sou · GUB353 · 2007-01-01 00:00:00 — Dessutom är förekomsten av negativ särbehandling i just politiska partier ett särskilt allvarligt problem, ur ett demokra- Om organisationer som utsett sig till en garant för lika rättigheter inte själva kan leva upp till dessa demokrativärden, måste det anses vara ett nog så allvarligt problem för demokratin. Ett aktivt deltagande i ett partis arbete ger möjligheter till infly- tande. Därigenom kan man påverka vilka frågor som tas upp på dagordningen, och vilka som hålls borta därifrån, och dessutom utöva inflytande över hur aktuella problem formuleras. Personer med invandrarbakgrund kan som grupp sägas ha ett särskilt poli- tiskt intresse, i form av att delta i de politiska processer där deras intressen formuleras och varigenom även deras offentliga identite- ter utmejslas. Genom deltagande i politiken kan de medverka till att pröva och ompröva offentliga föreställningar om invandrare och invandrarintressen och minska risken för en stigmatiserande gruppidentitet som i förlängningen får diskriminerande effekter för personer med invandrarbakgrund. Således ger deltagandet i partierna och som förtroendevald inflytande över politiken, över dagordningen och över att benämna offentligt definierade intressen och motsättningar. Deltagandet ger också en möjlighet att skaffa sig en identitet som politisk aktör. Vi har i denna rapport också velat lyfta fram frågan om hur de pro- blembeskrivningar, och dithörande lösningar, som ligger till grund för politiska beslut ofta hämtar kunskap ur olika forskningsresul- tat. Vi menar att forskningens perspektiv på aktuella samhällsfrå- gor, och de förståelseramar den utgår ifrån, har betydande effekter på hur man i samhällsdebatten ser på den bristande politiska jäm- likheten och dess orsaker. Vi har beskrivit hur det etablerade sättet att gestalta politik i systemtermer på sitt sätt har bidragit till en form av negativ särbehandling av personer med invandrarbakgrund i politiken. Detta genom att systemperspektivet vilar på en, ofta outtalad men ändå underliggande, utgångspunkt som betonar det politiska systemets överlevnad. Frågan om genomförandet av for- mella och substantiella lika politiska rättigheter blir härmed till en fråga som är tydligt underordnad den om systemets behov. I detta perspektiv är det först när exkludering riskerar att väsentligt underminera stödet till systemet som underrepresentationen av personer med invandrarbakgrund framstår som ett allvarligt pro- blem. En alternativ politikförståelse, baserad på ett lika-rättighets- perspektiv, tar i stället sin utgångspunkt i att genomförandet av lika politiska inflytandemöjligheter bör ses som det överordnade demokratikriteriet. Vidare har vi argumenterat för att systemperspektivets politik- förståelse även får andra viktiga konsekvenser. När denna inte erbjudit de verktyg som man skulle behöva för att göra en politisk analys av maktojämlikhet i samhället, det vill säga av hur de poli- tiska institutionerna genom sitt handlande bidrar till att skapa och återskapa politisk ojämlikhet, har man varit hänvisad till andra för- klaringsmodeller. Till exempel kan man då söka förstå politisk exkludering utifrån en form av sociologisk analys, där individens resurser får förklara hennes deltagande, eller en form av psykolo- gisk analys där problemet kan förklaras med hjälp av olika attityd- dispositioner som utgör hinder för deltagande. Skillnader i olika samhällsgruppers resurser har också flitigt används för att förklara varför vissa individer och grupper har en stark närvaro i politiska beslutsprocesser, medan andra - exempelvis kvinnor och personer med invandrarbakgrund - i högre grad lyser med sin frånvaro. Ett sådant resursperspektiv kan – även om det inte är avsikten – ge effekter i form av negativ särbehandling. Detta kan ske genom att man generaliserar från en specifik invandrargrupp till vad som uppfattas utgöra kategorin invandrare i stort - detta trots att skillnaderna mellan olika