så att man man ef- terfrågade inte de journalistiska kvalitéerna som människorna besatt, utan det enklaste, språket. Jag menar, man kunde skicka en reporter härifrån till ett helt okänt land, [exempel på land], för att göra någon- ting, men det vanligaste är att utnyttja den kunskap och den resurs som finns här. Jag menar, det enklaste hade varit att våra namn skulle finnas hos redaktörerna på andra redaktioner och att vi sedan tillfrågas och träffar den reporter som ska åka ner, ger en bakgrund och så vi- dare. Men det vanligaste som vi användes till, det var det att ´Kan du hjälpa mig, jag har någon som pratar [språk], kan du översätta åt mig?´ Ja, man gick in i rummet, Ja, tack så mycket, och så man gick ut. I: Och vad tror du det beror på //? IP: Ja, men jag menar att det är som att säga att någon som pratar med brytning är sämre journalist, eller, vad har han att erbjuda mig? Jag är kunnig, jag bevakar ett område, ja Opålitlighet // man säger [till sig själv] att den där figuren som pratar [språk] och jobbar där borta, är han objektiv? // Nej, nej, lika bra att jag läser en artikel i tid- ningen, då får jag lite bakgrundsfakta så att säga. De intervjuade medarbetare vid mångfaldsredaktioner upplever alltså att de saknar/saknat yrkesmässigt meningsfulla kontakter med andra redaktioner, att deras kompetens inte har använts till fullo, och att den ibland även har ignorerats och osynliggjorts. Denna marginalisering och selektiva användning av medarbetar- nas kompetenser för med sig inte bara frustration och uppgivenhet hos de enskilda anställda, den har också påtagliga konsekvenser för deras utvecklings- och karriärmöjligheter. För mediearbetare vid mångfaldsredaktioner existerar enligt två intervjuade möjligheterna att röra sig horisontellt (prova på nya arbetsuppgifter) och vertikalt Mediearbetare med utländsk bakgrund (få mer kvalificerade uppgifter, bli arbetsledare) endast eller huvud- sakligen inom dessa redaktioner: för att bli chef eller göra karriär // vi hänvisas till det egna ghettot, vi är ledare inom ghettot. Isoleringen och de bristfälliga kontakterna med andra redaktioner kopplas klart och tydligt till karriärmöjligheterna: Ja, hinder, till exempel att smälta in i företaget. Detta att vi inte använ- des över redaktionsgränserna // Och sattes vi där att jobba med det, men vi fick aldrig den chansen att ´Kom och hjälp oss, vad tycker du om det? och Vi ska göra en resa, vad tycker du om det och det?´ Det fanns aldrig, så att på det sättet, det knöts inte dom naturliga kontakterna // Hur ska jag göra karriär då, vem ska ens veta att jag finns? Ytterligare ett karriärhinder utgörs enligt en intervjuperson av att medarbetare vid mångfaldsredaktioner anses vara tematiskt snäva. Som jämförelse kan noteras att mediearbetare vid andra public serviceredaktioner och andra medieföretag anser att de har/har haft möjligheter att utvecklas inom yrket och göra karriär. En av dem säger: Ja, det har jag, det tror jag faktiskt , för jag är inne i systemet. Jag vet hur det funkar, jag känner folk. Folk, inte alla, men folk känner till mig. Så fort man är inne i systemet och presterar så går det bra. Det gäller att komma in och bryta den barriären och sedan göra bra ifrån sig. Jag noterade ovan att en del medieföretag har börjat anlita och även explicit söka mediearbetare med utländsk bakgrund. Detta är positivt i sig, men kan en för stark fokusering på just denna egenskap hos en medarbetare (den etniska tillhörighe- ten) åstadkomma en nästan motsatt effekt. Om medarbetaren inte är särskilt vaksam när det gäller att inte låta sig placeras i ett fack, t.ex. att alltid uppdras att bevaka invandrarfrågor, integrations- frågor, etc., är risken stor att han eller hon blir kate- goriserad som invandrarjournalist och tillskrivs en kompetens som av samma medieföretag kan komma att betraktas som tema- tiskt snäv. De här riskerna kan ses som inbyggda i medieföretagens funktionssätt och har även påtalats av mediearbetare som inte är verksamma vid mångfaldsredaktioner. De nämnda kategorisering- arna kan enligt en av de intervjuade mediearbetarna utgöra ett klart hinder för karriären: Cheferna på [medieföretaget], de tänker på en mycket som en invand- rare, det kan ju också vara negativt. Man kan se det som en fördel, men Mediearbetare med utländsk bakgrund det kan också vara så att de tänker att ´Nej, den här perso- nen är så snäv i sitt yrkesområde´ och att det skulle vara ett hinder för att komma vidare. Mediearbetare vid mångfaldsredaktioner uttryckte alltså en tydlig uppfattning av att dessa redaktioner var isolerade och utgjorde