sou · GUB313 · 2007-01-01 00:00:00 — Bilagan till föreskrifter om avelsarbete skall enligt mitt förslag endast innehålla sådana ärftliga missbildningar och defekter som vi vet är ärftliga och därför innebär att hästen inte skall få användas till avel. Eftersom vi har liten kunskap på området kommer den omarbetade bilagan såvitt jag förstår att endast kunna innehålla ett fåtal ärftliga missbildningar eller defekter. Med ökad forskning på området, i enlighet med mitt förslag, kommer listan att kunna utökas när vi genom framtida forskning får ökad kunskap på områ- det. För att listan skall hållas aktuell bör uppdatera och stämma av listan mot den kunskap som finns på området. I avvaktan på den av mig föreslagna utvärderingen och sammanställningen av sådana ärftliga missbildningar eller defekter bör noga överväga, mot bakgrund av den kunskap som myndigheten har, om bilagan till Djurskyddsmyndig- hetens föreskrifter om avelsarbete i avvaktan på utvärderingens slutsatser bör ändras. Myndigheten bör därefter, i avvaktan på den av mig föreslagna utvärderingens resultat, på sedvanligt sätt hålla listan i bilagan uppdaterad. Jag föreslår att den av mig föreslagna utredningen fortsätter sitt arbete även efter det att den sammanställt befintlig kunskap om ärftliga missbildningar. Jag föreslår därför att utredningen efter det att den har gjort den av mig föreslagna sammanställningen arbetar vidare i form av en permanent arbetsgrupp. I arbetsgruppen bör finnas samma kompetens som i den av mig föreslagna utredningen. Till arbetsgruppen bör även kunna tas in annan för ändamålet lämplig kompetens. Jag föreslår att även den permanenta arbets- gruppen utses av och knyts till . För att kontinuerligt kunna följa upp kunskapen om ärftliga missbild- ningar föreslår jag att arbetsgruppen gör en uppföljning och sammanställning av de vetenskapliga rönen om ärftliga missbild- ningar på hästar. Förbud mot att använda vissa hästar till avel För att förbättra hälsoläget hos hästar föreslår jag vidare att den av mig föreslagna arbetsgruppen även undersöker och belyser om andra sjukdomar än ärftliga defekter bör vara rapporteringspliktiga och/eller bör anmälas till näringens organisationer. Arbetsgruppen bör också i en förlängning överväga vad som skall rapporteras av veterinärer till i fråga om missbildade eller dödfödda föl. med hästar som inte bär på allvarliga ärftliga defekter är en av grunderna för att kunna föda upp friska hästar. För att nå det syftet och för att ha så god kunskap som möjligt om allvarliga ärftliga defekter hos häst är det som jag tidigare nämnt viktigt att kontinuerligt öka vår kunskap på området. Eftersom vi inte har full kunskap, i fråga om vilka missbildningar som är ärftliga och som är så allvarliga att de skall innebära avelsförbud för den häst som kan föra anlagen vidare till nästa generation, föreslår jag att forskningen på området prioriteras. En del resurser som läggs på att hitta behandlingar av vissa sjukdomar skulle i vissa fall kanske kunna läggas på att i stället hitta orsaken till sjukdomen och där- igenom kunna påverka eller undvika sjukdomen genom en förbätt- rad avel. Den av mig föreslagna utvärderingen kommer att samla den information som vi har och bör därefter utgöra en god grund för framtida forskning på området. Jag föreslår att staten markerar vikten av denna forskning genom att av de medel som myndigheten anvisar till olika forskningsprojekt prioriterar forskning som syftar till att förbättra vår kunskap om allvarliga ärftliga defekter hos häst. presenterade regeringen en satsning på häst- näringen i . satsas på åtgärder för att stimulera och utveckla företagande, forskning inom hästområ- det och ridning. Av dessa medel får FORMAS (för miljö, areella näringar och samhällsbyggande) för forskning inom hästområdet. skall användas i projekt som samfinansieras med näringen som skall avsätta lika mycket. Ett forskningsområde som enligt min mening i detta sammanhang bör prioriteras är forskning som syftar till att kartlägga hästens genuppsättning (genom). Om vi kan skaffa oss kunskap om hästens genuppsättning (genom) skulle det, som jag Förbud mot att använda vissa hästar till avel ser det, vara en värdefull bas för framtida hästforskning och även kunna bidra till ett förbättrat djurskydd och till att få bort ärftliga defekter hos hästar så att vi också kan ha friska och sunda hästar. Regeringens satsning innebär även att av de får som skall användas till att främja livskraftigt hästföretagande. Det vore enligt min mening värdefullt om en del av dessa pengar kunde användas till utbildning och informationsinsatser som ökar kunskapen hos företagarna om, och betonar vikten av, att ha friska och sunda häs- tar i olika hästföretag. Friska hästar och hästar som är lämpade för sina uppgifter är enligt min mening grunden för att kunna driva ett effektivt och lönsamt hästföretag. 