invandrargrupper ofta är större än skill- naderna mellan den statistiskt konstruerade kategorin invandrare och majoritetsbefolkningen som helhet. En sådan politik, riskerar att formas till vad som brukas kalla för offentlig identitetspolitik, vilken inte sällan i fråga om invandrare bygger på negativa och förminskande beskrivningar av de problem som förknippas med att vara invandrare. Resursorienterade förklaringar är populära då de ligger i hjärtat av välfärdspolitikens övergripande mål om att lösa ojämlikhetspro- blemet genom att just stärka individens resurser. Nackdelen är dock att dessa förklaringsmodeller medför att de politiska institu- tionerna, och den roll dessa spelar i att skapa och återskapa politisk underrepresentation, försvinner ur blickfånget. Därmed går vi miste om viktiga förklaringar till varför mönster av tydlig underre- presentation kvarstår, trots betydande satsningar på att tillföra underrepresenterade grupper politiska resurser av olika slag. Samti- digt är det förstås viktigt att också se värdet av undersökningar där man kartlägger olika samhällsgruppers resurser. Rätt använda kan de ge värdefull kunskap om i vilken utsträckning olika offentliga åtgärder har visat sig vara effektiva för att öka jämlikheten inom olika samhällsområden. Effekter av partiernas utveckling för underrepresentation Vid sidan om de externa förklaringsfaktorer som kan beskriva par- tiväsendets problem, såsom väljarkårens ökade rörlighet och mins- kade partiidentifikation, menar vi att partiernas problem kan beskrivas utifrån deras utveckling mot att bli professionella organi- sationer, vars handlande styrs av ett sökande efter det bästa sättet att genomföra sitt uppdrag. Därmed betraktar vi partierna utifrån vad de har gemensamt med andra privata och offentliga organisationer, nämligen härbärgeran- det av en uppsättning idéer om vad som ses som lämpligt och rim- ligt handlande av organisationerna och vad som ger en organisation framgång. I likhet med andra organisationer markerar partierna sin identitet och sin särart. Partierna kan också förväntas söka imitera andra mer framgångsrika organisationer, när det gäller centrala vär- den som effektivitet, kundorientering och marknadsanpassning, och att strategiskt prioritera det som uppfattas som kärnverksam- het, och därmed att överlåta åt andra aktörer sådant som inte räk- nas dit. Strävan efter effektivitetsvärden innebär idealiskt en pro- fessionell och effektiv administration av verksamheten. Till de aktiviteter som framstår som kostsamma för partierna, mätt och pengar, hör exempelvis uppsökande verksamhet, mobilisering och rekrytering av nya medlemmar liksom allmänna socialisationsverksamheter. Förutom att vara tidsödande och resurskrävande är effekterna av dessa aktiviteter dessutom ovissa, och kan i bästa fall ge utdelning först på . Resultaten av sådana aktiviteter ställs mot nyttan av att i stället förlita sig på informationssatsningar, vars effekter går att avläsa i kommande opinionsundersökningar. Partierna har i ökad utsträckning kommit att betona opinions- och medieorienterade aktiviteter, som de har blivit allt mindre beroende av sina medlemmar, både ekonomiskt och när det gäller att driva partiorganisationen. Det framstår mot denna bakgrund som mer kostnadseffektivt för partiet att vända sig till grupper som är vana informationskon- sumenter, och därmed lättare att mobilisera. Här ger de investerade resurserna sannolikt bättre utdelning än i grupper som kan bedö- mas vara svårare att nå. Betraktade som kanal för mobilisering har dock medierna betydligt annorlunda förutsättningar i jämförelse med mer traditionella mobiliseringsinstrument och rekryteringsak- tiviteter. De kan förmedla värden och information, men genom bristen på direkt social interaktion kan de däremot inte skapa känslan av social samhörighet, identifikation och ömsesidighet på det sätt som kan åstadkommas genom en levande social process, byggd på gemensamma sociala aktiviteter. Vi har argumenterat