sou · GUB373 · 2007-01-01 00:00:00 — Kulturrelativismen har blivit kritiserad för att överdriva skillnader mellan olika kulturer men också överdriva enigheten inom enskilda kulturer och att detta inte skulle leda till någon rimlig argumentation för en kulturpluralistisk politik (, 1996: 41, 43). Inom antropologin handlade kulturrelativismen om att man skulle kunna förklara en kultur utifrån sina egna historiska villkor och att man inte skulle sätta kulturen i en hierarkisk skala: The notion of relativism, that every society or culture had to be understood in its own terms, was a hallmark of this period, as was the implicit notion that societies and cultures could not be ranked with respect to one another, especially in an evolutionary scale. (1994: 69). Att förklara en kultur utifrån sina egna historiska villkor betyder inte, så som ibland presenteras, att olika 311 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 kulturer inte skulle kommunicera eller påverka varandra. Hur detta skulle kunna vara möjligt är ett mysterium eftersom det inte finns något belägg för att en kultur skulle kunna överleva isolerad. Utifrån ett relationalistiskt perspektiv är frågan om hur svenskarna och olika invandrargrupper bevarar och utvecklar sina traditioner i , hur man upprätthåller gränserna sinsemellan, viktig i det mångkulturella samhället. Här väcks då den intrikata frågan om kulturers fasthet eller förändringsbenägenhet. Om det inte finns vissa egenskaper i kulturen utan i stället relationer som skapar gränser mellan olika folkgrupper är det viktigt att studera de processerna som skapar gränser. Till vilken grad de processerna leder till markanta skiljelinjer mellan olika grupper eller inte beror på konkreta historiska sammanhang. Det finns forskare som är upptagna med att se hur relationerna mellan olika grupper skapas och hur gränserna uppstår. Det blir i så fall en relationistisk ansats (Hylland , 1993). Det är , en av de mest inflytelserika antropologer i den moderna tiden, som förespråkade en sådan ansats: stresses the need to return to the interplay itself and to understand the way in which interpretative interplays become more or less monolithic, stable and homogenous, if such is ever the case. From this point of view, culture is not something out there that we seek to grasp, a text or hidden code. It is a relatively instable product of the practice of meaning, of multiple and socially situated acts of attribution of meaning, of multiple interpretations both within society and between members of society an anthropologists, that is, between societies. (, 1994: 74). är viktig eftersom han betonar sociala processer som leder till olika former av kulturella identiteter i en ständig omformande och omskapande rörelse som skapas av olika aktörer, inte minst forskarvärlden så som påpekar. Så som det finns tendenser till homogenitet finns det också tendenser till heterogenitet och blandade kulturer. Det är möjligtvis ungdomar som framför allt har en förmåga att röra sig i olika kulturella miljöer och skapa sina egna mönster. Det är Ålunds beskrivning om ungdomar i förorterna i : Trots alla problem och hinder är det mitt intryck att vi på den svenska mångetniska gatans arena i hög grad finner framväxten av en transetnisk, hybrid och synkretisk, identitet och kultur. (1997: 167). Migrationen skapar olika förutsättningar för olika grupper beroende på vad som ligger bakom migrationen, vilken miljö invand312 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik rarna kommer till eller tidsandan i mottagarlandet. finns det andra bakgrunds variabler som kan påverka individens val: utbildning, kön, ålder, levnadsstil eller uppfostran. Det finns alltså flera faktorer som kan leda till olika situationer och som försvårar en bredare generalisering när man pratar om kultur. Den svenska forskningen om invandrare har rört sig fram och tillbaka från en mer betonad essentialistisk syn på kultur på 1970 och till en mer konstruktivistisk syn . Det verkar i alla fall som att forskare har haft svårigheter att frigöra sig ifrån att bidra till att konstruera den andra. Att kultur har varit ett svårtfångat begrepp i forskningsbemärkelse tyder de tendenser på som innebär att man frestats av tanken att försöka fånga konkreta ting i analysen. Oavsett hur forskarna har förhållit sig till debatten om kulturbegreppet finns relativt fasta föreställningar kring skillnader mellan olika invandrargrupper och svenskar. Etnifiering och kulturalisering av människor och sociala händelser är både en konsekvens av samhällsförändringar, ett ställningstagande från majoritetssamhället, vad forskningen har sysslat med, och en massmedial produkt. I de här relationerna uppenbarar sig olika typer av