sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — Det handlar inte enbart om kvantitativa förändringar eller om att rätta till skevheter och hindra diskriminering. De uppgifterna kommer att vara viktiga även , men det jämställda samhället utmärks av att den genusordning vi känner upphör att råda. Vi försöker alltså sätta mål på någonting som är okänt för oss, som vi kanske till och med kan ha svårt att föreställa oss. Hur ser ett samhälle ut som inte ordnar och underordnar utifrån kön?2 Det mål som föreslås här ovan, menar vi kan ställas bredvid det kulturpolitiska jämlikhetsmålet (prop. 1996/97:3) och som anger att: Kulturpolitiken skall verka för alla människors möjlighet och lust att vara en del av kulturlivet, att uppleva kultur och ägna sig åt eget ska- pande. Målkommentaren som kopplas till detta mål handlar bland annat om att hinder som gör många människor och grupper fortfarande 2 SOU 2005:66, s. 463. Hur dessa strukturer kan förändras främmande för kulturlivet måste brytas ned. Medborgarperspekti- vet är också tydligt: Kulturinstitutionernas arbete måste breddas och i större utsträckning utgå från ovana deltagares villkor. När dessa båda målkommentarer jämförs blir det tydligt att medan jämställdhetspolitiken nu befinner sig i en fas där en vision utfor- mas, så bygger det kulturpolitiska jämlikhetsmålet fortfarande mest på en problembeskrivning, och på en definition av vad som ska avhjälpas. En mer visionär skrivning finns dock i det kulturpolitiska ytt- randefrihetsmålet, som handlar om att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. I mål- kommentaren står att: det krävs en mångfald arenor som är lättillgängliga för människor obe- roende av social tillhörighet, kön, yrke, geografisk belägenhet, etniskt ursprung eller funktionshinder. Denna kommitté vill i ännu högre grad formulera och utgå från visioner på kulturpolitikens område och inte enbart stanna vid generella problembeskrivningar. Vår vision är att scenkonsten utvecklas till en arena där det finns reella förutsättningar för ytt- randefrihet – en arena för det aktiva medborgarskapet. Detta begrepp hämtar vi från (SOU 2000:1) där det definieras som medborgarnas deltagande, inflytande och delak- tighet i demokratiska processer. Varje medborgare ska erbjudas deltagande på de arenor där komplicerade frågor ska besvaras. Varje medborgare ska också ha inflytande, det vill säga reella påverkans- möjligheter. Känslan av delaktighet uppnås när man som medbor- gare erfar att man både kan delta och utöva inflytande. Den jämställdhetspolitiska utredningen, som också använder detta begrepp, knyter medborgarskapet till bland annat kulturom- rådet. I målkommentaren till delmålet Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att utöva ett aktivt medborgarskap och forma villkoren för beslutsfattandet skriver utredningen att //medborgarskapet inte bara är en formell rättighet utan också syf- tar till att kvinnor skall ha samma möjlighet som män att uttrycka sitt samhällsengagemang. Det har handlar om att vara aktiv i politiska för- samlingar, folkrörelserna och i fackföreningsrörelsen. Vidare handlar det om kvinnors lika möjligheter att delta i det som formar våra före- Hur dessa strukturer kan förändras ställningar, tankar och idéer om oss själva och vårt samhälle. Det gäller kulturen, utbildningen och folkbildningen.3 Formuleringen om kvinnors lika möjligheter att delta i det som formar våra föreställningar, tankar och idéer om oss själva och vårt samhälle, ser denna kommitté som helt central för kulturpolitiken på scenkonstområdet. Regeringen använder i propositionen 2005/06:155 begreppet samhällsmedborgare, för att betona att det inte är det nationella medborgarskapet som avses, vilket skulle kunna fungera uteslu- tande för utlandsfödda personer och deras barn som lever i men inte är svenska medborgare. Inom scenkonstområdet ska rät- ten och möjligheten till att vara aktiv samhällsmedborgare, det vill säga rätten och möjligheten till