sou · GUB3100 · 2007-01-01 00:00:00 — har erfarenhet av policyarbete och strategier med särskilt utvalda teman för att säkerställa den långsiktiga uthållig- heten i forskningssystemet. har vidare erfarenhet av att arbeta med strategisk forskningsfinansiering och riktade medel till områden där forskningen behöver förstärkas, liksom att stödja forskargrupper till att utvecklas till starka forskningsmiljöer. tillämpar strikta kvalitetskriterier och har ett antal ämnesråd med hög kompetens inom olika vetenskapsområden. Det finns en särskild kompetens kring genusforskning och rådet har ett utvecklat internationellt samarbete. Nationell psykiatrisamordning anser att en sammanhållen forsk- ningssatsning kring psykisk hälsa ska utformas så att kunskap genereras som senare kan omsättas i kliniskt och praktiskt relevanta problemområden i vård och stöd i kommuner och lands- ting. En multdiciplinär strategi ska eftersträvas, men behöver området hållas samman så att en gemensam kunskapsbas genereras och tidigare splittring inom området motverkas. Nationell psykiatrisamordning föreslår att det medicinska ämnes- rådet får uppdraget att hålla samman satsningen och i uppgift att tillsammans med företrädare från hälso- och sjukvård, socialtjänst och universitet utforma ett program för hur forskningen kring psykisk hälsa långsiktigt ska stärkas. mål att ska vara en ledande forsknings- nation stämmer med den önskade ambitionsnivån inom området psykisk ohälsa. har också utvecklat nya populär- vetenskapliga metoder för att öka kontakterna mellan forskare och allmänhet i nära samarbete med universitet och högskolor, orga- nisationer och andra aktörer vilket är angeläget även inom detta område Eftersom området psykisk hälsa/ohälsa är stort och brett med ett omfattande behov av forskning behövs en omfattande satsning med ett ansenligt resurstillskott. Sett utifrån behovet och att forsk- ningsanslag kan komma att fördelas till forskargrupper och forskare verksamma inom ett flertal områden som medicin, humaniora och samhällsvetenskap, natur- teknik- och utbildnings- vetenskap skulle en nivå om cirka 200 miljoner inte vara orimligt. I uppdraget ingår även att utveckla forskningsinfra- strukturer anpassade till området. Med tanke på att området sysselsätter en begränsad mängd aktiva forskare med vilja och kompetens att vara forskningsledare, har Nationell psykiatri- samordning stannat för en mer begränsad satsning , och föreslår att avsätts . Eftersom det tar tid att utbilda kvalificerade handledare och forskningsledare är det kanske väl optimistiskt att tro att målet psykiatrisk forskning i världsklass är uppnått . Vid upp- följning och utvärdering ska det dock finnas tydlig doku- mentation som visar att forskningen kring psykisk ohälsa har utvecklats mot detta mål. bör därför också få i uppgift att utforma mätbara mål och delmål för utvärderingen av forskningssatsningen. 11.9En utvecklingssatsning inom området psykisk ohälsa Förslag: Nationell psykiatrisamordning föreslår att regeringen ger i uppdrag att ansvara för att ett antal utvecklingssatsningar görs inom området psykisk ohälsa med särskild inriktning mot allvarliga psykiska sjukdomar och psykiskt funktionshinder, och att det för detta ändamål avsätts . Psykisk ohälsa är ett område med stora behov av metod- och verksamhetsutveckling. Från kommunerna påtalas ofta behovet av kompetensutveckling. Primärvården har stora behov av både resursförstärkning och kompetensutveckling och behöver liksom specialistpsykiatrin utveckla mer effektiva öppenvårdskoncept med insatser som kompletterar kommunens och övriga vårdgivares. Stora delar av ny kunskap inom såväl sociologi, pedagogik, psyko- logi och medicin är inte tillgänglig i form av insatser i vardagen för människor med psykiska funktionshinder. Det kommer att krävas extraordinära insatser om användandet av ny kunskap ska kunna komma i fatt och hålla jämna steg med kunskapsutvecklingen. Området psykisk ohälsa har inte prioriterats i