sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — Således är en viss utbyggnad av sändarnätet nödvändig för att mobil TV med användning av DVB-H-teknik skall kunna fungera i praktiken. planerar att inledningsvis sända mobil TV på uppdrag av de programföretag som redan har tillstånd att sända television i marknätet. Utbudet förväntas till en början väsentligen motsvara det TV-innehåll som sänds via marknät, kabel, satellit och bredband. 30 Skrivelse från till Utbildnings- och TV-sändningar till mobila mottagare – en bakgrund Enligt de uppgifter som har lämnat till utredningen finns det intresse från såväl svenska programföretag som TV-operatörer (Boxer och Viasat) och mobiltelefonoperatörer (, Telia- Sonera och Tele2) att delta i utvecklingen av mobil TV. Programföretagen C och Kanal samt mobiltelefontillverkarna och har i skrivelser till regeringen gett stöd för önskemål om att ta frekvensutrymme i anspråk för sändningar av mobil TV med DVB-H eller annan likvärdig teknik. 5.5.3Radio- och synpunkter när det gäller utvecklingen av mobil TV Radio- och anförde i sitt remissyttrande över utredningens delbetänkande Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) att DVB-H sändningar i det marbundna digital-TV-nätet, eller i för ända- målet särskilt upprättade nät, måste ses som tillståndspliktig verk- samhet enligt radio- och TV-lagen. Ett exempel kan vara att ett pro- gramföretag vill nå ut med sina sändningar till DVB-H kompatibla mobiltelefoner, vid sidan om sändningarna till de traditionella digital- TV kunderna med set top box i vardagsrummet. Om programföretaget i detta fall avvarar en viss del av sin kapacitet för att möjliggöra denna typ av sändningar parallellt med DVB-T (Terrestrial) sändningar bör det inte krävas något ytterligare tillstånd. Om den av Radio- och TV- verket utsedde operatören sammanställer ett utbud av DVB-H tjänster som inte är tillgängliga i DVB-T format så kan bedömningen bli annorlunda. Inledningsvis kommer det att röra sig om testverksamhet som möjligen kan tillståndsprövas enligt reglerna om tillfälliga sänd- ningstillstånd. Denna utveckling måste dock analyseras närmare. Frågan är om reg- lerna är lämpliga för dessa nya typer av sändningar, nya typer av opera- törer och kanske nya typer av affärsmodeller där kundens relation till operatören mer liknar mobiltelefonin än traditionell digital-TV. Verket vill uppmärksamma lagstiftaren om utveckling och framför allt påtala behovet av att tillse att det föreslagna regelverket inte hindrar utveck- lingen på detta område. 6 Den rättsliga regleringen I detta kapitel går vi igenom de regler inom det radio- och TV- rättsliga området som kan bli tillämpliga vid TV-sändningar till mo- bila mottagare. För en mer utförlig redogörelse för yttrandefrihets- grundlagens och radio- och TV-lagens bestämmelser om innehållet i TV-sändningar hänvisas till kapitel 1. Radio- och TV-lagen är enligt 1 kap. 1 § tillämplig på sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och av- sedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. En sändning är riktad till allmänheten endast om den och utan särskild begäran är tillgänglig för vem som helst som vill ta emot den. I motiven till radio- och TV-lagen uttalade regeringen att det inte bör fästas någon särskild vikt vid vilken teknik som används, utan att lagens tilllämp- ningsområde bör vara oförändrat även om det sker tek- niska förändringar. Regeringen anförde vidare att begreppen radio och television i det allmänna språkbruket torde förstås som sänd- ningar som ett obestämt antal personer kan ta emot i en ljudradiomottagare respektive televisionsmottagare, där mottagaren kan ta del av innehållet i sändningen som den äger rum. Den enda aktivitet som användaren behöver ägna sig åt är att slå på mottagarapparaten och valmöjligheterna begränsas till att med hjälp av mottagarens frekvensinställning eller kanalväljare ta in någon