sou · GUB372 · 2007-01-01 00:00:00 — Utredningen står därför fast vid uppfattningen att alkolås ska vara ett villkor för att den som dömts för rattfylleri ska få möjlighet att köra även i fortsättningen. Lagstiftaren har infört straffansvar för rattfylleri vid gränsen alkohol i blodet och som huvudregel angivit att återkallelse av körkort ska ske om körkortshavaren gjort sig skyldig till rattfylleri. Därigenom har lagstiftaren tydligt angivit gränsen för vad som kan tolereras i trafiken när det gäller förarens påverkan av alkohol och vilka rättsföljder som inträder om körkortshavaren bryter mot denna grundläggande bestämmelse på trafiksäkerhetsområdet. Utredningen anser att denna princip bör tillämpas konsekvent. Återkallelse eller varning – skäl för skärpning av reglerna Mot denna bakgrund ifrågasätter utredningen om det finns skäl att, som fallet är , göra skillnad mellan olika grader av rattfylleri när det gäller återkallelse av körkort. Som nämnts kan varning vara ett alternativ till återkallelse om gränsen alkohol i blodet underskridits och varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Finns det med andra ord skäl att i fråga om återkallelse av körkort på grund av rattfylleri göra skillnad mellan å ena sidan fallet att promillegränsen 0,5 underskridits och å andra sidan fallet att promillegränsen uppnåtts eller överskridits? Risken att upptäckas som rattfull är förhållandevis låg och detta i kombination med ett körkortsingripande i form av enbart varning vid en eventuell upptäckt kan vara skäl för vissa att ta risken att köra i alkoholpåverkat tillstånd men under promillegränsen 0,5. Gränsen vid alkohol i blodet för att varning ska kunna vara ett alternativ till återkallelse kan därför i sig tänkas inbjuda till ett visst risktagande hos mindre omdömesgilla fordonsförare genom att de inte avstår från att köra i alkoholpåverkat tillstånd med vetskap om att ett rattfylleri som inte är att bedöma som grovt inte automatiskt leder till återkallelse av körkortet. Vad nu sagts är inte direkt tilllämpligt på de fall där föraren har dömts för rattfylleri. Sannolikt är förlusten av körkortet för många en mer ingripande följd av ett rattfylleribrott än själva straffet, som för rattfylleri (ej grovt brott) vanligen är böter. Om huvudregeln vid rattfylleri ska vara att körkortet återkallas finns det skäl att anta att slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 63 (128) detta i sig skulle ha en preventiv effekt på de körkortshavare som överväger att köra i alkoholpåverkat tillstånd. Varning som alternativ till återkallelse tas bort Det ter sig mot denna bakgrund främmande för utredningen att ha kvar en regel som innebär att ett rattfylleribrott, där promilletalet uppgår till 0,2 men understiger 0,5, med avseende på rätten att inneha körkort på grund av rattfylleri endast leder till en varning. Med hänsyn till att spärrtid inte kan komma i fråga vid varning innebär en varning i praktiken inte någon inskränkning i körkortshavarens rätt att köra. Enligt utredningens uppfattning kan denna konsekvens av ett begånget rattfylleribrott inte anses vara försvarlig i trafiksäkerhetshänseende. Utredningen föreslår därför att varning som alternativ till återkallelse tas bort när körkortshavaren har gjort sig skyldig till rattfylleri. Krav på alkolås för alla som gjort sig skyldiga till rattfylleri Utredningen anser att den som gjort sig skyldig till rattfylleri har visat sådan brist på respekt för en grundläggande trafiksäkerhetsregel att den allmänna lämpligheten för den personen att inneha körkort starkt kan ifrågasättas. Detta synsätt stämmer också väl med vad som anges i Körkortslagen om huvudregeln för återkallelse av körkort vid rattfylleri. Utredningen bedömer att ett krav på alkolås för alla som gjort sig skyldiga till rattfylleri utgör en mycket tydlig signal om att kraftigt ingripande åtgärder blir följden av ett begånget rattfylleribrott. En sådan bestämmelse kan därför vara en väg att påtagligt minska antalet rattfylleribrott. Från