deltagande, inflytande och delak- tighet, gälla dem som är verksamma som professionella scenkonst- närer och kulturarbetare i scenkonstens institutioner och fria kul- turliv. Såväl kvinnor som män ska vilja och kunna välja ett yrkesliv inom scenkonsten. Detta blir möjligt om informella maktstruktu- rer som verkar utestängande uppmärksammas, kartläggs och mot- verkas. Inom scenkonstområdet ska rätten och möjligheten till att vara aktiv samhällsmedborgare, det vill säga rätten och möjligheten till deltagande, inflytande och delaktighet, även gälla scenkonstens publik. Scenkonsten är anslagsfinansierad i hög utsträckning. Denna kommitté ställer sig bakom tanken på skattesubventioner inom kultursektorn. Men om scenkonsten utvecklas i en riktning som leder till att medborgarna upplever att det är svårt att vara delaktig i scenkonsten, samt att det saknas öppenhet kring strate- gier och beslut i de konstnärliga organisationerna, så blir det svårt att fortsatt motivera inför medborgarna att scenkonsten även ska subventioneras med offentliga medel. Vad mål nummer 1 konkret kan innebära för scenkonstens institutioner, utvecklar vi i avsnitt 4.4 nedan. 3 SOU 2005:66, s. 465. Hur dessa strukturer kan förändras 4.1.2Mål nummer två – ekonomisk jämställdhet Kvinnor och män som är verksamma inom scenkonsten ska ha samma möjligheter och villkor ifråga om utbildning och betalt arbete som ger ekonomisk självständighet livet ut. I detta mål använder sig kommittén av de definitioner som den jämställdhetspolitiska utredningen föreslår. Betalt arbete betyder arbete som ger en lön eller inkomst, som anställd eller som företa- gare. Ekonomisk självständighet handlar om att kvinnor och män ska ha samma reella möjligheter att försörja sig själva och sin familj, inklusive eventuella barn. Det är också viktigt att understryka att kvinnor och män även ska ha samma villkor i det avlönade arbetet när det gäller anställnings-, löne-, och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet. Den jämställdhetspolitiska utred- ningen, liksom även regeringens proposition, föreslår ett livscykel- perspektiv. Med detta menas att det avlönade arbetet inte bara ska ge ekonomisk självständighet i förvärvsaktiv ålder, utan också innebära ekonomisk trygghet och självständighet under pensionen. Detta vill vi understryka vikten av. Målet omfattar även utbildning, såsom grunden för ett arbetsliv inom scenkonsten. I målkommentaren till det kulturpolitiska mångfaldsmålet (prop. 1996/97:3) står det att: Arbetsvillkoren för yrkesverksamma konstnärer påverkar vitaliteten och mångfalden inom hela kulturlivet. Den kulturpolitiska uppgiften är att skapa bästa möjliga förutsättningar för det yrkesmässiga konst- närliga arbetet. Detta kulturpolitiska mål beaktar inte att förutsättningarna för det yrkesmässiga konstnärliga arbetet ser olika ut för män och kvinnor. Vi menar att en visionär utbildnings- och arbetsmark- nadspolitik och på kulturområdet bör sträva efter lösningar som ger samma villkor för kvinnor och män att etablera och försörja sig inom kultursektorns arbetsmarknad. Ett yrkesliv inom scenkons- ten ska dessutom gå att kombinera med ansvar för hem och familj inklusive eventuella barn. Vad mål nummer 2 konkret kan innebära utvecklar vi i kapitel 7. Hur dessa strukturer kan förändras 4.1.3Mål nummer tre – om sexualitet och kroppslig integritet Kvinnor och män som är verksamma i scenkonsten ska ha samma möjlighet till kroppslig integritet. Scenkonsten, i synnerhet dansen och teatern, arbetar med blicken, kroppen och sexualiteten som uttrycksmedel. Vår vision är att detta arbete ska ske med respekt för alla medarbetares integri- tet. Sexualisering i sig innebär inte något negativt. Scenkonsten kan och bör utforska sexualitet och kroppslighet. Problem uppstår när sexualisering sker på bekostnad av konstnärers integritet som pri- vatpersoner och/eller som yrkespersoner. Vårt mål knyter an till det delmål som föreslås i regeringens pro- position (2005/06:155): Kvinnor