enlighet med behov och betydelse i samhället. Redan i slutrapporten av psykiatri- reformsuppföljning uppmärksammades den blygsamma andel av statligt finansierad forskning som går till forskning om samhälls- baserat arbete/situationen för personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder. Anslagen från de dåvarande forsk- ningsråden inom medicin och samhällsvetenskap granskades, och man kunde fastslå att ca en procent av medlen eller (åren 1994 1995) gick till det som be- nämnde socialpsykiatrisk forskning. Då inkluderades även epide- miologisk forskning inom området. Detta trots att ett nytt praktikfält med stora behov av ny kunskap höll på att formas. Vid tiden för reformens ikraftträdande fanns få etablerade FoU-miljöer inom kommunerna. Vid en kartläggning av fann man FoU-aktiviteter framför allt inom landstingspsykiatrin. Man konstaterade att de till största delen handlade om klinikspecifika frågor och inte om frågor med direkt koppling till reformgenom- förandet (, 1999). Andelen av den statligt finan- sierade forskningen på området har fortsatt att vara låg i förhållan- de till vad som är motiverat med tanke på samhällsförändringarna. Behoven av praktikrelevant kunskap har uppmärksammats i flera centrala dokument (& länsstyrelserna, 2005, , 2004h). FoU-aktiviteterna inom offentlig sektor har expanderat kraftigt i . drev ett målinriktat arbete att stimulera tillkomsten av FoU-miljöer inom genom att fördela etable- ringsstöd, stå för rådgivning och koordinera nätverk. finns bland annat ett fyrtiotal FoU-miljöer i ett nationellt nätverk för en- heter på välfärdsområdet. Femton enheter med inriktning mot individ- och familjeomsorg (IFO) utvärderades . Resultaten bedömdes vara goda, men en starkare vetenskaplig förankring efterlystes. FoU-enheternas huvudsakliga arbetsfält handlade inte om handikappomsorg, utan rörde IFO-frågor. har även på regeringens uppdrag fördelat stöd till FoU-enheter på äldreområdet. har delats ut och finns ett tjugotal verksamheter med denna inriktning. har i en utvärdering bedömt satsningen som lyckad. Man lyfter särskilt fram samarbetet mellan kommuner och landsting, som ofta har ett gemensamt ansvar för verksamheterna. Det finns några exempel på FoU-miljöer (bl.a. i , och Väster- botten) med inriktning på vård och stöd för personer med psykiskt funktionshinder, dessa utgör totalt sett en mycket liten andel av verksamheter för FoU i . I flera rapporter konstateras att det på både nationell och lokal nivå saknas strategier för att tillgodose fältets behov av utbildning, utvecklingsarbete och verk- samhetsrelevant forskning (, 2002c, , 2004i). Psykisk sjukdom och psykiskt funktionshinder påverkar ofta en persons hela livssituation och även närståendes liv påverkas ofta. Trots stor konsensus kring att det handlar om sammansatta problem med behov av integrerade lösningar, bedrivs forskningen och utvecklingsarbetet alltför ofta segmenterat i olika special- områden. Visst riktat forskningsstöd har delats ut med en tvärvetenskaplig ambition. har inrättat en forskningsplattform med inriktning mot personer med långvarig psykisk sjukdom och psykiskt funktionshinder. för arbetsliv och socialvetenskap, FAS, har delat ut ett flerårigt programstöd till en forskargrupp med inriktningen personer med psykiskt funktionshinder i samhället. Det finns alltså aktiviteter på området, men omfattningen är otillräcklig. Bra metodik och kunnig personal är en förutsättning för att de resurser som satsas på området ska användas effektivt. Social- styrelsen och länsstyrelserna beskriver i slutrapporten från sitt gemensamma tillsynsprojekt ett behov hos kommunerna av kun- skapsstöd i arbetet med personer med psykiskt funktionshinder. Kommunernas möjligheter att leva upp till tillsynens krav varierar kraftigt över landet och på såväl lednings- som på verksamhetsnivå finns brister i kunskap och medvetenhet (& läns- styrelserna, 2005). Inom verksamheter finns också stora variationer i vilka metoder