av de olika sändningar som är tillgängliga på den plats som mottagaren befinner sig (prop. 1995/96:160 s. 63). I motiven uttalades vidare att kravet på att sändningen skall vara riktad till allmänheten utesluter kommunikation mellan enskilda, t.ex. genom telefon, liksom överföring av ljud- eller videoinspel- ningar med hjälp av brev, bud eller liknande. Högtalarutrop och projicering av filmbilder utesluts eftersom dessa inte kräver tillgång till någon mottagarapparat. Regeringen anförde också att TV-tjäns- ten beställ-TV (video on demand), där en kund beordrar att ett visst TV-program sänds hem till honom eller henne över ett tråd- nät, inte torde omfattas av lagen eftersom sändningen inte startas utan särskild begäran från mottagaren. Däremot ansågs tjänsten near instantaneous video on demand, som innebär att samma pro- gram sänds ut parallellt till olika mottagare med t.ex. tio minuters tidsförskjutning, omfattas av lagens bestämmelser eftersom det är den som svarar för utsändningen som bestämmer att programmet skall sändas ut på olika tider. Sändningen startar således inte på en tidpunkt som mottagaren bestämmer (a. prop. Utgångspunkten i svensk rätt är att det skall råda full frihet att sända ljudradioprogram och TV-program. Då radiofrekvensspektrum är en begränsad resurs har det emellertid bedömts vara omöjligt att upprätthålla en generell etableringsfrihet när det gäller sändningar som utnyttjar det begränsade frekvensutrymmet. Av denna anled- ning har det föreskrivits krav på tillstånd för sådana sändningar som sker i marknätet (jfr prop. 1995/96:160 s. Enligt 2 kap. 1 § RTVL krävs det tillstånd för att sända TV-program med hjälp av radiovågor på frekvenser under 3 gigahertz. Tillståndet skall innehas av det programföretag eller den innehållsleverantör som ansvarar för sändningarnas innehåll. Enligt den svenska frekvens- planen skall rundradiosändningar äga rum på frekvenser som understiger . Att tillståndskravet satts så högt som till 3 gigahertz har i förarbetena till radio- och TV-lagen motiverats med att digitala ljudradiosändningar i vissa länder sänds på högre frekvenser (a. prop. Radio- och TV-lagen innehåller inte någon bestämmelse som reglerar tillståndstidens längd, utan denna får avgöras av tillstånds- myndigheten, som enligt 2 kap. 2 § är regeringen. Av 2 kap. 2 § RTVL framgår också att Radio- och har behörighet att meddela tillstånd till sändningar . Radio- och får förena sådana tillfälliga tillstånd med vill- kor på samma sätt som regeringen kan göra för de mer långvariga tillstånden (dvs. enligt 3 kap. 1–3 §§ RTVL). Verket kan även besluta att bestämmelserna i 6 kap. RTVL om sändningarnas inne- håll och i 7 kap. RTVL om reklam och annan annonsering inte skall tillämpas på sändningar som sker med stöd av tillfälliga tillstånd. Tillstånd till programföretag och andra innehållsleverantörer Vi har i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) föreslagit att tillstånd att sända TV-program som huvudregel skall meddelas av Radio- och . Regeringen skall dock även fortsättningsvis besluta om sändningstillstånd för public service-företagen. Såväl Radio- och som regering- en skall enligt förslaget ha rätt att förena ett tillstånd att sända TV- program med villkor. Vidare har vi föreslagit att de tillstånd som meddelas av Radio- och skall gälla med en rätt till förlängning i två omgångar, medan tillstånd som meddelas av regeringen skall gälla med möjlighet till förlängning med om tillståndshavaren önskar det och regeringen inte senast före tillståndstidens utgång meddelar att tillståndet inte kommer att förlängas eller att man önskar förändra villkoren för tillståndet. Radio- och får, om det finns särskilda skäl, besluta att ett tillstånd att sända TV-program skall gälla än . I Radio- och generella behörighet att meddela tillstånd ingår även en möjlighet att meddela tillfälliga tillstånd. Verket skall enligt vårt förslag