ett ghetto inom public serviceföretaget: dessa redaktioner har lägre status och tilldelas mindre resurser, vilket i sin tur resulterar i lägre löner för mediearbetarna. Isoleringen ansågs innebära dels att ut- vecklings- och karriärmöjligheterna endast fanns inom ghettot, dels en avsaknad av yrkesmässigt meningsfulla kontakter och sam- arbete tvärs över redaktionsgränser. De kunde tillfrågas om hjälp med tolkning och översättning, men anser att deras journalistiska kompetens och fackkunskap varken erkändes eller användes till fullo. Det senare kan kopplas till en mycket diffus men kraftigt verksam självlegitimerande föreställning om en svensk syn på journalistik. Som och (2005: 215) noterar, vad denna svenska synen på journalistik egentligen innebär är något som tas för givet och sällan har preciserats. Man kan dock säga att föreställningen om en omutlig objektivitet är en central kompo- nent i denna syn. Eftersom denna syn är starkt idealiserad kommer aldrig (förmodade) andra syner på journalistik att kunna mäta sig med den. Den status man har gett mångfaldsredaktionerna inom public serviceföretaget och de villkor under vilka deras medarbetare verkar framstår som diskriminerande i dubbel bemärkelse: dels särbe- handlas mediearbetarna genom lägre produktionsresurser och lö- ner, sämre utvecklingsmöjligheter etc., dels reproducerar dessa sämre förutsättningar en föreställning om att dessa program (och i förlängningen de mångfaldsfrågor som de behandlar) är mindre värda. Styrning av det journalistiska arbetet Flera mediearbetare anser att redaktionsledningen och även kolle- gor försöker pracka på dem en syn på verkligheten som ska gestal- tas i medieprodukten, t.ex. en problemorienterad syn på invand- rare: Många svenska journalister och redaktörer vill ofta ha männi- skor som ska bekräfta någonting eller som ska ta deras tes. Enligt en intervjuperson utgör detta ett hinder när man vill visa att det är Mediearbetare med utländsk bakgrund mer komplext och brett än vad folk tror och sen också visa att det inte är synd om alla människor. IP: Vissa chefer har ju vissa förväntningar på en när de anställer en. Och om man inte införlivar de förväntningarna så tycker jag att det blir lite så här konstigt. Och på det sättet så blir man ju behandlad an- norlunda än vad svenskar blir. I: Och vad kan det vara för typ av förväntningar? Var det det där med källorna eller? IP: Ja, men förväntningar på att man ska göra vissa typer av jobb. Och förväntningar på det sätt som de vill styra en på, i det journalistiska ar- betet, ja, men de sätter en på vissa jobb och säger det här jobbet och sen gör du det på det och det sättet. IP: Vissa chefer försöker styra en för att man ska göra vissa reportage som passar in i deras mall av hur man ska belysa vissa frågor // att man är där // för att de ska använda en som ett verktyg för någon- ting, just för att man är den människa man är liksom. I: Just det, ville du säga någonting mera om de där färdiga mallarna? IP: Jo, men alltså // till exempel en chef som sade till mig att Ja, men vi vill skriva en reportageserie om en tjej och en kille som växer upp i [förort] och som ska gå ut nian och vad de ska göra efter nian. Och tänkte jag så här, ok, man ska försöka komma de här ungdo- marna nära och liksom berätta om deras liv och inte prata om att de är invandrare, då, utan prata om vad de gör liksom, hur deras liv ser ut och vad de tänker att de ska göra och sådant. Och sen när vi skulle ha vårt första möte efter att jag hade tackat ja så säger han så här, Ja, men då vill jag att du ska göra ett reportage som handlar om en kille som är lite strulig, som har problem i skolan, som kanske är lite halvkriminell // och tjejen ska vara så här duktig, hon hjälper till jättemycket hemma och jag bara satt så här, ja, men du skämtar alltså, varför har du tagit hit mig då, om du ska göra radioteater liksom, för- står du? Och så här, alltså, det var ju ett väldigt tydligt exempel på hur han tror att han ska använda mig för att jag skulle vara någon nyckel till deras liv, förstår du, bara för att jag också själv är svartskalle så här. Och det är ett sådant här tydligt exempel på vilka mallar man har att jobba utifrån. Andra styrningsförsök avser de ämnen och företeelser som medie- arbetarna ska skriva om. I första exemplet nedan förmedlas påbu- det av en invandrare, vilket visar att diskriminerande mekanis- mer inte automatiskt och inte på något direkt sätt kan kopplas till en specifik etnicitet. IP: Det gällde att vara väldigt försiktig för att kunna behålla sin integ- ritet både som yrkesman, som människa, som