sou · GUB379 · 2007-01-01 00:00:00 — De centrala tjänstemännen arbetade med en regionalpoli- tik där behov tilläts underordnas (Ibid: 85– 86). Detta uppifrånagerande tvingade de lokala tjänstemännen att i stället för demokrati och integration inom eftersträva att för- ankra den uppifrån bestämda upplevelsesatsningen. Det handlade inte, som den lokala ursprungstanken var, om att ta reda på och söka förverkliga behov och önskningar hos de boende utan om att förankra beslutet ovanifrån. Utifrån detta tillsattes en medborgar- panel bestående av vissa eldsjälar som tjänstemännen valt ut. Denna grupp bestod i huvudsak av svenskfödda män som inte själva bodde i (Ibid: 91). Dessa processer, då huvudstadens behov fick gå före och tjänstemännen inte inkluderade de boende i planeringen på ett demokratiskt sätt, måste inte tolkas enbart som det svenska majo- ritetssamhällets diskriminering av invandrade boende. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter också tolkas som att även de ekonomiska resurserna i kommunerna spelar roll, där den rikare kommunen går före den fattigare och de välplacerade och resursstarka tjänstemännen inte delar med sig av sitt inflytande till boende i ett relativt sett fattigt bostadsområde. Liknande processer kan tänkas äga rum i mindre välbeställda men svensktäta kommuner och kommundelar. Det finns olika dimen- sioner enligt vilka grupper av människor exkluderas. Men i detta fall var de boende i till stor del invandrade och de som befann sig i maktpositionerna infödda. Det svenska centrat styr den mångetniska periferin uppifrån. Sammantaget ger dessa forskningsbidrag ett smakprov på olika processer och organisationer inom det politiska i vid mening där utrikes födda personer är underrepresenterade på ett sätt som kan hindra dem att förverkliga sina rättigheter och möjligheter. Bidra- gen ger också exempel på olika processer som bidrar till detta. Det kan röra sig om vissa vedertagna processer, som provvalen, vars syfte inte är att utestänga någon, men som inte ändras trots att just detta är resultatet. Det kan handla om att en underrepresentation på vissa strategiska poster, till exempel i partiernas valberedningar, leder till underrepresentation på andra. Det kan bero på att de som klassificeras som invandrare nedvärderas och underskattas. Det kan också förekomma motstånd mot att personer organiserar sig utifrån en etnisk identitet, eller från speciella intressen man ser sig ha som personer som klassificeras som invandrare. Slutligen kan det handla om maktspelet mellan olika politiska nivåer där de som befinner sig längst ner utesluts från diskussionen. Nedvärdering som en form av diskriminering Förutom exkludering rapporteras i flera av forskningsbidragen om nedvärdering av personer som kategoriseras som invandrare. Om en grupp människor framställs som sämre än andra och sådana framställningar utgör ett vedertaget förhållningssätt i olika institutioner eller sammanhang är detta en form av strukturell dis- kriminering, en form oftast sker med språkets hjälp. Som diskute- ras nedan är detta något som kan utgöra hinder för människor att uppnå lika rättigheter och möjligheter. En förutsättning för att en grupp ska kunna nedvärderas är att den urskiljs som en grupp, i detta fall att skillnad görs mellan svenskar och invandrare. Denna indelning är mycket viktig i Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter svensk politisk debatt. Boréus (2006b) visar hur indelningen i svensk/invandrare använts genomgående i retoriken i de fem senaste valrörelserna inför de samtidiga riksdags-, landstings- och kommunalvalen. I det mångkulturella samhället är inte den diskur- siva utgångspunkten att människor med olika etnisk bakgrund möts, till exempel svenskar, somalier, turkar, chilenare och bosnier, utan mötet man förställer sig sker mellan invandrare och svens- kar. Vad en invandrare eller en svensk är går sällan att utläsa ur retoriken. Något som dock emellanåt framgår är att kategorierna