sou · GUB3105 · 2007-01-01 00:00:00 — Denna typ av bygd präglas av befolkningsminsk- ning, servicenedläggning, krympande arbetsmarknad och en allt skevare befolkningsstruktur. 7 landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik Jordbrukspolitik – detsamma som landsbygdspolitik? I samtliga nordiska länder men även i en del EU-länder i övrigt finns många som sätter likhetstecken mellan jordbrukspolitik och landsbygdspolitik. Eftersom jord- och skogsbruk varit huvudnär- ingar på landsbygden under historiskt långa perioder är det kanske inte så konstigt att dessa primärnäringar fått prägla bilden av lands- bygden, dess möjligheter och problem. sker dock en påtaglig förändring i de norska, svenska och finländska regeringarnas och parlamentens perspektiv på landsbygden. Olika skäl till detta är bl.a. att: –Jordbruksnäringarna rationaliseras hårt och frigör arbetskraft för andra växande näringar –Utflyttningarna från landsbygdsdistrikten tilltar i styrka samti- digt som länderna via arbetsmarknadspolitik försöker tillgodose de ökade behoven av arbetskraft i städernas växande industribran- scher. I löser man en stor del av arbetslösheten på lands- bygden med flyttning till och den expansiva industrin –Skogsnäringen utvecklas i första hand inom större privata men också statliga bolag och blir mindre av en komplementnäring till jordbruket –Bilismen gör sitt breda intåg vilket bl.a. ökar pendlingen till större arbetsmarknader som man bor kvar på lands- bygden –Servicen för hushållen försämras i många regioner vilket till- sammans med en sviktande arbetsmarknad ställer krav på regeringar och parlament att påverka landsbygdens utveckling mer kraft- fullt genom investeringar i nya företag och serviceverksamheter –Detta leder till att regionalpolitiken får en allt större betydelse för att minska de regionala obalanserna, vilket man inte tilltror jordbrukat att klara av. Att via förädling av jord- och skogs- landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik brukets produkter och i även fisket ersätta de förlorade jobben på landsbygden med nya jobb är under 1950- och 1960- talen inte en prioriterad strategi vare sig hos lantbrukarna, in- dustrin eller regeringarna. Av bl.a. dessa skäl får jordbrukspolitiken en något mindre roll i den nationella politiken utöver att förse befolkningen med bra livs- medel. Det behövs successivt ökade insatser inom andra sektors- områden för att klara en om möjligt (i var det endast en minoritet som kämpade för detta) positiv utveckling på lands- bygden. Det blir arbetsmarknads-, kommunikations- och regional- politiken som i praktiken blir stommen i den konkret fungerande nationella politiken och planeringen för landsbygdens många men olika distrikt. I detta sammanhang får vi inte heller glömma kommunernas roll i samtliga nordiska länder med tonvikt på , och . Kommunerna på landsbygden var de aktörer som kanske arbetade hårdast av alla för att utveckla boende, service och arbetsplatser på hemmafronten som de re- gistrerade minskad befolkning och på flera områden försämrad ser- vice. Genom kommunala ansträngningar lyckades man på många håll att bevara och återskapa en väl fungerande samhällsorganisa- tion och särskilt kommuner kring stora bruksföretag och på pend- lingsavstånd till större arbetsmarknader gjorde kanske den största insatsen jämfört med statliga organ för att skapa en fungerande strategi för landsbygdens framtid. Detta kan vara bra att hålla i minnet när vi diskuterar den fak- tiska landsbygdspolitiken. Kommunerna och i vissa stycken även landstingen samt dess motsvarigheter i och har fram till blivit allt viktigare aktörer för att garan- tera både infrastruktur och nya initiativ till boende och arbete på landsbygden. Kommunerna har också varit tungan på vågen när det gäller att få statsmakterna att vässa och utveckla den regionala pla- neringen i samtliga länder. Utan exempelvis kommunala påtryck- ningar skulle IT-nätet i aldrig ha fått sådan omfattning