som används och det finns kun- skapsbrister inom såväl primärvård som specialistpsykiatri. Dagens kunskapsläge medger att andelen av åtgärdbara problem som ej ges adekvat hjälp skulle kunna minskas. SBU:s rapporter, andra kun- skapsöversikter, riktlinjer och vårdprogram används inte i den utsträckning som är nödvändigt för att säkerställa att befolkningen får en god och säker vård på lika villkor. Det saknas ett samman- hållet koncept för informationsspridning, metodstöd, sammanställ- ning av ny kunskap, verksamhetsförankring och konkreta utbild- ningsinsatser till olika delar av verksamheten från ledningsnivå till baspersonal. För att tillgodose behovet av kunskapsutveckling för dem som arbetar närmast personer med psykiskt funktionshinder behövs en dubbelriktad informationsväg så att forskare och utvecklare får kunskap om vilka utvecklings- och utbildningsbehov som finns i den praktiska verksamheten. Det behövs strukturer för informationsflöde och interaktion mellan universitet, FoU-verk- samheterna och praktiskt verksamma. Även mellan olika delar av universiteten och mellan verksamma forskare finns behov av fungerande relationer. Psykiatrireformens mål att personer med psykiskt funktions- hinder ska få möjlighet att leva i samhället på samma villkor som andra människor har ännu inte uppfyllts. Kunskapsnivån och till- gängliga metoder måste förbättras för att uppfylla intentionen att funktionshinder och konsekvenser av allvarlig psykisk sjukdom ska kompenseras med stödåtgärder från och öppna psykiatriska vård. I takt med att allas levnadsförhållanden utvecklas har också kraven ökat på hur goda levnadsförhållandena för personer med psykiskt funktionshinder ska vara. syns också en större efterfrågan på insatser för psykisk ohälsa. Detta sammantaget innebär att såväl kommun som landsting står inför en stor utmaning när det gäller att kunna tillgodose med- borgarnas behov av vård och stöd. Det betyder att det behövs en maximalt effektiv användning av satsade resurser för att människor med psykiskt funktionshinder ska få det stöd de behöver för att kunna leva ett liv som andra med full delaktighet. Nationell psykiatrisamordning har inom i stort sätt varje område som beskrivits i förgående kapitel identifierat brist på kunskap och behov av forsknings- och utvecklingssatsningar. Som ett led i den kraftsamling och utvecklingssatsning som gjorts med utgångspunkt från Psykiatrisamordningens uppdrag har ett flertal riktade projekt initierats. En större satsning på ett Nationellt kunskapscenter för kunskapsproduktion och kunskapsspridning på området psyko- sociala insatser för personer med psykiskt funktionshinder har beslutats av regeringen . Denna satsning motsvarar dock långtifrån hela behovet. Nedan ges några exempel på områden där behov av utvecklings- arbete har identifierats och som bör omfattas av utvecklings- satsningar inom området . Utveckling av strategier för att ta till vara brukarnas erfaren- heter och utveckla verksamheten med hjälp av detta, metoder för brukarinflytande, självhjälpsgrupper, brukarmedverkan i vården. Utveckling av innehållet i vård och stöd. Kunskapsöversikter, riktlinjer och implementeringsanalyser. Professionella nätverk kring vissa diagnoser och problemområden, t.ex. schizofreni, ADHD, psykiskt sjuka som också missbrukar m.m. Utveckling av stöd till närstående, vilket även inkluderar barn, anhörigutbildningar, barngrupper m.m. Utveckling av kunskapsbaserade metoder inom boende- området. Utveckling av metoder för arbetsrehabilitering och syssel- sättning med evidensbaserade metoder, liksom program för färdighetsträning. Utveckling av hjälpmedel för personer med kognitiva funk- tionshinder, metoder för anpassning av bostäder och arbets- platser. Åtgärder för ökad tillgänglighet och anpassning för människor med kognitiva funktionshinder. Utveckling av åtgärder mot stigmatisering på individ-, lokal- och samhällsnivå. Metoder för empowerment. Utveckling av individuell planering och