konstellationer. Det är väl därför inte så konstigt att det publicerades flera böcker om den svenska kulturen eller identiteten. Varje forskare som ägnar sig åt att beskriva en grupp bidrar i sin tur till att skapa en identitet hos de studerade. Men en viktig kritik av multikulturalism handlat om dess politiska neoliberala karaktär (1991, 1994). Kritiken kan sammanfattas som att projektet är en ny version av den långa västerländska traditionen av kolonialism. I den mån att diskursen om multikulturalismen inte tar upp frågor om befrielse, om social och ekonomisk jämlikhet, eller maktfrågor, innebär denna ingen utmaning. Ett allvarligt problem i den essentialistiska formen är att man kopplar invandrargrupper till sina egna kulturer, avskilda från den svenska kulturen och globala förändringsprocesser. Med få undantag har det inte gjorts någon analys av växelverkan mellan de diskriminerande strukturerna och hur kulturella identiteter återskapas. Idén om att invandrarna själva skulle välja att integreras i det nya samhället eller bevara sin kultur bidrog till att befästa idén om olika grupper med olika sätt att leva. Det finns en otydlighet i begreppen, integration, valfrihet, och till och med invandrarbegreppet i den retoriska politiken som bidrar till att utesluta männi313 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 skor: Politikers retorik skapar bilder som medierna i sin tur använder som källor. Dessa bilder och föreställningar (diskurser) sprids och skapar en bild som tas för given av invandrare som problem. Dessa bilder skapar därmed legitimitet för rasism, vilket också leder till minskade förutsättningar till jämlika levnadsförhållandena (SOU 2005:56. s. 199). Institutionerna bidrar också oftast till att skapa sådana konstruktioner i sitt bemötande av den annorlunda andra. Eftersom politiken lämnar plats för en rad olika tolkningar finns det också stort utrymme för att implementera politiken på olika sätt. Implementeringspolitik Det fanns två kritiska synpunkter till mot den gamla invandringspolitiken. Det ena syftade på hur en politik kan definieras utan att den innehåller något om implementering av politiken. Invandrarpolitikens utformningsperiod var starkt präglat av folkhemstanken och det starka samhällets tanke, där homogeniteten var en grundpelare i samhället (, 2004). Maktstrukturerna och institutionerna rördes inte av den nya politiken. Så som Kamali formulerar det: In other words, we have today in a multicultural society and a mono-cultural system of administration and implementation of law that creates a major hindrance for the integration of immigrants into Swedish society (1997: 174). En annan kritik som uppstod mot invandringspolitiken handlade om att med reformen som innebar ett nytt system för flyktingmottagning ville man också sänka kostnader. Därför bestämde man sig för att använda sig av som redan fanns i kommunerna. Den här situationen ledde till ett omhändertagande perspektiv i arbetet som bidrog till att stämpla klienter med invandrarbakgrund som hjälplösa och detta försvårade integrationen i samhället (, 2000: 13. Se också Kadhim, 2000). En del av kritiken mot det homogena svenska samhället och invandringspolitiken kom också från högerkanten: Landets kärna är fortfarande kompakt och avvisande gentemot avvikande förhållningssätt och idéer (1993: 79). lösning att slopa politiken och låta marknaden sköta frågan om integration, är lika enkelt att förutspå i nyliberalismens tid som att veta vart det skulle leda till, det vill säga med ännu mer ojämlikheter och orättvisor. SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik Min utgångspunkt är snarare att institutionerna, även om de bedriver en politik som är under all kritik, behövs. Institutionerna som bedriver verksamheterna är starka aktörer som även om de ändå inte lyckats förändra sociala förhållandena är nödvändiga. Exemplen från andra länder där institutionerna retirerar visar att sociala problem ökar och att människor tvingas till misär (Bunar, 2001: 243, 244). Att lägga fokus på institutionerna är också relevant utifrån en annan synvinkel. Det finns en speciell typ av kultur i det moderna samhället som institutionerna bidrar till att upprätthålla. Kymlicka benämner det för samhälleliga kulturer dvs. En kultur som förser sina medlemmar med meningsfulla sätt att leva över hela skalan av mänskliga verksamheter, t ex det sociala livet, utbildning, religion, rekreation och ekonomi som spänner över både den offentliga och den privata sfären. Dessa kulturer tenderar att vara territoriellt koncentrerade och bygger vanligen på ett gemensamt språk. (1995: 86) Många betraktare kan vittna om att relationer mellan personer med invandrarbakgrund och majoritetssamhället