sou · GUB385 · 2007-01-01 00:00:00 — Att så kan ske följer av att om en läkare får ett uppdrag från en myndighet att yttra sig i fråga om en viss person är läkaren berättigad att redovisa sina rön till uppdrags- givaren; han röjer då inte några uppgifter utanför denna sin särskilda verksamhet för det allmänna. Läkaren kan dock inte använda sig av uppgifter som han eller hon tidigare fått i förtroende av samme person som patient (prop. 1979/80:2 s. 169). Angående sekretess finns ett minimiskydd för känsliga uppgifter i 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Där anges att sekretess gäller hos myndighet för uppgift som rör enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte för uppgift som förekommer i vissa i paragrafen angivna mål eller ärenden i domstol. Sekretessen gäller inte heller för uppgift som tas in i beslut. Enligt andra stycket skall sekretessen inte tillämpas om någon annan sekretessbestämmelse som ger ett starkare skydd för uppgiften är tillämplig hos myndigheten. Vidare stadgas i tredje stycket att om en uppgift, som omfattas av sekretess enligt denna bestämmelse, omfattas av sekretess även enligt annan paragraf i sekretesslagen och uppgiften enligt en bestämmelse i den paragrafen får lämnas ut till en myndighet eller en enskild skall den bestämmelsen gälla. I 7 kap. 1 c § sekretesslagen finns vidare den grundläggande bestämmelsen om sekretess inom hälso- och sjukvården. Av bestämmelsen följer att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgifter om enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Sekretessen här gäller med ett s.k. omvänt skaderekvisit. Såvida inte den enskilde själv medger att vissa uppgifter lämnas ut får utlämnande ske endast om man är övertygad om att detta inte leder till men. Utanför bestämmelsen om sekretess inom hälso- och sjukvården (7 kap. 1 c § sekretesslagen) faller verksamhet vid sjukhus och andra liknande inrättningar som drivs av enskilda. Här gäller i stället föreskrifterna i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Bestämmelser finns i 2 kap. 8 §. Här anges att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Därtill finns reglering i 7 kap. 12 § sekretesslagen som tar sikte på totalförsvarspliktiga. I första stycket anges att sekretess gäller i ärende om utredning om totalförsvarspliktigas personliga förhållanden, i ärende om antagning av kvinnor till befattningar inom totalförsvaret som kräver längre grundutbildning än samt i ärende om inskrivning och krigsplacering av totalförsvars- pliktiga för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Motsvarande sekretess gäller i ärende som angår antagning till utbildning vid Försvarsmakten, skyldighet att tjänstgöra med totalförsvarsplikt samt uppskov med och avbrott i sådan tjänstgöring. Sekretess gäller dock inte beslut i ärende som avses i detta stycke. I de aktuella ärendena i första stycket gäller s.k. rakt skaderekvisit. Genom att besluten är undantagna från sekretessen tillgodoses intresset av offentlig insyn i de ärenden som omfattas av första stycket. I andra stycket anges att sekretess gäller inom personalvård med avseende på den som tjänstgör med totalförsvarsplikt för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning och för uppgift om enskilds personliga förhållanden hos konsulent eller annan befattningshavare som särskilt har till uppgift att bistå med råd och hjälp i personliga angelägenheter, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. I tredje stycket anges vidare att sekretess gäller inom verksamhet som avser utbildning för totalförsvarsändamål med avseende på den som tjänstgör med totalförsvarsplikt för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning och för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. I både andra och tredje stycket gäller s.k. omvänt skaderekvisit. Slutligen anges i fjärde stycket att i fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . I 14 kapitlet sekretesslagen finns bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar inte sekretessen att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Vidare hindrar inte sekretessen, enligt 14 kap. 2 § sekretesslagen, att uppgift lämnas till myndighet om uppgiften behövs där för förunder- sökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid myndigheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid myndigheten där uppgiften förekommer. Sekretess hindrar inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagar- myndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. För uppgifter som omfattas av sekretess enligt bl.a. 7 kap. 1 c § gäller vad som angetts ovan avseende lämnande av uppgifter till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet endast såvitt angår misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Vidare gäller enligt paragrafen att sekretess enligt 7 kap. 1 c § inte hindrar att uppgift om enskild, som inte fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel eller närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och till annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Utöver vad som följer av 14 kap. 1 och 2 § sekretesslagen hindrar sekretess enligt den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § första stycket sekretesslagen inte att uppgift lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse sekretessen skall skydda. Exempelvis kan ibland uppgifter om brott lämnas till polisen med stöd av denna bestämmelse. I paragrafens andra stycke stadgas dock vissa undantag från generalklausulens tillämpningsområde. Den får bl.a. inte tillämpas på uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess eller socialtjänstsekretess. Det sätt utredningen valt att utforma den nya föreslagna regleringen om utvidgade möjligheter till drogtestning innebär ingen annan hantering av uppgifter än den som redan företas med stöd av dagens lagstiftning. Genom sekretesslagen skyddas den enskilde dels genom att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården enligt 7 kap. 1 c § och att tystnadsplikt gäller enligt 2 kap. 8 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Därtill är uppgifter om testresultat sekretessbelagda inom utbildningsverksamheten om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom eller henne närstående lider men (7 kap. 12 § 3 stycket sekretesslagen). Denna sekretessbestämmelse är tillämplig hos befattningshavare vid totalförsvarets utbildningsenheter. Därutöver skyddas den enskilde genom 7 kap. 1 § sekretesslagen där ett minimiskydd för känsliga uppgifter regleras. Enligt utredningen är de sekretessregler som finns tillräckliga för att skydda den enskildes personliga integritet. 9.5.7På vilket sätt och i vilken omfattning totalförsvarspliktiga bör ges information om drogtestning Förslag: Information angående möjligheterna till drogtestning föreslås ges vid mönstring av och när tjänstgöringen påbörjas av chefer. Enligt utredningen bör information angående möjligheterna till drogtestning ges redan vid mönstringen. Därtill bör förnyad information ges när tjänstgöringen påbörjas. När information lämnas är det viktigt att även informera om vilka åtgärder som vidtas vid positivt resultat och vid vägran att genomgå test. Information vid mönstringen ges av . Informationen när tjänstgöringen påbörjats bör förmedlas av chefer som bör utbildas för uppgiften. Därtill bör material tas fram och tillhandahållas cheferna för att de på bästa sätt skall kunna förmedla informationen. För kommittéers och särskilda utredares arbete gäller bestäm- melserna i kommittéförordningen (1988:1474). I 14 § anges att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting skall kommittén föreslå en finansiering. Vidare följer av 15 § att om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. I 16 § kommittéförordningen anges att regeringen anger närmare i utredningsuppdraget vilka konsekvensbeskrivningar som skall finnas i ett betänkande. I denna utrednings direktiv anges att utredningen skall uppskatta kostnader . Utredningens förslag om utvidgade möjligheter till drogtestning av totalförsvarspliktiga kommer att innebära ökade kostnader för det fall möjligheterna utnyttjas. De kostnader som uppstår är implementeringskostnader och löpande kostnader. bl.a. Försvarsmaktens personalavdelning har utredningen beräknat kostnaderna enligt redovisningen nedan. När det gäller implementeringskostnader bör informations- material tas fram. Detta bör enligt utredningen bestå av skriftlig information i form av en informationsbroschyr. Därtill bör chefer utbildas