systematisk behovs- bedömning. Fortbildning av yrkesgrupper som t.ex. boendestödjare och biståndsbedömare. Utveckling av styrning och planering av verksamheten. Ledar- skap i verksamheter för personer med psykiskt funktions- hinder. Utveckling och utvärdering av metoder för att utnyttja ny teknik i stöd och behandling, som webbaserade program. Vid sidan av metodstödet bör man avsätta betydande resurser för att möjliggöra uppföljningen av den särskilda satsningen i relation till de nationella målen. Mätningen av grad av måluppfyllelse för de nationella målen är främst en uppgift för , som konkret handlar om att t.ex. skapa en enhetlig informations- struktur, utarbeta enhetliga termer och begrepp, och ta fram kvalitetsindikatorer som kan användas för uppföljningen både av hälso- och sjukvårdens och insatser till gruppen. ansvarar också för statistikproduktionen inom området, både inom och hälso- och sjukvården. Ovan framhölls att roll på detta område behöver utvecklas och arbetet intensifieras, i synnerhet om delmålen ska vara uppfyllda . På tjänar arbetet till att möjliggöra öppna redovisningar av hur personer med psykiska sjukdomar och funktionshinder påverkas av samhällets insatser. Denna typ av vårdregister och statistikfunktion är också en viktig del i en forskningsinfrastruktur. Nationell psykiatrisamordning anser att behövs för nationella satsningar av det slag som exemplifieras i punkterna ovan, samt för uppbyggnaden av ett nationellt redo- visningssystem. kommer att ha ansvar för mer- parten av dessa åtgärder och bör därför få administrera cirka tre fjärdelar. Det bör understrykas att inte hela summan ska stanna hos myndigheten utan att också kommuner, landsting och högskolor ska vara delaktiga i försök och utvecklingsinsatser som t.ex. handlar om implementering av kunskapsbaserade arbetssätt. Därutöver kommer viktiga insatser att behöva göras av andra myndigheter som t.ex. SBU, vars uppgift är att ta fram kunskapsöversikter om behandling av olika sjukdomar. Regeringen behöver därför överväga om medlen till under något eller ska minskas till förmån för en annan myndighet. Den särskilda funktionen på bör spela en avgörande roll i den bedömningen. Bland punkterna ovan finns emellertid utvecklingsområden där staten enligt Psykiatrisamordningen inte bör ha någon ledande roll. Det handlar om samverkan, styrning, planering, kvalitetsutveck- ling, kompetensutveckling och ledarskap som främst är frågor för huvudmännen själva. är detta områden där kommuner och landsting i dialogen med Nationell psykiatrisamordning efter- lyst stöd. Staten bör därför komma överens med Kom- muner och Landsting om att organisationen ska ge sina medlemmar stöd med en sådan inriktning. Det kan konstateras att detta redan sker i stor utsträckning men att en mera intensifierad utveckling av insatserna på psykiatrins område kan kräva ytterligare åtgärder. Staten bör i överenskommelsen åta sig att stå för den merkostnad detta kan innebära för Kommuner och Landsting. Psykiatrisamordningen bedömer att cirka en fjärdedel av medlen kan behövas till utvecklingsprojekt som administreras av SKL. Sammanfattningsvis anser Nationell psykiatrisamordning att en parallell satsning ska göras på strategisk grundforskning om via , och en utvecklingssatsning om , vilken admi- nistreras av . Bedömning: Psykiatrisamordningen anser att innehållet och kvaliteten i insatserna generellt är för låg och att det finns stora skillnader över landet. Detta aktualiserar frågan om hur för- hållandet mellan staten och kommuner och landsting ska utformas. Det finns enligt Psykiatrisamordningens uppfattning behov av en nationell styrstrategi för det psykiatriska området. I Nationell psykiatrisamordnings särskilda rapport om statlig styr- ning (rapport 2006:3) listas åtta principiella ställningstaganden, som bör vara utgångspunkt för en styrstrategi på psykiatrins område. Styrningen ska uttrycka engagemang och politisk vilja Nationell psykiatrisamordning har i kontakter