sker genom institutionerna. kallar processen som pågår på förskolan för kamouflerad försvenskningsprocess (1993). Vad som är relevant i det här fallet, och som vi kommer att diskutera är att de institutioner som är involverade i det lokala utvecklingsarbetet inte bara skapar olika handlingar utan också att de påverkar människornas attityder, beteende, normer och värderingar. Klyftan är i de flesta fall enorm mellan vad som sägs i politiken, i den mångkulturella eller mångfaldens politik med alla sina oklarheter och diffusa begrepp och det som görs när man kommer till konkreta insatser. Om den retoriska politiken handlar om pluralism, mångfald, lika rättigheter och skyldigheter, är det i praktiken oftast disciplinering och assimilation som gäller. Detta är möjligt eftersom de professionella, det hållande skiktet, i praktiken har en enorm påverkan och bestämmande över vad som görs: Resultatet är att frontlinjebyråkraterna får ett stort inflytande på utformningen av det som i praktiken blir den offentliga politiken. En fördjupad kunskap om hur frontlinjebyråkraternas avvägningar ser ut är en viktig förutsättning för en fungerande demokrati. Allt fler studier pekar på att myndighetsutövningen tenderar att skilja sig åt inom en och samma myndighet. (, 2003) Vad vi försöker diskutera är i och för sig komplicerat men nödvändigt och bygger på en systematisering av utvärderingsmaterial, 315 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 litteratur, intervjuer och observationer på olika institutioner som bedriver ett lokalt utvecklingsarbete i . Relevansen för sådana studier har statsvetarna redan sett: Här finns det en klyfta inom forskningen om institutioner mellan dem som enbart ser institutioner ur ett renodlat ekonomiskt nyttoperspektiv , och dem som betonar att institutionerna har en roll även vad gäller tillkomsten och reproduktionen av normer, tankesätt och idéer. Frågan har viss sprängkraft – om vi enbart ser institutioner ut ett ekonomiskt nyttoperspektiv blir huvudfrågan vilka institutioner vi bör tillskapa för att åstadkomma störst ekonomisk effektivitet i samhället. Förvisso är detta inte alls en oviktig fråga, men vi vill hävda att den trots allt är av mindre betydelse än frågan om vilka grundläggande sociala normer, idéer och tankesätt som kommer att prägla samhället. (, 2003: 10) Storstadssatsningen i I har det sedan i mitten av 1990- talet bedrivits olika projekten med syfte att stödja den lokala befolkningen i olika stadsdelar att komma ifrån segregation och fattigdom. I storstadsarbetet fanns det fyra olika stadsdelar: Fosie, Hyllie, och som fick medel. En allmän uppfattning i slututvärderingen Fyra stadsdelar – Fyra vägar mot integration (m.fl., 2003) är att det är svårt att mäta om demokratin utvecklas eller inte i de stadsdelarna. I den andra utvärdering som tittade på AUC:s (arbets- och utvecklingscentra) verksamhet konstateras lite pessimistiskt att förändringar (skapar) såväl vinnare som förlorare och det gäller att bedöma om vinsterna eller förlusterna dominerar. För utvärderarna har varit framgångsrikt och är en framtidsmelodi (Bevelander m.fl., 2003: 9). Vilka är förlorare i projektet? Fosie – den frånvarande vägen Om man tittar på olika stadsdelar, är avståndet mellan deras retorik och praktik störst på Fosie stadsdelsförvaltnings integrationsarbete. I policyn är demokratiutveckling, samverkan och helhetssyn nyckelord men som utvärderarna konstaterar är det anmärkningsvärt att formerna för gemensam diskussion om strategin, om 316 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik medelsfördelning och resultat inte tycks ha fått motsvarande prioritet. (, 2003: 20) Strategin i Fosie har varit att jobba med etablerade svenska föreningar som har rutiner, traditioner, men inte kontakter eller erfarenheter att jobba med invandrargrupper. Det var de föreningar som fick mestadels av resurserna. I Fosie ville man inte experimentera och därför hade förvaltningen sin målsättning klar, man vill utveckla stadsdelen genom att gå vidare i redan plöjda spår och utnyttja de verksamheter som redan finns respektive stödja konstellationer som i hög grad kan garantera sin hållbarhet på egen hand (svenska föreningar, min anm.). (ibid: 19) Vad som är uppseendeväckande är att de aktiva svenska föreningarna inte har kontakter eller intresse att engagera de andra boende för att hitta samarbetsformer och initiera aktiviteterna tillsammans. Vad utvärderingsgruppen kan konstatera är att: Också gruppen av aktiva boende kan i vissa fall verka utestängande. En möjlig förklaring till svårigheten att få med invandrarna kan vara en omedveten utestängningsprocess, dvs. en benägenhet att ta den egna värdegrunden för given och utifrån den bestämma