för att den snabba politiken, det vill säga prioriteringen av enkelrik- tad målgruppsorienterad information, leder till att grupper som personer med invandrarbakgrund ytterligare riskerar att marginali- seras i politiken. I stället för att aktivt dras in i partierna förblir de i sin roll som konsumenter på politikens marknad. forsk- ning indikerar att en del i just de utlandsföddas lägre deltagande i partierna kan förklaras med bristande kontakter från partiernas sida. Partiföreträdare har i tidigare forskning också uppgivit att mer traditionella sociala aktiviteter, som dörrknackning, varit särskilt uppskattade bland personer med invandrarbakgrund. Som vi har argumenterat får partiernas minskade medlemstal, tillsammans med den ökade professionaliseringen och den nya snabba politiken, negativa konsekvenser för de möjligheter som personer med invandrarbakgrund har för att delta i partierna. Här kan i stället uppsökande verksamhet och mobilisering av nya med- lemmar tänkas skapa nya öppningar. Socialisationsuppgiften är, skulle man kunna hävda, särskilt viktig ur ett lika-rättighetsper- spektiv. Historiskt har partiernas mobiliserings- och socialisations- uppgift varit ett värdefullt instrument för att komma åt industri- samhällets politiska ojämlikhet till följd av dåtida klassklyftor. kunde partiernas insatser fylla en viktig funktion för att komma åt den samtida politiska ojämlikheten och exkluderingen av personer med invandrarbakgrund från politiken. I vår genomgång av senare tids utveckling inom partiorganisa- tionerna, och vilka effekter den kan få på underrepresentationen bland personer med invandrarbakgrund i partierna har vi särskilt velat lyfta fram en möjlig värdekonflikt mellan effektivitets- och demokrativärden. Vi menar att partiernas effektivitetssträvanden på ett antal punkter har kommit att missgynna demokrativärden, vil- ket har resulterat i ökad snarare än minskad politisk ojämlikhet. Personer med invandrarbakgrund är inte en lönsam grupp Principen om kostnadseffektivitet, kombinerad med den rådande incitamentsstruktur som partierna lever under, påverkar deras handlande. Även om partierna inte är ointresserade av att rekrytera nya medlemmar så gäller generellt att ett parti varken säkrar sin ekonomi eller sitt politiska handlingsutrymme genom att öka medlemstalet via nyrekrytering av medlemmar utan genom att i första hand nå ut till väljare och röstmaximera. Särskilda insatser för att rekrytera personer med invandrarbakgrund framstår som ännu mindre lönsamma än att rekrytera medlemmar från andra grupper. Dels utgör personer med invandrarbakgrund en relativt liten andel i väljarkåren, dels är gruppen heterogen och åtminstone till en del svår att nå. Därmed framstår väljare med invandrarbak- grund som en relativt sett osäker, kostsam och med stor sannolik- het mindre lönsam grupp för partierna att rekrytera nya medlem- mar i. Denna slutsats kan antas gälla även för rekrytering av förtro- endevalda, eftersom sambandet mellan ett ökat antal nominerade kandidater med invandrarbakgrund och fler invandrarröster är osä- kert. Slutsatsen är att, i den mån partierna följer kostnadseffektivi- tetsprincipen, finns det all anledning för partierna att utsätta grup- pen utlandsfödda för negativ särbehandling, det vill säga att i första hand satsa på grupper som är lättare att bearbeta ur väljarmobili- seringssynpunkt, och där allokerade resurser med större säkerhet kan ge utdelning i form av röster, partistöd och ökat politiskt man- dat. Det handlar här inte om direkta diskriminerande handlingar från partiernas sida, utan i stället om att de regler och den incita- mentsstruktur som styr deras strategier leder till en viss form av negativ särbehandling i förhållande till andra mer lönsamma mål- grupper. Ett partis identitet och organisationskultur är en viktig del i parti- ets verksamhet. Tidigare undersökningar visar att medlemmar ofta kan uppleva partierna som slutna organisationer. Slutenheten kan även riskera