principiell utgångspunkt bör det därför enligt utredningens uppfattning i körkortslagen införas ett krav på alkolås för den som gjort sig skyldig till rattfylleri och som – efter att ha beviljats ett körkortstillstånd – vill fortsätta att köra. För den som vill och kan delta i den försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse som pågår till och med ingår ett krav på alkolås som ett oeftergivligt villkor. Även för den som dömts för rattfylleri men som inte deltar i försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse bör därför gälla ett krav på alkolås för att han ska få fortsätta att köra. Formerna för kravet på alkolås Det kan diskuteras om kravet på alkolås för den som fått sitt körkort återkallat på den nu angivna grunden ska gälla endast eller om återkallelsen ska innebära ett hinder som inte är tidsbegränsat. Mot bakgrund av att utredningsdirektiven anger 2012 som det år då ett krav på alkolås i alla nya bilar senast ska vara genomfört kan det finnas skäl att överväga om den som fått körkortet återkallat på grund av alkoholrelaterade orsaker ska vara helt avstängd från möjligheten att få ett nytt körkort utan krav på alkolås. Om ett krav på alkolås införs 2012 på det sätt som direktiven förutsätter innebär det att det svenska bilbeståndet – med utgångspunkt från dagens försäljningssiffror avseende personbilar – kommer att förnyas i en sådan takt att alla bilar kommer att vara försedda med alkolås först om . I det perspektivet kan det framstå som en mycket ingripande åtgärd för den enskilde som gjort sig skyldig till rattfylleri att vara helt avstängd från möjligheten att få ett körkort utan krav på alkolås. Särskilt för den som har gjort sig skyldig till ett rattfylleribrott strax över gränsen kan ett hinder utan tidsgräns framstå som alltför ingripande. Den osäkerhet som finns när det gäller tidpunkten för möjlighet att införa ett generellt krav på alkolås bör också vägas in i detta sammanhang. Det bör i vidare beaktas att den som dömts för rattfylleri och vill behålla rätten att köra kan ansöka om villkorlig körkortsåterkallelse. Som framgått ovan blir det i praktiken fråga om personer som dömts för rattfylleri där alkoholkoncentrationen i blodet uppgått till eller däröver – i övriga fall används möjligheten att om det är lämpligt utdela varning i stället för att besluta om återkallelse. Villkorstiden är och gått till ända kan kökortshavaren få köra utan krav på alkolås. slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 64 (128) Utredningen anser av de skäl som redovisats att den som fått sitt körkort återkallat av alkoholrelaterade orsaker inte bör vara avstängd från möjligheten att få ett nytt körkort utan krav på alkolås. Spärrtid Utredningens förslag att den som dömts för rattfylleri ska få körkortet återkallat föranleder överväganden om utformningen av reglerna om spärrtid. Enligt utredningens bedömning är det från allmän synpunkt rimligt att fastställa längre spärrtider än vad som gäller enligt nuvarande bestämmelser. Spärrtidens längd bör bestämmas med utgångspunkt från rattfylleribrottets svårhet och det bör, på samma sätt som , direkt i körkortslagen anges den lägsta tid som ska gälla. Villkorstid vid föreskrift om alkolås För den som dömts för rattfylleri och som inte kan eller vill utnyttja möjligheten att ansöka om villkorlig körkortsåterkallelse med krav på alkolås och andra åtgärder bör det enligt vad ovan sagts vara möjligt att ansöka om nytt körkortstillstånd – spärrtid. Det kan därvid diskuteras om den spärrtid som bör gälla i dessa fall ska vara differentierad med hänsyn till främst rattfylleribrottets svårhetsgrad och om villkorstidens längd i försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse ska utgöra ett riktmärke för spärrtidens längd. De alternativ som utredningen anser vara realistiska vid bestämmande av spärrtidens längd är att antingen utgå från tiden för den villkorliga körkortsåterkallelsen – – eller från – . För valet som gräns för den tidpunkt då ansökan om körkortstillstånd kan