i att förmedla informationen avseende drogtesterna till de totalförsvarspliktiga. Till chefernas hjälp bör material tas fram för att underlätta deras information till de pliktiga. Utredningen upp- skattar denna del av implementeringskostnaden till ca . Förutom framtagande av informationsmaterial och en utbildning för chefer bör den hälso- och sjukvårdspersonal som utför prov- tagningarna få viss utbildning avseende hur de praktiskt bör agera vid provtagningarna om t.ex. någon vägrar att genomgå test. Utredningen har uppskattat denna kostnad till ca . Angående instrument för utandningsprov, s.k. alkometer, har Försvarsmakten redan tillgång till sådana. När drogtestnings- programmet för de anställda genomfördes köptes alkometrar in av märket av leverantören . När det gäller de löpande kostnaderna består dessa av kostnad för laboratorietjänster, löpande arvode till MRO läkare, arvode till MRO läkare för konsultationer i komplicerade fall, ev. administrativt sekretariat av oberoende företag för slumpning och statistik, arkiveringskostnader, årliga konferenser för provtagande personal, remissblanketter vid alkoholutandningsprov samt kalibrering av alkotestare. Beträffande administrativt sekretariat av oberoende företag för slumpning och statistik kan redogöras för att när slumpmässig drogtestning pågick på de anställda i Försvarsmakten anlitades, på önskemål från de fackiga organisationerna, ett oberoende företag (EDTS). Företagets uppgift var att genomföra slumpningen samt föra statistik över hur många tester som företogs. Slumpningen gick till på så sätt att varje anställd fick ett nummer. En gång i kvartalet slumpade sedan företaget ett visst antal nummer beroende på hur många som skulle testas. Siffrorna skickades därefter till respektive Försvarshälsa där provtagningen skulle genomföras. Det ålåg sedan Försvarshälsan att rapportera in till företaget vilka nummer som hade testats av de uttagna numren. Detta beroende på att alla kanske inte testades på grund av olika anledningar. Till exempel kanske de inte var anträffbara för att de var ute på övning. Enligt Försvarsmakten fungerade systemet bra men en internt genomförd slumpning skulle också gå att genomföra. I tabellen nedan redovisar utredningen uppskattade löpande kostnader om 2 000 totalförsvarspliktiga testas vilket är . I denna redovisning har utredningen tagit med den kostnad som föranleddes av anlitande av ett oberoende företag för genomförandet av slumpning och förande av statistik över hur många tester som genomfördes. Dock bör som ovan nämnts uppmärksammas att en internt genomförd slumpning också skulle gå att genomföra och troligtvis bli mindre kostsam. Tabell 10.1 Löpande kostnader vid 2000 tester Laboratorietjänst – droganalyser /analys Konsultationer MRO läkare i komplicerade fall Administrativt sekretariat (slumpning, statistik) /test Årlig konferens för provtagande personal Utredningens förslag bedöms inte innebära några av kommitté- förordningens övriga uppräknade konsekvenser som skall redovisas. 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt 5 kap. 1 § Den som fullgör värnplikt eller civilplikt är skyldig att i den mån verksamheten kräver det tåla inskränkningar såväl i sin frihet att förflytta sig inom landet och att lämna detta som i sin personliga frihet i övrigt. Den som fullgör värnplikt eller civilplikt är, efter beslut av eller efter verkets bestämmande av en annan statlig myndighet, också skyldig att genomgå den medicinska och psykologiska undersökning som krävs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. Den som fullgör värnplikt eller civilplikt är, efter beslut av eller efter verkets bestämmande av annan statlig myndighet, skyldig att på anmaning lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller något sådant dopningsmedel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Detta gäller dock inte om det finns medicinska eller liknande skäl mot sådan provtagning. Det tredje stycket är nytt. Här föreskrivs en skyldighet för den som fullgör totalförsvarsplikt att på anmaning lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett-, eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av droger såsom beroendeframkallande medel, dopningsmedel eller sådan vara som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor. avses alkohol och narkotika. Bestämmelsen är formulerad så att innehållet avseende vilka medel som avses motsvarar vad som omfattas av föreskrifter om drogkontroll i andra lagar, se t.ex. 