sou · GUB343 · 2007-01-01 00:00:00 — 2.säkerhetens belopp, typ och varaktighet, och 3. uppgifter om vilka slag av kärnämnen eller kärnavfall och vilken transport försäkringen eller säkerheten avser. Allmänna bestämmelser om försäkring eller annan ekonomisk säkerhet Villkor som gäller för försäkring 41 § Anläggningsinnehavarens försäkring eller annan ekonomisk säkerhet skall godkännas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Försäkringsgivarens ansvar mot den skadelidande enligt denna lag gäller trots att försäkringsavtalet sagts upp om en radiologisk olycka inträffar från det att en skriftlig uppsägning kommit in till den myndighet som regeringen bestämmer eller om en transport påbörjats före uppsägningen fram till dess transporten avslutats. 42 § Den som är berättigad till ersättning enligt denna lag har, när talan får väckas här i landet, alltid rätt att få ut ersättningen direkt av försäkringsgivaren eller den som har ställt säkerhet av annat slag för ersättningsansvaret. Försäkringsgivaren kan inte för att befria sig från sitt ansvar mot den skadelidande åberopa omständigheter som beror på någon annan än den skadelidande. 43 § Om försäkringsgivaren eller den som har ställt säkerhet för ansvarighet enligt denna lag inte har gjort något annat förbehåll, gäller försäkringen eller säkerheten för anläggningsinnehavarens ansvar en- ligt bestämmelserna i denna lag eller motsvarande lagstiftning i en annan konventionsstat. Första stycket gäller även när utländsk lag är tillämplig och den kärntekniska anläggningen ligger utanför om talan får väckas här i landet. 44 § En anläggningsinnehavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sin skyldighet att ha ansvarsförsäkring eller att ställa säker- het upp till den nivå som anges i 13 §, döms till böter eller fängelse . 45 § Den som har betalat ersättning för en radiologisk skada som omfattas av 1.rådets förordning (EG) nr 2027/97 av om lufttrafikföretags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passa- gerare och deras bagage, 2.luftfartslagen (1957:297), 3.lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, 4.internationellt fördrag, eller 5.lagstiftning i annan stat än skall inträda i den skadelidandes rätt till ersättning av anläggnings- innehavaren eller staten enligt denna lag. 46 § Talan om ersättning med stöd av denna lag får väckas i , om 1.den radiologiska olyckan helt eller delvis inträffat i , 2.den radiologiska olyckan inträffat inom ekonomiska zon enligt lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, eller 3.den kärntekniska anläggningen är belägen här och den radiolo- giska olyckan i sin helhet inträffat utanför en konventionsstats om- råden eller det inte är möjligt att med säkerhet bestämma platsen för olyckan. 47 § Talan enligt 46 § skall väckas vid . 48 § Även i annat fall än som avses i 14 kap. 1–7 §§ rättegångs- balken får mål enligt denna lag handläggas i en och samma rättegång om de har samma skadelidande som part. Ersättning för ränta och rättegångskostnader 49 § Ränta och ersättning för rättegångskostnader som följer av domstols dom eller beslut i mål om ersättning enligt denna lag om- fattas inte av de försäkringsbelopp som följer av 13 och 16 §§. 50 § Har en dom i ett mål om ersättning för radiologisk skada med- delats i en annan konventionsstat och var domstolarna i den staten behöriga att pröva den tvist som domen avser, gäller följande. Domen skall, när den har vunnit laga kraft och kan verkställas i den stat där den har meddelats, på ansökan verkställas i utan att en ny prövning sker av den sak som avgjorts genom domen. Ansökan om verkställighet görs hos . Till ansökan skall fogas 1.domen i original eller i kopia som har bestyrkts av en myndig- 2.en förklaring av en behörig myndighet i den stat där domen har meddelats att domen avser ersättning enligt samt att domen har vunnit laga kraft och kan verkställas i den staten. Handlingarna skall vara försedda med bevis om utfärdarens be- hörighet. Beviset skall vara