som de fakto gäller. Kraven på teleoperatörerna att täcka över 99 pro- cent av hushållen utanför de större tätorterna med nya IT-anslut- ningar som bredband och hade aldrig uppstått utan kommu- nernas och deras medborgares enhälliga krav. Den statliga politiken för landsbygdens framtida utveckling skall inte som en slutsats av ovanstående undervärderas. landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik aktuella större nordiska länder spelar den samlade statliga budgeten en avgörande roll för investeringarna i bl.a. sjukvård, omsorger och utbildning i landsbygdens kommuner. Utan de resursöverföringar som sker från staten till kommunerna skulle standardskillnaderna på dessa sektorer vara mycket stora i samtliga länder i och dess nordiska grannar. Även om många på landsbygden anser att de statliga beslutsor- ganen och myndigheterna har minskat sitt intresse för regional ut- veckling på landsbygden, kanske främst i , och , är den statligt finansierade tunga infrastrukturen en nöd- vändig grund för att landsbygden skall fungera i flertalet regioner. Via satsningar på järnvägar och bilvägar men också IT- strukturen kan många företag på landsbygden utveckla sin produk- tion och vässa sina konkurrensmöjligheter. För hushållen betyder samma investeringar ökade möjligheter att bo kvar och få bra möj- ligheter till utbildning, arbete och service. Sammantaget måste man nu slå fast att det är statens infrastruk- turpolitik, dit inte minst högskole- och universitetsutbildningen i hör, samt kommunernas samverkan och allt aktivare sats- ning på lokal närings- och serviceutveckling som utgör den vikti- gaste delen i en icke helt samordnad och entydig landsbygdspolitik i samtliga nordiska länder. Man behöver dock erinra om att utan ett väl skött och öppet landskap med förmåga att producera högkvali- tativa livsmedel skulle landsbygdens kvaliteter och framtidsutsikter ändå inte varit så löftesrika som vi kan konstatera. Den största utmaningen för både landsbygdens befolkning och företag samt nationerna i sin helhet är utan tvivel att föra samman jord- och skogsbrukspolitiken med kommunernas framtidsplane- ring och statens sektoriella politik till en helhetsorienterad policy för att främja landsbygdens alla befintliga och kommande utveck- lingsmöjligheter. För att i sin tur klara av ett sådant uppdrag, som säkert har en stor majoritet av befolkningen bakom sig och samti- digt är en förutsättning för en uthållig samhällsutveckling, behövs sannolikt en integrerad organisation där alla aktörer kan samverka kring gemensamma mål och strategier. förslag kan ses i ljuset av ett sådant framtidsperspektiv. landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik I finns det en relativt stor enighet bland partier om att landsbygdsområdena har en stor betydelse i norsk ekonomisk politik men också när det gäller att skapa ett välutvecklat nordiskt välfärdssamhälle. Redan när Nord- Norgeplanen lades fram , som var grunden till distriktspolitik (vår regionalpolitik), fanns det en betydande enig- het om att landsbygdens huvudnäringar och bosättningsmönster skulle stödjas i hela landet. Denna enighet har i stort sett varit lika stark under större delen av tiden därefter. I bor en betydligt större andel av befolkningen på lands- bygden och dess mindre tätorter än vad som gäller i . Här i landet räknar vi med att landsbygdsbefolkningen motsvarar av totalbefolkningen på drygt 9 miljoner. Om vi exklu- derar alla tätorter, även de minsta, bor eller 1,4 miljo- ner på landsbygden. I är motsvarande siffra av totalbefolkning på knappt 5 miljoner. Om vi räknar in tätorter på högst 10 000 invånare i landsbygdsbefolkningen bor av befolkning på landsbygden. Någon exakt gräns mellan större städer och landsbygden går inte att få fram men talen här intill visar ändå på grova skillnader mellan i det här fallet och . Fisket var och är, trots oljans alltmer dominerande ekonomiska roll, en betydande näring efter hela kusten och har spelat