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och 26 kap. 15 § . Testerna enligt tredje stycket skall kunna ske vid misstanke om drogpåverkan och såsom stickprovskontroller eller slumpmässiga kontroller. Med hänsyn till de sanktioner som kan inträda vid vägran att genomgå test tillåter regleringen att undantag får göras för de fall den pliktige av medicinska eller liknande skäl inte kan lämna ett prov av aktuellt slag. I likhet med vad som gäller enligt andra stycket är det Total- som har ett huvudansvar för beslut i dessa frågor med rätt att delegera beslutanderätten till andra statliga myndigheter. Regleringen innebär en utvidgad möjlighet till drogtestning. Oaktat detta måste dock eller efter delegation annan statlig myndighet ta hänsyn till proportionalitets- och behovsprincipen innan beslut om drogtestning fattas. Detta då myndigheter har en allmän skyldighet att i sin myndighetsutövning tillämpa de båda principerna. Av stor vikt är att provtagningarna sker på ett sätt som i så liten utsträckning som möjligt kränker den personliga integriteten. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att kartlägga i vilken omfattning det förekommer drogmissbruk hos totalförsvarspliktiga, klar- göra vilka möjligheter det finns att drogtesta totalförsvars- pliktiga, ta ställning till nödvändigheten att genomföra sådana drogtester samt, om det krävs, lämna förslag till nödvändig författningsreglering. En skyldighet att tjänstgöra för att försvara landet har funnits länge i . trädde den nu gällande lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt i kraft (prop. 1994/95:6 och 87, bet. 1994/95:FöU1, rskr. 1994/95:78). trädde lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre utbildning och lagen (1994:1811) om disciplinstraff inom totalförsvaret m.m. i kraft. Till nämnda lagar har regeringen utfärdat verkställighetsföreskrifter. Lagstiftningen har medfört en flexiblare användning av total- försvarets personalresurser. Hur många som skall skrivas in med plikt och hur lång utbildningen skall vara skall enligt lagen om totalförsvarsplikt styras av behovet av pliktpersonal under höjd beredskap. Behovet avgörs av den som ansvarar för verksamheten. Enligt lagen skall tjänstgöringsskyldigheten fullgöras som värnplikt, civilplikt eller allmän tjänsteplikt. Värnplikten och civilplikten skall omfatta grundutbildning, repetitionsutbildning, beredskapstjänstgöring och krigstjänstgöring. Den allmänna tjänsteplikten fullgörs endast under höjd beredskap. Totalförsvarsplikten gäller för varje svensk medborgare samt för varje utländsk medborgare som är bosatt i från det år man fyller t.o.m. det år man fyller . Endast svenska män är skyldiga att mönstra och fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning än . Skyldigheten att fullgöra värnplikt föreligger endast från det år den totalförsvarspliktige fyller till slutet av det år han fyller . Som ett av flera alternativ inom ramen för totalförsvarsplikten kan en totalförsvars- pliktig göra vapenfri tjänst. Svenska kvinnor kan, utöver skyldigheten att genomgå civilpliktsutbildning i , frivilligt genomgå en antagningsprövning för inskrivning för värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning än . En kvinna som skrivits in för värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning blir vid straffansvar skyldig att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning enligt samma bestämmelser som gäller för männen. Grundläggande bestämmelser om utbildningens innehåll finns i lagen om totalförsvarsplikt. Grundutbildningen syftar till att ge de totalförsvarspliktiga en sådan grundläggande utbildning att de kan fullgöra de uppgifter som det förband eller den organisation där de tjänstgör kan komma att ställas inför i krig. skrivs det in cirka 8000–9000 total- försvarspliktiga för värnplikt och cirka 130 för civilplikt. Den genomsnittliga utbildningstiden för värnplikt är cirka och för civilplikt cirka . De totalförsvarspliktigas skyldighet att genomgå medicinska undersökningar framgår av 5 kap. 1 