alltjämt ha möjlighet att besluta att föreskrifterna i 6 och 7 kap. RTVL inte skall tillämpas på sändning- ar som sker med stöd av ett tillstånd att sända TV-program . I delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39) har vi föreslagit att ett eller flera operatörsföretag, s.k. multiplexoperatörer, skall få tillstånd att förfoga över en del av sändningsutrymmet i det digitala marknätet. Enligt förslaget skall regeringen fördela det sändningsutrymme i marknätet som har avsatts för TV-sändningar mellan fri-TV och betal-TV. Med fri-TV avses sändning av TV-program som skall kunna tas emot utan krav på särskild betalning utöver allmän TV-avgift, medan betal-TV definieras som sändning av TV-program för vilka särskild betalning får tas ut. Det sändningsutrymme som fastställts för sändning av betal-TV skall enligt förslaget disponeras av ett eller flera operatörsföretag, dvs. företag som på annat sätt än såsom programföretag bedriver verksamhet avseende betal-TV. Operatörsföretaget (eller operatörs- företagen) ges rätt att bestämma vilka programtjänster som får sändas inom sändningsutrymmet och upplåter sändningsutrymme åt programföretagen. Sändningsutrymme får dock endast upplåtas åt programföretag som har tillstånd att sända betal-TV i marknätet. Enligt förslaget skall operatörsföretaget tillhandahålla TV-program och andra innehållstjänster till allmänheten mot betalning. För att bedriva verksamhet som operatörsföretag skall det krävas tillstånd. Ett sådant tillstånd gäller . Tillståndet får förenas med villkor om täckningsgrad, sändningstid, sändning av ett visst minsta antal program, sändningarnas tillgänglighet för funktionshindrade, sändningsteknik, samverkan i tekniska frågor med andra tillståndshavare samt att operatörens utbud av TV-pro- gram skall ha en viss sammansättning. Vidare får tillståndet förenas med villkor som innebär att ägarförhållandena och inflytandet i operatörsföretaget samt dess ägande och inflytande i annan som bedriver verksamhet inom produktion och distribution av TV-pro- gram än de som sänder radioprogram genom tråd inte får begränsas mer än i begränsad omfattning. De villkor som föreskrivs kan ha en kortare giltighetstid än tillståndet. Radio- och bestämmer hur många tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag som skall beviljas. Vi har i del- betänkandet bedömt att det under nuvarande förhållanden endast finns kommersiell bärkraft för ett operatörsföretag i marknätet, men att det kan komma att finnas utrymme för flera. Till följd härav har vi föreslagit en bestämmelse i radio- och TV- lagen som föreskriver att antalet tillstånd att bedriva verksamhet som operatörsföretag får begränsas om det är nödvändigt för att garantera en ändamålsenlig användning av sändningsutrymmet. Bedömningsgrunderna för hur ett operatörsföretag utses anges i radio- och TV-lagen. Därvid skall störst betydelse fästas vid sakliga grunder såsom vilka programtjänster sökanden har för avsikt att distribuera till TV-konsumenterna, vilken täckningsgrad som kan uppnås, teknisk kapacitet och kvalitet samt sökandens oberoende i förhållande till andra inom medieområdet. Som ett led i tillstånds- prövningen föreslås ett anbudsförfarande ingå. Det pris som en sökande är beredd att betala skall vara utslagsgivande i valet mellan sökande som är likvärdiga utifrån sakliga grunder. Operatörsföre- tag som beviljas tillstånd skall erlägga betalning till staten i enlighet med anbudet. 