och män, flickor och pojkar, skall ha samma rätt och möjlig- het till kroppslig integritet. Målet bygger på den jämställdhetspolitiska utredningens förslag med liknande formulering. Begreppet kroppslig integritet ska förstås i både konkret och symbolisk bemärkelse, vilket förklaras så här regeringens proposition: I konkret bemärkelse handlar det om kvinnor och flickors rätt och möjlighet att bestämma över sin egen kropp, sexualitet och reproduk- tion. /.../ i symbolisk bemärkelse omfattar (det) också den ökande exploateringen och kommersialiseringen av kvinnokroppen – och i ökande grad av manskroppen – i medier, reklam och pornografi4. Kommittén menar att begreppet kroppslig integritet är mycket användbart inom scenkonstområdet, där det framför allt handlar om frihet från de kränkningar som kvinnor (oftast, men också ibland män), reellt eller symboliskt, utsätts för på och bakom sce- nerna. Vad mål nummer 3 konkret kan innebära utvecklar vi i kapitel 7. Vid våra möten med scenkonstens chefer och ledare har vi vid upp- repade tillfällen diskuterat mål och återrapportering. Såväl institu- tionschefer som företrädare för har lyft vikten av nya 4 2005/06:155, s.52. Hur dessa strukturer kan förändras Många upplever att det är ungefär samma krav som efterfrågas av olika huvudmän, och att huvuddelen av jämställdhets- och mångfaldsarbetet består av att rapportera till dessa, dock utan systematik eller att det som rapporteras in används till någon fördjupad analys. En gemensam databas har efterfrågats eller åtminstone en kommunikation mellan bidrags- givarna kring vilka krav som man ska efterfråga. Hur man ska rap- portera när man inte vet vad som förväntas? och Vad är egentli- gen vårt uppdrag? Hur ser mätningen av detta ut? uttryckte ett par deltagare under konferensen i . Det finns dock, som vi uppfattar det, en ambivalens: å enda sidan finns en längtan efter tydliga mål och enkla modeller som ska kunna lösa eventuella pro- blem. Å andra sidan finns en rädsla för instrumentell och/eller generell styrning. En deltagare uttryckte: Mät gärna vårt jämställdhetsarbete men utifrån vår verksamhet, den verklighet vi har och verkar i, och inte bara ur ett teoretiskt samman- hang som det är . Flera deltagare uttryckte behov av återrapporteringsformer som är dynamiska och som kan beskriva det förändringsarbete som pågår. De former som finns är allt för statiska, menade många. Irritation har uttryckts mot att jämställdhetsmål för scenkonsten uppfattas som en instrumentell syn på kultur. Det finns chefer som argumenterat för att krav på ökade insatser för jämställdhet inom scenkonsten, är ett uttryck för att regeringen vill att scenkonsten ska lösa frågor som resten av samhället misslyckats med: de vill att vi ska att göra värstingar till a-barn som en deltagare vid runda- bordssamtalet i uttryckte sig. Statssekreterare sa i sitt inledningstal till konferensen bland annat att kulturen får inte förminskas för att nå andra syften. En deltagare fäste stor vikt vid detta: // det är precis vad jag tycker kulturen har utsatts . Vi började prata om mozartalibi, och fortsatte med att säga att musiken är ett medel för att nå ut, ett smörjmedel, till skillnad från musik för egen skull. Så ur den synvinkeln är det ett genombrott att en politisk ledare från säger som Ånstrand. Under våra möten med branschen har det spekulerats i vilken styr- ning regeringen kommer att ta till som följd av kommitténs arbete. Några har menat att det är osannolikt att scenkonsten kommer att ges kvantitativa jämställdhetsmål, i likhet med dem som finns i det Hur dessa strukturer kan förändras Det jämställdhetsarbete man förväntar sig från regeringen, är istället ett attitydpåverkande arbete: Det är nog mer symbolstyrning som regeringen vill ha, behovsstyrning inom kulturområden skulle vara kostnadsdrivande, det är de inte beredda att ta. Tror inte heller regeringen vill ha kvalitativa eller kvan- titativa mål, det skulle innebära för stora risker man vill