sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — drar efter intervjuer med skådespelerskor och regissörer, slutsatsen att de fria grupperna visserligen setts som en progressiv kraft i svensk teater, men att när det gäller synen på kvinnor tycks den varit ett snäpp värre än även den utskällda institutionsteatern13. Och vid seminariet Straight acting på som kommittén arrange- rade , diskuterades maktstrukturer i det fria kultur- livet som till exempel exkluderar icke-normativa konstnärliga uttryck14. Kommitténs bedömning: för att kunna arbeta för att män och kvinnor ska ha samma rätt och möjlighet till deltagande i, infly- tande över och delaktighet i scenkonsten behöver scenkonstens institutioner kartlägga och analysera hur resurser i form av tid, utrymme och pengar fördelas mellan kvinnor och män. 3.2Män som dansar är inga riktiga män Män är en minoritet inom dansen. Dansen är ett område som har mindre resurser, vilket drabbar även männen inom området. Dock har kommittén inte funnit några tecken på att de missgynnas som grupp inom dansen. Tvärtom tyder de uppgifter som framkom 13Se , i detta betänkande. 14Se , i detta betänkande. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet vid de seminarier som rapporterar ifrån i detta kapitel, på att manliga dansare, trots att de utbildar sig i mindre utsträck- ning än kvinnor, har mer jobb och gör snabbare karriärer än kvin- nor i samma bransch. Därmed inte sagt att män som dansar inte möter hinder. Exem- pel på sådana hinder är de som beskriver. är ett område som associeras med kvinnor. Män som väljer att befinna sig på sådana arenor kan av ett omgivande heteronormativt samhälle uppfattas som omanliga och icke-heterosexuella – något som enligt samhällets normer kan vara värt förakt. I extrema fall kan detta manifesteras i våld mot män och pojkar som förknippas med dans. Sannolikt är detta en av anledningarna till att relativt få män väljer att dansa. Att män som arbetar med professionell dans, får respekt från det omgivande samhället har diskuterats som en viktig jämställdhets- fråga. Men att förändra samhällets normer för maskulinitet, så att fler människor uppfattar dans som en godkänd eller till och med attraktiv konstform för pojkar och män, är dock en komplex utma- ning som inte löses genom att tilldela gruppen män inom dansen proportionellt sett mer resurser än gruppen kvinnor (i form av bidrag, uppmärksamhet, turnémöjligheter etcetera). Kommitténs bedömning är att när resurser tillförs dansområdet, behöver ansvariga beslutsfattare bevaka att män och kvinnor får likvärdiga villkor och möjligheter. Mot bakgrund av de strukturer vi identifierat ovan, finns en risk att gruppen män kommer att gyn- nas i större utsträckning, när resurserna ökar. 3.3Manligt ledarskap inom scenkonstområdet Om vi ser på formella hierarkier inom scenkonstområdet, blir det tydligt att män och kvinnor befinner sig på olika platser. Den stati- stik vi tagit fram bekräftar det regeringen konstaterar i direktiven, att män dominerar stort bland chefer. har fem kvin- nor och 22 män på teaterchefsposter. Inom dansen är fördelningen jämnare, sju män och sex kvinnor är chefer, vilket dock är en över- representation av män jämfört med hur stor andel av utövarna som är kvinnor. Inom operan finns 14 män och tre kvinnor. Samtliga chefsdirigenter för konstmusikorkestrar är män. Av konsertmäs- tarna är män och kvinnor. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Organisationsforskarna skriver i sin artikel i detta kapitel att ledarskap traditionellt konstruerats i enlighet med konstruktionen av manlighet: Män får sin könsidentitet bekräftad genom ledarrollen, medan kvin- nors könsidentitet i samma roll ifrågasätts.15 Detta medför att olika typer av ledarskapspositioner ofta blir man- ligt könsmärkta i en organisation, varpå män lättare uppfattas som kompetenta för just dessa arbetsuppgifter. I sin magisteruppsats man att se upp till – orkestermusikers föreställningar om kön och ledarskap undersöker, beskriver och analyserar psykolo- gen Nashmil (konsult till denna utredning) bilden av ledar- skap inom konstmusiken. Studien är baserad på intervjuer med orkestermusiker. Resultatet är i samklang med den tidigare forsk- ning som och refererar till, som visat att bilden av ledaren är bilden av en man. En kvinna som dirigerar måste balansera mellan den förväntade kvinnlighet hon ska uppvisa och den manlighet som dirigering kräver. Trots detta är hon fel för sin uppgift eftersom kvinnans kroppsspråk inte anses kunna mani- festera musikernas inre bild av en dirigent. Den låga representationen av kvinnor på maktpositioner inom scenkonsten, har varit ett återkommande tema under kommitténs diskussioner med branschen. har begreppet kvotering använts i diskussionerna, i den vardagliga betydelsen att en organisation skaffar sig strategier för att öka antalet kvinnor på ledande positioner16. Kvotering är nedvärdering, sade två che- fer apropå detta vid ett rundabordssamtal. En deltagare vid konfe- rensen i sa: Den som försökt driva och genomföra jämställdhetsarbete vet ju att mycket motstånd är från kvinnliga medarbetare som är stolta att ha slagit sig fram på egna meriter. har såväl män som kvinnor argumenterat för lik- nande uppfattningar som de och beskriver under rubrikerna Jämställdhet – diskriminering av män och Jämställdhet – att hjälpa kvinnor. Det vill säga att de aktiva strategier, som i vardagligt språkbruk ibland kallas kvotering, för att rekrytera kvinnor till högre positioner skulle utgöra ett gyn- 15Se , och , i detta betänkande. 16Kvotering i juridisk bemärkelse, är inte laglig. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet nande av kvinnor på orättfärdiga grunder. En deltagare under kon- ferensen i : När du säger hit och dit, det här med kompetensen måste väl ha en viss betydelse? // Man måste titta på det också inte bara räkna manliga och kvinnliga huvuden. Vi har mött många uttalanden liknande detta och konstaterar att hos många med makt inom scenkonstområdet finns en omed- vetenhet om att kompetens, liksom kvalitet är begrepp vars objekti- vitet ifrågasätts inom till exempel organisationsforskning. Det har dock även kommit fram motsatta tolkningar. En chef sa under ett rundabordssamtal: Det är klart att vi har våra filter, Vi har ju kvoterat in män en massa år samt det är klart att vi måste öppna ögonen . En annan chef förklarade under konferensen i att hon, precis som många män tidigare, blivit kvoterad till sin ledarposition. Hon använde ordet kvotering i betydelsen att de som rekryterat henne var ute efter en person med en viss ålder, ett visst kön och vissa typer av erfarenheter, för att det ansågs behövas i organisationen: // det känns bra att ha blivit lite kvoterad. Och om (namnger kvinna i chefsposition inom scenkonsten) är där hon är för att hon är kvinna, är det inget att skämmas för. Det finns få studier om ledarskap inom scenkonstområdet. Stati- stiken talar på ett sätt sitt tydliga språk: det finns mekanismer och strukturer som gör att kvinnor inte har tillgång till ledande positio- ner inom scenkonsten, på motsvarande sätt som män har. Hur och i vilken omfattning ledarskap könsmärks torde dock skilja sig mel- lan till exempel en extremt mansdominerad och hierarkisk sfär som konstmusikens och en relativt resursfattig och icke-hierarkisk sfär som den nutida dansen. Det torde skilja sig även emellan olika organisationer. Kommitténs bedömning: för att kunna arbeta för att män och kvinnor ska ha samma rätt och möjlighet till deltagande i, infly- tande över och delaktighet i scenkonsten behöver scenkonstens institutioner kartlägga och analysera mäns och kvinnors villkor för att utöva ledarskap inom organisationerna. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet 3.4Könsmärkta arbetsuppgifter och tematiker Teatern är ett område som till synes är könsintegrerat, det vill säga ungefär lika många kvinnor som män är verksamma där. Den jäm- ställdhetspolitiska utredningen använder begreppet intern könsse- gregering, vilket innebär att kvinnor och män med samma yrke och ibland även samma arbetsgivare utför olika arbetsuppgifter eller har olika specialinriktningar. Detta är giltigt för några yrken och arbetsuppgifter inom teatern. På ledande befattningar där så kallat mjuka färdigheter anses vara av betydelse för utförandet av arbets- uppgiften, finns många av chefsstatistikens kvinnor skriver och i detta kapitel. De menar att kvinnor ofta släpps fram som ledare inom områden som stämmer överens med den traditionella konstruktionen av kvinnor och deras livssamman- hang. De tar upp att ett uttryck för detta inom scenkonstområdet skulle kunna vara att kvinnor tillåts ha ansvar för eller regissera barn- och ungdomsproduktioner. Detta bekräftas av den repertoarstatistik vi tagit fram. Kvinnor och män befinner sig på olika arenor inom teatern. Kvinnor skriver och regisserar barnteater i större utsträckning än de skriver och regisserar annan teater. Kvinnor skriver och regisserar barnteater i större utsträckning än vad män gör. Även i musikvärlden är ett liknande mönster tydligt. I de 17 orkestrar vi kartlagt utgör män en majoritet i programråden. Tio av dessa orkestrar har ett speciellt programråd för barnrepertoar, och i dessa råd utgör istället kvinnor en majoritet. I statistiken framträder ett mönster av att manliga regissörer i hög utsträckning regisserar verk av manliga dramatiker, medan kvinnor regisserar verk av såväl manliga som kvinnliga dramatiker. och skriver under rubriken broderskap: Maktstrukturen bidrar till att göra mäns relationer homosociala – det vill säga att män identifierar sig med och orienterar sig mot andra män. Som underordnad grupp är kvinnor mer splittrade. Även kvinnor orienterar sig mot män – de uppvisar ett heterosocialt förhållningssätt – inte för att kvinnor av naturen är osolidariska mot andra kvinnor utan som en strategi för att öka sitt handlingsutrymme, sina möjlig- heter och sin tillgång till resurser. Detta resonemang handlar om strukturer i organisationer generellt, men det tycks ha bäring på konstnärliga strategier. Att män väljer att arbeta med män, tycks förstärka den interna könssegregeringen Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Dock är det viktigt att påpeka att kvinnor orienterar sig mot kvinnliga dramatiker i högre grad än vad män gör. Att de områden inom teatern som associeras med män tillmäts ett högre värde än de områden som associeras med kvinnor, har diskuterats vid några möten som kommittén haft framför allt med fackligt aktiva konstnärer och kulturarbetare. Flera har berättat om att det i deras organisationer finns mönster som ser ut så att ju närmare publiken arbetsuppgifterna är, desto större är kvinnodo- minansen och desto lägre status har arbetsuppgifterna vilket kom- mer till uttryck även i hur löner sätts. Ännu lägre status har arbets- uppgifterna, om det är en barnpublik som det handlar om. Ett meddelande till kommittén från en av de medverkande under Riksteaterdagarna i lyder: (Detta tycker jag att kommittén ska fokusera på:) Lönesättning av kvinnliga gränsöverskridande arbeten inom teatern. Hur värdesätts kvinnors arbete? Den repertoarstatistik som kommittén tagit fram, visar att antalet skådespelare på teaterscenerna ligger inom gränsen för statistisk jämställdhet. Här har vi dock inte tillgång till mer kvalitativa data, som vilka typer av roller de spelar. Sådana uppgifter kommer istäl- let fram i möten med branschen. Kvinnorna i essä i kapitel 8 beskriver vad flera beskrivit under de seminarier som kommittén arrangerat: att kvinnor ofta får mindre tid och utrymme som skådespelare, deras roller är inte lika kvalifi- cerade som männens roller. Kommitténs bedömning: för att den interna könssegregeringen ska kunna brytas behöver scenkonstens institutioner undersöka könsfördelningen inom olika sfärer av organisationen samt hur olika arbetstagare och arbetsuppgifter värderas. 