6.2.3Regler om sändningarnas innehåll i allmänhet I 6 kap. RTVL finns bestämmelser som reglerar innehållet i samtli- ga TV-sändningar som omfattas av lagen, således även sådana sänd- ningar som inte kräver tillstånd. I 6 kap. 1 § återfinns den s.k. demokratibestämmelsen, som före- skriver att den som sänder bl. a. TV-program skall se till att pro- gramverksamheten som helhet präglas av det demokratiska stats- skickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Det demokra- tiska statsskickets grundidéer avser beteckningen på en statsform som bygger på fri åsiktsbildning, allmän och lika rösträtt samt fria och hemliga val, medan uttrycket alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet syftar på de sidor av demokratibegreppet som anknyter till bl.a. förhållandet mellan människor, t.ex. fördömande av rasism, våld och brutalitet samt hävdande av jämställdhet mellan könen (prop. 1977/78:91 s. 230). Av 6 kap. 2 § framgår att program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller med pornografiska bilder som sänds i televisionen antingen skall föregås av en varning i ljud eller innehålla en varning som anges löpande i bild under hela sändnings- tiden. Sådana program får inte sändas och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. Bestämmelsen i 6 kap. 3 § RTVL innebär att beriktigande av uppgifter som förekommit i ett TV-program som inte är reklam och som sänts på annat sätt än genom tråd skall ske när det är be- fogat. Av lagrummets andra stycke framgår att uppgifter som före- kommit i TV-program som inte är reklam och som sänts genom tråd bör beriktigas när det är befogat. Program som inte är reklam får enligt 6 kap. 4 § inte på ett otill- börligt sätt gynna kommersiella intressen. Av 6 kap. 5 § framgår att det i fråga om sändningar för vilka vill- kor om opartiskhet gäller inte får förekomma åsiktsannonsering. För den som sänder TV-program över satellit eller med stöd av regeringens tillstånd finns det i 6 kap. 8 § bestämmelser om minsta andel program av europeiskt ursprung m.m. och om att sändning- arna i betydande omfattning skall innehålla program på svenska språket, program med svenska artister och verk av svenska upp- hovsmän. I 9 kap. 4 § föreskrivs att var och en som sänder TV- program över satellit eller med stöd av tillstånd skall redo- visa till Radio- och hur stor del av verksamheten som utgjorts av europeiska produktioner. Enligt 6 kap. 9 § skall den som sänder program enligt lagen an- vända en sådan beteckning för sina sändningar som har godkänts av Radio- och . Beteckningen skall anges minst en gång varje sändningstimme eller, om detta inte är möjligt, mellan program- men. I sökbar text-TV skall beteckningen anges löpande. Slutligen finns i 6 kap. 10 § särskilda regler för den som har den exklusiva rätten till TV-sändning från ett evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället eller för samhället i en annan EES-stat. 6.2.4Regler om reklam och annan annonsering Radio- och TV-lagens sjunde kapitel innehåller regler om reklam och annan annonsering. Av 7 kap. 1 § tredje stycket framgår att begreppet annonser avser såväl reklam som sådana sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av andra. Någon närmare definition av begreppen annons och reklam finns inte i lagen. Av förarbetena framgår dock att reklambegreppet är detsamma som inom marknadsrätten. innebär att det måste finnas ett avsättnings- eller tillgångsfrämjande syfte med den åtgärd som vidtagits. Däremot krävs det inte att annonsen i fråga sänds mot vederlag. Begreppet annons omfattar såväl reklam som andra program som sänds på uppdrag av någon annan än programföretaget. Annonser som inte utgör reklam är t.ex. åsiktsannonsering eller meddelanden av olika slag. Enligt 7 kap. 1 § skall en särskild annonssignatur sändas före och efter varje annonssändning för att publiken tydligt skall kunna skilja mellan annonser och redaktionellt innehåll. I televisionen skall signaturen bestå av både ljud och bild. Av 7 kap. 6 § framgår att den sammanlagda annonstiden i televisionen inte får överstiga en minut sedan sändningstiden för den särskilda signaturen har frånräknats. När det gäller sådana sändningar som kräver tillstånd har regeringen möjlighet att meddela undantag från dessa båda skyldigheter. Enligt 7 kap. 2 § skall det framgå i vems intresse en annons som inte är reklam sänds. I 7 