ges in talar ett tydligt krav på systematik. Antingen ansöker den som dömts för rattfylleri om villkorlig körkortsåterkallelse med en villkorstid i anslutning till att han dömts eller också väntar han innan han ansöker om körkortstillstånd. Mot detta synsätt kan emellertid anföras kritik. Kravet avseende hyra av alkolås med åtföljande kontroller och andra åtgärder som t.ex. läkarundersökningar i samband med villkorlig körkortsåterkallelse är förenade med betydande kostnader. Det kan därför hävdas att den som inte har ekonomiska möjligheter att ansluta sig till försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse är utesluten från en effektiv möjlighet till rehabilitering med samtidig möjlighet att kunna fortsätta ett arbete i vilket körkort ofta är en förutsättning. Utredningen anser att det bör finnas ett alternativ till försöksverksamheten. Med utgångspunkt från bedömningen att ett rattfylleribrott är ett allvarligt brott genom vilket andra utsätts för stora risker att dödas eller skadas i trafiken finns det ett allmänt intresse att stränga regler bör gälla för den som dömts för ett sådant brott när han vill ha körkort på nytt. Det bör enligt utredningens uppfattning finnas rimliga proportioner mellan rattfylleriets svårhetsgrad och den tid då den som har gjort sig skyldig till rattfyller inte kan få en ansökan om körkortstillstånd prövad. En rimlig balans mellan olika intressen är enligt utredningens bedömning att spärrtiden bestäms till för den som dömts för rattfylleri som inte är grovt och till för den som dömts för grovt rattfylleri. För den som efter en dom på rattfylleri eller motsvarande ansöker om körkortstillstånd sedan de nu angivna tidsfristerna gått ut bör gälla kravet att körkortet ska vara giltigt endast vid förande av fordon som är utrustade med alkolås. Som anförts ovan bör kravet på alkolås vara tidsbegränsat (särskild villkorstid) och bestämmas i förhållande till rattfylleriets svårhetsgrad och sökandens personliga förhållanden. I tillämpliga delar bör samma ansökningsförfarande kunna användas i detta fall som det som används vid ansökan om villkorlig körkortsåterkallelse. Utredningen anser emellertid att det i detta fall inte rimligen kan krävas att den som ansöker om körkortstillstånd ska kunna visa att han ingått ett avtal om leverans och inmontering av alkolås. Det bör vara tillräckligt att den som ansöker om körkortstillstånd i samband med ansökan undertecknar en förklaring i vilken han förbinder sig att följa det särskilda villkoret som kravet på att endast köra alkolåsförsedda fordon innebär. I förklaringen bör tas in en erinran om att en överträdelse av villkoret kan medföra ansvar för olovlig körning enligt 3 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Det kan övervägas om ett brott mot en föreskrift om till slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 65 (128) stånd att köra endast fordon med alkolås bör medföra ett förtydligande i lagtexten att en sådan olovlig körning ska bedömas som grovt brott. Med hänsyn till att lagen i sin nuvarande lydelse avser även det fall som angivits anser utredningen att ett särskilt förtydligande inte behövs. Med ledning av vad som gäller om spärrtid enligt 3 kap. 9 § körkortslagen och villkorstid vid villkorlig körkortsåterkallelse bör en särskild villkorstid bestämmas föreskriften avseende alkolås ska gälla som villkor för körkortshavarens rätt att köra. Den särskilda villkorstiden bör vara lägst och högst . Då det varit fråga om grovt rattfylleri bör den särskilda villkorstiden vara lägst . 