utställt av en svensk beskickning eller konsul eller av chefen för justitieförvaltningen i den stat där domen har meddelats. Är en handling i ärendet skriven på ett annat främ- mande språk än danska eller norska, skall till handlingen fogas en översättning till svenska. Översättningen skall vara bestyrkt av en diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller av svensk publicus. En ansökan om verkställighet får inte bifallas utan att motparten haft tillfälle att yttra sig över ansökan. Stat eller del av stat kan likställas med en konventionsstat 51 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en stat eller en del av en stat som inte är konventionsstat skall likställas med en kon- ventionsstat vid tillämpningen av denna lag. Omvandling till svenska kronor 52 § Omräkning till svensk valuta skall göras efter kursen den dag när den radiologiska olyckan inträffade. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Genom lagen upphävs atomansvarighetslagen (1968:45). Uppdraget och dess genomförande Enligt (dir. 2004:160 och tilläggsdir. 2006:6, se bilaga 1–2) ankommer det på utredningen att undersöka förutsättningarna för ett svenskt tillträde till de revide- rade versionerna av om skadeståndsansvar på atomenergins område och dess tilläggskonvention (den s.k. Bryssel- konventionen). Konventionerna reglerar bl.a. ersättningsansvaret i händelse av en atomolycka. Regeringen har i direktiven förklarat att det är önskvärt att kan tillträda de reviderade konventionerna och som skäl för detta anfört att konventionerna fyller en viktig funktion när det gäller skyddet av skadelidande i händelse av en atomolycka. Utredningen skall lämna förslag till hur konventionerna skall in- förlivas med svensk rätt och föreslå de lagändringar som bedöms nödvändiga eller i övrigt lämpliga i samband med ett svenskt tillträde. Därutöver skall utredningen enligt direktiven lämna förslag till hur ett obegränsat ansvar för innehavare av atomanläggningar bör genomföras i atomansvarighetslagen samt föreslå till vilken nivå an- svaret skall vara täckt av försäkring eller annan finansiell säkerhet. I denna del av uppdraget ingår att utreda vilka typer av försäkrings- lösningar och finansiella säkerheter som finns att tillgå eller kan skapas och, i syfte att nå så höga ersättningsnivåer som möjligt, föreslå ett eller flera system där ekonomiska säkerheter eller garan- tier utnyttjas som komplement till ansvarsförsäkring. Vidare skall risken, att anläggningsinnehavare använder olika juridiska konstruktioner för att undgå att behöva stå för sådana ersättningskrav som överstiger försäkringsnivån, utredas och even- tuella lagändringar för att förebygga detta övervägas. Utredningen skall därutöver undersöka hur andra länder, som inte enbart använt sig av ansvarsförsäkring, har ordnat system för finansiell säkerhet och lämna förslag till lösningar i den mån till- Uppdraget och dess genomförande fredställande lösningar finns. I detta sammanhang skall utredningen också beakta eventuella relevanta statsstödsregler och lösningar i andra länder där staten uppträder som försäkringsgivare eller åter- försäkrare. Utredningen skall också undersöka vilken betydelse risken för terroristangrepp har för svenska förhållanden. I utredningens uppdrag ingår vidare att överväga hur eventuella ersättningsanspråk skall hanteras och skaderegleringen skall fungera. Därutöver skall utredningen enligt direktiven göra en generell översyn av atomansvarighetslagen för att modernisera denna och göra den mer lättillgänglig. Avslutningsvis skall utredningen också ta fram ett underlag och bedöma om bör underteckna och tillträda konventionen om supplerande ersättning för atomskada. Utredningen, som inledde sitt arbete , har haft åtta sammanträden med experterna. har utredningen sammanträffat med den referensgrupp som knutits till utredningen. I referensgruppen har ingått representanter från , Fortum Oyj och . Utredningens experter närvarade vid ett av dessa möten. Utredningen