en stor roll för ekonomiska tillväxt samt export till andra länder. Exportvärdet av det norska fisket är dock bara ca 5–beroende på i första hand den stora oljeexporten . Fiskodlingen ökar starkt efter norska kusten vilket stärker det traditionella havsfisket och fiskets roll i lands- bygdsområdena. Om vi ser till det samlade antalet sysselsatta inom jordbruk, skogsbruk och fiske utgör de 84 2003 i mot 102 000 i . Fisket har också stor betydelse för att kunna upprätthålla ett permanent bosättningsmönster i den norska motsvarigheten till våra fiskelägen med omgivande närdistrikt. En stor del av befolkningens servicebehov tillgodoses i dessa orter efter den långa kusten. Trans- porterna av livsmedel och andra varor har i huvudsak skett med fartyg eftersom landets topografi och mindre utbyggda vägsystem gjort sjövägen till logistikens centrum. Av dessa anledningar finns det en lång rad viktiga serviceorter från sörlandet upp till Hammerfest landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik och nära den ryska gränsen. Fiskets betydelse för landets utveckling kan också förstås av att fisket har ett särskilt departement i regeringen – Fiskeri- og kystdepartementet. Jordbruket har sitt eget departement – Landbruks- og matdepartementet. Jordbruket har inte som i vårt land stora slätter som Skåne- och västgötaslätterna för sin produktion utan får utnyttja varje odlings- bar yta i hela landet för att klara målet med en självförsörjning av jordbrukets basprodukter. Därför är jordbruket också geografiskt spritt från fjällen till kusterna och från till sörlandet. Det jämfört med ekonomiskt och handelsmässigt relativt väl skyddade jordbruket i har medfört en relativt hög pris- nivå till vilket även höga produktionskostnader bidragit. De norska jordbruken är relativt små i snitt och har jämförelsevis höga sub- ventioner. De höga matpriserna är ju en av orsakerna till mat- rallyt till svenska gränsorter. Regional- eller distriktspolitiken i centrum I huvudsak är det den statliga regionalpolitiken eller distriktspoliti- ken som lagt grunderna för både landsbygds- och jordbrukspoliti- ken under nästan ett halvt sekel. distriktspolitik har ju i många stycken varit mycket framgångsrik även om oljeutvinningen skapat en del strukturella svårigheter inom andra näringar och gjort Vestlandet till den starka tillväxtregionen tillsammans med Oslo- och Trondheimsregionerna. De stora statliga investeringarna i me- delstora städer som men också har dock blivit viktiga motvikter till storstadsutvecklingen . Även om landsbygdsbefolkningen är procentuellt större i än i minskar den även i . Minskningen på landsbyg- den alla små och medelstora tätorter oräknade är enligt NOS (mot- svarigheten till svenska SCB) . Denna ut- veckling är en av de stora utmaningarna för den aktuella norska re- gionala utvecklingspolitiken. Vi skall dock notera att är det OECD-land som har de minsta regionala skillnaderna av samtliga länder ifråga om inkomstutveckling och allmän materiell välfärd. I en färsk proposition från den norska regeringen (Stortingsmelding nr 21, 2005/2006) säger ansvarigt statsråd att regeringen vill ge medborgarna en reell möjlighet att bo där de önskar och säger vidare att man önskar skapa en plattform for å ta heile landet og dei ulike naturressursane i bruk. landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik dare att regjeringa har eit sterkt önske om at alle menneske i heile landet skal kunne utvikle evene sine och leve gode og mei- ningsfulle liv. Ein kan oppnå det gode livet på mange måtar, både i by og bygd. Detta sägs i den aktuella skriften med det tydliga bud- skapet i rubriken – Hjarte for heile landet. Det intressanta med huvudperspektivet i regeringsförslaget, som grundas på den s.k. Soria Moria-erklaeringen (som är en mycket fyllig skriftlig plattform på 75 sidor för de tre aktuella partiernas regeringssamverkan), är att det i den nya Stol- tenbergregeringen finns en stark överensstämmelse med