sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — Ändringen utgör ett led i genomförandet av ändringarna i likabe- handlingsdirektivet år 2002.20 I lagen definieras i 3 § 2 indirekt dis- kriminering på följande sätt: indirekt diskriminering: att en enskild person missgynnas genom till- lämpning av bestämmelser, kriterier eller förfaringssätt som framstår som neutrala men som i praktiken särskilt missgynnar personer med visst kön, viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funktionshinder, såvida inte bestämmelser- na, kriterierna eller förfaringssätten kan motiveras av berättigade mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet. Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande be- handling av barn och elever träder i kraft den 1 april 2006.21 Lagen är ett led i genomförandet av direktivet mot etnisk diskriminering, arbetslivsdirektivet och ändringar i likabehandlingsdirekti- vet. I lagen ser bestämmelsen om indirekt diskriminering (10 §) ut på följande sätt (vår kursivering): 2002/03:65 s. 91 f., bet. 2002/03:AU7 s. 22 f., rskr. 2002/03:207. 2002/03:65, bet. 2002/03:AU7, rskr. 2002/03:207. 2004/05:147, bet. 2004/05:AU7, rskr. 2004/05:267. 2005/06:38, bet. 2005/06:UbU4, rskr. 2005/06:149. Huvudmannen för verksamheten, rektorn eller någon med motsvaran- de ledningsfunktion eller annan personal får inte missgynna ett barn eller en elev genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt missgynnar barn eller elever med visst kön, viss etnisk tillhörighet, reli- gion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funktionshin- der. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfarings- sättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet. Missgynnande, jämförelse, orsakssamband och intresseavvägning Begreppet indirekt diskriminering i de svenska diskriminerings- lagarna är uppbyggt kring uttrycken missgynnande, jämförelse, or- sakssamband och intresseavvägning. Av förarbetena till diskrimine- ringslagarna framgår i huvudsak följande.22 En första nödvändig förutsättning för indirekt diskriminering är att någon missgynnas. Med missgynnande i fråga om indirekt dis- kriminering menas detsamma som i fråga om direkt diskriminering – faktisk liden skada, obehag eller annan nackdel. Liksom i fråga om direkt diskriminering är det avgörande att en negativ effekt in- träder, inte vilken orsak som kan ligga bakom missgynnandet. Missgynnande uppstår när någon tillämpar en bestämmelse, ett kri- terium eller ett förfaringssätt som verkar neutralt men som vid en närmare granskning i praktiken särskilt missgynnar personer som tillhör någon av de grupper som skyddas i lagstiftningen. Det tar sig uttryck i att de personerna jämfört med andra har svårare att upp- fylla kriteriet eller bestämmelsen eller att förfaringssättet medför en negativ effekt för dem. Skrivningen i de svenska diskrimine- ringslagarna om att tillämpningen av en bestämmelse etc. i prakti- ken särskilt missgynnar innebär att förbudet tar sikte på förfaran- den etc. som typiskt sett innebär en nackdel för den som t.ex. inte har svensk etnisk tillhörighet. 22 Jfr prop. 2002/03:65 s. 91 f., bet. 2002/03:AU7 s. 22 f., prop. 2004/05:147 s. 50 f., bet. 2004/05:AU7. Jfr även prop. 1997/98:177 s. 27 f., prop. 1997/98:179 s. 43 f., prop. 1997/98:180 s. 31 f., bet. 1998/99:AU4 s. 38 f., prop. 1999/2000:143 s. 40 f., bet. 2000/01:AU3 s. 27 f., prop. 2001/02:27 s. 42 f., bet. 2001/02:UbU5, prop. 2005/06:38 s. 96 f., bet. 2005/06:UbU4. För att avgöra om en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfa- ringssätt i praktiken särskilt missgynnar personer ur en viss grupp måste en jämförelse göras mellan den grupp som han eller hon till- hör och någon annan grupp. Jämförelsen skall ta sikte på den andel av de som kan, eller inte kan, uppfylla kravet i de grupper som jäm- förs. Om jämförelsen visar en betydande skillnad i de båda grupper- nas möjligheter att typiskt sett uppfylla kravet talar detta för att indirekt diskriminering är för handen. Skillnaden mellan de som kan respektive inte kan uppfylla kravet i de grupper som jämförs bör vara betydande för att någon ur en grupp skall anses ha miss- gynnats genom det uppställda kravet. Innebörden av vad som utgör en betydande skillnad får överlämnas till domstolarna att avgöra i belysning av avgöranden. Det måste göras en fak- tisk jämförelse mellan de grupper som är aktuella. Det blir i dessa sammanhang inte aktuellt att tala om hypotetiska jämförelse- personer. Även i fråga om indirekt diskriminering krävs ett orsakssamband mellan missgynnandet och diskrimineringsgrunden. Orsakssam- bandet