har därutöver sammanträffat med företrädare för för att diskutera statliga garantiåtaganden och andra finansieringsfrågor. Utredningen har gjort ett studiebesök på Forsmarks kärnkraft- verk. För att få en närmare inblick i hur skaderegleringen hanteras enligt nuvarande system, både nationellt och internationellt, och för att få synpunkter på vilka frågor rörande skadereglering som det kan finnas skäl att reglera redan på förhand har utredningen sammanträffat med Nordiska Kärnförsäkringspoolen. Utredningen har därutöver haft två möten med företrädare för i och Justisdepartementet i samt i rörande införlivandet av de reviderade Paris- och tilläggskonventionerna i de nationella nordiska lagstift- ningarna. Utredningen har också haft kontakter under hand med företrädare för Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und Uppdraget och dess genomförande Reaktorsicherheit i och ministerie van Financiën i Neder- länderna. Därutöver har utredningen deltagit i ett semina- rium i , . Seminariet, on the Indemnification of Nuclear Damage in the Event of a Nuclear Accident (INEX II), anordnades av bl.a. . Det främsta syftet med seminariet var att utifrån två fiktiva olycksscenarier med gränsöverskridande effekter, som aktualiserade en tillämpning av såväl Paris- som Wienkonven- tionen och det gemensamma protokollet, ge staterna möjlighet att reflektera över olika lösningar i de nationella lagstiftningarna samt tillämpningen och effekterna av det gemensamma protokollet. En annan viktig fråga som behandlades var samarbetet vid skade- reglering om en gränsöverskridande atomolycka skulle inträffa och involvera flera stater. hölls i ett sammanträde i /(). NLC är en perma- nent kommitté som lyder under () och som normalt sett sammanträder . I kommitténs uppgifter ingår att behandla olika rättsliga frågor på kärnenergiområdet, bl.a. frågor som uppkommer vid tillämpningen av Paris- och tilläggskonventionen. På mötet presenterade utred- ningen sitt arbete, med fokus på finansieringsfrågorna, och viss diskussion följde (se avsnitt 3.1). Utredningen har haft fortlöpande kontakter med sekretariat. I atomansvarighetslagen regleras bl.a. skadeståndsansvaret för inne- havare av atomanläggningar. Enligt atomansvarighetslagen är inne- havaren av en atomanläggning i ansvarig för skador som uppkommer i samband med driften av anläggningen oberoende av vållande, dvs. på objektiv grund. Ansvaret är kanaliserat till anlägg- ningsinnehavaren. finns det i fyra anläggnings- eller reaktor- innehavare som har tillstånd enligt kärntekniklagen att inneha och driva kärnkraftsreaktorer och därför omfattas av atomansvarighets- lagens ansvarsreglering. Dessa tillståndsinnehavare är (avser , stängd , och , stängd ), (avser reaktorerna –4), (avser reaktorerna 1–3) och (avser reaktorerna –3). Anläggningsinnehavarens ansvar är begränsat till ett visst belopp, 300 miljoner särskilda dragningsrätter1 (SDR) för varje atomolycka. Detta ansvar skall vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. I praktiken täcks ansvaret av försäkring som ställs ut av Nordiska Kärnförsäkringspoolen. Vid åtskilliga tillfällen har regeringen och riks- dagen behandlat frågan om omfattningen och utformningen av anläggningsinnehavarens ansvar2. Det främsta målet har konstate- rats vara att tillgodose eventuella skadelidandes berättigade krav på ersättning för skada vid en atomolycka. Det har framhållits att det ekonomiska ansvaret för atomskador i första hand bör bäras av 1Särskilda dragningsrätter är benämningen på en beräkningsenhet som används av Inter- nationella valutafonden. Värdeförhållandet mellan särskilda dragningsrätter och nationella valutor bestäms enligt en metod som är baserad på en korg med de fem viktigaste världs- handelsvalutorna. Var och en av valutorna har tilldelats ett reduktionstal som bestämmer valutans relativa betydelse i korgen (prop. 1981/82:163 s. 29). 