att öka i takt med en minskande medlemskår, och en hypotes är att ett ökat inslag av vi-och-dem-tänkande präglar partierna. Det ökade avståndet mellan de som är verksamma i parti- erna och de breda väljargrupperna har blivit alltmer kännbart. Det kan därmed generellt ha blivit allt viktigare för nya medlemmar att passa in. Den centrala frågan här är vilka konsekvenser som detta kan tänkas få ur ett lika-rättighetsperspektiv. Det är inte svårt att se hur en eventuellt ökad enhetlighet sannolikt skulle slå hårdast mot de medlemmar som på olika sätt har svårare att smälta in. När trös- keln för ett medlemskap på detta subtila sätt blir högre för den genomsnittlige samhällsmedlemmen, kan detta riskera medföra ökade svårigheter för den som på ett eller annat sätt har avvikande yttre attribut och annan politisk-kulturell bakgrund. Vi har argumenterat för att partierna som moderna organisatio- ner torde kunna präglas av en logik som kännetecknar framgång inom det offentliga organisationsfältet, bland annat så att man i förhållande till omvärlden markerar både identitet och särart. Underliggande uppfattningar om politik som en speciell livsstil och identitet bland etablerade medlemmar, kan delvis tänkas ge en star- kare betoning av det fackspråk eller den politiska jargong som i tidigare studier visat sig utgöra en stötesten för många medlemmar, och däribland personer med invandrarbakgrund. Frågan är då vilka erfarenheter de nya medlemmarna i vår undersökning har gjort av sin första tid i partiet. Ett resultat som framkommit i vår intervjuundersökning med ett axplock av nya medlemmar i är att förekomsten av särskilda längre introduktionsutbildningar inom och socialdemokraterna har uppfattats som positiva av de nya medlemmarna. Medlemmar från de mindre partierna, miljöpar- tiet och , har inte varit lika nöjda med den mer begränsade introduktion de har fått. De flesta av de nya medlemmarna har överlag beskrivit bemötandet i föreningarna som välkomnande, men tydliga svå- righeter i mötet med den lokala partiföreningen har också framkommit. Till exempel upplevde en av de nya medlemmarna att hennes förening, med en stor andel äldre män, framstod som sluten och att man i föreningen tycks ha vant sig vid att alla tycker likadant. Denna nya medlem beskriver också hur man som ny medlem riskerar att bli närmast ignorerad. En annan medlem beskrev sin förening som en klubb för inbördes beundran. Några har också erfarenheten att det verkar vara en nödvändig förutsättning att man själv aktivt ser till att komma in i föreningen, och en del i föreningarnas relativa slutenhet uppfattades bestå i avsaknaden av kortfattade introduktioner av föreningens verksamhet. Mer invandrarspecifika erfarenheter har handlat om att andelen personer med minoritetsetnisk bakgrund i den egna föreningen kan påverka möjligheter för personer med invandrarbakgrund att känna sig hemma i föreningen. En medlem beskriver att den etniska mångfalden i hennes förening medförde en respekt för minoritetsetnicitet, vilket därmed kunnat ge större möjligheter att identifiera sig med sin förening. En lite annorlunda upple- velse beskrevs av en annan ny medlem, som vid sitt första möte möttes av en förvånad och inte så välkomnande attityd, vilket hon kopplade till att den förening hon sökte sig till hör till ett välbeställt område, där andelen personer med minoritetsetnisk bakgrund var låg. Ett bristande mottagande kan tänkas vara särskilt problema- tiskt för personer från grupper som är underrepresenterade i partierna, för vilka partiföreningarnas sociala sammansättning kan verka mindre inbjudande. Ett särskilt positivt resultat är dock att man i partierna tycks vara medveten om åtminstone en del av de svårigheter de nya medlemmarna kan möta. De cent- ralt anordnade introduktionsutbildningarna i och socialdemokraterna i tycks ha underlättat inträdet i partierna, och därmed minskat risken för att de nya medlemmarna stöts bort av vad man beskrivit som lokala partiföreningars