kap. 3 § stadgas att personer som spelar en framträdande roll i program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskom- mentarer inte får uppträda i annonser. Av 7 kap. 4 § framgår att reklam i TV-sändningar inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn och att det i sådan reklam inte heller får uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i program som huvudsakligen vänder sig till barn . I 7 kap. 5 § finns regler om annonstid. Enligt bestämmelsen får annonser sändas i högst mellan hela klockslag. I TV-sändning mellan och 24.00 får utsträckas till högst . I de fall då sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag får annonser sändas under högst av . I TV-sändning får nämnda annons- tider överskridas om programföretaget gör sannolikt att överskri- dandet föranletts av en i tiden nära liggande händelse som medför att en tidigare sändning av annonser har fått utgå eller förskjutits, att företaget inte rimligen haft anledning att ta denna händelse i beaktande vid programplaneringen och att händelsen legat utanför företagets kontroll. Annonser i en TV-sändning får dock aldrig sändas av sändningstiden . 7 kap. 7–7 b §§ reglerar placering av annonser i TV-sändningar. Enligt 7 kap. 7 § skall annonser som huvudregel sändas mellan program. Annonser får dock avbryta ett program under de för- utsättningar som anges i 7 a § om avbrottet sker på ett sådant sätt att varken programmens integritet och värde eller rättighetshavar- nas rättigheter kränks. Ett program som inte består av annat än ett enkelt meddelande om tid, väderlek, nyheter eller dylikt betraktas inte som ett särskilt program vid tillämpning av de bestämmelser som reglerar avbrott för annonser. I 7 kap. 7 a § anges de närmare förutsättningarna för annonsavbrott. Av bestämmelsen framgår att annonser får sändas i pauserna i sportprogram där det förekommer längre pauser eller i program som är föreställningar eller evenemang med pauser. Vidare får annonser sändas mellan delarna i program som består av avslutade delar. I spelfilmer och filmer som är gjorda för TV (med undantag för TV-serier, lätta underhållningsprogram och dokumentärprogram) får annonser sändas en gång för varje hel period , under förutsättning att den programlagda sändningstiden överstiger . Om den programlagda sänd- ningstiden är minst längre än två eller flera fullständiga perioder får annonser sändas ytterligare en gång. I andra program än de ovanstående skall det förflyta minst mellan annonssändningarna inom ett program. Annonser får dock enligt 7 kap. 7 b § inte under några förhållanden avbryta gudstjäns- ter eller program som huvudsakligen vänder sig till barn . Inte heller får reklamavbrott äga rum i program som huvudsakligen innehåller nyheter eller nyhetskommentarer, doku- mentärprogram eller program om livsåskådningsfrågor, om den pro- gramlagda sändningstiden understiger . Vidare stadgas i 7 kap. 7 b § att reklam inte får förekomma före eller efter ett program eller en del av ett program som huvudsakligen vänder sig till barn , om det inte rör sig om s.k. spons- ringsmeddelanden. 7 kap. 8 § reglerar sponsrade program. Om ett program som inte är en annons helt eller delvis har bekostats av någon annan än den som bedriver sändningsverksamheten eller som framställer audio- visuella verk skall det i början och/eller i slutet av programmet på lämpligt sätt anges vem eller vilka bidragsgivarna är (ett s.k. sponsringsmeddelande). Ett sponsringsmeddelande behöver inte omges av annonssignatur och sändningen av meddelandet räknas inte som annonstid. Program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer får inte sponsras. I radio- och TV-lagens förarbeten övervägdes närmare föreskrifter om utform- ningen av sponsringsmeddelanden. Detta ansågs dock inte lämpligt eftersom en detaljerad reglering kunde bli stelbent och riskerade att låsa rättsläget (prop. 1995/96:160 s. 114). I stället