3.5Informella nätverk och icke-transparanta beslutsprocesser Tillgång till informell makt har diskuterats vid ett flertal tillfällen under kommitténs seminarier, rundabordssamtal samt under kon- ferensen i . Beslutsprocesser som till exempel leder fram repertoarer och nyrekryteringar, tycks präglas av ett stort mått av informalitet, vilket generellt sett förstärker mäns – och därmed försvagar kvinnors – tillgång till de arenor och de nätverk där Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Några deltagare under konferensen i , diskuterade ämnet självkritiskt: Beslut som har med repertoar att göra sker i slutna rum utifrån infall. Godtyckligt, sällan öppna processer. Man har valt ett antal verk men har inte ens för den egna personalen dragit fram argumentationskedjan. beskriver i sin essä i kapitel 4 i detta betänkande, hur normer i konstnärliga organisationer, dessa organisationers göra som man brukar, präglas av bland annat socialt arv och nepotism: Konstnärliga organisationer innefattar ett självreglerande system av varaktiga auktoritets- och beroendeförhållanden. De bygger på konsten att låta människor vänta, befinna sig i osäkerhet och frustration men underblåsa förhoppningar om framtida vinster och bromsa så att man undanröjer en potentiell konkurrent.17 och skriver under rubriken broderskap i sin artikel i detta kapitel, om den stora betydelse som informella kontakter och kontaktnät tycks ha inom scen- konstområdet: Informaliteten medverkar således till att reproducera den befintliga ordningen som de som faller utanför diskrimineras. En studie som kommittén tagit del av, som inte handlar om kön utan om etnisk och kulturell mångfald, stödjer våra iakttagelser om de informella nätverkens betydelse inom olika sfärer av kulturlivet. En av slutsatserna i studien för Mångfald18 av , och är att kulturlivet präglas av en omfattande nätverksrekrytering. På hela arbetsmarknaden uppgår nätverksrekryteringen till och i granskningen framkommer att det inom kulturlivet är betydligt högre än så. Enligt forskarna utgör den omfattande nätverksrekryteringen inom kulturvärlden ett hinder för ökad mångfald. 17Mark, i detta betänkande. 18Mångkulturellt centrum (MKC) gjorde en utredning på uppdrag där man kom fram till att människor som invandrat till och deras barn har en mycket svag ställning i den statliga kultursektorn. Studien genomfördes genom 1) en kvantitativ enkätundersökning som riktat sig till olika befattningshavare på samtliga institutioner, 2) en kartläggning av samtliga institutionernas årsredovisningar samt 3) en intervjustudie med 55 chefer och personer i ansvarsställning på 18 utvalda myndigheter och organisationer. Det forskarlag som genomförde studien bestod av fem personer. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet Betydelsen av att kartlägga beslutsprocesser har lyfts fram av den svenska avdelningen av WIFT, (Women in film and television), i rapporten göra som man brukar – om beslutsprocesser i filmbran- schen.19 De menar att har all kritik för bristande jämställdhet inom filmbranschen i riktats mot (). Men SFI är bara en i en lång kedja av beslutsfattare som bestämmer vilka idéer som slutligen blir färdiga filmer. WIFT påpekar att var av dessa filmer gjorda av kvinnor. har i denna rapport analyserat hur produ- center, representanter för regionala produktionscentra och distri- butörer fattar sina filmbeslut. Analysen visar att besluten ofta fattas på magkänsla och efter hur man brukar göra, särskilt bland dis- tributörer och producenter. Inom regionala produktionscentra finns en större medvetenhet om jämställdhet, men där tar besluts- fattarna ofta ställning till projekt som redan har viss finansiering. Sammantaget visar det sig att ju fler beslutsfattare det är i en finan- sieringskedja för en film, desto mer missgynnas kvinnor. WIFT menar att målsättningen i det nya filmavtalet20 är en bra början, men att en målsättning åstadkommer i sig inga föränd- ringar. Och en jämnare könsfördelning