2Se bl.a. prop. 1987/88:139 s. 8 och prop. 1994/95:134 s. 9 samt bet. 1989/90:LU29, 1992/93:LU39, 1994/95:LU25 och 1997/98:LU27. Se även bet. 1991/92:LU12 s. 6, 1991/92:LU29 och 1994/95:LU25. Detta kan ses som en följd av att synen på kärnkraften som sådan har förändrats. Hänsynen till kärnkrafts- industrins tekniska och ekonomiska utveckling får nu stå tillbaka för hänsynen till presumtiva skadelidande. Regeringen behandlade frågan om omfattningen och utform- ningen av ansvarsregleringen senast i propositionen 2000/01:43 och föreslog då bl.a. att ett obegränsat ansvar borde införas . Eftersom ett så långtgående ansvar ansetts stå i strid med den nuvarande lydelsen av om skadestånds- ansvar på atomenergins område har övergången till ett obegränsat ansvar fått anstå i avvaktan på att reviderats. Ett sådant förhandlingsarbete påbörjades och avslutades genom en s.k. final act som konventionsstaterna undertecknade vid en diplomatkonferens . Genom ändringsprotokollet till höjs nivåerna på den ersättning som en anläggningsinnehavare kan bli skyldig att betala till skadelidande i händelse av en atomolycka. Ansvarsnivån uttrycks som en lägsta godtagbar nivå – som huvudregel 700 mil- joner euro – och det står numera helt klart att det är möjligt för konventionsstaterna att införa ett obegränsat skadeståndsansvar för anläggningsinnehavaren. Under alla förhållanden skall det finnas försäkring eller annan ekonomisk säkerhet som svarar mot det nya referensbeloppet på . Att skapa ekonomiska garan- tier som svarar mot denna betydande skärpning av ansvaret blir därför en viktig fråga som följer av den reviderade Pariskonven- tionen. har ansvarsförsäkring varit den typ av ekonomisk garanti som har kommit att utnyttjas för att säkerställa anläggnings- innehavarnas åligganden enligt atomansvarighetslagen. I den mån försäkringsmarknaden inte förmår att tillskapa kapacitet som kan motsvara de nya åtagandena krävs emellertid lösningar som innebär att andra ekonomiska säkerheter eller garantier kan utnyttjas som komplement till ansvarsförsäkringen. För svenskt vidkommande är det därutöver – eftersom det finns en klart uttalad politisk vilja att införa ett obegränsat skadeståndsansvar för svenska anläggnings- innehavare – intressant att diskutera i vilken utsträckning det skall ställas ytterligare krav på finansiering av ett sådant obegränsat skade- ståndsansvar. Utöver det skärpta ersättningsansvaret för anläggningsinne- havarna innebär ändringsprotokollet till att de skadelidandes rätt till ersättning stärks. Detta sker bl.a. genom att de skadetyper som kan berättiga till ersättning med stöd av reg- leringen på atomansvarsområdet utvidgas och genom att konven- tionens tillämpningsområde utökas. Högre ersättningsnivåer och ett utvidgat tillämpningsområde följer också av ändringsprotokollet till den konvention som reglerar supplerande ersättning av statsmedel, den s.k. tilläggskonventionen. Tilläggskonventionen kompletterar och reglerar två ytterligare ersättningsnivåer som utöver kan berättiga skadelidande till ersättning av statsmedel och som föreskriver ett gemensamt statsansvar för skador i ett visst intervall. Det är den avsikt att skall tillträda ändringsprotokollen till och tilläggskonventio- nen3. Utöver att föreslå den lagstiftning som krävs för att skall uppfylla de åtaganden som direkt följer av ändringsproto- kollen är det emellertid en viktig uppgift för utredningen att finna ett system för finansiering av anläggningsinnehavarnas obegränsade skadeståndsansvar. Utredningens arbete har mynnat ut i detta betänkande som be- står av 15 avsnitt. Betänkandet innehåller också sammanfattning, författningsförslag, redovisning av utredningens arbete och direktiv samt bilagor. I avsnitt 1 redogör utredningen för gällande bestämmelser om ansvarighet och ersättning vid atomskada. Avsnitt 2 behandlar förändringarna i den internationella atom- ansvarsregleringen. Utöver och tilläggskonven- tionen, och ändringsprotokollen till dessa, behandlas konventionen om supplerande ersättning för atomskada. I avsnitt 3 presenteras översiktligt andra konventionsstaters