med aktörer på psykiatriområdet mött en uppgivenhet och brist på framtidstro som ger anledning till oro. Det gäller dem som arbetar inom verk- samheterna, men också människor med egen erfarenhet av psykiskt funktionshinder och deras närstående, som upplever att frågor som rör deras hälsa och livssituation ständigt är nedprioriterade i jäm- förelse med andra samhällssektorers. Genom en starkt negativ mediarapportering har även personer utan större kunskaper om och erfarenheter av psykiatriområdet fått uppfattningen att samhället efter psykiatrireformen helt har misslyckats att utforma fungerande stöd och service till människor med psykiskt funktionshinder. Det behöver därför markeras på nationell nivå att insatser till människor med psykiska sjukdomar och funktionshinder är ett prioriterat område. Fokus på psykiatrifrågor behöver upprätthållas genom att staten visar att både den psykiatriska vården och social- tjänstens verksamheter till personer med psykiskt funktionshinder är nödvändiga och prioriterade välfärdsinsatser. I den uppgiften ingår såväl att kritisera brister som att påtala framgångar och posi- tiva utvecklingstrender. Det är också statens ansvar att understryka att människor med psykiskt funktionshinder ska ha rätt att leva i samhället på samma villkor som övriga medborgare, något som fortfarande med jämna mellanrum ifrågasätts. Nationell psykiatri- samordning anser, sammanfattningsvis, att staten genom sin styr- ning inte bara ska fördela resurser och ansvar, utan också uttrycka vilka grundläggande värderingar som ska gälla inom en viss sam- hällsektor. Styrningen ska ha ett medborgarperspektiv Statlig styrning på psykiatrins område ska utgå från ett medborgar- perspektiv. Med det menas att den ska bidra till att det är den enskildes behov och den befintliga kunskapen om verksamma metoder, som styr vilka insatser som erbjuds. Detta kan ställas emot en situation när samhällets sätt att organisera sig, kortsiktiga ekonomiska avvägningar och professionella särintressen är styran- de. Styrningen måste därför innehålla incitament för landsting, kommuner och andra berörda aktörer att samordna sina insatser och ta ett gemensamt ansvar för människor som har behov av insatser på flera livsområden. Medborgarperspektivet innebär också att styrningen utgår från ett helhetsperspektiv på psykisk hälsa i samhället. De behov som finns nu och , hos individer och i vissa befolkningsgrupper, ska vara utgångspunkt för planering och resursfördelning inom området. Detta förutsätter att brukare och närstående men också andra människor i samhället engageras i en dialog om utvecklingen av hela samhällets insatser för ökad psykisk hälsa. Styrningen ska vara flexibel och resultatinriktad Nationell psykiatrisamordning menar att den statliga styrningen på psykiatrins område ska vara flexibel och resultatinriktad. Det inne- bär att på är styrningsmetoder som ekonomiskt stöd kopplat till vad insatserna åstadkommer för medborgarna, öppna och jämförbara redovisningar av insatsernas resultat på olika platser i landet, metodstöd och en aktiv tillsyn, att föredra framför detalj- reglering i lagstiftningen. Dessa styrningsmetoder skulle innebära en kombination av kunskapsstyrning och resultatstyrning, och hindrar inte att tydliga mål och en klar ansvarfördelning anges i lagstiftningen. Styrningen ska tydliggöra berörda huvudmäns gemensamma ansvar Ett stort handlingsutrymme för kommuner och landsting kan i hög grad motiveras ur ett brukarperspektiv. Ska insatserna utgå från människors faktiska livssituation måste insatserna beslutas om och utformas i lokalsamhället. Om staten från början på detaljnivå har fastställt innehåll och utformning i insatser till människor med psykiska funktionshinder, kommer aldrig de själva eller deras när- stående kunna påverka verksamheternas utveckling, annat än i begränsad omfattning på nationell nivå. Styrningen ska därför utformas så att handlingsutrymmet för kommuner och landsting inte begränsas