6.5.2 Förlängd försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse Utredningen har sett som sin huvuduppgift enligt direktiven att överväga införande av alkolås eller andra system som generellt förhindrar rattfylleri. Andra uppdrag för utredningen har varit att överväga förutsättningarna att öka möjligheterna för de körkortshavare som har alkoholproblem att ingå i försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse och om alkolås eller andra tekniska system som förhindrar rattfylleri kan användas i kombination med rehabiliterings- och behandlingsprogram. I försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse och i övriga rehabiliterings- och behandlingsprogram har alkolåset principiellt en viktig roll vid sidan av den rent preventiva funktionen att hindra den som medverkar från att köra bil i alkoholpåverkat tillstånd. De frågor som mer uttalat rör rehabiliteringsförutsättningarna för den som har alkoholproblem har utredningen emellertid ansett ligga utanför direktiven varför några förslag inte har övervägts i fråga om specifika rehabiliteringsåtgärder eller behandlingsprogram. Lagen som reglerar försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse upphör att gälla . Med hänsyn till att villkorstiden är kommer all försöksverksamhet att ha upphört . Utredningen anser att erfarenheterna av försöksverksamheten är så goda att övervägande skäl talar för att lagen om försöksverksamhet bör permanentas eller i vart fall ytterligare förlängas. Ett skäl för en förlängning är att försöksverksamheten visat sig vara värdefull i rehabiliteringen av personer med alkoholproblem. Ett annat skäl är att alkolås har kommit att få en allt större uppmärksamhet som ett effektivt medel att förhindra rattfylleribrott. Det vore mot den bakgrunden värdefullt om möjligheten till medverkan i alkolåsprogram i den form som lagen anger kunde fortsätta så att ytterligare erfarenheter kan vinnas om effekterna av de åtgärder som förekommer i försöksverksamheten. Ett annat skäl är att en fortsatt giltighet av lagen sannolikt skulle gagna arbete inom EU i frågan om att få gehör för ett allmänt krav på alkolås. Den nuvarande lagen erbjuder en färdig teknisk lösning för dem som vill rehabiliteras och komma bort från sitt alkoholberoende under ordnade och kontrollerade former med ett mycket klart och bestämt mål – att få behålla körkortet. Genom att förlänga lagens giltighetstid skulle långsiktiga engagemang i alkolåsfrågan ytterligare befästas. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att giltighetstiden för lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse förlängs att gälla till och med . Utredningen föreslår att frågan om permanent lagstiftning angående villkorlig körkortsåterkallelse får anstå i avvaktan på ytterligare erfarenheter från en utvidgad försöksverksamhet och behandlingen av alkolåsfrågan i EU. För alla som deltar i försöksverksamheten föreslås samma ekonomiska regler gälla. Det innebär att deltagarna själva svarar för kostnaderna för att delta. slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 66 (128) 6.5.3 Krav på alkolås för alla som dömts för rattfylleri enligt särskilda villkor Utredningen föreslår att ett krav på alkolås ska gälla för alla som dömts för rattfylleri. Antingen får den som dömts för rattfylleri efter ansökan tillträde till försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse eller också ansöker han efter spärrtidens utgång om körkortstillstånd med de särskilda villkor som utredningen föreslår. Om den som dömts för rattfylleri beviljas inträde i försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse gäller de särskilda regler som anges i denna verksamhet. Om den som dömts för rattfylleri av något skäl väljer att inte ansöka om möjlighet att ingå i försöksverksamheten återstår för honom att efter spärrtidens utgång antingen ansöka om körkortstillstånd med krav på alkolås under en särskild villkorstid eller att vänta med att ansöka om körkortstillstånd till den tidpunkt då krav på alkolås för erhållande av körkortstillstånd inte längre föreligger. Utredningen anser att alkolås som ska användas sedan en person dömts för rattfylleri i tekniskt avseende bör vara utformade på olika sätt för att svara mot de krav som gäller vid försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse och författningskrav på alkolås i övrigt. För försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse finns redan specificerade krav i enligt vad som redovisats ovan. I fråga