arbete med ändringsprotokollen och redovisas vidare atomansvars- regleringen i ett antal utvalda stater. Utredningens egentliga överväganden och förslag inleds i av- snitt 4 med frågan om bör tillträda ändringsprotokollen till och tilläggskonventionen. I detta avsnitt be- handlas också frågan om tillträde till konventionen om supplerande ersättning för atomskada. Avsnitt 5 anknyter till det föregående avsnittet och behandlar formen för införlivandet av ändringsprotokollen med svensk rätt. 3 I utredningens direktiv, dir. 2004:160, konstaterar regeringen bl.a. under rubriken draget att det är önskvärt att kan tillträda ändringsprotokollen till Pariskonven- tionen och tilläggskonventionen som genom bland annat de väsentligt höjda ansvars- beloppen och möjligheten till ett obegränsat ansvar medför en uppenbar förbättring av det ersättningsrättsliga skyddet vid atomolyckor. I vilken mån det krävs ny lagstiftning för att skall upp- fylla de reviderade konventionsåtagandena, och hur gällande svensk rätt i övrigt förhåller sig till ändringsprotokollen, behandlar utred- ningen framförallt i avsnitten 6 och 7. I de följande avsnitten, avsnitten 8 och 9, gör utredningen en inventering av finansiella och rättsliga lösningar som kan skapa för- utsättningar för högre ansvarsnivåer samt lämnar sitt förslag till finansieringslösning. Avsnitt 10 behandlar frågor rörande skadereglering och innehåller utredningens förslag till hur ett system för hantering av ersättnings- anspråk och skadereglering kan utformas. En särskild fråga om tillämpning i behandlas i avsnitt 11. I avsnitt 12 kommenteras den översyn av atomansvarighetslagen som ingått i utredningens uppdrag och som resulterat i ett förslag till en ny författning samt delvis nya definitioner. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 13 samt ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag i avsnitt 14. Betänkandet avslutas med en författningskommentar i avsnitt 15. En svensk icke-officiell översättning av ändringsproto- kollen samt de autentiska engelska texterna har fogats som bilagor till betänkandet. Som en bilaga återfinns också konsoliderade texter på engelska. 1Gällande bestämmelser om ansvarighet och ersättning vid atomskada 1.1En introduktion till den internationella atomansvarsregleringen Internationella bestämmelser om ansvarighet för skador som har orsakats av atomolyckor finns i fyra olika konventioner, varav tre har trätt i kraft. Den första konventionen på området är Pariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område1 (Pariskonven- tionen). Denna konvention har utarbetats inom och utveckling () och binder majori- teten av de västeuropeiska staterna. Enligt är innehavaren av en atomanläggning ansvarig oberoende av eget vållande (strikt ansvarig) för atomskador upp till ett visst belopp för varje olycka. Anläggningsinnehavaren är skyldig att ställa säker- het för sitt ansvar upp till vissa angivna nivåer. kompletteras av Brysselkonvention om supplerande statsansvar (tilläggskonventionen eller Brysselkonven- tionen)2. Denna konvention innehåller bestämmelser om en civil- rättslig reglering av frågan om ersättning av statsmedel vid stora olyckor. Enligt tilläggskonventionen betalas kompletterande ersätt- ning av statsmedel om ansvarsbeloppet enligt inte räcker till full ersättning åt de skadelidande. Gällande bestämmelser om ansvarighet och ersättning vid atomskada tionen utgör ett komplement till och står öppen för tillträde bara för stater som har tillträtt . och tilläggskonventionen bildar tillsammans det s.k. Paris-Brysselsystemet. har tillträtt både Paris- och tilläggskonventionen. Reglering- arna i de båda konventionerna ligger därför till grund för de svenska bestämmelserna om ansvarighet för atomskador i atomansvarighets- lagen (1968:45). har totalt 15 stater tillträtt . Dessa är , , , , , , , , , , , , , och . , som signerat konventio- nen vid dess tillkomst, avser tillträda . Av de nämnda staterna är alla utom , och också