sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Mångfald är ytterliggare ett honnörsord som finns på allas läppar men som inte verkställs i praktiken med samma glöd. (2004) har gjort en studie om mångfaldstankar och strategier på fyra AUC:s i . Hennes konklusioner är relevanta för min diskussion: det intressanta är att det bara är på ett AUC som det 330 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik finns koppling mellan idén att befolkningen ska speglas bland de anställda och strategi. (s. 59) På tre AUC var man noga att poängtera att organisationen i första hand måste ha en plan för hur man ska klara effektivitetsmålen, dvs. att få ut en viss andel personer i studier eller arbete. (s. 61) valde att dölja personalens identitet och tillhörighet, och det är därför svårt att veta vem som säger vad (även om en vaken och informerad läsare lätt skulle upptäcka länkarna). Det verkar som att det är i Hyllie man har en strategi. Inte minst med tanke på att Hyllies helhetssyn hyllas till och med av sina konkurrenter från Fosie: I Hyllie har man tagit ett genialt grepp. Där har man lyckats bäst när det gäller att på ett naturligt sätt förankra och integrera storstadsarbetet i stadsdelen. Vi andra har inte haft samma förankring. (Bevelander, 2003: 61). Om man prioriterar effektiviteten på kort sikt är det svårt att se vad som skulle vinnas genom att anställa personer med en annan bakgrund än det svenska. Detta i sin tur försvårar situationen för invandrade akademiker som gärna vill etablera sig på den svenska arbetsmarknaden men som saknar svensk utbildning. Men, som jag redan har sagt, räcker det inte att anställa personer med en annan bakgrund om de inte kommer att ha samma villkor som de andra anställda. Vad man gör i så fall är att man skapar en B-lag. har en förklaring varför de flesta AUC inte tar hänsyn till mångfaldsfrågan: En förklaring till detta kan vara att organisationerna har en stor frihet att själva forma sina mångfaldsstrategier och det får som konsekvens att pragmatismen får råda. Det finns en mångfaldspolicy men den påverkar inte organisationerna i någon större utsträckning. Den organisation som satsar på mångfald belönas inte, På samma sätt straffas inte den organisation som struntar i att engagera sig i mångfaldsfrågan. (2004: 62) Konsekvensen är att politiken, så som i andra fall, inte påverkar de rådande förhållandena på institutionerna. Homogeniteten präglar starkt institutionernas arbete, personalen betraktas som effektiv i det dagliga arbetet på grund att de har samma koder. Brännpunkten är fortfarande de segregerade i stället för att sätta fokus på dem som bidrar till segregationen i sitt dagliga arbete. Mångfaldspolitiken i hela kommun är inte mycket bättre om man läser Broomés (i , 2004) bidrag: Men luften tycks ha gått ut ur frågan, personalcheferna visar inget större intresse för etnisk mångfald och kompetensdiskussionen avklingade efter ett projektmisslyckande (2004: 36). Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 Avslutande diskussion Det svenska samhället har haft, minst sagt, en kluven inställning till invandrare som har kommit till landet . Även om (arbetskrafts)invandring ibland framställs som en resurs, har hotbilden av olika invandrargrupper varit dominerande i det svenska samhället. Som (2004) menade var invandringspolitiken, som proklamerade 1975, egentligen ute efter av att kunna förebygga konflikter genom att osynliggöra personer med invandrarbakgrund. är inne på samma idé när det gäller implementering av politiken. Hon är tydlig att påpeka att det myndigheterna har gjort är att utifrån ett vi och dem tänkande försökt förändra invandrare till att bli mindre avvikande i förhållande till det svenska samhället och att åtgärderna oftast har haft inslag av ett omhändertagande perspektiv (2000: 17–26). I den offentliga politiken har man satt fokus på