sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — äro dessa socknars Lappar på tåg österut samt finnas då vid och , men draga sedan än längre mot öster och komma de flesta år, följande Ångermandalen, ända ned till kusten, der de till och med lägra sig i närheten af Hernösand. lappkommitté behandlade förhållandena för samerna i och lappby i vid samman- träde i . Lapparna från norra delen av brukade, uppgavs det, flytta efter och älvar över , Hällan och Anundsjö nedåt och Nord- maling medan de från södra delen av socknen flyttade förbi efter nedåt kusten till och t.o.m. till Häggdånger socken strax söder därom. I den sammanställning över vinterflyttningarna som finns i kommittéarkivet används i övrigt samma formulering som betänkande (se ovan). Uppgifter om samiska flyttleder till norra omkring har tagits fram av genom en omfattande intervjuundersökning med äldre samer i lapp- mark. källmaterial är fristående från kommitté- materialet och utgör därigenom ett värdefullt komplement till detta. Hans undersökningsområde är begränsat till , men överensstämmelsen med uppgifterna i arkivmateri- alet är stor. Av material framgår dock att kustflytt- ningarna började upphöra på samma sätt som de gjorde för frostvikensamerna i Jämtland.59 På uppdrag av Renbetesdelegationen av 1913 höll samen 1916–1917 förhör med sju samer i födda . Dessa uppgav att de och deras föräldrar 58von a a Del II s. 372. 59Christer 1986, s. 262 ff. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker under sin aktiva tid mer eller mindre regelbundet betade sina renar på olika håll i . , , , Anundsjö och var orter som nämndes. Huvudbetesplatserna låg dock runt och . För att säkerställa autenciteten läste upp de utskrivna vittnesprotokollen för de inter- vjuade och lät dem med namn eller bomärke godkänna riktighe- ten.60 Den kanske utförligaste beskrivningen av vinterbetena gjordes av , och 1913 i Utredningar angående lappförhållanden inom , Del I där texten lyder: De flesta söderbylapparnas flyttningsvägar löper ihop vid övre delen av Arksjö-ån och följes därefter sträckan – – Lavsjö – Simsjöån – , nedanför vilken de åter dela sig. Efter 1½–2 månaders dylik vandring pläga de i allmänhet vara på sina vinterland och ligger därefter stilla inom ett inskränkt område omkring 4 månader. Byns egentliga vinterområde omfattar framför allt största delen av , men därjämte också de typiska kustlands- socknarna Styrnäs, Bjertrå, Skog och , vilka regelbundet användas som ordinarie vinterbete av några kåtalag från denna by. Genom detta förhållande kan icke flenbetesområdet hållas skarpt skilt från egentliga vinterområdet. Det område, som normalt användes av de kustflyttande lapparna, användes nämligen av de icke kustflyttande under flenår. Som enbart flenbetesland användes dock de övriga nordligare låglands- socknarna inom byns betestrakt upp mot . Vid fall av flen pläga lapparna ofta utföra höstflyttningen ytterst forcerat, så att de stundom äro vid kusten redan i början eller mitten av av november. Från vinter- eller flenbeteslanden pläga lapparna flytta , ofta på sista föret, detta för att tillräckligt med barfläckar skall hinna uppstå på vårområdena. Denna flyttning utföres mycket hastigt, dels emedan lapparna frukta att föret skall taga slut, dels emedan renarna icke kunna finna någon föda på det redan på förvintern utbe- tade flyttningsområdet. eller (dvs. ) äro lapparna åter på sina vårområden. 60 Renbetesdelegerades 1913 arkiv (YK 1766, RA) vol. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Den stora nedflyttningen börjar även här i slutet eller . Lapparna äro därvid i stort sett fördelade på 3 flyttningskontingenter med var sin flyttningsväg. De begge sydligare av dessa gå efter höjdryggen mellan och (de lap- par, som flytta utmed dessa pläga benämnas Norrbyns sydlappar), den nordliga norr om (Norrbyns norrlappar). Den sydligaste går förbi , följer därefter eller Idvattenån till , varefter den snart delar sig. Den mellersta går förbi Nästansjö, Gransjö och Borgsjö samt delar upp sig i socken. Den nordli- gaste går förbi Vojmsjöluspen – Bäsksjö – – Lillögda och delar sig straxt därpå. Under uppflyttningen pläga sydlapparna mest följa , nordlapparna Vojmsön. Efter den långsamma nedflyttnin- gen anlända Norrbyns lappar vanligen till vinterområdena kring jul- tiden och förbli där . Vinterområdet är beläget huvud- sakligen i , och socknar, även här flytta emeller- tid några få kåtalag regelbundet ned till kusten i Grund- sunda. Som flenbete användes samtliga nedanför det egentliga vinter- området liggande socknar av byns område. Framställningen bygger på författarnas intervjuundersökning i länet 1912. Resultaten har författarna överfört till kartor (7.7.3–4). Kartorna omfattar även områden utanför länets gränser och sträcker sig in i de delar av som besöktes av samerna i . Flenområdet sträcker sig ända ned till och dit, som ovan nämnts, ett par familjer (intervju nr 7, 8) från södra lappby regelbundet brukade komma på vin- tern. Flyttningsleden för dessa familjer avbryts på kartan (7.7.4) i höjd med men det framgår av intervjuerna att flyttningarna gick så långt. En liknande regelbunden flyttning gjorde tre famil- jer (nr 11, 12, 23) från norra lappby till trakten av Grundsunda nära gränsen mot . karta 1919 innehåller i stort sett samma information som denna karta, bortsett från att gränsen för flenområdet lagts längre in och ligger i linje med de längst ned belägna vistena i normalområdet. karta ligger till grund för de byord- ningar som fastställde 1946. Fördelningen mellan byarna är enligt länskungörelserna följande: norra lappby: Den del av lappbyns betesområde, som är belägen nedom odlingsgränsen, omfattar i huvudsak den del av som är belägen norr om , nord- östra delen av socken samt av socknarna Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Anundsjö, , Mo, , Trehörningsjö, Arnäs och Grund- sunda. södra lappby: Den del av lappbyns betesområde, som är belägen nedom odlingsgränsen, omfattar i huvudsak allt land inom söder om och samt av landet mellan – och Kubbeån ned till havskusten, dvs. socknarna Tåsjö, Bodum, Fjällsjö, , , Resele, Ed, , Multrå, Sånga, Överlännäs, Boteå, Styrnäs, , Skog, , Anundsjö, Siden- sjö och Nätra. Manker har på sin karta 1945 behållit samebyarnas vinterområ- den ända ned till kusten men ordinarie flyttningslederna går endast ner till . Däremot går de betesområden nedanför lappmarksgränsen som han ritat in ut till kusterna i norra manland. I sin bok är han dock något mer återhållsam än byord- ningarna och skriver om de olika samebyarnas vinterland följande: norra: Vinterland nedanför höst- och vårlinjen och norr om samt nordöstra delen av socken och norra delen av , vid behov ända till kustområdet norr om . södra: Vinterland och i Ångerman- land området mellan , Kubbeån och ned till kusten, dock huvudsakligen området mellan Gafsele, Jun- sele och Anundsjö. De uppgifter om flyttningar som lapptillsyningsmännen lämnade till lappfogden i 1935–1945 har ritats in på karta 7.7.13. Som längst gick flyttningarna under dessa år till Seltjärn och Fällkäl och . tilldelar i sitt betänkande 1966 same- byarna mycket små vinterbetesområden nedanför lappmarksgränsen (karta 7.7.9). För södra sträcker de sig ned till Myckelgensjö och för norra endast till Remmarn. Stora områden har lämnats omarkerade mellan betesom- rådena. De inritade vinterbetesområdena är väsentligt mindre än de betesområden som finns inritade karta (7.7.3–4), upp- gifterna 1935–1945 (inritade på 7.7.13), Mankers karta 1945 (7.7.7) och karta (7.7.13). Undersökningarna 1973–1974 i samband med den fysiska riks- planeringen (avsnitt 7.6.9) lämnar mycket ofullständiga uppgifter om vilhelminasamernas vinterland. Den karta som finns visar att Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker dessa land följde kusten ned till men sedan svängde in i landet i en sträckning som är svår att följa. Uppgifter om de jämtländska samernas flyttningar är mycket sparsamma. I brev till 1766 