skapar inte automatiskt en jämställd filmbransch. För att kunna nå en varaktig förändring krävs mer, anser WIFT. En förutsättning är att alla som fattar beslut i branschen vet vilka hindren är och hur de uppstår på den långa vägen från idé till färdig film. Kommitténs bedömning: För att kunna arbeta för att män och kvinnor ska ha samma rätt och möjlighet till deltagande i, infly- tande över och delaktighet i scenkonsten behöver scenkonstens institutioner bli medvetna om de informella arenor där beslut fattas och vilka som har tillgång till dessa. Vikten av informella nätverk behöver medvetandegöras, för att nätverken ska kunna vidgas. 19Mark, , och (2006) Att göra som man brukar, : WIFT. 20Inriktning på filmpolitiken , Ds 2005:8, Fokus på film – En ny svensk filmpolitik, prop. 2005/06:3. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet 3.6Motstånd och maktlöshet eller strategi för förändring 3.6.1Ansvaret ligger någon annanstans? Kommittén har iakttagit att diskussioner om könsmakt och jäm- ställdhet inom scenkonstområdet ofta kommer att handla om saker som ligger utanför kommitténs uppdrag eller chefernas maktsfär. Såsom argumentet att jämställdhetsarbete måste börja på dagis eller att det är ett problem som andra delar av samhället måste lösa. Ofta vill man diskutera helt andra saker, och menar att det är begrän- sande att använda sig av kategorierna kön, etnicitet och klass. Ett utopiskt tillstånd beskrivs, en chef uttryckte det såhär: Hur återerövrar vi begreppet konstnärlighet? Jag vill ha ett begrepp fritt från etnicitet, klass och kön. Att inte få fatt på det som ska diskuteras, och flytta ansvar och frå- gan till sfärer som ligger utanför scenkonsten har ibland skapat för- virrade diskussioner. Deltagarna talar om allt som har att göra med jämställdhet att göra, både stort och smått. Det blir svårt att komma framåt och en känsla av frustration och maktlöshet tycks uppstå hos människor som egentligen har makt. Det råder långt ifrån konsensus hos scenkonstens ledningar om vad jämställdhets- och genusperspektiv står för. Det är ytterst få som kan reda ut begreppen och ge dem en betydelse som de uppfattar som relevant för verksamheten. Begreppen blandas, och blandas ofta ihop med enskilda chefers syn på vad som är viktigt att prioritera. Några beskriver jämställdhet som endast statistisk jämställdhet. Detta har varit vanligare när vi samtalat med människor i ledande positioner21. Medan om man befunnit sig på andra nivåer i bran- schen, så har man också talat om att villkoren för kvinnor och män ser olika ut. I magisteruppsatsen och gate-keeper. Kanonisering genom begreppet kvalitet – en studie av två teatrars policy och praktik för jämställdhet, mångfald och kvalitet diskuterar hur ett statiskt kvalitetsbegrepp kan lägga hinder i vägen för arbetet 21 Detta har iakttagits även av och i de intervjuer de gjort för kommittén räkning, se deras artikel i detta kapitel av betänkandet. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet med jämställdhet och mångfald.22 Begreppet kvalitet förstås av de intervjuade teatercheferna som någonting annat än jämställdhet eller mångfald (ett tema som Hermele fördjupar i en essä i kapitel 8 i detta betänkande). De intervjuade uppvisar en rad problematiska argumentationstematiker, enligt Hermeles analys. En sådan är att förneka att jämställdhets- eller mångfaldssituationen är ett pro- blem. Därmed ses krav på ökad jämställdhet eller mångfald som överdrivna eller omotiverade. En annan tematik är att erkänna att problem existerar, men för- skjuta dem och lägga ansvaret och orsaken någonstans utanför det egna chefskapet. Både problemet – och möjligheten att lösa pro- blemet – förskjuts utom räckhåll, menar . I intervjuerna tar sig detta uttryck på olika sätt: det är kvinnorna som inte tar för sig, invandrarna som inte finns, kritikerna som försitter sitt ansvar eller klassikerna som dikterar en manlig slagsida. Dessutom hävdas det i varierande grad att den egna