invandrare, som individ, Mediearbetare med utländsk bakgrund som [nationalitetsbeteckning], för det kommer påbud om att ska du lyckas som journalist så måste du bli svensk, ska du liksom ha fram- gång, ha en karriär, så måste du lära dig att skriva som vi, att prata som vi, att se på världen som vi, du måste mer eller mindre skaffa dig blåa ögon och ett ljust huvud. I: Hur uttryckte sig dessa påbud? IP: På olika sätt, det uttrycktes genom kollegor, på konversationer vid fikabordet och så vidare. Men det absolut starkaste och tydligaste be- skedet fick jag från en kollega, det var också en invandrare // Och han sa Jag ska ge dig två råd om du vill lyckas här som journalist, och det ena är att du börjar skriva som jag, alltså inte ifrågasätta systemet, inte prata om diskrimination, inte prata om sådana saker, för att du kommer ingen vart med det´. Det var det ena. Det andra var ´Säg inte du är [nationalitetsbeteckning] utan säg istället att du är från [ett eu- ropeiskt land]´ // och sen sa [kollegan] ´Försök att göra något åt ditt namn också, det är för utländskt´. När det gäller att skriva om, granska, avslöja och genomlysa de här extremistiska organisationerna // där har man allt stöd från sina me- darbetare och sina chefer. Men om det är något annat du vill skriva om, den dolda diskrimineringen, den dolda rasismen, strukturer, som också mediekåren är en del av, då jävlar anamma, är det inte lika välkommet, då är det inte lika accepterat. Det är då man stöter på pa- trull, det är då man blir tystad och censurerad. En mediearbetare, som skrev texter där den analyserade integra- tionsfrågor utifrån mitt svartskalleperspektiv, berättar att redak- tionsledningen bestämde att artiklarna skulle visas för chefredaktören vilken omarbetade dem före publiceringen. Enligt mediearbetaren berodde detta på att texterna uttryckte en syn på integrationsfrågor som skilde sig från medieföretagets. Genom förfrågningar om kontakter från kollegors sida görs me- diearbetarna, om de inte är på sin vakt, till medskapare av grova ste- reotyper: Vi letar efter en pappa från , ungefär som i film, , vi ska ha en tjej i slöja som får gå på disko för sin pappa, eller Vi ska ha en chilenare som jobbar med att samla pengar till . En mediearbetare anser att De letar efter stere- otyper eller vill bekräfta sin tes, då kan man ju känna [sig] utnytt- jad, men hjälper jag inte till längre om jag inte känner dem bra. Det har jag slutat med. Och där kan jag ibland känna en sådan här trötthet eller uppgivenhet, så efter att man har jobbat med [program], jag kommer inte att jobba med integrationsprogram som reporter om jag inte är producent för att inte riskera att det ska bli... samma sak, jag vill kunna stå för allt jag gör. Mediearbetare med utländsk bakgrund Ovanstående citat visar hur redaktionsledningar och/eller kollegor på olika sätt försöker att styra mediearbetarnas arbete. Det kan gälla hur ett ämne ska angripas och vilka huvudpersoner ett re- portage ska ha, vilka ämnen de ska skriva och inte skriva om, eller kontakter de förväntas förmedla (som ska uppfylla vissa mycket specifika krav). Att journalistiken oftast är starkt mallad och arbetar efter hårt formaliserade berättarmönster med en given uppsättning drama- turgiska roller kan sägas utgöra en mycket generell mekanism inom professionen. Jag anser dock att nämnda styrningsförsök ändå kan betraktas som diskriminerande mekanismer. Dels för att lyckade styrningsförsök bidrar till reproduktionen av stereotyper, dels där- för att många av de mediearbetare med utländsk bakgrund som är föremål för trycket att arbeta på ett visst sätt brukar befinna sig i en utsatt position på mediemarknaden. Man kan t.ex. vara rädd för att förlora sitt jobb, inte få förlängt arbete eller inte få ett arbete som motsvarar ens kompetens, och detta beroendeförhållande gör det extra svårt för mediearbetaren att stå emot trycket. Som noterades i början av kapitlet finns påtagliga och utbredda förnekandets mekanismer på olika områden och nivåer i samhället. De finns i t.ex. politiken, forskningen och medieföretagen. Dessa mekanismer utgör också ett arbetsplatsproblem och har en inver- kan på den enskilde mediearbetares arbetssituation och välbefin- nande på jobbet. I det andra blockcitatet under avsnittet Kollegors och chefers behandling ovan vittnar en mediearbetare om att den inte blir förstådd och anses överdriva när den påtalar att någon text eller något uttalande är rasistiskt. En annan mediearbetare be- rättar om en situation som uppkom när den ville diskutera ett för- hållningssätt som den ansåg vara fördomsfullt: