sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Detta gör att de som bidrar med att reproducera fältet belönas genom positiva sanktioner och de som inte gör det exkluderas genom negativa sanktioner. kallar dessa inkluderings- och exkluderingsmekanismer det symboliska våldet. Det finns många exempel på det symboliska våldet (se också Sawyer & Kamali, 2006). Ett exempel är den folkpartistiske integrationstalesmannen som jämt och ständigt lägger skulden för den misslyckade integrationen på personer med invandrarbakgrund själva. har genom att använda sin maktposition som riksdagsman och sin invandrarbakgrund legitimerat de mest rasistiska påståendena som t.ex. att invandrarna är mer benägna att begå brott och att alla invandrare i bär ett kollektivt ansvar för det (DN ). Detta har sin grund i ett kulturessentialistiskt perspektiv där den svenska kulturen är den överlägsna och invandrarkulturer de underlägsna. Det finns naturligtvis andra inom partiet i allmänhet och dess ledarskikt i synnerhet som gynnas av att personer som får stort utrymme och får fram det andra vill säga, men inte kan. Ett annat talande exempel på det symboliska våldet är att en av dessa kulturkompetenta experter, en mångfaldskonsult med invandrarbakgrund som har ett starkt kulturessentialistiskt perspektiv och som liksom lägger skulden för den misslyckade integrationen på invandrarna själva, har fått läns pris 14 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder för sitt arbete mot främlingsfientlighet. Han har bland annat påstått att svenskarna har öppnat dörrarna för integration men det gör inte invandrarna, de vänder ryggen till det svenska samhället, för över det till sina barn, men Tom alla invandrare öppnade sig för lika mycket som har öppnat sig för dem, så skulle problemen försvinnaT (DN 26 april 2002T). TLänsstyrelsen verkar utgå ifrån att, om man vill motverka rasism och diskriminering, måste invandrarnas brister och deras ovilja till integration åtgärdas så att dessa inte väcker svenskarnas främlingsfientlighet. Det är dock inte bara vissa politiker, myndigheter och tjänstemän som utövar symboliskt våld som reproducerar diskriminering och rasism utan också media spelar en viktig roll i sammanhanget. Vissa personer med kulturessentialistisk inställning som hjälper till att reproducera och förstärka de etniska orättvisorna får stort utrymme i medierna. Det handlar inte bara om deltagande i debatten om integration, utan också när det gäller nyhetsrapporteringen och debatten om islam, muslimer i , kampen mot terrorismen, , etc. De debattörer och experter som förstärker vår bild av de andra, t.ex. om kriget och ockupationen av och får härja fritt i medierna. Detta försvårar integrationen genom att exkludera en del av befolkningens intressen från den allmänna debatten och hindrar dessa grupper från att utveckla den känsla av tillhörighet som är avgörande för integration. Dessutom förstärker den vinklade debatten de redan befintliga negativa attityder till de andra som redan existerar i majoritetssamhället. En tredje illustration kan klargöra argumentet rörande det medias roll för utövande av symboliskt våld. Några få personer med invandrarbakgrund får relativt stort utrymme i media och används som experter från dem som ska säga sanningen till oss. En av dessa av majoritetssamhället valda experter är . Hon dök upp i mediala sammanhang genom att föreslå att det ska krävas körkort i svenska värderingar för invandrare eftersom deras kultur och värderingar ligger långt under den svenska. Sedan gjorde hon en kometkarriär genom att få stort utrymme i mainstream-medier som , och i . I de två tidningsartiklar som hon har skrivit på DN:s ledarsida är det lätt att se varför sådana röster från dem får så stort utrymme bland oss. Hennes två artiklar (DN 060628; 060628) handlar om två frågor. Den ena om 15 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 förtryck av kurder och den andra om att justitiekanslern, , har importerat mellanösternkonflikten till . Budskapet är enkelt: i den första artikeln slår hon fast att inte skall bli medlem i EU eftersom förtrycker kurderna. I den andra kritiserar hon Justitiekanslern för att han har lagt ned anmälan mot antisemitiska muslimer och därmed importerat konflikten i , som inte är vårt problem, till . Alltså, man kan enligt DN:s ledarexpert importera en grupps konflikt, nämligen kurdernas, till och göra den till vårt problem, så länge den passar majoritetssamhällets och andra kristna européers föreställningar om de andra och i synnerhet som ett islamiskt land. Men hon gör en logisk kullebytta i den andra artikeln och går emot att Justitiekanslern har lagt ned åtalet mot en moské i med hänsyn till just en konflikt utanför våra gränser. Författaren använder kategorin vi sex gånger i sin artikel för att deklarera gränsen mellan vi och dem. Hon ställer den ledande frågan: ska vi verkligen låta religiösa och politiska krafter utanför gränser sätta ramarna för den svenska lagen? (DN ). Hon väljer bort de nyheter som har bekräftats av alla politiska partier, nämligen att vi har låtit den nordamerikanska anti-islamistiska hållningen och administrationen sätta ramarna för den svenska lagen. Att hon inte ens tycks veta att just internationell politik och dess globala sammanhang, som brukligt kallas globalisering, spelar en avgörande roll för vår integration är föga förvånande. kometkarriär som journalist är ett tydligt exempel på majoritetssamhällets koopteringsmekanism: vill du göra karriär, måste du andrafiera de andra, till och med i större utsträckning än vad vi gör. Mainstreamtidningar har visat sig vara en av huvudaktörerna i reproduktionen av den strukturella/institutionella diskrimineringen (Camauer & Nohrstedt, 2006; SOU 2006:21). Medan många journalister med invandrarbakgrund som dessutom har journalistexamen går arbetslösa, får andra, oftast utan någon eller obefintlig akademisk utbildning de mest eftertraktade journalistjobben i mainstreamtidningar. Detta är enfaldens symboliska våld för att bevara maktstrukturerna och status quo i samhället. Det faktum att av majoritetssamhället valda representanter från andrafierade grupper får stort utrymme i syfte att legitimera den bestående ordningen, i vilken diskriminering och rasism normaliseras, är inte bara en svensk företeelse. Det finns otaliga exempel från 16 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder andra länder som t.ex. , , och . Antiislamisten Harshi framgångar i är ett talande exempel av många. Den strukturella/institutionella diskrimineringen reproduceras inte bara genom institutionella handlingar, utan också genom interinstitutionella interaktioner och samverkan (Kamali, 2005a). Ökad kunskap om diskriminering förutsätter därför även kunskap om utfallet av samhällets funktioner för personer med invandrarbakgrund, och andra grupper som drabbas av diskrimineringen, som t.ex. kvinnor. Om graden av arbetslöshet och arbetets art följer individernas hudfärg, religion och kön finns det fog för att kontrollera de mekanismer som leder till sådana utfall. Etnifiering av fattigdomen i allmänhet och boendesegregationen i synnerhet är ett annat exempel på utfallet av den strukturella/institutionella diskrimineringen å ena sidan, och å andra sidan ett talande exempel på integrationspolitikens misslyckande. Avciviliserade förorter Marginaliserade och stigmatiserade förorter har blivit en påtaglig del av det livet i många europeiska länder. storstäder är inget undantag. har boendesegregation i fått en etnisk dimension (Kamali, 2005b). Fattigdomens etnifiering gör att boendesammansättningen i förorterna har förändrats. Förorterna har etnifierats och majoriteten av boende har invandrarbakgrund. En del forskare menar att klass och etniska strukturer och relationer korsar igenom varandra och förstärker utanförskapet och underläget i förorterna (, i denna antologi). Hon menar att diskriminering och rasism skapar en rumslig och mental separation som andrafierar personer med invandrarbakgrund. En rumslig separation genom marginalisering skapar grogrund för en mental separation. Denna process av rumslig separation går hand i hand med och förutsätter en process av mental separation. Den mentala separationen möjliggörs bland annat via diskurser och praktiker som skapar en föreställning om de andra som allt som vi inte är. Den mentala separationen legitimerar, motiverar och banar väg för separata, hierarkiskt ordnade rum. Därmed exkluderas och utesluts de andra ur gemenskapen och utvisas till utkanter av samhällets mentala, socio-politiska och fysiska rum. Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 Wacquant (2004) kallar denna process för avcivilisering och demonisering av boende i marginaliserade och stigmatiserade områden. Avciviliseringen och demoniseringen är två delar av en strukturell-diskursiv process som samvarierar och förstärker varandra samt verkar för att legitimera den politik som bär ansvaret för det alarmerande tillståndet i dagens förorter. Bristen på tillhörighetskänslan till det samhälle de lever i hos många boende i dessa områden öppnar för motreaktioner, i synnerhet hos ungdomar med invandrarbakgrund. Dessa ungdomar är mer benägna att reagera mot de etniska orättvisorna än sina föräldrar (, 1997). Det uppror som svepte över var ett exempel på detta. Många ungdomar som deltog i kravallerna i menade att de försvarade sina områden mot polisen (, i denna antologi). En del liknade sina förorter vid de palestinska ockuperade områdena och liknade den franska polisens intrång vid israeliska militärens räder på och i (de Wenden, 2005). Upproret i är inget unikt. och har drabbats av uppror i de gettona. Händelserna i Ronna i vittnar om den allvarliga situationen även i . När Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering genomförde fokusgruppstudier i marginaliserade och stigmatiserade förorter runt , och framkom det bland deltagarna en mycket stor misstro mot polisen (SOU 2005:69). Misstron och hatet är dock knappast förvånande med tanke på vad forskningen visat angående polisens arbete i dessa områden (, i denna antologi, , 2002). Boende i dessa områden, speciellt den unga delen av befolkningen, ses antingen som brottslingar eller som potentiella sådana. En sådan inställning från polisens sida har förödande konsekvenser för boendes förtroende för polisen och rättsväsendet. Marginalisering och stigmatisering av dessa förorter sker oftast utanför dessa områden. Arbetsmarknaden, den officiella politiken och media är bland de viktigaste aktörerna för den ökande marginaliseringen och stigmatiseringen. Att då leta efter segregationens orsaker i bostadsområden eller lansera politik för att åtgärda brister hos boende i dessa områden är att bortse från forskning och beprövad kunskap. En sådan inställning, som har varit dominerande och återigen hörs i vissa politiska partiers valmanifest, är handlingar som syftar till att maximera egennytta genom att fiska röster. Den etnifierade boendesegregationen är ett 18 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder resultat av den strukturella/institutionella diskrimineringen som genomsyrar många samhällsinstitutioner. En integrationspolitik som ser boendesegregationen som ett invandrarproblem är dömd att misslyckas. Behovet av en ny politik Ett samhälle som inte förmår att eliminera rasism och diskriminering, misslyckas också med integrationen. Därmed blir en integrationspolitik som inte riktar sig mot att eliminera den strukturella/institutionella diskrimineringen en dödfödd politik. Integrationstänkandets och politikens misslyckande är inte längre en teoretisk eller politisk argumentation. Med facit i hand och av de facto och uttalad integrationspolitik måste vi lämna denna särpolitik baserad på särartstänkande och skapa en ny politik som syftar till att reformera samhällssystemen och förverkliga lika möjligheter för alla. Denna politik måste också möjliggöra lika utfall. En ny politik måste inriktas på att motverka och eliminera alla strukturella och institutionella hinder för ett liv som är jämlikt med majoritetsbefolkningen. Den nya politiken måste lösa det svenska och europeiska dilemmat en gång för alla. Den måste möjliggöra att politiskt korrekta deklarationer om allas lika rättigheter och allas lika värde förverkligas genom att bekämpa den långlivade strukturella/institutionella diskrimineringen. Den nya politiken kräver en omorganisering av alla insatser för främjande av den generella integrationen och vi måste lämna vi-och-demtänkandet och dess politik bakom oss. Detta innebär att den generella socialpolitiken måste inkludera följande mål och perspektiv: 1. Att minska ekonomiska ojämlikheter 2. Att bekämpa den strukturella/institutionella diskrimineringen 3. Att skapa lika möjligheter och möjliggöra lika utfall för alla 4. Att ha ett globallt perspektiv Den generella integrationspolitiken var i början ett nödvändigt svar på moderniseringens disintegrerande socioekonomiska krafter. Grundregeln för att hålla ihop ett samhälle var att omfördela resurser för att minska klassklyftorna och skapa en känsla av tillhörighet och gemenskap mellan samhällsmedborgarna. Denna samhällsorganisering fick sitt genombrott därför att den marknadsliberala ideo19 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 login och organisationen visat sig inkapabel att bidra till social sammanhållning. Marknaden skulle kontrolleras för dess disintegrerande konsekvenser. Därför slogs det fast tidigt att om vi inte minskar klassklyftorna genom en omfördelning av resurser blir inte integrationen möjlig. Detta gäller även . Den generella välfärdspolitiken baserad på omfördelning av resurser måste få en klar ställning inom det politiska systemet. Integration är ett samhällstillstånd som gäller alla som bor i ett visst samhälle och inte någon särpolitik. Integrationens särprägel och reducering till att bara gälla de andra måste förändras. Detta kräver också att den socioekonomiska, politiska och kulturella andrafieringen av etniska och religiösa minoriteter och personer med invandrarbakgrund elimineras. Den strukturella/institutionella diskrimineringen måste upphöra. Det är ingen illusion av en enkel linjär förändring. Det kommer att behövas uppoffringar och positionsförändringar för många. De som besitter makt och inflytande kommer inte att se den nya politikens fördelar i första hand, kanske delvis på grund av att en del kommer att bli tvingade att dela med sig av makt och inflytande och sin privilegierade ställning i samhället. Statusförändringar kommer också att skada en del gruppers självgoda bild och föreställningar om sig själva och om de andra. Den nya politiken måste ha en klar målsättning, nämligen att skapa lika möjligheter och möjliggöra lika utfall för alla. Det räcker inte att ha lika rättigheter som . Alla oavsett etnicitet, religion och kön måste ha lika möjligheter för att förverkliga sina medborgerliga och mänskliga rättigheter. Detta kan dock kontrolleras och granskas genom systematiska studier av utfallet. Genom kontinuerliga studier av situationen på arbetsmarkanden, i arbetslivet, i rättsväsendet, i utbildningssystemet, i hälsovård, etc. för personer med invandrarbakgrund i förhållande till motsvarande grupp i majoritetssamhället, kan den nya politikens kvalitet och effektivitet fastställas. Dessutom har globaliseringen ändrat integrationens nationella arena. Det faktum att existensen av personer med invandrarbakgrund som utgör en betydande del av det svenska samhället, är resultatet av globaliseringen och att detta har ändrat föreställningen om det homogena nationella vi-et, ger oss all anledning att ta globaliseringen och dess effekter på allvar. Globala förändringar går alltid hand i hand med lokala förändringar. Detta kallas ibland för glokalisering (, 1994). är ingen isolerad ö utan en del av världen och påverkas därmed och i allt större utsträckning 20 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder av globala förändringar, inklusive politiska konflikter. Det finns många konflikter i världen som berör oss direkt genom att de påverkar stora delar av vår befolkning. En demokratisk regering måste representera även de grupper som inte är traditionella svenskar. Människor med annan etnisk och religiös bakgrund är en del av vår medborgarkår och förväntar sig att deras glokala frågor tas på allvar av den stat som förväntar sig dessa gruppers sociopolitiska engagemang. I vår globala värld är det därför ingen överdrift att säga att den svenska statens inställning till kriget i och i Palestinafrågan påverkar vår integration minst lika mycket som arbetslösheten. Rapportens disposition Följande rapport samlar en del forskare som har ägnat sin forskning åt att kartlägga de mekanismer som hindrar social sammanhållning. Bidragsgivarna till denna antologi tillhör olika vetenskapliga discipliner, från sociologi och antropologi till juridik. Antologin inkluderar också ett internationellt perspektiv och använder sig av forskare med lång erfarenhet av forskning om strukturell/institutionell diskriminering och dess konsekvenser. LoïcWacquant presenterar ett relationellt sociologiskt perspektiv på marginaliserade och stigmatiserade områden i . Han diskuterar de svarta gettonas avcivilisering och demonisering som tillsammans bildar ett strukturellt-diskursivt par, där de ingående elementen förstärker varandra och tillsammans verkar för att legitimera den statliga politik som bär ansvaret för det alarmerande tillståndet i dagens getto – politiken innebär att stadskärnan överges och förvandlas till en fängelseliknande förvaringsplats. Med hjälp av ett processociologiskt perspektiv presenterar Wacquant de processer som ligger till grund för övergången kollektiva getto till dagens hypergetto. Han argumenterar om hur interrelaterade processer som t.ex. ekonomins informalisering och vardagslivets brutalisering har lett till de offentliga inrättningarnas sammanbrott, som gör att välfärdens sociala skyddsnät håller på att ersättas av det fångstnät som utgörs av polisens och fängelsernas gemensamma ansträngningar för att stävja brott. skriver om vardagsrasismen och stigmatiseringen av förorten som ett rum med bestämda egenskaper för de andra. Hon menar att föreställningar om och relationer till personer med 21 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 invandrarbakgrund alltid är förknippade med rumsliga sfärer som är relaterade till olika grader av makt och inflytande på både global och nationell nivå. Därmed blir invandraren och förorten tätt kopplade till varandra. Det är två stigmatiserade kategorier som i den allmänna uppfattningen och i den offentliga diskursen är förknippade med sociala och kulturella problem. Hon diskuterar förorten i en mer symbolisk mening och inte i dess fysiska gestalt. Centrala för denna framställning är erfarenheter av vardagsrasism och det sätt de drabbar individer i deras vardag. Syftet är att lyfta fram och synliggöra dessa företeelser genom olika exempel. Dessa diskuteras som både ett medel för och också en konsekvens av rumslig separation. Förort i den symboliska mening som används här står primärt för en slags påtvingad och tillskriven position i samhället. menar att förorter inte är förorter bara för att de ligger där de ligger, utan framför allt för att de befolkas av vissa grupper och kategorier av människor. Dessa människor är ofta stigmatiserade och befinner sig i samhällets utkanter och som personer med invandrarbakgrund även utanför den nationella gemenskapen. studie visar att den strukturella/institutionella diskrimineringen får förödande konsekvenser för individen. Berättelserna som hennes informanter återger visar på hur personer med invandrarbakgrunds närvaro i det offentliga rummet begränsas, hur de andra ständigt stöts bort genom kränkande handlingar och stereotypa föreställningar. beskriver marginaliseringens effekter och spatiala konsekvenser för ungdomar med invandrarbakgrund. Han bygger sitt argument på erfarenheter från många års forskning om marginalisering och stigmatisering av förorter. Med utgångspunkt i kravallerna i belyser han en viktig och oftast obemärkt konsekvens av marginalisering och stigmatisering av ungdomar i dessa områden. menar att de moderna samhällena inte har förmått eliminera fattigdomen. En viktig aspekt av denna moderna fattigdom är knuten till de senaste decenniernas urholkning av välfärdsstatens institutioner. Denna utveckling har skapat ett institutionellt underskott som är särdeles påtagligt i de miljöer där det moderna eländet är mest manifest. illustrerar genom sina intervjuer med ungdomar från marginaliserade och stigmatiserade områden hur stigmatisering har förpassat dessa unga till avgränsade reservat där man har begränsad kontakt med det omgivande samhället. Musiken och andra kulturella uttryck används av dessa ungdomar för att gestalta och bear22 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder beta den egna situationen. som det erbjuder självförståelse ger det också möjlighet att utveckla kollektiva handlingsstrategier. Kulturella uttryck är en kanal där den egna situationen kan kommuniceras till andra, en kanal som kan göra de egna livsvillkoren bekanta för resten av samhället. drar slutsatsen att en viktig aspekt för att bryta segregationsmönstren i det svenska samhället är att skapa arenor där inte minst ungdomar blir synliggjorda. Kulturella uttryck är i detta sammanhang en idealisk utgångspunkt för att bygga broar och skapa möten mellan olika sociala, etniska och religiösa grupper. Därigenom kan ungdomar få en viktig roll i uppbyggnaden av de medborgarråd som diskuteras i samband med åtgärderna för att motverka den etniska segregationen. och diskuterar de franska upploppen . Den franska förortsrevolten har fått stort internationell uppmärksamhet i flera länder, allt från , och till . Även i några av utredningens antologier har forskare behandlat det franska upploppet och jämförde med sina respektive länder (se t.ex. , 2005). Även i föreliggande antologi berör och den franska förortsrevolten och drar paralleller till situationen i . När upploppen bröt ut var förorterna som platsen för de andra redan ett flitigt diskuterat ämne i . Beauzamy och Naves diskuterar hur de olika politiska lägren har identifierat olika problem, olika förövare och olika lösningar i en hetsig debatt som pågått ända . Det är därför inte någon överraskning att dessa åsikter fick en framträdande plats i de första redogörelserna och analyserna av krisen. Författarna menar att om bristen på utbildning ansetts vara det största problemet för många ungdomar i förorten, väcktes nya frågor i ljuset av krisen. De svårigheter som många utbildade ungdomar med invandrarbakgrund stöter på när de försöker komma in på arbetsmarknaden, vittnar om en bristande insikt på det socioekonomiska planet om arbetsmarknaden för ungdomar med invandrarbakgrund. Arbetsgivarnas rasistiska attityder är en av orsakerna till problemet. Författarna drar slutsatsen att dagens offentliga uttalanden om förorterna visar att somliga debattörer fastnar i de gamla blockbundna förklaringarna och söker plocka politiska poäng i debatten och därför inte förmår att slå fast vilka faktorer som var avgörande för upploppet. Betydligt mer dominant i efterdyningarna av upploppen är emellertid de invandrarfientliga 23 Den segregerande integrationen: Om social sammanhållning och dess hinder SOU 2006:73 resonemangen, vilka nu har blivit ett normalt inslag i den politiska hanteringen av den franska förortsrevolten. redovisar sin studie av mordet på en papperslös och utvisningshotad invandrare i bostadsområdet utanför 2001.