om alkolås som ska användas när en person har dömts för rattfylleri och försöksverksamhetens bestämmelser inte är tillämpliga anser utredningen det vara lämpligt att genom den möjlighet som anges i 8 kap. 6 § körkortsförordningen (1998:980) får besluta om föreskrifter gällande alkolås även i dessa fall. Av redaktionella skäl kan det vara lämpligt att i 8 kap. 1 § ta in en hänvisning till det tillägg som utredningen föreslår om användning av alkolås i 3 kap. 10 § andra stycket. I lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse anges i 2 § andra stycket att med alkolås förstås en sådan anordning i ett fordon som hindrar att fordonet startas och körs av förare som har alkohol i utandningsluften. Med stöd av ett bemyndigande i 11 § har regeringen enligt 2 § i förordningen (1998:1822) om ikraftträdande av lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse m.m. uppdragit åt att meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen av denna lag. har utgivit föreskrifter i (VVFS 2005:44). I fråga om alkolås föreskrivs i 1 § följande. Ett alkolås skall, för att anses som godkänt enligt 6 § lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse, uppfylla kraven i den testspecifikation som tagits fram av Province of Solicitor General med projektnummer 355A02-01. får medge avvikelse från dessa krav om de bedöms vara utan betydelse för försöksverksamheten. Alkolåset ska omöjliggöra start och körning om lämnat prov på utandningsluften har en alkoholkoncentration om per liter utandningsluft. Luftvolymen i godkänt utandningsprov ska vara . Alkolåset sitter antingen fast monterat i ett fordon eller är en handenhet som kan användas i fordon som är förberedda för ändamålet. Det ska vara tydligt märkt med körkortshavarens personnummer tryckt på förseglingstejp. bör således få i uppdrag att fastställa föreskrifter som ska gälla för de alkolås som ska användas då en person dömts för rattfylleri men då lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse inte är tilllämplig. Utöver de krav som gäller enligt nuvarande bestämmelser angående alkolås vid försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse och den av utredningen föreslagna bestämmelsen om alkolås i övrigt bör kunna beakta behovet av regler för alkolås i andra sammanhang än de nu angivna. De anpassningar som kan bli aktuella med hänsyn till olika EU-initiativ på alkolåsområdet hör också naturligt hemma i uppdraget till . slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 67 (128) 6.5.4 Opålitlighet i nykterhetshänseende och alkoholbruk i övrigt som grund för körkortsingripande Enligt 5 kap. 3 § 5 punkten körkortslagen (1998:488) ska ett körkort återkallas om körkortshavaren på grund av opålitlighet i nykterhetshänseende inte bör ha körkort. Motsvarande gäller enligt 3 § 7 punkten om körkortshavarens förutsättningar för rätt att köra ett körkortspliktigt fordon är så väsentligt begränsade genom sjukdom, skada eller dylikt att han från trafiksäkerhetssynpunkt inte längre bör ha körkort. Nedan används opålitlighet i nykterhetshänseende som gemensam benämning för de fall som avses i 3§ 5 och 7. Frågan om återkallelse uppkommer vanligen då körkortshavaren har kontakt med sjukvården eller det på annat sätt framkommer att han har alkoholproblem. Enligt 10 kap. 2 § körkortslagen (1998:488) ska en läkare som vid en undersökning av en körkortshavare finner att körkortshavaren av medicinska skäl är uppenbart olämplig att ha körkort, anmäla detta förhållande till . Anmälan behöver inte göras om det finns anledning att anta att körkortshavaren kommer att följa läkarens tillsägelse att avstå från att köra körkortspliktigt fordon. Bestämmelserna gäller även den som har körkortstillstånd och traktorkort. Den som bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende kan enligt nu gällande regler inte ingå i den försöksverksamhet som ger den som dömts för rattfylleri möjlighet att få villkorlig körkortsåterkallelse med krav på bland annat alkolås. Det anses vara en brist att körkortslagen