påverka och utveckla vårt synsätt på detta i svensk sann konsensusanda. Som argument emot att regeringen skulle börja styra med hjälp av finanser, har kultursektorns komplexa finansiering anförts tillsam- mans med den princip om armlängds avstånd, som vi redogör för i inledningen till betänkandet. En deltagare vid konferensen i lyfte fram att kultur- och scenkonstsektorn är bland- finaniserad – från staten, regioner, kommuner och från publiken: Blandfinaniseringen påverkar styrningssituationen och gör den mer komplex. Armslängdsprincipen komplicerar styrningen ytterligare, vi vill inte att politiska beslutsfattare ska gå in och rota direkt i verksam- heten utan att det ska finnas förtroende för kulturinstitutionen att kunna förvalta det uppdrag de fått. På regional nivå har vissa verksamhetsledare uttryckt att det inte spelar så stor roll vad staten säger. De har kommunen eller regio- nen som ägare, och det är dem man lyssnar på. Det viktigaste är att ha en balanserad budget, och en stor publik. Kopplingen mellan deras verksamhet och regeringen via upplevs som osynlig. Vi får huvuddelen av våra pengar från regionen och vårt uppdrag från vår kulturnämnd och vissa pengar från , det statliga. Det är klart vi ser det som en fördel att kunna vara rätt fristående från staten, men kulturnämndens uppdrag tar vi på stort allvar. Kommittén menar att ett externt tryck i form av politisk styrning är nödvändigt för att förändring ska komma till stånd. Vi anser att mål och återrapportering fyller en mycket viktig funktion. Vår bedömning är att jämställdhetsintegrering av scenkonstens institu- tioner inte kommer att ske av sig själv. Mål och återrapportering handlar också om att få korrekta beskrivningar av verkligheten, vil- ket behövs på en politisk nivå för att man ska kunna förändra verk- 5 Fokus på film – en ny svensk filmpolitik, prop. 2005/06:3. Hur dessa strukturer kan förändras Vi menar att det krävs tydliga mål, och återrapporterings- krav av såväl insatser som resultat. Däremot tror vi att symbolstyrning av scenkonsten riskerar att bli kontraproduktiv. hade de statliga institutionerna föl- jande uppdrag: Målet är att främja en samhällsutveckling som kännetecknas av social jämlikhet, jämställdhet mellan kvinnor och män, respekt och tolerans och där etnisk, kulturell, språklig och religiös mångfald tillvaratas som en positiv kraft samt att bidra till minskad diskriminering, främlings- fientlighet och rasism.6 Att en institution ska påverka publiken så att det omgivande sam- hället förändras i en viss riktning, menar vi är en uppgift som inte bör åläggas en scenkonstinstitution. En scenkonstinstitutions ansvar är att den egna organisationen ska vara en arena där män och kvinnor kan vara delaktiga på likvärdiga villkor. Vilken effekt kons- ten bör ha på publiken och samhället kan och ska däremot inte föreskrivas. Sådana konstnärliga mål ska vara upp till en institution att skapa själv. Därför är det positivt att målen formulerats om till att fokusera på jämställdhetsintegrering av institutionens verksamhet. Regeringen har skärpt återrapporte- ringskraven till de egna institutionerna och myndigheterna, men fortfarande finns det inga krav på att återrapportera resultat av insatser för jämställdhet, det räcker med att rapportera insatserna. Hur vi menar att styrning i form av mål och återrapportering konkret bör utformas, presenterar vi i förslagen i kapitel 2. Vi konkretiserar detta i kapitel 5 där vi utvärderar de åtgärder som vidtagits för att uppnå regeringens mål såvitt avser jämställdhet, samt i kapitel 7 där vi redogör för villkoren på scenkonstens arbetsmarknad och identifierar behov av åtgärder. 