mellan missgynnandet och diskrimineringsgrunden behöver dock endast vara indirekt. Det finns ett visst utrymme för tillämpning av ett kriterium, en bestämmelse eller ett förfarande, trots att detta har negativ effekt och missgynnar personer med visst kön, viss etnisk tillhörighet, re- ligion eller annan trosuppfattning, viss sexuell läggning eller visst funktionshinder. Denna intresseavvägning är avgörande för frågan om ett visst förfarande skall anses vara tillåtet eller otillåtet som in- direkt diskriminering. För att en åtgärd som typiskt sett har ne- gativa effekter för en viss grupp skall vara tillåten måste två krav vara uppfyllda. För det första måste syftet (målet) vara objektivt sett godtagbart. När det är fastställt att ett till synes neutralt kriterium etc. typiskt sett missgynnar en viss grupp är frågan om den som tillämpar detta kriterium eftersträvar ett viktigt mål. Detta mål skall vara värt att skydda i sig och vara tillräckligt viktigt för att motivera att det ges företräde framför principen om icke-diskriminering. För det andra måste åtgärden (medlet för att nå målet) vara lämplig och Om det finns andra, icke diskriminerande handlingsal- ternativ eller medel för att nå ett i sig godtagbart mål utgör miss- gynnandet indirekt diskriminering. Intresseavvägningen bör inne- bära att ett kriterium etc. kan prövas utifrån verksamhetsbehovet hos arbetsgivaren, utbildningsanordnaren, myndigheten, näringsid- karen etc. Utöver ett godtagbart verksamhetsbehov bör även till- lämpning av nationellt bestämda regler som är avsedda att tillgodo- se viktiga samhälleliga mål inom ramen för ett lands social- eller sysselsättningspolitik godtas. Skälen för vårt förslag EG-rätten kräver ingen ändring Definitioner av indirekt diskriminering finns i jämställdhetslagen, lagar, lagen om likabehandling av studenter i högskolan, lagen om förbud mot diskriminering och lagen om förbud mot dis- kriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. Dessa definitioner är i huvudsak lika i de olika lagarna. De stämmer också överens med EG-rätten och behöver alltså inte ändras för att vara förenliga med gemenskapsrätten. I samband med remissbehandlingen av kommitténs delbetänkande Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (SOU 2004:55) anförde () såvitt avsåg definitionen av indirekt könsdiskriminering att ledet i praktiken särskilt missgynnar bor- de ersättas med är ägnat att särskilt missgynna eller i praktiken särskilt skulle missgynna. Därigenom skulle enligt en bättre överensstämmelse nås med definitionen i likabehandlingsdirektivet. Eftersom förslaget rörde alla diskrimineringslagarna ansåg reger- ingen att det var lämpligt att ta upp frågan i anslutning till Diskri- mineringskommitténs slutbetänkande i stället för i det aktuella lag- stiftningsärendet.23 Till stöd för sin uppfattning pekar i sitt remissyttrande på att de svenska och de engelska språkversionerna av direktivet mot etnisk diskriminering, arbetslivsdirektivet och ändringar i 23 Jfr prop. 2004/05:147 s. 52 och ALI:s yttrande Dnr 2004-0433. likabehandlingsdirektivet skiljer sig något åt vad gäller definitionen av indirekt diskriminering. Medan det i de svenska språkversioner- na anges att ett skenbart neutralt kriterium etc. särskilt missgynnar personer med ett visst kön etc. så står det i de engelska språkver- sionerna att an apparently neutral provision etc. would put persons of one sex - - - at a particular disadvantage.24 pekar också på det tidigare nämnda O´Flynn-målet (mål C-237/94) som handlar om indirekt diskriminering på grund av nationalitet och som kom- missionen hänvisade till såvitt avsåg definitionen av indirekt dis- kriminering såväl i förslaget till direktivet mot etnisk diskrimine- ring som i förslaget till arbetslivsdirektivet. I O´Flynn-målet kon- staterade domstolen att det inte var nödvändigt att fastställa att den i målet aktuella bestämmelsen i praktiken drabbade en väsentligt större andel migrerade arbetstagare. I stället räckte det enligt dom- stolen att fastställa att bestämmelsen innebar en risk för att en så- dan verkan skulle uppkomma. pekar även på domen i Schnor- bus-målet (mål C-79/99) som handlar om indirekt könsdiskrimine- ring. Domstolen konstaterade i Schnorbus-målet att det inte var nödvändigt att i det aktuella målet analysera de konkreta följderna av tillämpningen av de omtvistade bestämmelserna. I stället var det enligt domstolen tillräckligt att konstatera att de i sig tydde på indi- rekt diskriminering. Av förarbetena framgår att ledet i praktiken särskilt missgyn- nar är avsett att ta sikte på