integrationen utifrån en idé om att alla har lika rättigheter men myndigheterna har inte i grund och botten förändrats i sin syn på det starka samhället som en homogen organisationsform och förvaltningskultur. kallar detta för ett dilemma: Det handlar om den samtidiga förekomsten – och motsättningen – mellan en historiskt grundad och allmänt omfattad jämlikhetstradition å ena sidan, och å den andra en subtil men byråkratisk, ibland arrogant maktutövning, ofta med goda avsikter men utformad så att den inte beaktar den enskildes erfarenheter och önskemål, eller marginaliserade minoritetsgruppers verklighet. (2004: 217) Den mångkulturella politiken i har varit retorisk och tandlös och därför inte kunnat bita i ordentligt i de enorma sociala problem som segregationen skapar. I mångt och mycket har politiken kännetecknats av en defensiv attityd: att kunna avverka eventuella konflikter mellan olika grupper och inte att skapa bra förutsättningar för att nya grupper ska vara delaktiga i ett pluralt samhälle. Många forskare har kritiserat begreppet mångkulturalism eftersom det oftast används för att dölja orättvisor och bevara föreställda skillnader mellan olika grupper (, 1991; , 1994). Utifrån den här synvinkeln är det relevant att resonera kring vad Borevi kallar för spänningsfält mellan etnos och demos. Eftersom Borevi utgår ifrån att den nationella gemenskapen är en politisk och inte etnisk gemenskap, är de spänningsförhållanden som jag har identifierat något som 332 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik man alltid måste förhålla sig till: det faktum att det rör sig om just spänningar betyder att det inte finns några enkla lösningar (2002: 320) Enligt min uppfattning visar den mångkulturella politiken i att det finns en dubbelsidig aspekt: å ena sidan handlar en del av politiken om demos när det gäller eftersträvan att alla människors lika rättigheter oavsett vilket ursprung man har, å andra sidan som ett etnos i själva förhållandet mellan majoritetsbefolkningen och minoritetsgrupper. Vad institutionerna ofta bedriver är en assimilationspolitik. Spänningen ligger i vad staten diskursivt deklarerar om den mångkulturella politiken och vad man gör i praktiken. Bunar är drastisk i sin framställning: Den offentliga lögnen om multikulturalism handlar således om medvetna offentliga ställningstaganden för multikulturalism som idé och vision och medvetna avståndstaganden från multikulturalism som en realitet och praktik. (2001: 252) Det räcker inte att säga, som Borevi gör, att det inte finns enkla lösningar eller att situationen är komplex. Vad politiken ska eftersträva och vad myndigheterna ska jobba för är just vad Borevi uppfattar som svårt dvs. skapa sociala miljöer som på en och samma gång främjar samhörigheten med den övergripande medborgargemenskapen och den etniska gruppen (2002: 308) Egentligen skulle spänningen minska om man vill åstadkomma en integrationspolitik som utgår ifrån en antidiskrimineringspolitik som inkluderar pluralism och motverkar homogenisering. Det måste finnas utrymme både för att förespråka allmänna och riktade åtgärder för att överbrygga jämlikhetsklyftor och främja integration. Vad som behövs är vad man inom den engelska litteraturen kallar för a community of individuals and a community of communitities (, 2004: 213) Det är vad man till en viss mån försöker göra vid Hyllie- och Södra Innerstadens stadsdelsförvaltningar, med små, korta, steg framåt. Att stärka vissa gruppers sammanhållning för att de ska kunna delta i olika demokratiprojekt. Det blir inte friktionsfritt eftersom det ute i bostadsområdena också finns en kamp om resurserna mellan etablerade föreningar och outsiders. Förvaltningens uppgift är i så fall inte bara att bedriva projekt utan också agera förebyggande inför olika typer av konflikter som uppenbarar sig i det lokala utvecklingsarbete och ha ett klar samhällsbyggande perspektiv (, 2001). Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 Om det blir en sådan klar ställning för det mångkulturella samhället blir det svårare för myndigheterna och förvaltningar att undgå sitt eget ansvar i att implementera politiken. Det finns ingen klar och entydig bild som skulle bevisa att institutionerna gör ett framgångsrikt arbete inom de segregerade områdena (, 2004). Gräsrotsbyråkrater löper inte, eller institutionerna de deltar i, någon risk i de fall de misslyckas med att implementera politiken. Om offentliga medel missbrukas i form av dåliga resultat, om resultatet blir ett demokratisk underskott, vem kontrollerar, i demokratiska termer, resultaten? Vad som händer nu är att politikens relevans i den offentliga sektorns arbete är svag. En slutsats, som andra redan har påpekat, som man kan dra ur (2004) studie är att olika begrepp som lanserats från högsta ort – underifrånperspektiv, samverkan, långsiktighet, (mångfald) och helhetsperspektiv – får olikartade tolkningar och användningar när de ska konkretiseras i olika organisationers dagliga arbete. Mångfald är ett sådant begrepp (Bevelander, 2003: 85). Vi måste påminna om att det är centralt att lägga tyngdpunkten på institutionernas arbete med tanke på demokratifrågan: Dessa institutioners betydelse för den politiska legitimiteten grundas på två skäl: Dels kan deras agerande gentemot medborgarna ofta vara av synnerligen ingripande natur och direkt avgörande för dessas välfärd. Till detta kommer att medborgarnas kontakt med demokratins förvaltningsinstitutioner i de flesta samhällen är betydligt mera frekventa än deras kontakter med de representativa institutionerna. Förvaltningsinstitutionerna har i uppgift att konkret förse medborgarna med deras demokratiska och sociala rättigheter. (, 2003: 174, 175). De här aspekterna är viktiga inte minst med tanke på att kommun fortsätter att bedriva insatser i vad man kallar för Välfärd för alla-programmet. Det är av stor betydelse att medborgarna uppfattar institutionerna, de grundläggande strukturerna i samhället som rättfärdiga. Konsekvensen är annars inte bara att man slösar bort resurserna, eller att invandrarna passiviseras utan också någonting mycket allvarligare. Att förtroendet för myndigheterna minskar, tvisternas trappas upp och demokratin urholkas. SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik Referenser Alsmark, G. (1997), Skjorta eller själ? Kulturella identiteter och rum. (2000), Etnisk och socioekonomisk segregation i –1998. I SOU 2000:37 Välfärdens förutsättningar . , B. m.fl. (2002), Demokrati och delaktighet? Delrapport om storstadssatsningen i Fosie, Hyllie och . , B. m.fl. (2003), Fyra stadsdelar – fyra vägar mot integration . , K. O. (1989), Svenskhet: den kulturförnekande kulturen. : , K. O. (1996), (red). Etnicitetsforskningens inriktning och konsekvenser. Mångkulturellt Centrum: . Bevelander, P. m.fl. (2004), Variationer på framtidsmelodi. Utvärdering av lokala arbets- och utvecklingscentra. , P. m.fl. (2000), Forskarutvärdering. – Ett nationellt exempel. (1999), Rummet, mötet och ritualerna. En studie av , klientarbetet och klientskapet. Borevi, K. (2002), Välfärdsstaten i det mångkulturella samhället. Borevi, K. & Strömblad, P. ), (2004), Kategorisering och integration. Om föreställda identiteter i politik, forskning, media och vardag. utredningar SOU 2004:48. Bunar, N. (2001), Skolan mitt i förorten- fyra studier om skola, segregation, integration och multikulturalism. /: Symposium. (2003), The Imagined versus the Real Other. : Monographs in Social Anthropology. (2005), Reserverad Demokrati. Representation i ett mångetniskt . (2003), Lagt kort ligger. Svensk invandrarpolitik 1964-2000. I , J., , B. ), Välfärdsstat i otakt. Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 , Å. (1989), Svensk mentalitet. Ett jämförande perspektiv. de los , P. & Kamali, M. (2005) Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering . Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. , B., , J., (1993), Försvenskningen av . (2003), I välfärdsstatens väntrum – studier av invandrares socialbidragstagande. (1994), Cultural Identity & Global Process. : . , B. – , T. (1989), Vi mot dom Det dubbla främlingsskapet i . CESIC studies in International Conflict 2. Red: och . : University Press. Hedblom, A. (2004), Aktiveringspolitikens Janusansikte. En studie av Differentiering, Inklusion och Marginalisering. Dissertations in Social Work. Hylland , T. (1993), Etnicitet och Nationalism. (2000), En treårig plan för Den nationella utvärderingen av Storstadssatsningen. (2004), Integration och indikatorer. Några teoretiska och metodologiska utgångspunkter för användandet av indikatorer. (2002), Exkludering av invandrare i stadspolitiken. Makt och maktlöshet i –2000. : Studies in Political Science. Kadhim, M. (2000), Svenskt kommunalt flyktingmottagande. Politik och implementering. Kamali, M. (1997), Distorted Integration. Clientization of inmigrants in . Kamali, M. (2002), Kulturkompetens i socialt arbete. Om socialarbetarens och klientens kulturella bakgrund. Kamali, M. (2005), inifrån. Röster om etnisk diskriminering. Rapport från utredning om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik Kymlicka, W. (1998), Mångkulturellt medborgarskap. (2004), Fängslande bilder, fängslande verklighet – Om utsatta bostadsområden och interventioner. (1991), Drömmar i vardag och exil. : , S. (1989), Flyktingskap – Latinamerikansk exil i och . (2005), Den svenska skolan och det mångkulturella – en paradox? (red) (2001), Den delade staden. Segregation och etniciteten i stadsbygden. (1997), Stadens rasifiering. Etnisk boendesegregation i folkhemmet . & Tesfahuney, M. (1994) Multikulturalism i teori och praktik. I Häften för Kritiska Studier, nr 1, 1994, s 4-13. R. i samarbete med , R., Nanetti, R. (1996), Den fungerande demokratin: medborgarandans rötter i . & , B. (red), (2003) Välfärdsstat i otakt: om politikens oväntade, oavsiktliga och oönskade effekter. : Liber ekonomi. Propositionen 1997/98:16, , framtiden och mångfalden – från invandrarpolitik till integrationspolitik. (2005) Från invandrarpolitik till invandrarpolitik. (1993), I ensamhetens labyrint. Invandring och svensk identitet. Moderna Tider bokförlag. (1996), Mångfaldens gränser. (2003), Sociala fällor och tillitens problem. (2004), Från gemensam idé till pragmatisk handling – mångfaldstankar och strategier på fyra arbets- och utvecklingscentra. I Current Themes in Number 1. (2001), Från utsatt till insatt – om förorternas oförlösta potential i (red.) Riv ner – bygg nytt! Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 Sannerstedt , A. (2001) Implementering – hur politiska beslut genomförs i praktiken. I Politik som organisation , . (red.) (2003) Bakom välfärdstatens dörrar. (2003) Vem bryr sig om regelverket? Om frontlinjebyråkrater, handlingsutrymme och förvaltningsdemokratisk legitimitet. I , J. & , B. (red), (2003) Välfärdsstat i otakt: om politikens oväntade, oavsiktliga och oönskade effekter. : Liber ekonomi. , O. (2002), Alienation is My Nation. Hiphop och unga mäns utanförskap i Det Nya . (1993), Här går gränsen. Om integritet och kulturella mönster i och . SOU 1974:69, 3. Invandrarna och minoriteterna. Huvudbetänkande av invandrarutredningen. SOU 1984:58, Invandrar- och minoritetspolitiken. Slutbetänkande av invandrarpolitiska kommittén. SOU 2005:41, Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005:56, Det blågula huset – strukturell diskriminering i . SOU 2005:69, inifrån. Röster om etnisk diskriminering. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. : 2006:37, Om välfärdens gränser och det villkorade medborgarskapet. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. : 2006:59, Arbetslivets (o)synliga murar. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2006:60, På tröskeln till lönearbete. Diskriminering, exkludering och underordning av personer med utländsk bakgrund. Rapport från utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. (2000), Svensk invandrarpolitik och integrationspolitik. En fråga om jämlikhet, demokrati och mänskliga rättigheter. SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik (2004), Lasermannen. En berättelse om . (1994), Det mångkulturella samhället och erkännandets politik. (2004), Mångfald, nationell identitet och samhörighet. I Kategorisering och Integration. Om föreställda identiteter i politik, forskning, media och vardag. utredningar SOU 2004:48. Wigerfelt, B., Wigerfelt S. (2001), Rasismens yttringar. & Shierup, C. (1991) Paradoxes of Multiculturalism. Aldershot: Avenbury. (1997), Multikultiungdom. Kön, etnicitet, identitet. 11 Den segregerande integrationen Integration har varit ett ämne som dominerat den svenska debatten och etableringen av invandringspolitiken. Integrationen har dock inte betraktats som ett samhällstillstånd som inkluderar alla samhällsmedlemmar utan som ett exklusivt tillstånd för de andra. Det råder en allmän missuppfattning om att integration bara gäller personer med invandrarbakgrund. Integrationstänkandets problematiska grundantagande är att det finns två essentiellt skilda grupper i , nämligen svenskar och invandrare. Det antas att svenskarna är integrerade och därmed måste bli den grupp som integrerar de icke-integrerade, invandrarna. Ett sådant integrationstänkande motverkar sitt syfte och förstärker paradoxalt nog ett vi-och-demtänkande som är en av orsakerna till den misslyckade integrationspolitiken. Integrationspolitiken formulerades och antogs med bred majoritet i 1996 och förhoppningen var att den skulle hjälpa till att skapa ett integrerat samhälle genom att möjliggöra de andras, dvs. invandrarnas integration i det svenska samhället. Integrationspolitiken har i många kommuner organiserats med huvudmålet att integrera invandrarna. Integrationsgrupper skapades, mångfaldsansvariga och mångkulturkonsulter anställdes som med hjälp av mångmiljonprojekt skulle underlätta invandrarnas integration. Paradoxalt nog har segregationen växt sig starkare än någonsin och integrationspolitiken har visat sig ineffektiv och inte särskilt framgångsrik i att uppfylla sitt syfte. Integrationstänkandet och politiken har därför av en del forskare starkt kritiserats för dess brister i att främja integrationen. Integrationspolitiken har förändrats från att ha varit en generell politik för att genom omfördelning av resurser skapa social sammanhållning, till att bli en politik för de andra. Detta riskerar att i sig självt utgöra ett hinder för integrationen. Men andra ord, integ341 Den segregerande integrationen SOU 2006:73 rationspolitiken riskerar att reproducera skillnaderna genom att prioritera och institutionalisera arbetet med skillnader. Föreliggande papper diskuterar integrationstänkandets omvandling från att vara en generell politik för alla, eller rättare sagt, för majoritetssamhället, till att bli en exklusiv politik för de andra utan hänsynstagande till den strukturella/institutionella diskrimineringen som motverkar social sammanhållning. Integration, makt och segregation Integration som samhällsorganisering föddes ur en process av disintegrering på grund av de socioekonomiska transformationer som följde av industrialisering, folkförflyttningar, modernisering och politiska förändringar. Politiker, religiösa ledare, filosofer och samhällsvetare försökte att ge svar på den aktualiserade frågan Hur är ett samhälle möjligt? De snabba samhällsförändringarna ställde många gamla sanningar om människans plats i samhället och i världen på sin ände. Den gamle guden var död och den nya ännu inte