organisationen redan är jämställd – eller åtminstone inte sämst ställd – vilket är ytterligare ett sätt att förneka problemet, anser Hermele. Teaterchefer har en stor strukturell makt när det gäller inklude- randet och exkluderandet av individer eftersom de har makten över vilka regissörer och dramatiker som får skapa repertoarerna, menar . Dessutom är de gate-keepers i en än djupare betydelse eftersom jämställdhets- och mångfaldsreformers verkliga genom- slagskraft är beroende av dessa personers inställning till dessa frå- gor. Därmed kan gate-keepers blockera särskilda reformer och teaterchefernas uppfattning om jämställdhet och mångfald är där- för avgörande att undersöka, menar . Det finns självklart också de chefer, som menar att sättet att pla- cera ansvaret någon annanstans, är ett sätt att slippa undan ansvar. En teaterchef sade vid ett samtal: Det hela är egentligen ganska enkelt. Det handlar om att identifiera var makten finns. Om vi vet det så kan vi se hur vi nyttjar den. Och det är då vi kan vi förändra. 22 Hermele, (2005) Teaterchef och gate-keeper – Kanonisering genom begreppet kvalitet - en studie av två teatrars policy och praktik för jämställdhet, mångfald och kvalitet, , . Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet 3.6.2Struktur eller person? De diskussioner vi haft med branschen bygger sällan på strukturella perspektiv, på att makt kan reproduceras eller produceras av både över- och underordnade individer.23 Ofta saknas medvetenhet om att, som vi skriver i inledningen till detta betänkande, såväl premie- rande som exkluderande handlingar kan utföras utan att det sam- hälle, den organisation eller den individ som utför dem alltid är medveten om att så sker. Det gör att diskussionerna påfallande ofta istället bygger på en uppfattning om att frågor om makt och kön handlar om att detektera individuella män som bärare av problemen eller att peka ut individuella kvinnors upplevelser av underordning. Denna uppfattning gör inte sällan att diskussionen låser sig, efter- som det uppstår behov av att som individ ta avstånd från att vara bärare av problem. En deltagare vid konferensen i uttryckte det så här: Jag kände inte igen mig. Vi är en teater kvinnor i sty- relsen. Problemet nu är att vara vit, heterosexuell man 55 +. Jag uppfyller visserligen alla de kriterierna men tänker inte göra så mycket åt det, jag kan inte. Men jag är inte tillsatt av mig själv. Kvinnor kan istället, begripligt nog vilja slippa känna sig repre- senterade som kulturutövare i egenskap av kvinnor, något de kan uppleva förstärks genom att fokus riktas mot frågor om kön och makt. De upplever att utsattheten kan förstärkas av att jämställd- hetsfrågor artikuleras. 3.6.3Initiativ till förändring kommer från fel håll? Vid möten med branschen har flera vänt sig emot att regeringen tagit initiativ till att öka jämställdheten inom scenkonsten. Även vid det seminarium som handlade om jämställdhetsarbetet på högskolorna under teaterbiennalen 2005 så artikulerades en sådan inställning. Vårt intryck är att dessa personers analys ofta handlar om att initiativ till jämställdhet bör komma underifrån, medan tillsätt- ningen av kommittén är ett uttryck för att regeringen kommer och ger institutionerna pålagor ovanifrån. Några underkänner jäm- ställdhetspolitiska mål för scenkonstområdet med att dessa mål 23 Hur individ- och strukturperspektiv förhåller sig till varandra, fördjupas av fil.dr i detta betänkande. Att analysera den rådande könsmaktordningen inom scenkonstområdet SOU 2006:42 skulle vara uttryck för politisk korrekthet i motsats till konstnärlig frihet. Vid ett av de rundabordssamtal som kommittén arrangerade frå- gade vi de deltagande scenkonstcheferna om kommittéernas vikti- gaste uppdrag. En manlig ekonomichef svarade: Ert viktigaste uppdrag? Att ge oss mod. Flera chefer har uttryckt glädje över initiativet och menar att det är rätt att ställa krav på att de arenor som förvaltar offentliga pengar ska vara jämställda.