används ömsesidigt uteslutande, det vill säga en person räknas som antingen invandrare eller svensk. I varje valrörelse som analyserats i undersökningen förekom det uttryck för att invandrare inte var svenskar, såsom nedanstående citat illustrerar: Inflytande över det politiska livet ska vara lika för svenskar och invandrare (, vpk, 1988, citerad i Boréus 2006b: 44). Invandrare är individer, precis som svenskar (, c, Utfrågningen, 22/8 2002, citerad i Boréus 2006b: 161). Indelningen i svensk och invandrare har på olika grunder kriti- serats i svensk offentlig debatt och politik. Som ett resultat av kri- tiken föreslogs en terminologisk förändring i offentliga samman- hang (prop. 1997/98:16). Kategorisering base- rad på nationell eller etnisk härkomst skulle över huvud taget und- vikas i alla sammanhang där en sådan uppdelning inte är uppenbart relevant (Ds 2000:43, s. 45). Denna officiella språkförändring har dock inte lett till att indelningen försvunnit ur bruk, varken i poli- tiska, massmediala eller mer privata sammanhang. Detta att människor avskiljs och kategoriseras som invandrare är inte sällan kopplat till nedvärdering av gruppen, vilket är en form av strukturell diskriminering när det sker som ett mönster i politik, inklusive den politiska retoriken. Flera av forskningsbidragen tar upp att invandrade personer uppfattar att de på olika sätt nedvärde- ras, infantiliseras och framställs som på olika sätt bristfälliga. Detta gav exempelvis många intervjuade förortsbor i studie (2005) uttryck för: Jag märker att invandrare som kommer till ofta betraktas som barn, att man inte kan någonting, att man inte förstår () Jag var väl- utbildad, jag var universitetslärare och jag var doktorand i (Intervjucitat ur , 2005: 129). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Intervjupersoner ur , Fackligt Aktiva Invandrare, som bland annat tillfrågades om sin syn på etniska relationer i det fackliga arbetet, berättade om liknande erfarenheter (Mulinari & , 2005). Ett genomgående tema i informanternas berät- telser var upplevelsen av att uppfattas som annorlunda, avvikande (Ibid: 158). De såg sig ofta ifrågasatta för att de inte ansågs ha rätt kompetens för det svenska fackliga arbetet. De kunde exempelvis få höra att de inte kunde den svenska fackföreningsrörelsens histo- ria, trots att de själva ansåg sig väl pålästa (Ibid: 161). FAI:s med- lemmar har ofta gedigen erfarenhet av fackligt arbete i sina ursprungsländer, men uppfattar inte att detta värderas i den svenska fackföreningsrörelsen. Kritik från deras sida tolkas av de svenska fackföreningskamraterna som ett utslag av kulturellt betingade missförstånd (Ibid: 169). De behandlas som minderåriga av sina infödda fackliga kamrater (: 176, 180). De älskade mig i början till slut en invandrarkvinna (skratt) och förresten de var så glada när jag började kritisera när jag började kräva en studiecirkel om rasism då var jag inte riktigt, riktigt då förklarade de för mig att jag inte förstod, det var inte det som invandrarkvinnor ville Och sa jag jag organiserade mig politiskt när jag var i , och jag har kämpat jag har inte lagat mat utan kämpat jag kommer inte att laga, vad kallar de det, etnisk mat (Intervju- citat ur , 2005: 180). Nedvärderingen kunde ta sig olika uttryck när den riktades mot män och mot kvinnor. Återkommande i de manliga informanternas berättelser var att ironisera kring representationen av invandrar- mannen som kvinnoförtryckande (Ibid: 179). De kvinnliga infor- manterna talade ofta om sexuella trakasserier och en hållning från svenska män enligt vilken kvinnornas åsikter i det fackliga arbetet inte värdesattes men de förväntades vara sexuellt tillgängliga (Ibid: 181–182). Också från folkbildningens sfär ges exempel på lätt nedlåtande ovanifrånperspektiv. Intervjuade ansvariga på ABF förklarade hur invandrarföreningars verksamhet sågs som en verksamhet som den svenska folkrörelsen gärna kan försöka forma och strukturera, med avsikten