född. Arbetsdelning, politiska motsättningar, fattigdom, religionernas kris, som tillsammans lett till en försvagning av de gamla sociala band som sammansvetsade de förmoderna samhällena, tvingade fram nya politiska doktriner och vetenskapliga teorier för att lösa det moderna samhällets inneboende problem, nämligen integrationen av olika folkgrupper och individer i samhället. Det moderna samhällets behov av ständiga förändringar, arbetsdelning och åtskiljande och socioekonomiska gränsdragningar som resulterar i ökade olikheter mellan samhällsgrupper och individer samt socioekonomisk och kulturell segregation behövde en mer nyanserad samhällsorganisering för att hålla ihop ett sådant samhälle i ständig förändring. Detta blev upptakten till samhällsvetenskapernas alltmer framträdande roll vid sidan av nya statsmän och politiska ledare. Konfliktteoretiker som och såg grundorsakerna till disintegrering av det moderna samhället i konflikten mellan olika klasser där en klass med sitt monopol över produktionsmedlen hade monopol över privilegier och exploaterade en annan klass som inte hade någonting annat att sälja på marknaden än sin arbetskraft. Andra mer konservativa teoretiker som t.ex. den franske sociologen , hävdade att existensen av ett samhälle är 342 SOU 2006:73 Den segregerande integrationen beroende av samarbete mellan olika grupper vilket skulle skapa social solidaritet som grunden för integration. Modernisering och sociala förändringar sågs generellt som positiva utifrån ett evolutionistiskt tänkande som dominerade både konfliktteoretiker som och och funktionalister som inom samhällsvetenskaperna. Den generella föreställningen hos samhällsvetare var att mänskliga samhällen utvecklas från en mer primitiv och traditionell form till ett mer utvecklat och modernt system. Tron på en evolutionistisk utveckling från simpla förhållanden till mer komplexa, från sämre samhällen till bättre dominerade olika teoretiska skolor inom samhällsvetenskaperna. Samhällsvetare var dock medvetna om att denna utveckling inte var problemfritt. Moderniseringen skapade många problem, men den skapade också lösningar för dessa problem (, 1999). Modernitet skulle bli den mänskliga historiens slutprodukt, vårt öde (, Giddens & Lash 1994) och historiens yttersta rationella mål (). De snabba förändringarna , som t.ex. folkförflyttningar, religionernas retreat, ökade politiska motsättningar, konstruktionen av nya sociala klasser skapade många grupper som tillhörde kategorin dislokaliserade och förlorarna i det moderna samhället. Den svaga sociala sammanhållningen mellan olika grupper, i när de gamla blivit äldre eller var döda och de moderna samhällena befann sig i ett anomiskt tillstånd (, 1915/1968), gjorde att behovet av en samhällsorganisering för att garantera socialintegration och samhällets fortbestånd diskuterades. Samhällsvetarna förespråkade i huvudsak två modeller för att lösa disintegrationen i samhället. Konfliktteoretiker hävdade att integration och social sammanhållning och fredlig samexistens mellan olika grupper inte är möjligt så länge det kapitalistiska systemet generar socioekonomiska orättvisor och delar samhällena i två grupper: de som har och de som inte har, rika och fattiga. Dessa teoretiker förespråkade en revolutionär socioekonomisk omvandling genom vilken det kapitalistiska systemet skulle avskaffas och ett nytt socialistiskt system skapas. Det socialistiska systemet var enligt dessa samhällsvetare lösningen på det moderna samhällets disintegrering och privilegiesystem. Andra liberala samhällsvetare som t.ex. och till skillnad från konfliktteoretiker hävdade att det kapitalistiska systemet är kapabelt att skapa ett integrerat samhälle. Den segregerande integrationen SOU 2006:73 exempel diskuterade fördelarna med det flexibla kapitalistiska systemet och marknadens viktiga funktion för samhällets bästa.