mer än nödvändigt. verkar det emellertid som om att möjligheten att göra saker olika, ibland används för att inte göra något alls. Detta är allvarligt, inte bara därför att människor riskerar att inte få sina behov tillgodosedda, utan också för att det blir ett uttryck för hur samhället värderar insatser till personer med psykiskt funktionshinder. De får signalen att de inte har några specifika rättigheter, utan att det beror på. Deras livskvalitet och möjlighet till kontroll över den egna livssituationen avgörs av de ekonomiska förutsättningarna, kunskapen och engagemanget i en specifik kommun. Ytterst kan detta bidra till att förstärka stig- matiseringen och utanförskapet hos de människor det handlar om. med argumenten för ett decentraliserat beslutsfattande finns det därför skäl att förbättra och utveckla den statliga styr- ningen av samhällets insatser till personer med psykiskt funktions- hinder. Detta efterfrågas också av brukarorganisationerna och av professionella i kommunerna, t.ex. i slutrapporten från Socialstyrel- sens och länsstyrelsernas tillsyn (2005). Psykiatrisamordningen har haft diskussioner med det Brukar- och anhörignätverk som arbetat parallellt med Psykiatrisamordningen. Brukar- och anhörignät- verket anser att människor som lider av psykisk ohälsa drabbas hårt av att kommuner och landsting i hög grad själva väljer utsträck- ningen av sitt uppdrag, och att skillnaderna är stora över landet. I det dokument som nätverket tagit fram för att utveckla sin vision på psykiatriområdet framhålls att staten lagstiftningsvägen ska sätta press på kommuner och landsting att bättre leva upp till sitt delade huvudmannaskap (Psykiatrisamordningen 2006:6). Nationell psykiatrisamordning har uppfattningen att behovet av lokalt handlingsutrymme måste balanseras med skyldigheter för kommuner och landsting att använda detta handlingsutrymme. Nationell psykiatrisamordning anser också att det behövs starkare lagstiftning främst för att tydliggöra huvudmännens skyldighet att ta ett gemensamt ansvar för de människor som ofta hamnar i gråzonerna mellan huvudmännens områden. Styrningen ska bidra till en tydlig rollfördelning Statskontoret har i sina analyser av den statliga styrningen under- strukit vikten av en tydlig och konsekvent rollfördelning mellan staten å ena sidan, och kommunerna och landstingen å den andra. Detta kan t.ex. komma till uttryck genom finansieringsprincipen som innebär att den som finansierar en insats också har den huvud- sakliga beslutanderätten över hur den genomförs. Nationell psykiatrisamordnings förslag om statlig styrning utgår från den principen. Det innebär att om staten förstärker kommunernas och landstingens skyldigheter bör man också vara beredd att tillföra mer resurser. Styrningen ska ske gemensamt – över sektorsgränserna Ett av dagens problem är att statens styrning av samhällets insatser till människor med psykiskt funktionshinder är sektoriserad och indelad i avgränsade politikområden. Detta får konsekvensen att styrningen har olika innehåll och sker med olika metoder, t.ex. på socialtjänstområdet, rehabiliteringsområdet och inom hälso- och sjukvården. Detta är naturligtvis i viss mån oundvikligt eftersom lagstiftning och nationella mål är utformade på skilda sätt inom olika verksamhetsområden. innebär det att staten genom sin styrning lägger grunden för den splittring och det stuprörs- tänkande som ofta präglar de verksamheter som möter människor med psykiska sjukdomar och funktionshinder. Därför måste den statliga styrningen av samhällets insatser till personer med psykiskt funktionshinder samordnas på ett bättre sätt. Styrningen ska vara långsiktig Den ekonomiska satsning som gjorts –2006 och som administrerats av och Nationell psykiatrisam- ordning har varit betydelsefull för att markera områdets vikt och bidra till engagemang och utveckling. Däremot kan man, utifrån erfarenheter från tidigare kortsiktiga projektsatsningar, befara att deras betydelse på blir mindre.