att lära ut demokrati (, 2005: 204). Att invandrar- föreningarna inte fanns representerade i ABF:s beslutande organ förklarades ofta med att dessa föreningar inte var stabila, vilket av de tolkades som brist på demokratisk tra- Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Att det skulle vara så enkelt motsägs av det faktum att många invandrarföreningar är både stabila och välorganiserade, samt att många av deras medlemmar har erfarenhet av politisk organisering från sina ursprungsländer (, 2005: 205–206). Nedvärdering kom också till uttryck i den undersökta valretori- ken. Detta var speciellt uttalat i valrörelsen . Enstaka negativa generaliseringar om en grupp kan inte, åtminstone såvida de inte är uppenbart falska, klassificeras som diskriminerande. Men om kopplingen mellan en grupp och negativt värderade fenomen är upprepad, som den inte uppvägs av positiva eller neutrala skildringar, och majoritetsgruppen inte skildras på detta negativa sätt, är det diskriminering. I valrörelsen fanns ett mönster i materialet från flera av partierna där generaliseringar av negativt slag om dem som benämndes invandrare gjordes. Uttryck som i nedanstående citat upprepades: En seriös debatt måste se problemen – utanförskap, socialbidragsbero- ende och överrepresentation i kriminalstatistiken – och föreslå åtgärder (, 30/8 2002, citerad i Boréus, 2006b: 144). En stor andel nya svenskar är fast i bidragsberoende. (En ny integra- tionspolitik, fp, 2002, citerad i Boréus, 2006b, 144; kursivering tillagd). Det förekommer så kallade hedersmord. Och morden är sannolikt bara toppen på ett av förtryck mot unga kvinnor som vågar trotsa familjen och leva ett självständigt liv. Många unga flickor med invand- rarbakgrund tvingas leva ett dubbelliv i skräck för att familjen ska komma på dem med att inte följa traditionella värderingar när de är i skolan eller ute på sin fritid (En ny integrationspolitik, fp, 2002, citerad i Boréus 2006b: 144; kursivering tillagd). Genom vaga generaliseringar som de som markerats i de två sista citaten ovan knöts invandrare till bland annat bidragsberoende, kriminalitet och kvinnoförtryck. Det förekom även en mängd mindre tydliga sammankopplingar mellan invandrare och negativt värderade fenomen: Vi vill ge människorna förutsättningar att själva lösa problemen i sin vardag, att själva skapa det samhälle de vill leva i. Ett sätt är att ge invånarna i en stadsdel resurser, som de gemensamt ska använda för att utveckla sitt lokalsamhälle. Detta ska naturligtvis ske inom ramarna för den svenska lagstiftningen (, c, 2002, citerad i Boréus, 2006b: 146). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Citatet kommer ur ett så kallat integrationspolitiskt program. Det är svårt att tro att påpekandet i den sista meningen skulle ha gjorts i ett sammanhang som inte var förknippat med invandrare eller någon annan ifrågasatt grupp (till exempel i något annat resone- mang om lokal demokrati): här finns en förväntan om lagbrott. Ovan har påpekats att indelningen svensk/invandrare pro- blematiserats i svensk debatt. Om man använder indelningen restriktivt kan dock kategoriseringen fylla sin funktion, både i forskning och i politik. Den invandrade befolkningens högre arbetslöshet är till exempel ett reellt problem. Men några garantier för att en medvetenhet om problemet verkligen leder till försök att lösa det finns inte och det ensidiga förknippandet av invandrare med problem kan ha en negativ effekt på sådana förslag. (2005: 59–62) beskriver ett kommunalpolitiskt initiativ till ett pro- gram för att erbjuda invandrare arbete i , som skulle kopi- era ett tidigare projekt riktat till ungdomar som ansågs ha varit framgångsrikt. På ungdomsprojektet satsades mycket engagemang och resurser, både från den politiska och från den privata närings- livssektorn. Ett sådant projekt för dem som benämndes invand- rare planerades bland tjänstemän i kommunen och på arbetsför- medlingen men kom aldrig till stånd. Detta kan ha