förfaranden som typiskt sett missgyn- nar någon.25 Den nuvarande lydelsen ger inte tydligt uttryck för den innebörden. Snarare kan den läsas som att det krävs ett de facto missgynnande av personer ur en viss grupp. Lydelsen kan på denna punkt, utan att någon ändring i sak är avsedd, lämpligen ändras till är ägnad att särskilt missgynna. Lydelsen av definitionen är i huvudsak lika i de olika diskrimine- ringslagarna. I lagen om likabehandling av studenter i högskolan uttrycks dock intresseavvägningen på så sätt att en viss bestämmel- se (etc.) objektivt kan motiveras av ett berättigat mål --- medan den i de övriga sex lagarna uttrycks med orden kan motiveras av ett berättigat mål --- . Ordet objektivt används således endast i 24Jfr även SOU 2002:43 s. 169 f. där denna skillnad påpekas. 2002/03:65 s. 93. lagen om likabehandling av studenter. Frågan är om ordet objektivt genomgående bör ingå i definitionen av indirekt diskriminering eller ej. Genom att ha med ordet objektivt ansluter man ännu tydli- gare till definitionerna i direktivet mot etnisk diskriminering, ar- betslivsdirektivet, likabehandlingsdirektivet och direktivet om lika- behandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster där ordet finns med i intresseavvägningen; lydelsen är om inte be- stämmelsen --- objektivt motiveras av ett berättigat mål och med- len för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. Ordet ob- jektivt finns med även i bevisbördedirektivet även om definitionen där skiljer sig något från de andra direktiven. Där uttrycks intresse- avvägningen med orden såvida inte bestämmelsen --- är lämplig(t) och nödvändig(t) och kan motiveras med objektiva faktorer som inte har samband med personernas kön. Ordet objektivt får antas ta sikte på att syftet (målet) skall vara objektivt godtagbart, dvs. det får inte i sig vara diskriminerande. Ordet objektivt bör finnas med i lagtexten. Därigenom ansluter man också närmare till definitionen i EG-direktiven. Det åligger kommittén att genomföra arbetslivsdirektivet såvitt avser diskrimineringsgrunden ålder. För indirekt åldersdiskriminering bör gälla samma krav på missgynnande, jämförelse, orsakssamband och intresseavvägning som för de andra diskrimineringsgrunderna. Detsamma gäller den nya diskrimineringsgrunden könsidentitet. Inhyrd/inlånad arbetskraft En brist i de nuvarande arbetsrättsliga diskrimineringslagarna är att skydd mot indirekt diskriminering saknas för inhyrd eller inlånad arbetskraft. Vi återkommer med förslag i den delen i kapitel 6. Både fysiska personer och juridiska personer kan, oavsett diskrimi- neringsgrund, i princip utsättas för indirekt diskriminering, men – som framgår i kapitel 6 – alla enskilda diskrimineringsförbud på de olika samhällsområdena bör inte utformas så att de omfattar både fysiska och juridiska personer. Vi återkommer med förslag i den delen i kapitel 6. 5.4Trakasserier och sexuella trakasserier Vårt förslag: Med trakasserier avses i den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering ett uppträdande som har sam- band med kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion eller an- nan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder och som kränker någons värdighet. Med sexuella trakasserier avses i den nya lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering ett uppträdande av sexuell natur som kränker någons värdighet. Förbud mot samt definitioner av trakasserier finns i direktivet mot etnisk diskriminering (2000/43/EG), arbetslivsdirektivet (2000/78/EG), likabehandlingsdirektivet (76/207/EEG) och direk- tivet om likabehandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster (2004/113/EG). Som trakasserier definieras i de olika di- rektiven ett oönskat beteende som har samband med någon av dis- krimineringsgrunderna kön, ras, etniskt ursprung, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder och som syftar till eller leder till att en persons värdighet kränks och att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande eller kränkande stämning skapas. Förbud mot samt definitioner av sexuella trakasserier finns i de båda könsdiskrimineringsdirektiven likabehandlingsdirektivet och direktivet om likabehandling av kvinnor och män i fråga om varor och tjänster. Som sexuella trakasserier definieras i de båda direkti- ven någon form av oönskat verbalt, icke-verbalt eller fysiskt bete- ende av sexuell natur som syftar till eller leder till att en persons värdighet kränks, särskilt när en hotfull, fientlig, förnedrande, för- ödmjukande eller kränkande stämning skapas. Enligt jämställdhetslagen (1991:433) och enligt