anslut- na till tilläggskonventionen. Paris- och tilläggskonventionen har varit föremål för vissa ändringar. Ändringsakterna, tilläggsprotokollet av och protokollet av , har inarbetats i konven- tionerna och utgör deras nuvarande lydelser som också införlivats med svensk rätt. och det gemensamma protokollet Utöver de konventioner som utarbetats inom finns det ytterligare en världsomfattande konvention om ansvarighet för atomskador, nämligen Wienkonvention om civilrättsligt ansvar för atomskada (). Denna konvention har utarbetats inom det internationella atomenergiorganet . Sammanlagt är 33 stater parter i Wienkonven- tionen. Ingen stat har tillträtt både och Wien- konventionen. Senast anslöt sig till konventionen. Som framgått ovan är , , och parter i Paris- och tilläggskonventionen. Gällande bestämmelser om ansvarighet och ersättning vid atomskada Genom det s.k. gemensamma protokollet3 som upprättades inom 1988 har och länkats samman. Detta innebär i huvudsak följande. Som huvudregel följer av den internationella atomansvarsregler- ingen att en anläggningsinnehavare i en stat ansluten till Pariskon- ventionen inte är skyldig att ersätta en skadelidande som drabbas av en atomskada i en stat ansluten till . Omvänt gäller samma inskränkning för en anläggningsinnehavare i en stat ansluten till . Konsekvensen av det gemensamma protokollet blir emellertid att tillämpningsområdena för de båda konventionerna utvidgas så att en anläggningsinnehavare i en stat ansluten till blir ersättningsskyldig också för en skada i en stat ansluten till och vice versa. Sammanlagt 24 stater är parter i det s.k. gemensamma proto- kollet, däribland , , och . Det kan också särskilt noteras att tre av de s.k. Östersjöstaterna , och – vilka är anslutna till – också är anslutna till det s.k. gemensamma protokollet. Konventionen om supplerande ersättning för atomskada En fjärde atomansvarighetskonvention är konventionen om supp- lerande ersättning för atomskada4 som reglerar ersättning av stats- medel utanför tilläggskonventionen. Konventionen, som för när- varande endast tillträtts av tre stater och därför inte trätt i kraft, har utarbetats inom och antogs 1997. De grundläggande principerna i konventionerna och bygger på samma grund- läggande principer och överensstämmer i stor utsträckning till sitt sakliga innehåll. Konventionerna har utarbetats i nära samråd mellan och det internationella atomenergiorganet . De båda konventionerna vilar på fyra huvudprinciper: 1.innehavaren av en atomanläggning är ansvarig oberoende av vållande, dvs. ansvaret för atomskador är strikt, 3Joint Protocol Relating to the Application of the Convention and the Convention. Protokollet finns översatt till svenska i bilagan till prop. 1991/92:31. 4Convention on Supplementary Compensation for Nuclear Damage. Gällande bestämmelser om ansvarighet och ersättning vid atomskada 2.anläggningsinnehavarens ansvar är begränsat till visst belopp för varje skadeorsakande händelse, 3.ansvaret skall vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet och 4.ansvaret kanaliseras till vederbörande anläggningsinnehavare, dvs. i princip skall ingen annan än denne kunna åläggas ersätt- ningsskyldighet. Framställningen i detta avsnitt hänför sig till konventionen i nu gällande lydelse, så som den ligger till grund för regleringen i atom- ansvarighetslagen (1968:45). I avsnitten 2.1–2.3 redovisar utred- ningen revisionsarbetet inom och kommer också att närmare redogöra för de stora ändringar som antogs 2004 efter en omfattande översyn av Paris- och tilläggskonventionen. reglerar ansvaret för skador som uppkommer till följd av atomolyckor i atomanläggningar och under transport av atomsubstanser. Konventionens första artikel innehåller definitioner av vissa be- grepp, bl.a. atomolycka, atomanläggning och atomsubstanser. Kärn- kraftsreaktorer och anläggningar för framställning eller behandling av atomsubstanser eller för förvaring av sådana substanser är alla atomanläggningar i konventionens mening.