inte ger den som är att bedöma som opålitlig i nykterhetshänseende möjlighet att ansöka om tillträde till den angivna försöksverksamheten . Tillspetsat uttryckt kan det sägas att som en förutsättning för att få delta i försöksverksamheten krävs ett fullbordat rattfylleribrott. Från allmän synpunkt framstår det som mer rationellt om även en körkortshavare som bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende kan få möjlighet att ingå i försöksverksamheten utan att behöva göra sig skyldig till rattfylleri. Det måste också anses vara ett viktigt inslag i rehabiliteringsarbetet för en person som är opålitlig i nykterhetshänseende att få möjlighet att delta i försöksverksamheten. Utredningen ser ett stort värde i att de körkortshavare som bedöms vara opålitliga i nykterhetshänseende ges möjlighet att ansöka om villkorlig körkortsåterkallelse på samma sätt som de som dömts för rattfylleri. En skillnad i förhållande till dem som dömts för rattfylleri är att det för dem som bedöms vara opålitliga i nykterhetshänseende inte finns samma objektiva grund för ett körkortsingripande som för dem som dömts för rattfylleri. Emellertid måste bedömningen av vad som är att anses som opålitlighet i nykterhetshänseende förutsättas ske på ett rättssäkert sätt och utredningen har därför begränsat sin bedömning av frågan till att pröva vilka regler som bör gälla för att den som är att anse som opålitlig i nykterhetshänseende ska få möjlighet att delta i försöksverksamheten. Skillnaden mellan det fallet att en körkortshavare har gjort sig skyldig till rattfylleri och det fallet att han bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende är att det förra fallet finns en dom eller motsvarande som grund för ett beslut om återkallelse av körkortet. När det gäller återkallelse av körkortet för den körkortshavare som bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende är förutsättningarna något annorlunda och det finns enligt utredningens bedömning två alternativ att pröva möjligheten för den körkortshavaren att komma i fråga för villkorlig körkortsåterkallelse. Det ena alternativet är att den som av läkare bedömts vara opålitlig i nykterhetshänseende med stöd av denna bedömning skulle kunna ansöka om villkorlig körkortsåterkallelse. Det andra alternativet är att bedömningen huruvida en person bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende först måste prövas formellt i ett ärende angående körkortsåterkallelse. Vid en sådan prövning kan resultatet bli antingen ett ogillande eller ett bifall till yrkandet om återkallelse. Utredningen anser att det sistnämnda alternativet bör väljas av rättssäkerhetsskäl. Om denna lösning väljs läggs således ett rättsligt beslut till grund för möjligheten att ansöka om villkorlig körkortsåterkallelse när det gäller både den som gjort sig skyldig till rattfylleri och den som bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende. Praktiska hänsyn talar för att ansökan slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 68 (128) om tillstånd till villkorlig återkallelse bör kunna handläggas som frågan om återkallelse. Författningstekniskt behöver endast ett mindre antal ändringar göras i lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse för att även de som är att anse som opålitliga i nykterhetshänseende ska omfattas av bestämmelserna. I allt väsentligt är den enda ändring som behöver göras i materiellt hänseende en utvidgning av kvalifikationsgrunden i 1 § så att den omfattar även den som är att anses som opålitlig i nykterhetshänseende. Övriga ändringar är av redaktionell art. Ett tillägg införas i dels 5 kap. 12 körkortslagen (1998:488), dels 1 § lagen (1998:489) om försöksverksamhet med villkorlig körkortsåterkallelse utvisande att bestämmelserna är tillämpliga även för sådan körkortshavare som bedömts vara opålitlig nykterhetshänseende. Det kan övervägas om möjligheten att utdela varning som alternativ till återkallelse ska finnas kvar för den som bedöms vara opålitlig i nykterhetshänseende.