lagar får en arbetsgivare inte diskriminera en arbetssökande eller en arbetstaga- re genom att trakassera denne. Jämställdhetslagen innehåller förbud mot trakasserier som har samband med kön och mot sexuella tra- kasserier medan lagar innehåller förbud mot trakasserier som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan tros- uppfattning, funktionshinder respektive sexuell läggning. Något förbud mot sexuella trakasserier finns inte lagar. Uttryckliga förbud mot trakasserier och sexuella trakasserier in- fördes i jämställdhetslagen som ett led i genomfö- randet av de ändringar som gjordes 2002. ändrades den befintliga definitionen i lagen.26 Ut- tryckliga förbud mot trakasserier infördes lagar som ett led i genomförandet av direktivet mot etnisk diskri- minering och arbetslivsdirektivet. ändrades de befintliga definitionerna i lagarna.27 16 a § jämställdhetslagen har följande lydelse (vår kursivering): En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbets- tagare genom trakasserier på grund av kön eller genom sexuella trakas- serier. Med trakasserier på grund av kön avses ett uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet och som har samband med kön. Med sexuella trakasserier avses ett uppträdande i arbetslivet av sexu- ell natur som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet. 9 a § lag mot etnisk diskriminering har följande lydelse (vår kursivering): En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbets- tagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. 4 a § lag om förbud mot diskriminering på grund av funk- tionshinder har följande lydelse (vår kursivering): En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbets- tagare genom att trakassera honom eller henne. 2004/05:147 s. 52 f. 2002/03:65 s. 95 f. Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med funktionshinder. 4 a § lag om förbud mot diskriminering på grund av sexu- ell läggning har följande lydelse (vår kursivering): En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbets- tagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med sexuell läggning. Förbuden mot trakasserier respektive sexuella trakasserier i lagarna gäller inte bara i förhållande till arbetssökande och arbetstagare utan även i förhållande till den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. Förbuden gäller dock inte i förhållande till den som utan att vara anställd utför arbete som in- hyrd eller inlånad arbetskraft. Lagen om likabehandling av studenter i högskolan Enligt 8 a § lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan får en högskola inte diskriminera en student eller en sö- kande genom att trakassera honom eller henne. Trakasserier defini- eras i 4 § på följande sätt: Med trakasserier avses i denna lag ett uppträdande som kränker en students eller en sökandes värdighet i högskolestudierna, om uppträ- dandet har samband med -etnisk tillhörighet (etniska trakasserier), -religion eller annan trosuppfattning (trakasserier på grund av religi- on eller annan trosuppfattning), -sexuell läggning (trakasserier på grund av sexuell läggning), -funktionshinder (trakasserier på grund av funktionshinder), eller -könstillhörighet eller är av sexuell natur (sexuella trakasserier). föreslog i delbetänkandet Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (SOU 2004:55) att lagens definition av sexuella trakasserier skulle ändras så att med trakasserier på grund av kön skulle avses ett uppträdande som kränker en students eller sökandes värdighet i högskolestudierna och som har samband med kön och med sexuella trakasserier skulle avses ett uppträdande som kränker en students eller sökandes värdighet i högskolestudi- erna och som är av sexuell natur. Förslaget har inte lett till några ändringar i lagen. Motsvarande ändringar föreslogs av kommittén även i jämställdhetslagen och i lagen om förbud mot diskrimine- ring. De ändringarna genomfördes . Lagen om förbud mot diskriminering Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering innehåller förbud mot diskriminering i form av trakasserier och sexuella trakasserier. Bestämmelserna genomför direktivet mot etnisk diskriminering, arbetslivsdirektivet och ändringar i likabehandlingsdirekti- vet. Definitionen av trakasserier har följande lydelse (3 § 3): trakasserier: ett uppträdande som kränker en persons värdighet och som har samband med kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Definitionen av sexuella trakasserier har följande lydelse (3 § 4): sexuella trakasserier: ett uppträdande av sexuell natur som kränker en persons värdighet. Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande be- handling av barn och elever träder i kraft den 1 april 2006.28 Lagen är ett led i genomförandet av direktivet mot etnisk diskriminering, arbetslivsdirektivet och ändringar i likabehandlingsdirekti- vet. Förbudet mot trakasserier i lagens 11 § har följande lydelse: Huvudmannen för verksamheten, rektorn eller någon med motsvaran- de ledningsfunktion eller annan personal får inte utsätta ett barn eller en elev för trakasserier. Enligt 2 § definieras trakasserier på följande sätt: I denna lag avses med trakasserier: ett uppträdande som kränker ett barns eller en elevs vär- dighet, och som 1. har samband med – etnisk tillhörighet (etniska trakasserier), 2005/06:38, bet. 2005/06:UbU4, rskr. 2005/06:149. –religion eller annan trosuppfattning (trakasserier på grund av reli- gion eller annan trosuppfattning), –sexuell läggning (trakasserier på grund av sexuell läggning), –funktionshinder (trakasserier på grund av funktionshinder), –kön (trakasserier på grund av kön), eller 2. är av sexuell natur (sexuella trakasserier). Trakasserier som har samband med en viss diskrimineringsgrund Jämställdhetslagen, lagar, lagen om likabehandling av stu- denter i högskolan, lagen om förbud mot diskriminering och lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever innehåller uttryckliga förbud mot diskriminering i form av trakasserier. Begreppet trakasserier är uppbyggt kring uttrycken missgynnan- de, oönskat, insikt och orsakssamband. Av förarbetena till diskrimi- neringslagarna framgår i huvudsak följande.29 Trakasserier är handlingar, beteenden eller bemötanden som krän- ker den utsattes värdighet på ett sätt som har anknytning till de skyddade diskrimineringsgrunderna. Trakasserier kan avse fysiskt, verbalt eller icke-verbalt uppträdande. Handlingarna eller bemö- tandet skall innebära missgynnande i form av skada eller obehag och på så sätt kränka den enskildes värdighet. Helt bagatellartade skill- nader i bemötande bör inte betraktas som missgynnande och där- med trakasserier. Det bör vara fråga om märkbara och tydliga kränkningar. Exempel på diskriminerande trakasserier är nedsättande tillmälen på grund av den utsattes eller någon annans kön, etniska tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sex- uella läggning. Det kan handla om rasistiska texter, bilder, märken och klotter. Det kan också vara fråga om sådant som att vissla, stir- ra eller göra kränkande gester. Trakasserier kan vidare avse ned- svärtning eller ett förlöjligande eller förnedrande uppförande som t.ex. kommentarer om utseende eller beteende. Attityder och skämt m.m. som inte riktas mot en eller flera individer omfattas i 29 Jfr prop. 2002/03:65 s. 97 f., bet. 2002/03:AU7 s. 23, prop. 2004/05:147 s. 52 f., bet. 2004/05:AU7. Jfr även prop. 1997/98:177 s. 32 f., prop. 1997/98:179 s. 57 f., prop. 1997/98:180 s. 39 f., bet. 1998/99:AU4 s. 54 f., prop. 1997/98:55 s. 107 f. och 138 f., bet. 1997/98:AU10, prop. 2001/02:27 s. 56 f., bet. 2001/02:UbU5, prop. 2005/06:38 s. 98 f., bet. 2005/06:UbU4. Upprepade nedsättande uttalanden som riktas till en större grupp kan dock komma att betraktas som diskriminering om någon i gruppen gjort klart att yttrandena uppfattas som kränkan- de. Ett handlingssätt eller bemötande som för omgivningen eller isolerat framstår som harmlöst, kan övergå till att bli trakasserande när det upprepas och då den drabbade klargör att beteendet är kränkande. För att det skall vara fråga om trakasserier skall handlandet eller beteendet vara oönskat. Det är den utsatte som avgör om beteendet eller handlingarna är oönskat och kränkande. Bedömningen skall alltså inte göras utifrån antaganden om en allmänt omfattad mening om vilka beteenden som typiskt sett kan sägas vara ägnade att kränka någons värdighet. Lagtekniskt framgår ledet oönskat av att ordet kränker är del av definitionen (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:177 s. 99). Den som trakasserar måste ha insikt om att hans eller hennes bete- ende kränker någon på grund av en av de skyddade diskrimine- ringsgrunderna, t.ex. på grund av någons sexuella läggning. Den trakasserade bör göra klart för den som trakasserar att beteendet upplevs som kränkande. Det betyder i praktiken, om inte tillhörig- heten till den skyddade kategorin är uppenbar, att en person inte med framgång kan påstå sig vara diskriminerad genom trakasserier om han eller hon inte låter den som står för trakasserierna förstå att han eller hon har en viss etnisk tillhörighet etc., eller att han eller hon känner sig kränkt av kränkande anspelningar gentemot den skyddade kategorin.