många förklar- ingar men en intervjuad tjänsteman tolkade det som att det inte går att mobilisera samma intresse för att få fram jobb till arbetslösa invandrare och tillskrev detta negativa attityder i samhället. De fördomar och den negativa attityd som invandrade personer stöter på i många sammanhang är alltså ett problem på flera poli- tiska fält. De presenterade forskningsresultaten pekar också mot att olika diskrimineringsformer förstärker varandra. Det är mycket sannolikt att nedvärdering ofta leder till exkludering. I studien av partiernas nomineringar framkom att nedvärderande och rasistiska attityder uttrycktes inom vissa partier. Detta torde inte underlätta för invandrade kandidater att hamna högt på listorna. Partiernas antaganden om främlingsfientlighet bland väljarna hade samma effekt. Men det är också troligt att exkludering ofta leder till nedvärde- ring. Om medlemmar i en viss grupp i stället finns inkluderade i organisationen kan de bidra till att bekämpa fördomar, både aktivt genom att ta upp diskussionen och passivt genom att helt enkelt visa upp sig som vanliga människor. I en av de undersökta partifö- reningarna förmodade en intervjuad nomineringsansvarig att den jämförelsevis goda representationen av utrikes födda lett till att Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter SOU 2006:79 fördomarna inte var så stora i föreningen (Soininen & Etzler, 2006). Konsekvenser av diskriminering i politiken Det är inte svårt att förstå att det är viktigt att undersöka diskrimi- nering inom politiken. Om politik handlar om fördelning av såväl tillgångar som plikter kan diskriminering innebära att en grupp systematiskt förfördelas. De som inte har tillgång till maktens grytor får kanske mindre av det som tillagas i dem. Även om de faktiskt skulle få samma andel som andra får de inte vara med om att bestämma vad som ska kokas i grytorna. Därför är en ständigt lika viktig fråga vilka som får vara med och göra politik. Därför är exkludering ett problem. Vissa data från utredningen pekar också på vikten av representation även för en så löst sammansatt grupp som invandrare. (2005: 50) visar att det –2004 var vanligare att initiativ i kommunfullmäktige i som på olika sätt var speciellt relate- rade till invandrare togs just av de utrikes födda ledamöterna. Resultaten av forskning om kvinnors representation i beslutande församlingar stöder en sådan slutsats (Wängnerud, 1998; Skjeie, 1992). Utöver den fördelningspolitiska aspekten och frågan om vilka initiativ som tas i politiken påpekar (2006: 20) att det även finns en identitetsaspekt på representation. Offentlig politik och politiska beslut grundas på allmänna uppfattningar om vilka som utgör olika grupper, hur dessa grupper är och vilka som är deras intressen. Policybesluten i sig påverkar också dessa före- ställningar. För alla minoritetsgrupper är det viktigt att kunna vara med och forma sin identitet som den framstår i den offentliga sfä- ren. Ytterligare en aspekt är att den som uppfattar sig som exklude- rad och nedvärderad kan välja bort att delta i de offentliga politiska kanalerna, såsom val, utifrån en känsla av att inte tas på allvar och att ändå inte kunna påverka. Diskriminering kan göda en cynism inför det politiska systemet hos de drabbade. (2005) beskriver uttryck för denna känsla. Valdeltagandet i har minskat , och det har minskat mer bland de i kommunal- och landstingsval röstberättigade utländska medbor- garna än i befolkningen som helhet. Klyftan har successivt ökat. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Vid val röstade av befolkningen som helhet men av de röstberättigade utländska medborgarna. Det finns flera möjliga förklaringar till detta, bland dem olika grader av integration i det svenska samhället i betydelsen exponering för svenska eter- medier och deltagande i svenskt arbets- och föreningsliv, samt nära relationer till svenskar. Svenskfödda har ofta mer av allt detta än utrikes födda. Men en annan eller kompletterande förklaring är den nedvärdering som många utrikes födda har erfarenhet av (Ibid: 114–116). I intervjustudie berättade många av informanterna om återkommande upplevelser av diskriminering, en känsla av att betraktas som avvikande och sämre i det svenska samhället och av att inte känna tillhörighet. De uttryckte också ofta en stark misstro mot det svenska politiska systemet, som bottnade i upplevelser av att politikerna lovade men inte höll löften. Politikerna dök upp på förortstorget inför valen men var helt ointresserade av förortens invånare mellan valen. I intervjuerna var det ovanligt att de intervjuade förklarade sitt politiska utanförskap med att de själva var ointresserade, saknade kunskaper om politik eller kom från andra kulturer, det vill säga sådant som hade med dem själva att göra. I stället pekade de på brister i det svenska samhället. De berättade om upplevelser av att den svenska majoritetsbefolkningen utmålade dem som personer som inte hörde till, att de sågs ner på, att de slentrianmässigt sorte- rades in i facket invandrare även om de bott i och att de misstänkliggjordes. De upprördes av en ensidigt negativ medierapportering som knöt samman gruppen invandrare med hedersmord och annat extremt förtryck (Ibid: 124–133). Så här resonerade några föreningsaktiva personer: : Det är precis som vi sade. Delaktigheten: Man känner sig inte delaktig i de beslutsfattande organen. Det är exakt det vi har diskute- rat. Mi: Det händer ändå ingenting. Det spelar ingen roll. Jag tror att folk tänker så. : Folk ser, att det händer ju ingenting, oavsett om de deltar eller inte deltar (Ur , 2005: 136). Utifrån intervjuerna framstår det som logiskt att många inte röstar eller deltar i partipolitiken: Om man känner sig utesluten av sam- hället, varför skulle man då vara lojal mot systemet och engagera sig? Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter En konsekvens av diskriminering i politiken är alltså att vissa grupper förfördelas. Det handlar också om att vissa behov, önske- mål och problemformuleringar över huvud taget aldrig kommer upp på beslutsagendan, vilket också kan påverka formandet av offentliga identiteter. En annan konsekvens av diskriminering i politiken är att människor vänder det traditionella politiska syste- met ryggen. Makt och strukturell diskriminering i politiken Diskriminering förutsätter maktojämlikhet men upprätthåller också maktojämlikheten. Makt i samhällsvetenskap har bland annat diskuterats med hjälp av termerna maktens första, andra och tredje dimension (Lukes, 2005). Den första dimensionens makt är öppen maktutövning, i synnerhet på beslutsfattande arenor. Detta slags maktutövning förutsätter en öppen intressekonflikt. En part i konflikten får ge med sig i mötet med övermakten, till exempel genom att bli nedröstad. Utredningens undersökningar om diskri- minering i politiken rapporterar inte från studier om detta slags öppna konflikter på beslutsarenor. Men om vi förutsätter att den invandrade delen av befolkningen, liksom vissa etniska minoritets- grupper faktiskt har vissa intressen att bevaka, är det uppenbart att de har mindre makt i detta avseende. Flera av bidragen handlar ju om att utrikes födda är underrepresenterade på den politiska mak- tens arenor. Därmed bör den etniska majoritetsmakten också göra att de faktiskt kan få vika i vissa frågor. Detta hade dock gällt även vid en representation i förhållande till antal eftersom den svensket- niska gruppen utgör en stor majoritet i . Uttrycket maktens andra dimension används om situationer där frågor hindras från att komma upp på beslutsagendan. Även denna maktdimension utgår från att människor uttrycker sina krav och åsikter, att öppna intressekonflikter föreligger. Människor har bestämda önskemål, men de som har makten agerar så att dessa ald- rig kommer fram som policyalternativ att ta ställning till. Studien av storstadssatsningen i skulle kunna analyseras som ett fall av sådan maktutövning. Den visar