överlämnades till rättstillämpningen att avgöra vad som är lämpligt i sammanhanget. för radio och TV ståndpunkt när det gäller lämplig utformning av sponsringsmeddelanden kan sammanfattas enligt följande. Ett sponsringsmeddelande måste innehålla uppgif- ter om att programmet är sponsrat och om vem eller vilka som bidragit till finansieringen. Meddelandet får inte innehålla slogans eller andra tillägg som gör att det får karaktären av reklam. Inte heller uppgifter om företagets produkter, öppettider, adress, tele- fonnummer eller annan kontaktinformation får lämnas i sponsrings- meddelanden. tar också hänsyn till meddelan- dets längd1. Av 7 kap. 9 § framgår att program inte får sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker eller tobaksvaror. När det gäller bestämmelser om förbud mot reklam för sådana varor hänvisas till alkohollagen (1994:1738) respektive tobakslagen (1999:1009). I 4 kap. 10 § alko- hollagen föreskrivs att kommersiella annonser i ljudradio- eller TV- program inte får användas vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter och av 14 § tobakslagen framgår att sådana annon- ser inte heller får användas vid marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter. Av 7 kap. 10 § framgår att reklam för receptbelagda läkemedel och medicinsk behandling som endast är tillgänglig efter ordination som huvudregel inte är tillåten samt att ett läkemedelsföretags sponsring av TV-program endast får främja företagets namn eller anseende. Enligt 7 kap. 12 § gäller inte bestämmelserna om reklam och andra annonser för reklam som den sändande gör för sin egen program- verksamhet, s.k. egenreklam. Utredningen har i delbetänkandet Anpassning av radio- och TV- lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) föreslagit ändringar och tillägg till bestämmelserna i 7 kap. RTVL. 1 Granskat och klart – tema, en skrift om reklam, sponsring och otillbörligt gynnande, och TV (2003), s. Ändringarna innebär i huvudsak följande. Vi har föreslagit att sponsringsmeddelanden undantas från annonsbegreppet och att sponsrade program i stället regleras särskilt i radio- och TV-lagen. Förutom att de bestämmelser som finns förtydligas föreslår vi att sponsringsmeddelan- den inte bara skall lämnas i anslutning till ett sponsrat programs början eller slut, utan även i omedelbar anslutning till en klart avgränsad del av ett program om endast denna del är sponsrad. Förslaget innebär också att sponsringsmeddelande, förutom i de fall då det är obligatoriskt, får lämnas bl.a. i pauser i sport- program, föreställningar och evenemang, i samband med av- brott för annonser, i samband med att sändningen av ett spons- rat program övergår från en programtjänst till en annan och vid växlingar mellan sändning från evenemang och studiosändning- ar. Sådana frivilliga sponringsmeddelanden får enligt förslaget lämnas endast om den programlagda sändningstiden för det sponsrade programmet eller den sponsrade programdelen över- stiger och då en gång för varje påbörjad 45-minu- tersperiod. Vidare skall det förflyta minst mellan sponsringsmeddelandena. Annonsering med delad skärm Vi har föreslagit att det i ett program som består av ett direktsänt evenemang som fortgår oberoende av reklamavbrott skall få sändas annonser i en del av skärmen som sändningen av programmet fortsätter i resterande del. Vårt förslag innebär att virtuell annonsering, dvs. annonsinslag som infogas i bilden på elektronisk väg, inte är att anse som annonser om inslaget infogas på ett fast föremål där reklam- meddelanden kan placeras ut fysiskt och som normalt används för sådana meddelanden. En förutsättning är dock att program- företaget inte erhåller någon ersättning för att visa meddelan- det. Vidare måste virtuell annonsering följa samma regler som traditionella annonser och tittarna skall före och efter varje sändning som innehåller virtuell annonsering upplysas om att sådan används.