4.2Andra principen: att jämställdhetsintegrera En vanligt förekommande uppfattning är att jämställdhet är syno- nymt med jämnt fördelad representation. Detta är dock endast en del av jämställdhetsbegreppet. De mål vi föreslår ovan, förutsätter bland annat att en organisation fördelar sina resurser jämställt och att organisationens normer ger kvinnor och män likvärdiga möjlig- 6 Uppdrag till de nationella scenkonstinstitutionerna , se vidare i kapitel 5 i detta betänkande. Hur dessa strukturer kan förändras heter till delaktighet och integritet i alla delar av verksamheten. Statsvetaren lyfter i sin essä Dom ger tanken kropp – representationer av kön i scenkonst i detta kapitel, fram att representation inte är ett tillräckligt mått på jämställdhet, det handlar också om att förändra villkoren för kvinnor och män i organisationen. Kortfattat så gäller det att fråga sig vem som spelar huvudrollen och vem som ständigt tycks tilldelas biroller i organisationens besluts- processer som sker i såväl sammanträdesrum och repetitionslokaler som i mer inofficiella sammanhang.7 Enkelt sammanfattat är jämställdhetsintegrering en form av verk- samhetsanalys som syftar till organisationsutveckling8. Analysen ska ta hänsyn till skillnader i mäns och kvinnors villkor och behov i verksamheten. Det handlar om att kartlägga nuläget, formulera mål, arbeta mot målen, utvärdera och formulera nya mål. Att driva denna fortgående process är ledningens ansvar. Ledningen är, pre- cis som i allt förändringsarbete, central för att resultat ska åstad- kommas. Detta kräver att ledningarna tillägnar sig kompetens och visar stark vilja i ett komplext område som analys och praktiskt förändringsarbete ur jämställdhetsperspektiv utgör. Branscher som har höga lönsamhetskrav har ibland utvecklat mer avancerade instrument för verksamhetsanalys, än vad som är fallet i scenkonstbranschen som i så hög grad finansieras av offent- liga medel. Till exempel har reklambranschen mycket raffinerade verktyg för att vända sig till specifika målgrupper. Denna bransch har kommit långt i insikten om att samhället består av olika grup- per med skilda behov och villkor som det gäller att analysera för att kunna anpassa sina budskap med bästa effekt. Faktorer som spelar in är människors kön, samhällsklass, ålder, fritidsintressen, religion och så vidare. Här finns en klar parallell till verksamhetsanalys och organisa- tionsutveckling inom scenkonsten – det gäller att ta till vara på och ta hänsyn till alla anställdas och brukares (publikens) villkor och 7 , i detta betänkande. 8 har slagit fast en definition av jämställdhetsintegrering som används inom EU: Jämställdhetsintegrering innebär (om)organisering, förbättring, utveckling och utvärdering av beslutsprocesser, så att ett jämställdhetsperspektiv införlivas i allt beslutsfattande, på alla nivåer och i alla steg av processen, av de aktörer som normalt sett deltar i beslutsfattandet. För en redogörelse för framväxten och innebörden av gender mainstreaming/jämställdhetsintegrering som strategi både nationellt och internationellt, se Ds 2001:64 Ändrad ordning strategisk utveckling för jämställdhet. Hur dessa strukturer kan förändras Sedan finns förstås en stor och avgörande skillnad i målsätt- ning mellan jämställdhetsintegrering och reklambranschens utnyttjande av kunskaper om människors skilda villkor och prefe- renser – reklambranschens mål är att sälja så mycket av en vara eller tjänst som möjligt, jämställdhetsintegreringens primära mål är att uppnå jämställdhetspolitiska mål om jämnt fördelad makt. Regeringen har tillsatt en praktiskt arbetande utredning, Jäm- stöd9, som ansvarar för att jämställdhetsintegrera regeringskansli och myndigheter. Flera metoder för jämställdhetsanalyser och förändrande arbete finns framtagna av Jämstöd, men också av andra aktörer som till exempel i och dåvarande . Jämstöd har sammanställt ett antal av dessa metoder i en arbetsgång för som de kallar hållbar jämställd- hetsintegrering och den finns som bilaga 9 i detta betänkande. Jämställdhetsintegrering är en strategi och ett förhållningssätt som olika aktörer kan ha, på såväl politisk nivå som på organisa- tionsnivå. Under våra möten med branschen har kunskap efter- frågats, jämställdhetsintegrering är ett nytt begrepp för många. Vi har velat möta detta