politiken och innehållet i föregående regerings stortingsmelding (nr 25, 2004/2005), då var statsminister. Detta visar om något den stora enigheten om huvuddragen i den norska lands- bygds- och regionala utvecklingspolitiken. I den ovan nämnda Soria Moria-erklaeringen var man eniga om tre huvudstrategier i det kommande arbetet med bäring på lands- bygdsutveckling och regional framtidsplanering. a.Förbättra förutsättningarna för kompetensförstärkning i de en- skilda regionerna, satsa på nyetablering och allmän näringsut- veckling, reducera avståndshinder av olika slag, utveckla livs- kraftiga lokalsamhällen och främja ett uthålligt bruk av naturre- surserna. Regional- och distriktspolitiska aspekter och per- spektiv skall tillmätas större vikt på samtliga politiska verksam- hetsfält och beslutsområden b.Man skall vidare satsa på att utveckla de näringar som i varje region har avgjorda fördelar. Statens politik skall anpassas till detta c.Man skall göra särskilda satsningar därutöver i områden som är mest utsatta för negativa faktorer som befolkningsutflyttning, ensidigt näringsliv etc. Där skall de regionalpolitiska styrinstru- menten stärkas ytterligare. För att utifrån dessa strategier nå viktiga mål för regional- och landsbygdspolitiken räknar man upp några centrala utmaningar som måste antas och hanteras på ett skickligt sätt. Man säger för det första att det gäller att ta fram de mervärden som finns i alla delar av landet som stora potentialer för en ökad turism, förädling av vissa råvaror etc. men främst använda sig av medborgarnas stora kunskaper och färdigheter. För att i sin tur klara detta säger reger- landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik ingen att det är viktigt att ha en livskraftig bosättning i alla delar av landet. Den andra utmaningen är att se till att det finns tillräckligt med arbetsplatser och utbud av välfärdsservice där människorna har sin bostad. Detta betyder att man inte i första hand skall satsa på att flytta medborgarna till marknadens växande områden utan göra tvärtom – utgå från invånarnas krav på en bra välfärd och ett bra liv där de själva önskar bo och verka. Det gäller inte vilka arbetsplatser som helst utan målet är att skapa attraktiva arbeten i framgångsrika företag, vilket är en förutsättning för att välutbildade personer, unga och äldre, inte skall överge i första hand små arbetsmarknader med traditionell produktion av varor och tjänster. Tillgången till bra och bred offentlig service ses i sin tur som en förutsättning för att uppnå detta grundläggande mål. St.m 21 säger också att allt man beslutar sig för att förverkliga måste medverka till att människor i hela landet stimulerar befolk- ningens optimism och framtidstro, både bland hushåll och företa- gare. För att undvika utflyttning från mindre tätorter och stimulera en inflyttning krävs en sådan sammansättning av bostäder, service och företag/jobb att inte minst unga människor och särskilt kvinnor känner sig attraherade av landsbygdens tätbebyggda centra. Kultur och fritid måste i det läget också ha en hög kvalitet. Man betonar också att små och mellanstora tätorter är viktiga som högkvalitativa tjänste- och serviceorter och man vill försöka uppnå sådana kvali- teter att de i realiteten kan konkurrera med storstädernas alla lockelser. Frågan är nu på vilket sätt alla dessa strategier, utmaningar och mål skall omsättas i konkreta handlingar? Konkreta mål och handlingslinjer I stortingsmelding nr 21 (St.m 21) säger statsrådet att distrikts- eller regionalpolitiken, som i grunden är en relativt hel- gjuten landsbygdspolitik men också en utvecklingsplan för hela , skall präglas av följande mer konkreta principer: –Huvuddragen i bosättningsmönstret skall bevaras –Det skall vara en balanserad utveckling mellan stad och land –Man måste ha ett geografiskt perspektiv på allt man beslutar i bl.a. –Regeringen måste garantera tjänster och resurser i områden med svag tillväxt landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik –Regeringen vill stärka regionala och lokala initiativ till utveck- ling och tillväxt –Man vill säkra att ungdomar blir engagerade i utvecklingen av det lokala samhället –Jämställdheten skall spela en stor roll i den regionala utveck- lingspolitiken –Ökad mängd riskkapital skall ställas till landsbygdens förfogande –Forskning och kommuner skall få ökade resurser för att utveckla hela landet –Havsbaserade näringarna i norr skall ges ökat stöd –Besöksnäringarna skall ingå i en ny nationell reselivsstrategi –Den lokala demokratin skall stärkas och –Folkvalda regionala parlament skall få ökad betydelse. Dessa konkreta insatser skall möta de utmaningar som gäller för den lokala och regionala utvecklingen i . Man säger bl.a. mycket tydligt i St.m 21 att staten självt tagit alltför stora intryck av de privata företagens styrmodeller när den statliga servicen centraliserats av effektivitetsskäl med följden att landsbygden ur- holkats på service. Man har vid dessa förändringar inte sett de nega- tiva följderna för befolkningen i sina kalkyler. Regeringen säger också att det gäller att extra mycket apostrofe- ra befolkningsutvecklingen som även vid stagnerade befolkningstal leder till att stora städer växer medan landsbygden krymper p.g.a. låga födelsetal, skev åldersfördelning och att ungdomar flyttar för att utbilda sig efter gymnasiet. I propositionen nämnder man att stora städers snabba tillväxt medför sociala och miljömässiga kost- nader som ofta utelämnas i den nationella diskussionen om skilda regioners framtid. Medvetenheten om landsbygdens möjligheter och förutsättningar att utvecklas men också storstädernas minuskvalite- ter verkar vara extra hög i vårt västra grannland. Den norska regeringen ser kommunernas roll som avgörande om man skall lyckas med att vända utvecklingen i många utsatta lands- delar och i områden där jord- och skogsbruk samt fiske dominerar. Därför får kommunerna ökat statligt stöd i flera etapper under den nuvarande mandatperioden att döma av den aktuella regeringspro- positionen. Regeringen säger att man måste ha en lokalt och regionalt anpassad politik så att staten ger rätt mix av stöd och hjälp till självhjälp i varje enskild region och i många fall även på lokal nivå. Man säger uttryckligen i samma dokument att kommu- nerna och motsvarigheten till våra landsting (Fylkeskommuner) landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik skall ha en tydlig roll som samhällsutvecklare. Detta senare be- tyder i stort att exempelvis kommunerna skall: –Utveckla det lokala näringslivet mer kraftfullt än tidigare –Främja strategiska insatser i samband med näringslivets om- vandling och utveckling –Öka varje kommuns attraktivitet via t.ex. högre kvalitet på sam- hällsservicen –Skapa mer attraktiva och innehållsrika små tätorter – inte minst estetiskt och kulturellt –Uppmuntra till ökad aktivitet i den ideella sektorn –Stärka barnens uppväxtvillkor och –Stärka den kommunala/lokala identiteten. Inspirerade av bl.a. kommun i har även kom- muner i börjat kartlägga lantbruks- och skogsbruksegen- domar i syfte att se om några av dem kan säljas eller arrenderas ut på den öppna marknaden. Man önskar på detta sätt underlätta för inte minst barnfamiljer att flytta ut på landet. I exempelvis Vest- Telemark har man genomfört ett projekt med denna innebörd. Resultatet blev att 120 fastigheter av 700 icke permanent utnyttjade lantbruksegendomar kom ut på marknaden. 75 familjer utifrån flyttade in i området tack vare denna satsning. Man tog också reda på att av de tidigare ägarna bodde i andra kommuner än platsen för de aktuella egendomarna, som mest användes som fritidshus. av de utombys ägarna ville inte sälja eller hyra ut. 75 nya familjer var dock ett bra resultat för de aktuella småkommunerna med stark jordbruks- och bruks- ortsprägel. Den norska regeringen vill stödja liknande projekt i hela landet och har räknat ut att av totalt 180 000 jordbruksegendomar saknar 125 000 aktiv drift men som har en relativt god byggnadsstandard. 