meddelade pas- tor i att några lappar från och lapp- marker varit i . I sammanhanget hänvi- sade till sina anmärkningar till inkomna visitationsakter. I dessa anmärkningar hade sett sig nödsakat att anmoda prästerna i Nedre landet tit Lapparne ofta komma att ombesörja kristendomsundervisning och nattvard för dessa och utfärda bevis om detta. Efter allt att döma hade anmärkningarna räckvidd för hela dvs. hela Norr- land, men det har inte funnits tid att närmare undersöka denna sak. Även andra handlingar vittnar om samernas nomadiserande till- varo. I samband med byggandet av kyrka i i norra land 1763 meddelades att den var avsedd för ströms- och hammer- dalssamerna . höll lapparna till under på Skogarne mot Landsbygden och då kunde pastor i intet göra. Kateketen Råback i Storsjö kapell var en mycket noggrann per- son som rapporterade om varifrån de barn han undervisade kom och vart de flyttade när de slutade. Det är uppenbart att och Särvvålen var ett viktigt vinterbetesområde för samerna i och södra , eftersom många av barnen åter- vände dit efter vinterundervisningen. Barn återvände också till Röros och Femunden i . En gång nämner Råback att barn från Mittådalen måste återvända till familjen för att hinna vara med på Jämtlandsresan. Vad han avsåg med det är dock ovisst.61 Åren 1711–1725 gjorde . De la Montraye resor i Sve- rige, däribland . I vid träffade han kyrko- herde och ställde åtskilliga frågor till honom, bl.a. om samerna. berättade att det om vintrarna kom omkring fyrtio eller femtio samefamiljer och slog läger här och 61 Direktionen över ecklesiastikverks handlingar (RA). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker De flyttade ibland till berg, så att de var svenskar och norrmän om sommaren.62 Tysken reste 1799 för att besöka samerna i . Som så många andra reste han om sommaren. I Grön- dalen träffade han på en grupp samer med renar. Han fick veta att de höll till vid Ruten (). Han gör dock det till- lägget, att mittådalslapparna – det var tydligen sådana det var frågan om – tidigare på sina årliga vandringar kom längre österut mellan och . när det bedrivs mer boskapsskötsel i dessa trakter var de dock vid böter förbjudna att komma dit.63 har i sin Härjedalsbeskrivning 1777 en liknande uppgift. Enligt den hade främmande lappar tidigare fått besöka , men så skulle inte längre vara fallet.64 Von har i sin resebeskrivning ganska detal- jerade uppgifter från och – han använder den beteckningen. Även delar in området i olika lappmarker men benämner dem annorlunda än man senare gjorde. Hans uppgifter redovisas nedan under respektive lappmark.65 Kyrkan hade i och , liksom i övriga Nord- , problem med nomadismen. Problemen var dock inte lika stora som i de nordligare länen eftersom flyttningssträckorna i de flesta fall var kortare. Undantaget var de nordligaste lappbyarna . För deras del bekräftar det kyrkliga materialet att långa flyttningar förekom även , även om ortsangi- velserna är mycket allmänna. I ett visitationsprotokoll 1823 från beklagar sig prästen över svårigheten att bedriva undervisning på grund av Lapparnes spridda lägen inom en sträcka af , dels ock, att de, i synnerhet , bestän- digt ombyta boningsplatser på 10 till 20 mils afstånd från Lapp- markens område, antingen öfver till Norrige, eller till nedre Socknarne i Jemtland och . Prosten menade att det var lättare med lapparna i Åre och Kall, eftersom de genom den närmare kontakten med svenska och norska allmogen fått en slags teinture. Visitationsprotokollen antyder dock att det även De la Motrayes resor 1711-1725. Urval och översättning av . Anmärkningar av S. och K. B. (1918) s. 188. 63Resa genom och . En del av berättelse om sin resa genom några svenska landskap för att besöka samerna. Översatt och kommenterad av (1992). 64Abraham 1777 s. 69. 65von del II s. 23 ff. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker här var svårt att samla samerna, eftersom de var så spridda och därför ofta infann sig i en annan kyrka än de förväntades besöka.66 Ett sätt att försöka få ett statistiskt underlag till dessa allmänna beskrivningar är att gå genom kyrkböckernas noteringar om födda, vigda och döda i lappförsamlingarna och se om de bildar något mönster. Man bör välja lappförsamlingarnas kyrkböcker framför mottagarförsamlingarnas, eftersom det i de senare är svårare att särskilja de nomadiserande samerna från andra typer av samer. Pro- blemet finns i någon mån även i lappförsamlingarnas kyrkböcker, eftersom en del av dem som var kyrkobokförda där kunde vara mer eller mindre bofasta i församlingarna nere på bygden. I tabellen ingår säkert också en del tiggande samer. Felprocenten är dock väsentligt mindre än om man valt att studera kyrkböckerna i mot- tagarförsamlingarna. Resultatet redovisas i nedanstående tabell. Den är varken geografiskt eller statistiskt fullständig men ger ändå en föreställning om samernas spridningsmönster. Tabellen får ej övertolkas eftersom det statistiska underlaget är litet och tidsmäs- sigt ojämnt. har inte tagits med eftersom antalet användbara noteringar är alltför litet. Tabell 9.1 Lappförsamlingars i Jmtl:s län noteringar om döda och födda i andra socknar.67 Alanäs, (Vn län), , Bodum, (Vn län),(Vb län) (Vn län), Fjällsjö, (Vn län), Gudmundrå (Vn län), Gålsjö (Vn län), , (Vn län), (Vn län), Hässjö (Vn län), (Vn län), (Vn län), Kyrkås, Lit, Ljustorp (Vn län), Multrå (Vn län), , , (Vn län), Resele (Vn län), Selånger (Vn län), (Vn län), (Vn län), Snåsen (), Ström, Styrnäs (Vn län), (Vn län), Säbrå (Vn län), Sättna (Vn län), Sörlie (), (Vn län), (Vn län),Tåsjö, , , (Vn län), Ås, Överlännäs (Vn län) (Gb län), , Torp (Vn län), (Vn län), Tåsjö, , (Gb län), , , Hotagen, , Levanger (), Marieby, Myssjö, , (), , Offer- dal, , Rödön, Selbu () Snåsen (), Sparbo () Stiördalen (), Storsjö kapell, , , (Vn län), Tydalen (),Verdal (), Åre 66Kanslistyrelsens arkiv vol. 118 (RA). Utdrag ur protokollet vid konsistorium 1823, 1824 och 1826. 67Lappförsamlingarnas kyrkböcker i original förvaras på i men är tillgängliga på mikrofilm på de flesta berörda bibliotek och arkiv tack vare filmningsinsatser av mormonerna och SVAR i . Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker Liksom för övriga län utgår redovisningen av från lappkommittéernas 1882 och 1895 betänkanden. De närmare de- taljerna redovisas under respektive lappby. 1895 höll sammanträden med samer och bofasta i . Till mötet hade kommunalstäm- morna i , Multrå, Överlännäs, Ed, , , , och Fjällsjö utsett ombud. Därutöver hade åtskilliga andra jordegare i orten infunnit sig. Några samer verkar inte ha blivit kallade. Sammanträdet i avsåg de samiska vinterflyttningarna från samebyarna och . Landshövding framhöll att han under sina vid ämbetet aldrig behövt handlägga något ärende rörande lappar och att han aldrig hört några klagomål mot dem. Även kronofogde omvitt- nade att konflikterna var få och små. Från övriga deltagare fram- fördes smärre kritik mot av renar i några fall kvarlämnats i kust- landet och att höskador förekommit i den inre delen av länet. Mot flyttningarna som sådana hade man inga invändningar. I fanns en fråga som föranledde närmare utredningar av sedvaneområdenas utsträckning, nämligen ikraftträdandet av den s.k. svensk-norska lagen om de samiska flyttningarna mellan och . Inför detta anmodade lappfogden att undersöka omfattningen av och inriktningen på lapparnas flyttningar till . Härigenom hop- pades man få veta om flyttningarna till grannlandet kunde anses nödvändiga. För den händelse norrmännen framöver helt skulle förbjuda flyttningarna, skulle också försöka ange vilka behov av nyförvärv av områden som fanns för att tillfredsställa behovet av sommarbete för länets lappar tillhöriga lappar.68 genomförde utredningen –1898. Han besökte samtliga lappbyar. Eftersom det på de flesta håll varit omöjligt att på en och samma gång samla alla lappar i respektive lappbyar hade han inte fört protokoll. Han hade däremot intervjuat lappar där han stött på dem och ställt de frågor som föreskrivit. Han inhämtade även upplysningar från bofasta som ansågs ha kunskap om saken. I den promemoria han författade angav han namn på de informanter han använt. Promemorian ger mycket intressanta upp- gifter om flyttningarna till och kan kombineras med de upplysningar som lämnas i den norska lappekommissionens 1889 68 Ingår i Renbetesdelegationens arkiv (YK 1766, RA), vol. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker handlingar.69 Vinterflyttningarna till från och Härje- dalen var efter allt att döma i äldre tid ganska omfattande. Här och var i redogörelse förekommer uppgifter också om vinterbetesområden i . hade därutöver i sin ämbetsberättelse 1896 läm- nat en ingående redogörelse för lapparnas vinterflyttningar i Sve- rige. A. , på läns- styrelsens uppdrag – med anledning av renbeteslagens 1898 ikraft- trädande – sammanträden med lappbyarna. Därvid ställde han frå- gor om vinterbetenas läge under de senaste åren.70 Detaljuppgifter i de tre nämnda undersökningarna lämnas i redovisningen av de olika lappmarkerna eller socknarna. genomförde m.fl. en intervjuundersök- ning bland länets samer och utarbetade på grundval av dessa en karta över deras flyttningsvägar och en över deras renars betesom- råden (karta 7.7.1–2). Utredningen och kartorna har ingående ana- lyserats i avsnitt 7.6.4. Lappfogden utredning –1922 och landskamrer utredning har behand- lats i kapitel 7.6.5.3 och avsnitt 7.6.7 (karta 7.7.8). De utgör funda- ment i alla senare utredningar om samernas i vinter- betesmarker. Uppgifternas mängd har gjort det omöjligt att redo- visa dem under respektive eller socken. De har i stället inarbetats i en karta som ingår i kommittéarkivet (karta 7.7.13). diskuterades inrättandet av ett nytt lappfogdedistrikt som skulle omfatta delar av och . En promemoria upprättades av landskamreraren . I den gjorde han en uppdelning av länet som speglar viktiga karaktärsdrag i länets renskötsel.71 ansåg att förhållandena var vitt skilda i länets norra och södra delar. En gräns mellan de två länsdelarna ville han dra ungefär längs järnvägslinjen – . Den södra delen innefattade , , Mittådalens, Handölsdalens, Tranris och Tåssåsens lappbyar medan , Sösjö, Hotagens och lappbyar bildade den norra. Renskötseln fungerade enligt honom relativt friktionsfritt i den norra delen 69Lappekommissionen av 1889. Erklaeringer som private personer har avgitt for lappe- kommissionen om forholdene i nordre del av Hedmark, i Sör-tröndelag og Nord-tröndelag sör for Stjördalselva-Tevla. Transkriberet og bearbeidet av . Kildeskifter til sörsamisk historie I. Saemen Sijte (Snåsa 1991), del 2. Kommissionens forhandlingsproto- koller (Snåsa 1998). 70Återgivna av 1959. 71Lappfogdens i arkiv, (ÖLA). Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker medan problemen var betydande i den södra. Anledningen till dessa problem var enligt följande: 1.Avsaknaden av naturliga gränser de skilda lappbyarna emellan och förekomsten av sammanblandning av renar tillhörande olika byar och med renar tillhörande norska samer. Samman- blandning av renar tillhörande lappar i den södra delen med sådana som tillhörde lappar i den norra förekom däremot sällan. 2.Lapparnas otrygghet rörande sedvanerättens utnyttjande (de- lade meningar mellan markägare och samer om trakts karaktär i detta avseende). 3.Minskning av renbetestrakterna genom sjöregleringar (Lossen, Neans regleringar m.fl.) 4.Flyttningsvägarnas minskade integritet genom kommunika- tionernas utveckling. 5.Renarnas strövningar på enskild mark även under icke sedvane- rättstider och därav följande skadegörelse på inägor, betesvallar och skog samt skador för jakten (främst älgjakten). 6.Skadeståndsanspråk från markägarnas sida. 7.Det i allmänhet alltför stora renantalet beroende på relativt låga priser på renprodukter och därav föranledd återhållsamhet vid slakten. 