villkoren för Hermodsdalslyftets arbetssätt. (ibid: 33) Man har inte med sig invandrarna och orsaken kan vara en omedveten utestängningsprocess menar utvärderingsgruppen. Man kan diskutera om det är medveten eller omedveten eller om det är en spegling av förvaltningens budskap. Det är mycket möjligt att de aktiva boendes sätt att agera inte bara är en produkt av deras egen praxis utan också en projicering av vad stadsdelsförvaltningen prioriterar. Dynamiken i de här relationerna skulle i stället kunna betraktas som en medveten strategi som utesluter invandrare och deras organisationer. När man diskuterar integrationspolitiken menar man att politiken skall vara inriktad till hela samhället och inte bara till vissa bostadsområden eller grupper. Man undrar vad det skulle bli av en sådan strategi om man gör som man har gjort i Fosie och vad det skulle leda till. Vad som är häpnadsväckande är också att som man har en klar strategi för att arbeta med de etablerade svenska föreningarna vill man inte arbeta för att engagera andra grupper med en idé om man ska inte tränga sig på eller syssla med konstiga grupperingar av människor. Detta uttalande som gjordes av stadsdelschefens kan fungera som ett exempel på den här situationen: Ju mer jag kommer in i det här jobbet desto mer måste jag tänka på att man måste ha en kolossal 317 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 respekt för den enskildes integritet. Vi kan inte hantera människorna som grupper. Vi kan inte adressera projekt till invandrarkvinnor eller blondiner eller något liknande. Så fungerar inte världen. Alltså de här människorna har en rätt att bli sedda, som individer och inte som grupperingar. Och det tror jag egentligen man måste vara försiktig med det och inte falla väldigt lätt i det här mönstret att: jobbar vi med dem (ibid: 31. Kursiv i originalet) Vad finns bakom det här uttalandet? Är det någonting som inte låter bra? Inte alls, det låter bra att prata om att ha en kolossal respekt för den enskildes integritet. Men om människor betraktas bara som individer och inte tillhörande något kollektiv där det finns klara kollektiva identiteter och intressen är däremot situationen annorlunda. Ännu värre när institutionen själv har tagit ställning för att jobba med vissa föreningar. Hur skulle man kunna definiera den här processen? Är det också en omedveten utestängningsprocess ? Stadsdelsförvaltningschefen skulle däremot kunna försvara sitt uttalande och säga att det grundas på vad som står i integrationspolitiken när det gäller individuell valfrihet och vad som skrivs i forskningssammanhang där man kritiserar kulturella identiteter som kategoriserande. Däremot skulle det vara problematiskt att referera till storstadspolitikens mål om att motarbeta segregationen och att resurserna skall tillägnas dessa mål. Utvärderingsgruppen konstaterar också att ganska lite av insatserna har med integrationsarbete att göra (ibid: 35). Även om det inte är uttalat kan man också tolka stadsdelschefen uttalande som att människor själv ska välja att aktivera sig eller inte. Om vi sätter den tanken i förhållande till underifrånperspektivet och demokratiarbete skulle man kunna säga att de som inte engagerar sig får skylla sig själva om de inte får resurser. Bunar har ett bra exempel från som belyser situationen i Fosie: Det som utmärker är de olika institutionernas i det närmaste totala dominans över det lokala sociala livet. Medborgarna uppmanas ständigt att komma med egna initiativ och att mobilisera sig underifrån, men definieras som oförmögna att exempelvis sitta med på ett möte där ungdomarnas situation i området diskuteras. En konsekvens av den omaka kombinationen av starka institutioner och relativt sett kapitalfattiga medborgare i ett avgränsat och stigmatiserat geografisk-administrativt rum är dock inte att medborgarna passivt inordnar sig i sin tilldelade roll. Majoriteten av medborgarna vänder ryggen till all slags 318 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik organisering och organiserad verksamhet som har med lokala offentliga institutioner att göra. (2001: 237). I uppstår en spänning mellan vad institutionerna arbetar för och vad den lokala befolkningen vill. I Fosie vet vi inte vad som händer med dem som inte engagerar sig, det verkar som att de inte ens finns med som spänningsfaktor. Det blir ett osynliggörande av outsiders i stället. Hyllie – den hoppingivande vägen Strategin i Hyllie är på motsatt sätt än den i Fosie. Här handlar det om att kunna engagera stora invandrargrupper och anstränga sig för att ha ett helhetsperspektiv. Förvaltningen anställde tre personer som skulle jobba med att etablera kontakter och utveckla projekten tillsammans med befolkningen av afghansk, albansk