mindre tilltalande verksamhet. Här framhålls också att inslaget av ett mindre fyrkantigt, politiskt språk varit särskilt positivt. När vi undersökt öppenheten inför avvikande åsikter visade det sig att de nya medlemmarna i enstaka fall iakttagit inslag av bristande öppenhet. Några invandrarspecifika erfarenheter har här inte gått att urskilja. Ökad effektivisering och professionalisering av det interna partiar- betet kan enligt vår mening få viktiga konsekvenser genom att avståndet mellan de professionella och de vanliga medlemmarna tenderar att växa. Detta gäller i synnerhet för personer med invand- rarbakgrund, som har få förebilder och mindre tillgång till nätverk som kan ha en brobyggande uppgift. I en vidare mening definieras den traditionella identi- teten på en och samma gång, både ideologiskt och historiskt, också i ett majoritetsetniskt sammanhang. Eftersom de föreställningar som ligger till grund för det traditionella historiskt i hög grad bygger på en idealbild om en samhällsgemenskap grundad på etnisk homogenitet i det svenska samhället, får en etniskt exkluderande identitet kännbara konsekvenser i form av negativ särbehandling, detta bland annat genom de mekanismer av själveliminering som kan vara verksamma bland medlemmar och potentiella medlemmar med invandrarbakgrund. När personer med invandrarbakgrund känner att de inte passar in, söker de sig inte till partiorganisationer som i sin identitet signalerar etnisk homogenitet som det nor- mala, med utrymme för mer eller mindre explicit uttryckta för- minskande attityder mot minoritetsetniciteter. En färgblind rekryteringspolicy, med utgångspunkt i etablerade och normala rekryteringskriterier, får därmed automatiskt en delvis diskrimine- rande effekt. Även om detta till viss del kan motverkas genom att minoritetsetnicitet även kan användas som en positiv egenskap – när ett parti vidtar särskilda åtgärder för att rekrytera fler personer med invandrarbakgrund – löser inte säråtgärderna själva grundpro- blemet med en etniskt diskriminerande identitet. Här har vi med hjälp av medlemsintervjuerna försökt få en upp- fattning om den upplevda betydelsen av kön och ålder, för att sedan sätta detta i relation till etnicitet. Vi har konstaterat att kön och ålder kan ha viss betydelse för förmågan att känna gemenskap i föreningarna, men också för mottagandet i före- ningarna. Att intervjupersonerna befinner sig under genom- snittsåldern i föreningarna förefaller ha haft betydelse såtillvida att de många yngre upplevt mindre möjligheter till socialt utbyte och gemenskap. Men exempel har också givits på att främst ålder i sig inte behöver vara ett hinder utan även äldre i föreningarna kan vara till hjälp. Kön i kombination med ålder har uppfattats kunna ha betydelse för ett bristande bemötande i en förening med många äldre män. Vad gäller betydelsen av etnicitet ger medlemmarna en varie- rande bild. De flesta tror inte att invandrarbakgrund skulle göra någon skillnad för hur man blir bemött, medan ett par personer ser invandrarbakgrund som en fördel. grund av att man från partiernas sida uttrycker ett intresse för att rekrytera personer med invandrarbakgrund. En annan ny medlem var dock övertygad om att det nog skulle ha särskilt negativ betydelse om hon hade varit född utomlands; mot bak- grund av allmänna attityder i partiföreningen. Utifrån svaren på den direkta frågan om huruvida det förekommer fördomar mot invandrare i partierna, angav vissa att fördomar förekommer, medan andra menade att detta inte var fallet i deras parti. I ett av partierna där andelen personer med invandrarbak- grund var hög i partiföreningen, ansåg man att detta bidrog till att motverka förekomsten av fördomsfulla attityder. I ett annat parti, som uppgivits ha få medlemmar med invandrarbakgrund, var förekomsten av nedvärderande stereotypa attityder mycket mer utbredd i partiorganisationen. Man såg också detta som ett pro- blem i partiet, men då i första hand som ett problem i kommuni- kationen med