8.Svårigheter att leja vaktmanskap till skälig kostnad. Förhållan- det sammanhängde med lapparnas ändrade livsföring och en påtaglig tendens bland ungdomen att söka bättre avlönad tjänst än hos renägare. Intervjuprotokollen 1973–1974 i samband den fysiska riksplane- ringen (avsnitt 7.6.9) lämnar mycket knapphändiga uppgifter. Handölsdalens sameby ansåg att dess sedvanemarker sträckte sig ända ned till Los och i . Tåssåsens sameby räk- nade sin sedvanerätt ned till och hänvisade därvidlag till utredning . I övrigt hade samebyarna bara markerat sina uppgifter på kartor, som inte längre finns bevarade. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker 9.3.3Redovisning efter lappmarker eller socknar Som tidigare nämnts var användningen av begreppet i och mera flytande än i de två nordligare länen. Nedanstående redovisning präglas av den växling mellan indelning i lappbyar och socknar som förekommer i originalkällorna. Von har följande beskrivning: Ströms och – eller och lappmarker som han också skriver – hade 294 samer. Av dessa ansågs 7 rika, 27 välmående, 20 torftige och 9 utfattiga. 1 äkta par och 5 änkor var tiggande, 10 betecknades som tjänande. Det sam- manlagda renantalet i denna uppskattades till 10 000 renar. Om vintern tåga de omkring i Norrige och i de närmast deras Lappmarker belägna socknar, och Resele (i Ånger- manland), Fölinge, , , Häggenås, Ström, Hammer- dal (i Jemtland). Vanligen uppehålla de sig endast på hvart ställe. – Äfven Norrska Lappar komma till dessa församlingar Von Düben indelar i lappmarker. lappmarker omfattade enligt honom och Hotagens kapell. Där fanns 407 samer. , skriver han, vandra Frostviks-Lapparne utefter Ångerman-elfvens grenar, mest efter Sax-elfven, ned till , ofta ned till kusten; Hotagens vända sig åter ofta mot inre och . De nordligaste tågande besöka ofta marknaderna i Ström, Fjällsjö () och . Uppgifterna var lämnade av t.f. I äldre källor redovisades samerna i övrigt vanligtvis efter de socknar där de hade sina huvudvisten. Inom fanns enligt betänkandet 1883 följande skattefjäll: Blåsjö, Orrnäs, Millestskog, Badstugunäs och Klump- vattnet. Antalet lappar var 273 och antalet renar uppskattades till 4 335. Flyttningen från skattefjällen tog sin början och och gick in i genom Tåsjö, Bodums och Fjällsjö socknar ned mot samt Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker vidare efter Ångermandalen till trakterna omkring Hernösand och Orsaken till dessa långa vinterflyttningar torde till väsentlig del vara sedvana, men till en del ock, att i de Jemtländska fjällen plägar bildas isskorpa på marken, hvadan renarne måste ut derifrån för att kunna erhålla föda. Omfattade Blåsjö-, Orrnäs-, Millestskog-, Badstugunäs- och Klump- vattenfjällen. Lapparna i Klumpvattnet, och en del av hade efter 1886 börjat flytta över Ström, och ned till , medan övriga Blåsjöfjällslappar endast flyttat efter Ströms ned till Ströms kyrka. Lapparna från sydligaste och från flyttade över Rot- näset, Tåsjö, Bodum, Fjällsjö, Hellgum och Ljustorp till . Lapparna från nordligaste flyttade över Lillånäset, Jun- sele, efter norra stranden av till Björkå bruk och . Vid kommitténs sammanträde i (se ovan) bekräftades att de uppgifter som lämnats om Frostvikens- lapparna vid motsvarande sammanträde i var riktiga. lappby 1896 () Klumpvattenfjälls-lapparna (= södra lappby) flyttade merändels på norra sidan Ströms genom Ströms och socknar till Borgvattnets, , , Nyhems och Sundsjö socknar samt till närheten av stad. Millestskogslapparna (= mellersta lappby) flyttade antingen över Risede (inom Ströms socken) till Alanäset eller över Norrsjö åt Tåsjö. I båda fallen fortsättes sedermera flyttningen över Bodum och till sjökusten i eller ock kvarstannar en del av de lappar, som flyttat till Alanäset, å sko- garna kring västra ändan av . Det händer dock jämväl att någon av lapparna vid går över till Ströms och begagnar Klumpvattenfjällslapparnas flyttningsväg. Badstugufjällslapparna (= mellersta lappby) flyttar via Norrsjö och Rotnäset över Tåsjö, Fjällsjö och Bodum till Sunds- vallstrakten. Topografisk redovisning av uppgifter om vinterbetesmarker