och arabiskt ursprung. Deras titel är integrerarna och tanken från början var att de skulle vara förvaltningens förlängda arm i kontakter med olika grupper. Utvärderingsgruppen betraktar allmänt sett arbetet integrerarna gör som väldigt positivt och lyfter fram deras ökande inflytande i arbetet. I slututvärderingen går att läsa att Enligt stadsdelschefen är storstadsarbetets mest betydelsefulla resultat att förvaltningen fått bättre kontakt med de stora invandrargrupperna (, 2003: 55). Det finns två aspekter som är viktiga att diskutera när det gäller integrerarnas arbete. Den ena gäller vad det är för slags kompetens de har som är viktigt i det lokala utvecklingsarbetet. Frågan är berättigad inte bara i relation till arbetet det är tänkt att de ska bedriva utan också i relation till andra professionella och förvaltningen. En annan diskussion är om de är tänkta utifrån att de besitter någon form av kulturkompetens vilket kan göra det problematiskt i vissa situationer där det finns olika grupper med olika intressen och där individerna kan känna sig utpekade i något sammanhang (Kamali, 2002). Den andra aspekten har med att göra vad det är för mandat och vilken ställning de har inom förvaltningen. Om brobyggarnas uppgift reduceras till att skapa kontakter eller broar mellan förvaltningen och de boende och inte har något mandat som samhällsplanerare blir deras inflytande ganska oväsentligt . Ett klart mandat skulle också undvika att brobyggarna själva hittar sin roll och börjar bestämma över arbetet så som utvärd319 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik SOU 2006:73 eringsgruppen syftar till: Den roll integrererna spelar i nätverksarbete är att stödja och bistå inte styra. (, 2003: 58). Att ha mandat har att göra med att ha en klar identitet och status i arbetet. Om inte detta är fallet kan de hamna i samma situation som hemspråkslärare som anställs på skolan i projektform, med korta anställningsperioder, låga löner, ingen förankring i skolan och utsatta för olika former av diskriminering (ibid: 144). Också i Hyllie uppenbarade sig konflikter när det gäller föreningsliv. Medan vissa nya föreningar med medlemmar från olika invandrargrupper aktiverade sig och kopplades till satsningen agerade de gamla traditionella (svenska) föreningarna inte: Under storstadssatsningen har svenskarna valt att markera med passivitet och frånvaro, medan motsättningar mellan grupper med olika bakgrund kommit till öppet uttryck. (, 2003). De aktiva svenska boende valde att inte alls delta i aktiviteterna, någonting som försvårar integrationsarbetet. I projektet som samlade ett 20-tal flickor från åtta länder hittade man inte svenska flickor som ville delta. Utvärderingsgruppen har valt att kalla konflikterna för motsättningen mellan etablerade och outsiders (ibid). Om motsättningarna kan man inte läsa så mycket i rapporten, förutom att det handlade om procedurfrågor när det gäller användandet av lokaler, någonting som skulle visa att det handlade om kraftmätningar mellan gamla och nya föreningar. En annan oklar aspekt i utvärderingsrapporten är att i en lista med framgångar nämns att invånargrupperna har fått ökat inflytande i stadsdelens styrning utan att närmare precisera vilka grupper det handlar om. Det skulle vara relevant att veta om det är samma grupper som integrererna (linkworkers) tillhör till eller inte och vad inflytande handlar om, mer konkret. En betydelsefull aspekt att reflektera över är hur förvaltningen ska förhålla sig till potentiella eller manifesta konflikter mellan olika föreningar. Det verkar som att förvaltningen inte riktigt vet hur de ska förhålla sig till sådana situationer: Från storstadsledningens och stadsledningens sida uttrycker man tvekan om hur dessa motsättningar ska hanteras och ifrågasätter om det över huvud taget är myndigheterna som äger konflikterna (ibid: 50). Integrationsarbetet i bemärkelse av att föra ihop nya och gamla föreningar fungerade inte. Hur pass mycket ska förvaltningen blanda sig i konstituerande av olika föreningar och deras inbördes relationer? (2001) gör en viktig skillnad mellan 320 SOU 2006:73 Det lokala utvecklingsarbetet mellan den mångkulturella politikens retorik vad han kallar för samhällsförvaltarperspektivet och samhällsbyggarperspektivet. Det sista utmanar invanda föreställningarna genom att peka på att återigen står inför stora utmaningar som i tidigare historiska övergångsperioder att detta inte bara innebär dramatiska förändringar av arbetsliv och produktionsvillkor utan också av den offentliga arenan och vardagslivets angelägenheter är ännu inte självklart. I synnerhet inte för de institutioner och aktörer som har till uppgift att värna demokrati, välfärd och jämlika levnadsvillkor.