sou · GUB39 · 2007-01-01 00:00:00 — Den, som vill överföra ett vapen till en annan medlemsstat, kan ansöka om licens för detta i den medlemsstat, där vapnet finns. En sådan ansökan prövas av ifrågavarande medlemsstat ensam. sätter dock, att den medlemsstat till vilken överföringen skall ske har tagit upp den ifrågavarande vapentypen på en lista över vapen som får överföras till medlemsstaten utan att den staten dessförin- nan samtyckt till en sådan överföring. En medlemsstat kan undanta vapenhandlare från skyldigheten att för varje inbördes förflyttning av skjutvapen söka tillstånd genom att utfärda ett generellt tillstånd med högst tre års giltighet. Ett så- dant skall följa respektive skjutvapen till destinationsorten och på begäran visas för medlemsstaternas myndigheter. Senast vid tid- punkten för förflyttningen skall vapenhandlaren lämna förflytt- ningsuppgifterna till den behöriga myndigheten i den medlemsstat, som vapnet lämnar. Enligt huvudregeln krävs godkännande från respektive stat, för att en resande skall få medföra ett vapen under resa mellan två eller flera medlemsstater. Jägare och sportskyttar får emellertid under vissa förutsättningar utan godkännande från berörda stater vid re- sor mellan olika medlemsländer medföra vissa slags skjutvapen, som finns upptagna i ett europeiskt vapenpass. Det europeiska va- penpasset är ett personligt dokument, som på begäran skall utfär- das av medlemsstaterna åt personer som legalt förvärvar och an- vänder skjutvapen. I passet skall de vapen innehavaren förvärvar och använder föras in. Även förändringar i vapeninnehavet eller i vapnens egenskaper samt förlust eller stöld av vapen skall framgå av passet. Passet skall ha en giltighetstid på högst . Giltighetsti- den skall kunna förlängas. Den, som använder skjutvapnet, skall alltid medföra vapenpasset. Vapenpasset grundar inte någon rätt att medföra ett vapen till en medlemsstat som förbjuder förvärv och innehav av ett sådant vapen eller som kräver tillstånd för detta. I de fall en medlemsstat förbjuder eller kräver tillstånd för förvärv och innehav av ett skjutvapen inom sitt territorium skall den underrätta de andra medlemsstaterna om detta. Dessa stater skall föra in en uttrycklig anmärkning om detta förhållande i varje europeiskt va- penpass, som de utfärdar för ett sådant skjutvapen. Direktivet föreskriver också, att varje medlemsstat skall delge annan berörd medlemsstat information om bl.a. överföring av skjutvapen. Avsikten är, att medlemsstaterna skall bygga upp ett nätverk för sådan information. Genom vapenlagen och vapenförordningen har vapendirektivet införlivats i svensk rätt. Emellertid utgör inte ett europeiskt skjut- vapenpass tillräcklig grund för att få föra in skjutvapen i . Detta då kräver tillstånd för innehav av i princip alla typer av skjutvapen och att man i vapenlagstiftningen har behållit kravet på tillstånd för införsel av skjutvapen och ammunition från övriga medlemsländer, med undantag i vissa fall som nämnts ovan för skjutvapen för vilka tillstånd till innehav beviljats i , eller . Springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande Regler beträffande springstiletter, springknivar, knogjärn, kast- stjärnor, riv- eller nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande finns i lagen (1988:254) om förbud be- träffande knivar och andra farliga föremål (knivlagen) samt förord- ningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål. Av nämnda förordning framgår, att springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nithandskar och batonger samt karatepinnar, blydaggar, spikklubbor eller liknande inte får föras in i landet utan särskilt tillstånd. Tillstånd får ges endast, om sökan- den kan visa att föremålet är avsett att här i landet ingå i en vapen- samling eller innehas för något liknande ändamål. Tillståndsfrågan prövas av polismyndigheten på den ort, där förtullning eller inför- seln skall äga rum. Av knivlagen framgår, att knogjärn, kaststjärnor eller andra så- dana föremål som är särskilt ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa samt springstiletter eller springknivar inte får överlåtas till personer och inte heller saluföras. Vi- dare får knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål, som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa, i princip inte innehas på allmän plats. Detta förbud gäller inte, om föremålet enligt särskilda föreskrifter ingår i utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eller om innehavet annars med hänsyn till föremålets art, innehavarens behov och övriga omständigheter är att anse som befogat. Stickvapen eller knivar, som är konstruerade så att klingan eller bladet snabbt kan fällas eller skjutas ut ur sitt skaft, dvs. springstiletter eller springknivar, får inte innehas av per- soner under . Olovlig införsel av föremål, som omfattas av förordningen om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål, bestraffas enligt smugglingslagen. Enligt vapendirektivet utgörs vapen dels av skjutvapen, dels av andra vapen än skjutvapen såsom dessa definieras i den nationella lagstiftningen. Vapendirektivet avser huvudsakligen skjutvapen. Enligt artikel 14 skall emellertid medlemsstaterna anta alla be- stämmelser, som behövs för att förbjuda införsel till deras territo- rium av andra vapen än skjutvapen, förutsatt att den ifrågavarande medlemsstatens nationella föreskrifter tillåter det. För att förhindra att äldre svenska och utländska kulturföremål, som kan vara av stor betydelse för det nationella kulturarvet förs ut ur landet, gäller, enligt 5 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., att utförsel av sådana föremål, i princip kräver särskilt till- stånd. Av förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. fram- går, att följande kategorier av svenska och utländska föremål är till- ståndspliktiga med där närmare angivna ålders- och värdegränser: Arkeologiska föremål, målningar, teckningar, originalgrafik, origi- nalskulpturer, inkunabler eller manuskript, böcker, tryckta kartor, arkiv, transportmedel, vissa övriga antikviteter samt svenska sa- miska kulturföremål. Frågor om tillstånd till utförsel skall prövas av Kungl. bibliote- ket, , , med eller Stiftelsen en- ligt den fördelning, som regeringen bestämmer. Ansökningarna skall ges in till , som har en samordnande funktion. Tillstånd till utförsel skall ges, om föremålet inte är av stor betydelse för det nationella kulturarvet. Även föremål, vilka är av stor betydelse för det nationella kulturarvet, skall under vissa i lagen angivna förutsättningar få föras ut ur landet. Olovlig utförsel och försök till sådant brott bestraffas enligt bestämmelserna i smugglingslagen. Reglerna inom EU om kulturföremål består dels av förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål från ett medlems- land, dels av ett direktiv /7/EEG om återlämnande av kulturfö- remål, som olagligen har förts bort från en medlemsstats territo- rium. Direktivet har införlivats i svensk rätt genom bestämmelser i 6 kap. lagen om kulturminnen m.m. Lika med vad som gäller enligt lagen om kulturminnen m.m. omfattas enligt EU-reglerna bl.a. sådana kategorier av föremål, som passerat vissa ålders- och/eller värdegränser. Det föreligger emel- lertid stora skillnader mellan de olika kategorier av föremål, som har upptagits i EU-bilagorna, och de som skyddas enligt lagen om kulturminnen m.m. Många av de föremål som omfattas av EU-bila- gorna finns inte upptagna i kulturminneslagen medan de värden som anges i bilagorna till EU-bestämmelserna är så höga för bl.a. bild- och skulpturkonst samt möbler och konsthantverk, att dessa för den svenska utförselkontrollen mycket vanliga typerna av fö- remål endast undantagsvis skulle komma under den regeltillämp- ning, som styrs av bilagorna. Inregränslagen omfattar hundar och katter, som förs över inre gräns för annat ändamål än handel. gällde, att en hund eller en katt var tvungen att efter införseln till sitta i karantän följt av två månaders hemkarantän. Syftet med bestämmelsen var att förhindra rabiessmitta att komma in i landet. Vid medlemskapsförhandlingarna fick möjlighet att un- der vissa villkor tillämpa strängare regler för att skydda landet mot rabies, i avvaktan på en gemenskapsreglering av införseln av säll- skapsdjur till gemenskapen (se prop. 1994/95:19 s. 322). Rabiessi- tuationen har emellertid förbättrats avsevärt inom hela gemenska- pens territorium . Den förbättrade situ- ationen beror bl.a. på de program för oral vaccination av rävar, genomförda i regioner som drabbats av den rävrabiesepidemi, som härjat i nordöstra . Mot denna bakgrund tog 1994 bort karantänvillkoren för hundar och katter från EU-länder och vissa andra länder. Karantänvillkoren ersattes med krav på införseltillstånd/registrering av importören, vissa vaccinationer, avmaskning samt hälsointyg. antogs gemenskapsregler för icke-kommersiella för- flyttningar av sällskapsdjur inom EU och till EU från tredje land, genom rådets förordning (EG) nr 998/2003 om djurhälsovillkor, som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersi- ellt syfte och om ändring av rådets direktiv /95/EEG. Förord- ningen ställer upp villkor som gäller hund, katt, iller, gnagare, tam- kanin, tropiska prydnadsfiskar, groddjur, kräldjur, fåglar, utom de fjäderfän som anges i direktiven /539/EEG och 92/65/EEG samt ryggradslösa djur utom bin och kräftdjur. Enligt förordningen skall hundar, katter och även illrar vid transporter mellan medlemsstaterna och från de tredje länder som listas i avsnitt 2, del B i bilaga 2 vara identifierbara antingen genom att ha en klart läslig tatuering, eller vara utrustade med ett elektro- niskt identifieringssystem, en transponder. Hunden, katten eller illern skall därtill åtföljas av ett pass, som visar att djuret har giltig vaccination mot rabies i enlighet med förordningens bestämmelser. För införsel av hundar och katter till , , och gäller enligt förordningen under en övergångstid , räknat dessutom krav på blodprov för kontroll av ra- biesvaccinationens effekt. får dessa fyra län- der samt även upprätthålla krav på avmaskning mot dvärg- bandmask. , och får upprätthålla krav på behandling mot fästingar. särkrav finns preciserade i Jord- bruksverkets föreskrifter (SJVFS 2005:34) om införsel av säll- skapsdjur. I ovan nämnda förordningen har en bedömning gjorts av risken för införsel av rabies med sällskapsdjur från övriga tredje länder. De länder, vars djur bedömts utgöra lägre risk, finns listade i del C i bilaga 2. har samma krav för import från dessa länder som för införsel från EU-medlemsstater. Vid import från icke-listade tredje länder får tills vidare ställa krav på karantänisering av hund, katt och iller (se SJVFS 2005:34). Vid förflyttning inom EU och import från de tredje länder som listas i avsnitt 2, del B i bilaga 2, görs inga begränsningar av antalet djur. Från övriga tredje länder får dock maximalt fem sällskapsdjur medföras vid ett och samma införseltillfälle, oavsett djurart. Om fler djur förs in, skall dessa uppfylla villkoren enligt direktiv /95/EEG. Detsamma gäller djur, som reser utan sin ägare eller dennes ombud. Syftet med är att förhindra att vissa sjukdomar sprids. Rabies har nämnts ovan. Detta är en dödlig sjukdom, som drabbar både människor och djur. Rabies orsakas av ett virus och har inte påvisats hos djur i . , Storbritan- nien och är också rabiesfria. Inom EU har emellertid läget försämrats sedan utvidgningen . De baltiska länderna rappor- terar många fall av rabies både på vilda djur och tamdjur. Flera fall av rabies rapporteras också från och andra länder i östra och centrala delar, medan läget är klart bättre i de västra delarna av . Utöver rabiesvaccination