det omgivande samhället. En organisationskultur där nedvärderande och förminskande attityder mot grupper med minoritetsetnisk bakgrund före- kommer får tydliga konsekvenser i form av negativ särbehand- ling. Om personer med invandrarbakgrund känner sig indirekt trakasserade på grund av förekomsten av en special jargong i partiorganisationen, är det naturligtvis en social självmotsägelse för dem att försöka identifiera sig med en sådan organisation. Partierna, med deras etablerade majoritetsetniska identitet, kan därmed tvingas hantera en spänning när de försö- ker utveckla praktiker för att fungera i dagens samhälle. Dis- kussionerna i partierna, vilka återgivits av de nya medlemmarna kring vad som är politiskt korrekta uttryck och vad som inte är det, illustrerar de utvecklings- och anpassningsprocesser som partiorganisationerna genomgår. 6.3Kandidatrekrytering och partiernas nomineringsprocesser Partierna drabbas delvis av samma problem som alla de organisa- tioner som tappar i popularitet får tampas med. När deras attrak- tionskraft minskar riskerar de också att bli mer sårbara i sina rekryteringsprocesser, vilket lätt leder till en ond cirkel. Det före- faller, enligt tidigare forskning, ha blivit allt viktigare att kontrol- lera att medlemsaspiranterna har de rätta värderingarna och ett gott omdöme. Inslag av kvalitetskontroll har ibland antagits bli allt viktigare för att försäkra sig mot att olämpliga personer hamnar som förtroendevalda. En potentiellt starkare betoning på att kandi- daterna har de rätta värderingarna, höjer sannolikt inträdeströs- keln för alla som av någon anledning tros avvika från dessa rätta värderingar. Återigen är frågan mer komplicerad än att det skulle handla om avsiktlig diskriminering av en presumtiv medlem eller kandidat till förtroendeuppdrag med invandrarbakgrund. Tvärtom kan det vara så att dessa individer blir ytterst väl bemötta. Snarare handlar det om de mer osynliga formerna av negativ särbehandling genom att rutiner och kriterier i samband med kvalitetsbedömningen oreflek- terat genomsyras av element av misstänksamhet och fördomar. Det kan till och med vara så att en viss hälsosam misstänksamhet mot etnisk mångfald ibland är någonting man i praktiken räknar in i de rätta värderingar som en rekryt bör omfatta. Nomineringsprocesser – gruppintressen och social representation Vi har tidigare konstaterat att trots att frågan om rätten till social representation för kvinnor, personer med invandrarbakgrund och andra minoriteter ofta tenderar att diskuteras som någonting nytt, har den sociala representationen i själva verket redan varit inbyggd i hur politiken i praktiken har ordnats. Med viss dubbelhet har man förfäktat värdet av åsiktsrepresentationsprincipen, medan man organiserat politiken efter social representation av klassintressen, utifrån landets geografiska indelning, och senare även efter kön. Det har numera blivit allt viktigare för partierna att representera fler och olika gruppintressen eller intresseinriktningar, vid sidan av en bredare ideologisk utgångspunkt. Det paradoxala är att medan partierna i sin rekrytering sägs lida av samhällets individualisering, som medfört en allt svagare uppslutning bakom kollektiva identi- teter, tycks medborgarna ändå ty sig till olika typer av gruppintres- sen och gruppidentiteter vilka därigenom spelar en central politisk roll. Detta kunde tyda på att de kollektiva identiteterna inte på något sätt har lämnat scenen, utan bara ändrat form. Frågan är då hur en sådan utveckling påverkar utlandsföddas representation i politiken. En vidare fråga som berör gruppintressen handlar om den poli- tiska mobiliseringen kring den mångkulturella ordningen, som bland annat visat sig i att högerextrema främlingsfientliga partier oftare kommit att utgöra viktiga inslag i politiken, framförallt på det kommunala planet. Detta har skett som de etablerade riksdagspartierna markerat en mer restriktiv hållning i invandrar- och migrationspolitiska frågor.