behov, och i detta kapitel ingår därför fil.dr essä Jämställdhetsarbete med konservativa rebeller och scenen, hela friheten – att jämställdhetsin- tegrera en teaterinstitution. beskriver i sin essä en princip för jämställdhetsintegre- ring som kommittén gärna vill framhålla, nämligen att analys, mål och metoder måste formuleras med utgångspunkt i den aktuella kontexten. Endast generella analyser, mål och metoder är inte till- räckliga. En mångfald av teorier och verktyg krävs, samt att teorier också formuleras utifrån de praktiker som finns i verksamheten, menar . Kommittén har sett att det i scenkonstvärlden ofta sätts upp en motsättning mellan konstnärligt arbete och jämställdhetsintegre- ring. Motsättningen lägger hinder i vägen för handlingar som förändrar. Vi menar att ett arbete med jämställdhetsintegrering på scenkonstområdet anpassas till de förutsättningar som gäller just i denna kontext. Ett sådant arbete ska utgå från kärnverksamheten: Hur dessa strukturer kan förändras Hur ser våra besluts- och arbetsprocesser ut ur jämställdhets- perspektiv när vi producerar det som är vår kärnverksamhet? Jämställdhetsmål kan vara formulerade av externa krafter, de kan (och bör, menar vi) komma i form av till exempel politiska beslut. För en scenkonstinstitution gäller det att omformulera dessa mål till mål för den egna organisationen, för att själva äga jämställd- hetsfrågorna och göra dem så komplexa att de också blir konstnär- ligt intressanta att arbeta med. beskriver i sin essä hur den organisation han ledde , Västsvenska Teater och , gjorde just detta. Som svar på ägarnas mål beslöt de att jämställdhetsintegrera teaterns personalpolitik men även kärnverksamhet – att skapa teater- och dansföreställningar för barn, ungdom och vuxna. Sammantaget menar vi att dessa texter ger en introduktion i vad jämställdhetsintegrering kan innebära på scenkonstområdet. Mer kunskap behövs naturligtvis – kunskap avgörande för att jämställd- hetsarbetet ska bli framgångsrikt. I kapitel 2 föreslår vi att Kultur- rådet ska bygga upp ett jämställdhetsstöd som bland annat kan bidra med analys- och metodstöd. Men en uppmaning som kommittén ändå vill rikta till scenkonstens institutioner är att jäm- ställdhetsintegrering också bygger på att man sätter igång och inhämtar kunskap (inklusive lär sig av sina misstag) under proces- sens gång. Att diskutera behov av mer kunskap innan man sätter igång, kan fungera som ett motstånd. Precis som i en konstnärlig process, måste man ibland börja utan att ha alla svar klara för sig. Förändringsarbete kan kompliceras av att en organisation får flera mål som rör olika demokratiperspektiv. Farhågor kring detta har artikulerats i våra möten med branschen. Vi tror att en nyckel kan vara att utgå från den aktuella kontexten. Prakti- kern befinner sig alltid på ett konkret fält när förändringsarbetet ska ta sin början, och på detta fält finns det normer för vad kvinnor, män, hbt-personer (homo- och bisexuella samt transpersoner), heterosexuella, funktionshindrade, barn och äldre får och inte får göra. Hur dessa normer ser ut har inte minst med föreställningar om konstnärlig kvalitet, kulturarv och kön att göra. På en viss scen spelar man kanske teater för barn på ett visst sätt, för det har man alltid gjort. På en annan scen är det personer av ett visst kön och i Hur dessa strukturer kan förändras en viss ålder som dirigerar för så har det alltid varit och så vidare. Kontexten och dominansförhållandena på den specifika platsen, bör få bli det som avgör hur rangordningen och valen ska se ut. All förändring kan inte alltid ske lika snabbt, och/eller exakt . Prioritering av ett perspektiv, bör ske utifrån att denna prioritering är förbunden med en analys av vad detta innebär för de andra per- spektiven, och en plan för hur och när dessa i sin tur ska priorite- ras. En viss grundnivå i arbetet ska alltid upprätthållas och inte vara förhandlingsbar. De olika maktordningarna ska få korsa men inte krossa varandra.