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Bestämmelsen föreskriver att den som fullgör värnplikt är skyldig att genomgå de medicinska och psykologiska undersökningar som krävs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. I förarbetena till 5 kap. 1 § klargörs det att blodprovstagning kan vara en sådan undersökning som är nödvändig för att utreda en totalförsvarspliktigs förutsättningar för tjänstgöring. I förarbetena anförs vidare att en viss undersökning endast får göras om den är motiverad med hänsyn till den verksamhet som bedrivs vid det förband eller det verksamhetsställe där tjänstgöringen fullgörs. Det kroppsliga ingreppet bör alltid vara nödvändigt för att bedöma förutsättningarna för den totalförsvarspliktiges förmåga att tjänstgöra i just den befattning som han eller hon skall upprätthålla (se regeringens prop. 1994/95:6 s. 143 och s. 182). Av 5 kap. 1 § andra stycket lagen om totalförsvarsplikt framgår att , eller den myndighet som Total- utser, har rätt att fatta beslut om sådana undersökningar som krävs för att utreda och bedöma den total- försvarspliktiges förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. har delegerat sådan beslutsrätt till Försvarsmakten, när det gäller totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt. Av bestämmelsens förarbeten framgår att syftet med bestämmelsen är att de myndigheter där totalförsvarspliktiga tjänstgör skall kunna hålla sig informerade om en totalförsvarspliktigs förmåga att tjänstgöra inom totalförsvaret, och att bestämmelsen i sak innebär att en total- försvarspliktig även under tjänstgöringen är skyldig att underkasta sig samma undersökningar som vid en mönstring (se regeringens prop. 1994/95:6 s. 182). Därutöver gäller generellt att en myndighet har en skyldighet att i det enskilda fallet begränsa sin användning av ingripande åtgärder. En ingripande åtgärd måste alltid vara nödvändig och proportionell i det enskilda fallet. Försvarsmaktens hemställan och tidigare regeringsbeslut Försvarsmakten hemställde i en gemensam skrivelse med Värn- pliktsrådet om att en översyn skulle göras av gällande lagstiftning med syfte att totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt skulle kunna drogtestas med slumpmässigt urval. Som bakgrund anförde Försvarsmakten att man undertecknat ett avtal med arbetstagarorganisationerna om periodiska hälso- kontroller med syfte att genomföra drogtestning med slump- mässigt urval bland Försvarsmaktens anställda personal. Syftet med avtalet var att förebygga och tidigt upptäcka alkohol- eller drog- missbruk hos anställda samt skapa en säker arbetsmiljö. Enligt Försvarsmakten var det lika viktigt för myndigheten att värna om de som tjänstgör med stöd av totalförsvarsplikten som om de anställda. Försvarsmakten anförde vidare att den nuvarande lagstiftningen inte tillåter drogtestning med slumpmässigt urval av totalförsvars- Detta medför att cirka hälften av Försvarsmaktens personal som är verksam inom särskilt riskfyllda verksamhets- områden inte omfattas av denna åtgärd. Detta riskerade enligt Försvarsmakten få allvarliga följder för trovärdigheten i den drogförebyggande verksamheten samt säkerhetsarbetet. Med anledning av nämnda skrivelse fann regeringen i beslut att för att kunna överväga en översyn av lagstiftningen på området inför ett slutligt ställningstagande behövdes ett mer genomarbetat underlag. Regeringen gav i beslutet Försvarsmakten i uppdrag att ta fram ett avvägt underlag i frågan. Försvarsmakten inkom med ett underlag i ärendet. Av underlaget framgår bl.a. följande. () genomför i samband med mönstring en enkät där de mönstrande får besvara frågor om bruket av narkotika. Enligt den enkät som gjordes har av de tillfrågade testat narkotika och provat narkotika . Detta är en tredubbling . CAN gjorde även en undersök- ning på slumpvis utvalda tjänstgörande totalförsvarspliktiga i alla försvarsgrenar. I enkäten svarade av de tillfrågade att de använt narkotika . Detta visar att det förekommer narkotikamissbruk under pågående tjänstgöring. Det finns inte någon central statistik om kända incidenter där droger funnits med i bilden. Det är dock väl känt vid förbanden, och då speciellt från hälso- och sjukvårdsenheternas verksamhet, att det finns totalförsvarspliktiga med drogproblem.