hur lokala önskemål aldrig tilläts komma upp på agendan i och med att denna i stället intogs av det uppifrån bestämda projektet (Velásquez, 2005). Flera andra forsk- ningsbidrag pekar mot att det runt om i landet finns ett tydligt och uttalat intresse hos delar av den invandrade befolkningen av att Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter krafttag tas mot exkludering, rasism och diskriminering. Förmodli- gen är det inte särskilt vanligt att beslutsfattare avsiktligt hindrar sådana frågor att komma upp på beslutsagendorna. De åsikter som kommer fram i intervjuer formuleras inte heller alltid som krav riktade mot beslutsfattare och politiska församlingar, i synnerhet inte av dem som liksom många intervjuade i (2005) är starkt kritiska till och saknar förtroende för detta slags politik. Men vare sig det kan betraktas som medveten maktutövning eller inte när vissa frågor av relevans för personer som kategoriseras som invandrare inte behandlas på beslutsfattande arenor, borde en bättre representation av invandrade personer spela en viktig roll. De kan föra upp sådana frågor för diskussion, beslut och åtgärder på olika viktiga arenor. Dessa kan vara kommunfullmäktiges sam- manträde, fackföreningsmötet, styrelsemötet eller något av de andra sammanhang som diskuterats ovan där utrikes födda är från- varande eller underrepresenterade. Maktens tredje dimension kan kallas makten över tanken, makten att påverka människors föreställningar om sig själva och vad som utgör deras intressen. De kollektiva föreställningar som är av betydelse i sammanhanget är de som skymtar fram i olika forsk- ningsbidrag, enligt vilka de som sorteras in i invandrarkategorin ofta automatiskt också sorteras in i problemfacket. Vi vet att män- niskor reagerar på detta men vi vet inte i vilken mån sådana före- ställningar också internaliseras, dvs. blir en del av människors upp- fattning om sig själva. Föreställningen att det är man själv som utgör problemet snarare än en exkluderande omgivning kan leda till att man ställer lägre krav och därmed inskränker sin egen makt att påverka. Kollektiva föreställningar i ett samhälle påverkar dock inte bara självbilden hos minoritetsgrupper som framställs på ett bestämt sätt utan i än högre grad majoritetens bild av minoriteterna. Om en grupps medlemmar, så som forskningsresultaten tyder på, ofta och i olika politiska och andra sammanhang, framställs som problema- tiska, med bristande kompetens, avvikande på olika negativa sätt, är risken stor att även annan diskriminering legitimeras. Då minskar också de diskriminerades makt. Det finns vissa andra kollektiva föreställningar som kan förklara en del av de problematiserande och nedvärderande föreställningar som skymtat fram i forskningsbidragen. En kan kallas den före- ställda nationella gemenskapen (, 1991) och diskuteras i Boréus (2006b: 179–181; följande stycken bygger på detta avsnitt). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Att världen är indelad i nationer präglar i hög grad förutsättning- arna för den som flyttar från ett land till ett annat. Rent praktiskt bestämmer företrädare för den andra nationen om man får bosätta sig där eller inte och det finns en rad procedurer, som till exempel gäller ansökan om visum, asyl och uppehållstillstånd, som man måste genomgå. Man kan mycket väl nekas bosättning på ett bestämt territorium. Den föreställda gemenskapen är en föreställning om en gemenskap som går utöver den med dem vi faktiskt känner. Den omfattar idéer om att de som delar nationalitet hör ihop och har gemensamma intressen. Gemenskapen kan i vår föreställningsvärld innefatta inte bara nu levande personer vi inte känner utan också tidigare generationer, människor som inte lever . Den kan också sträcka sig framåt i tiden, till framtida generationer, potenti- ella människor. En sådan föreställd gemenskap kan också utesluta människor som bebor ett visst territorium, även medborgare i landet, inklusive sådana vi faktiskt känner.