inklusive blodprovskontroll skall hun- dar och katter som förs in i enligt förordning (EG) nr 998/2003 vara avmaskade mot rävens dvärgbandmask (echinococ- cus multilocularis). Dvärgbandmasken orsakar allvarlig kronisk sjukdom, om den smittar människor. Parasiten är däremot inte ett problem för den enskilda hunden eller katten. I det korta perspek- tivet utgör parasiten i första hand en risk för människor, som kommer i kontakt med en smittad hund eller katt. I ett längre per- spektiv innebär parasiten en risk för allmänheten genom att natu- ren kan kontamineras av parasitägg som kan smitta människor vid t.ex. bärplockning. Om rävens dvärgbandmask kommer in i landet genom införsel av icke avmaskade hundar och katter, är det mycket troligt, att smittan överförs på rävstammen. Detta innebär, att människor löper risk att få i sig parasitägg vid t.ex. bär- plockning. Hos en smittad människa utvecklas blåsmaskar i levern. Dessa kan spridas till andra organ och ge allvarliga sjukdomssym- tom. Sjukdomen är livslång och mycket svårbehandlad. Den räknas som en av de mest aggressiva kroniska lerversjukdomarna och en av de mest sjukdomsframkallande zoonoserna i tempererade och ark- tiska områden. Obehandlad överstiger sjukdomens dödlighet . Överlevanden ökar, om människan kommer under be- handling, som dock blir livslång. är ett av få länder inom EU, där dvärgbandmasken inte påvisats. Parasiten är vanligast i alpregionerna, där upp till 60 pro- cent av rävarna uppges vara smittade. I har endast några få fynd gjorts. har att övervaka att införseln sker i enlighet med ovan nämnda rådsförordning (10 § förordning (1994:1830) om införsel av levande djur). Nämnas kan att även hästar enligt EG-bestämmelser skall ha pass och ID-nummer. Syftet med dessa bestämmelser är emellertid att spåra vilka läkemedel som hästen givits för det fall att det blir aktuellt att efter slakt använda köttet i livsmedelsproduktionen. Spritdrycker, vin och starköl samt teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat Av 4 kap. 2 § alkohollagen (1994:1738) framgår, att endast den som är berättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får föra in sådana varor till landet i kommersiellt syfte. Av bestämmelsen framgår även, att spritdrycker, vin och starköl får föras in i landet av resande som har fyllt eller person, som utför arbete på transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller familjens bruk eller som gåva till närstående för den- nes eller dennes familjs personliga bruk. Om varorna tas in för kommersiella ändamål, skall punktskatt alltid betalas i . Olovlig införsel och utförsel av alkohol- drycker bestraffas enligt bestämmelserna i smugglingslagen. Den, som för in alkoholvaror utan att ha rätt till det enligt 4 kap. 2 § al- kohollagen, kan dömas enligt 3 § smugglingslagen. Den straffbara gärningen är emellertid inte att skatt undandragits utan att varorna förs in i strid med de villkor som gäller för införseln. Kontrollen vid inre gräns avser här att utröna, huruvida det är fråga en införsel för privat bruk och om personen fyllt . Den mängd, som förs in, är en indikation på syftet. Även en liten mängd kan dock föras in i kommersiellt syfte (t.ex. s.k. myrtrafik), och en stor mängd kan föras in i ett icke-kommersiellt syfte. Ursprungligen omfattade inregränslagen även varor som skulle beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land, som är medlem i Eu- ropeiska unionen. Sistnämnda lag reglerade hur stora kvantiteter alkohol och tobak som en privatperson fick ta in skattefritt i från annat EU-land. Enligt nämnda lag skulle skatt erläggas med i lagen angivna belopp för kvantitet, som översteg vad som skattefritt fick föras in i landet. Denna lag upphävdes . Bakgrunden till detta är följande. Enligt cirkulationsdirektivet 92/12/EEG får privatpersoner fritt till hemlandet medföra bl.a. alkoholhaltiga drycker och tobak, som är avsedda för personligt bruk. Vid de svenska medlemsskapsför- handlingarna medgavs bl.a. undantag från cirkulationsdi- rektivet fram till utgången av . Undantaget gav en rätt för att mängdmässigt begränsa den skattefria införseln av sprit, vin och starköl även om de vid införseln redan är beskattade i ett annat medlemsland. 1996 omförhandlades detta. Rådet beslutade då, att de nordiska länderna skulle få ytterligare tid för anpassning på detta område. beslutade rådet, att skulle få fortsätta att till och med ha regler som avvi- ker från cirkulationsdirektivet. Ändringarna av direktivet innebar, att de svenska införselkvoterna successivt skulle ökas och att all- männa EG-regler för privatinförsel skulle gälla från och med 1 ja- nuari 1994. Så har också skett. gäller samma regler för införsel av alkohol i som i övriga medlemsstater, dvs. att de alkoholdrycker som en enskild person förvärvat i en annan medlemsstat för sin eller sin familjs personliga bruk inte skall påföras punktskatt i hemlandet. Var gränsen för personligt bruk går, skall bedömas från fall till fall. Yt- terst är det frågan om att bedöma om omständigheterna i det en- skilda fallet är sådana att varorna skall anses vara avsedda för per- sonligt bruk eller för annat ändamål (prop. 2003/04:1 s. 224). I ar- tikel 9 i det ovan nämnda cirkulationsdirektivet anges bl.a., att för att fastställa att de införda tobaks- och alkoholvarorna är avsedda för kommersiella ändamål måste medlemsstaterna bl.a. ta hänsyn till följande: innehavarens kommersiella status och dennes skäl för att in- neha dem, den plats där varorna finns eller, i förekommande fall, det an- vända transportsättet, alla handlingar, som hänför sig till varorna, Medlemsländerna får enligt samma bestämmelse i direktivet fast- ställa indikativa nivåer till ledning för bevisningen. Dessa får inte understiga följande: Viner (varav högst 60 l mousserande vin) har inte infört några indikativa nivåer i lagstiftningen. För teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat gäller enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. krav på tillstånd, meddelat av , för införsel av teknisk sprit och al- koholhaltiga preparat. Tillstånd erfordras dock inte för det fall, då denaturerad teknisk sprit eller alkoholhaltiga preparat förs in av resande annat än i handelssyfte eller för yrkesmässig förbrukning. Den, som för in teknisk sprit eller alkoholhaltiga preparat utan att ha tillstånd till detta, kan dömas enligt 3 § smugglingslagen. Nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän och fisk Bestämmelser om införsel av djur, djurprodukter, sjukdomsalst- rande organismer och material, som används vid hantering av djur, finns i förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. Syftet med förordningen är bl.a. att förebygga, att smittsamma eller ärftliga djursjukdomar kommer in i landet och får ytterligare sprid- ning. Enligt förordningen får meddela föreskrifter om krav på införseltillstånd och om andra villkor för införsel av djur och varor. får även meddela föreskrifter om hur kontrollen skall genomföras vid sådan införsel. har att övervaka, att införsel sker enligt bestämmelserna i förordningen samt enligt de föreskrifter som meddelat med stöd av förordningen. Bestämmelser om påföljd för olovlig införsel av djur eller pro- dukter av djur och för försök därtill finns i smugglingslagen. Bestämmelser beträffande utförsel av djur finns i förordning (1994:542) om utförsel av levande djur m.m. Även enligt denna förordning får meddela föreskrifter om de villkor, som skall vara uppfyllda vid utförsel av djur och produkter av djur. Sådana föreskrifter får meddelas bl.a. med avseende på frihet från vissa djursjukdomar och besiktning av officiell veterinär. har att övervaka, att utförsel sker i enlighet med bestämmelserna i förordningen och i enlighet med föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen. har meddelat föreskrifter angående införsel av nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfä, kläckägg och fisk. Den veterinära kontrollen vid de inre gränserna har inom EU er- satts av kontroller i ursprungsbesättningen på avsändningsorten. Detta följer av rådets direktiv /425/EEG av om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden. Stickprovskontroller får göras på destinationsplat- sen och, vid stark misstanke om felaktigheter, även under trans- porten. Vid förflyttning mellan medlemsstaterna av djur (gäller inte säll- skapsdjur, som inte är avsedda för handel, och inte heller för djur, som följer med ägaren) och vissa djurprodukter (bl.a. sperma, ägg och embryon) skall ett hälsointyg utfärdat av en officiell veterinär, följa med sändningen. Intyget skall bl.a. visa, att djuren är friska och att djuren inte härrör från en besättning eller en region som spärrats av på grund av smittsamma djursjukdomar. Alla sådana hälsointyg för handel inom EU skall registreras i datakommunika- tionsnätverk kallat TRACES (som ersatt det tidigare ANIMO-sy- stemet). TRACES används i alla medlemsstater. Det är de behöriga veterinärmyndigheterna på central, regional och lokal nivå samt Europeiska kommissionen, som har behörighet till TRACES. Det viktigaste syftet med TRACES är att datakommunikations- nätverket skall göra det möjligt att spåra sändningar i händelser av utbrott av allvarliga smittsamma sjukdomar. En viktig förutsättning för kontrollsystemet är, att djuren är enhetligt identitetsmärkta (se vidare prop. 1995/95:19, s. 320 f). Det finns ett antal rättsakter inom EU, som anger vilka krav t.ex. på provtagning för att visa frihet från vissa smittämnen, som med- lemsstaterna får ställa vid införsel av nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän och fisk från ett tredje land eller från en annan medlems- stat, direktiv /432/EEG – nötkreatur och svin, direktiv /68/EEG – får och getter, direktiv /539/EEG – fjäderfä, di- rektiv 91/67/EEG – fisk samt direktiv /65/EEG, övriga djurslag. Enligt nämnda direktiv får medlemsstater, som är fria från vissa djursjukdomar eller som har obligatoriska kontrollprogram med syftet att utrota dessa sjukdomar, rätt att ansöka hos kommissio- nen om s.k. tilläggsgarantier. Länder, som beviljats tilläggsgaran- tier, har rätt att ställa djurhälsokrav utöver de som framgår av re- spektive direktiv. Vid medlemskapsförhandlingarna ansökte om tilläggsga- rantier för ett 20-tal allvarliga djursjukdomar, vilka antingen inte fanns i , eller för vilka vi hade kontrollprogram (se vidare prop. 1994/95:19 s. 321 och bilaga 9, s. 119). Enligt anslutningsför- draget skulle kommissionen snabbt ta ställning till begäran om tilläggsgarantier. I avvaktan på beslut fick i högst från anslutningsdagen fortsätta att tillämpa nationella bestämmelser för införsel beträffande de aktuella sjukdomarna i fråga. Denna pe- riod kunde emellertid förlängas, om det skulle behövas (prop. 1994/95:19, bilaga 9, s. 119). Eftersom tilläggsgarantier inte är i linje med den fria inre mark- naden, är kommissionen restriktiv med att bevilja sådana. Kommis- sionen har dock beviljat tilläggsgarantier för vissa sjukdo- mar hos nötkreatur (infektiös bovin rinotrakeit – IBR), svin (auz- jeskys disease – AD), och fisk (spring viremia in carp – SVC-, in- fektiös pankreas nekros – (IPN) och bacterial kidney disease (BKD). beviljades av Efta Surveillance Authority () ti- digare tilläggsgarantier för vissa sjukdomar hos fjäderfä (egg drop syndrome – EDS 76, rhinotracheitis – TRT). Enligt anslut- ningsfördraget skall de tilläggsgarantier som beviljades av fortsätta att gälla, om inte kommissionen beslutar om motsatsen. Kommissionen har inte fattat några beslut om EDS eller TRT, vil- ket innebär att fortfarande har tilläggsgarantier även för dessa sjukdomar. har dragit tillbaka ansökningarna för två fisksjukdomar (Yersinios och Furunculos).