46 000 av dessa senare hade ej permanent boende personer på gårdarna. Man återger en statistisk undersökning som säger att ca 200 000 norska medborgare skulle bosätta sig på något lantbruk (gård/småbruk) om de fick ett erbjudande. I kan kommunerna införa en lokal boplikt för både lant- bruksegendomar men också en del andra mindre fastigheter. hade 78 kommuner beslutat att denna regel skall gälla. Regeringen vill stimulera denna utveckling genom att stödja landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik lokala kommunala projekt och satsa forskningsmedel på att få fram fler idéer som kan medverka till att bruka lantbruksegendomarna mer aktivt. Ett annat medel för att främja inflyttning och byggande av bostadshus på landsbygden är att ge den norska Husbanken, som är statens centrala organ för att förverkliga viktiga delar av den stat- liga bostadspolitiken med kontor i hela landet, möjlighet att lämna krediter i områden där kommersiella eller andra banker tvekar att ge lån p.g.a. låga pant- eller fastighetsvärden. På denna punkt finns paralleller till där vill ge kredit- garantier för banklån på landsbygden . I finns Finnvera med samma syfte. Där har bankerna med Andelsbanken en omfattande utlåning till byggande av bostadshus långt utanför tätorterna. I är man enligt St.m 21 också be- redd att pröva andra medel för att åstadkomma för att öka bostads- byggandet i utsatta områden. Kommunikationer – livsviktigt för landsbygden har som inledningsvis kommenterats en något svår kommu- nikationssituation genom ett starkt kuperat och bergigt landskap mellan djupa fjordar. Regeringen vill därför satsa kraftfullt på nöd- vändiga transportlösningar via vägar – till lands och sjöss – och järn- vägar, bredband och fullständig mobiltelefontäckning, I annat fall menar man att den fria bosättningen landet över aldrig kan bli annat än en önskedröm. Regeringen säger också att boende i glesa miljöer inte skall behöva betala mer för bättre kommunikationer än boende i storstäderna. Regionförstoring är ett begrepp även i den norska politiken syftande till att underlätta arbets- och studiepend- ling över längre sträckor än . Man betonar att bra flygförbindelser och sjötransporter är högt prioriterade i som komplement till övriga satsningar. skall man ha en fullständig transportplan för perioden – 2019 där man klarlägger mer i detalj vad som skall åtgärdas i samt- liga regioner. Till skillnad från har beslutat att postutdelning skall fortsätta i hela landet samti- digt som staten behåller kontrollen över postverksamheten. De är därför mycket kritiska till ett EU-direktiv som önskar liberalisera postverksamheten i EU:s 25 länder. Kanske har de sitt grannland i öster som ett mindre bra exempel? landsbygdspolitik Mest en bred och ambitiös distriktspolitik Utbyggnaden av de regionala högskolorna har skett ungefär pa- rallellt med utbyggnaden i . De skall enligt regeringsför- slaget ges en betydligt viktigare roll i utvecklingen av landsbygden jämfört med . De skall bli mer knutna till både utbildnings- och utvecklingsbehoven i de regioner där de finns med särskilt an- svar för behoven på landsbygden. Utlokaliserad utbildning skall främjas i skilda former i syfte att nå fler människor för nya yrkes- och kunskapsbehov. Samarbete mellan kommuner, småföretag och högskolor/universitet ses som extra önskvärt. Projekt med denna inriktning i främst Möre och Romsdals fylken framhävs som efter- följansvärda exempel. Planeringsväsendet är enligt regeringen en annan viktig del av sam- hällsbyggandet som syftar till att stärka utvecklingen på lands- bygden. Man vill stärka planläggning som viktigt politiskt styr- medel. Man vill med detta instrument bl.a. främja samarbete mellan flera kommuner men även mellan staten och kommunerna, öka förmågan att nå eniga lösningar på skilda planeringsproblem och säkra vissa viktiga statliga mål med landets utveckling.