6.3Skyldighet för veterinär att anmäla vissa ärftliga missbildningar och defekter hos häst För att kunna skydda hästars liv och hälsa vid avelsverksamhet är det som tidigare nämnts viktigt att få kännedom om vilka hästar som bär på sådana anlag som medför att de inte får användas för reproduktion. Särskilt är det viktigt för hästägaren att så snabbt som möjligt få kännedom om hans eller hennes häst (hingst eller sto) är bärare av någon så allvarlig ärftlig defekt att hästen inte får användas till avel. Det finns en skyldighet, enligt 31 § Statens jord- bruksverks föreskrifter (SJVFS 1994:82) om hästdjur som används till avel, för stoägare att lämna uppgifter om resultaten av genom- förda betäckningar till berörd hingstägare. Hingstägaren är enligt samma paragraf skyldig att rapportera genomförda betäckningar och resultaten av dessa till den godkända avelsorganisationen. Det betyder att resultaten av många men inte alla betäckningar finns hos respektive godkänd avelsorganisation. Jag har haft kontakt med olika experter och de har upplyst mig om att de flesta av de viktigaste ärftliga missbildning- arna/defekterna som medför lidande för djuret oftast föranleder konsultation av veterinär. Vissa missbildningar som är ärftliga syns dock inte på en häst utan uttrycks först hos fölet. I vissa fall kan den ärftliga missbildningen medföra att ett föl dör i samband med födseln. I sådana fall kan en hästägare göra sig av med fölet utan att det kommer till veterinärs kännedom. Jag förutsätter dock att det i de allra flesta fall är ett stort avbräck för den stoägare som drabbas av ett dödfött föl. Jag bedömer därför att de allra flesta stoägare Förbud mot att använda vissa hästar till avel kommer att konsultera veterinär för att få reda på orsaken till att fölet dött. Det innebär att veterinärerna får kännedom om de flesta allvarliga ärftliga missbildningar/defekter hos hästar som skall medföra att en häst inte får användas i avel. Jag har av och Veterinärer i blivit upplyst om att i de fall dödsfallet beror på missbildning av inre organ så måste en patolog obducera fölet för att kunna ställa diagnos. Uppfödarna drar sig enligt uppgift för detta eftersom det innebär kostnader. Dessa föl kommer således inte alltid till veteri- närs kännedom. För att få en tillförlitlig kunskap om så många som möjligt av föl som har dött bör avelsföreningarna eller respektive rasförening informera uppfödarna om vikten av att uppfödare läm- nar uppgifter till avelsföreningen eller rasföreningen om ett föl har dött. I sammanhanget bör även uppfödarna informeras om vikten av att det sker en rapportering av döda föl för att kunna ha en så frisk hästras som möjligt. Om rasföreningen får en samlad kunskap om döda föl inom sin ras finns möjlighet för föreningen att agera för att bekämpa ett eventuellt problem inom rasen. Enligt min mening bör arbetet lämpligen bedrivas i samarbete mellan uppfödare, veterinärer, avelsorganisationer och rasföreningar. Ett eventuellt system för uppfödarna att rapportera döda föl till avelsförening eller rasförening bör dock enligt min mening vara en uppgift för respektive organisation att besluta om. När en ärftlig missbildning på häst, som anges i bilagan till Djur- skyddsmyndighetens föreskrifter om avelsarbete, har konstaterats av en veterinär är det viktigt att dessa uppgifter finns samlade någonstans så de finns tillgängliga för forskning och för övervak- ning av hästars hälsotillstånd. är veterinärerna skyldiga att föra journal, vilket innebär att alla uppgifter redan finns samlat hos respektive veterinär. Jag föreslår därför att det inom ramen för djursjukdata förs in en rapporteringsplikt för veterinärer i de fall en veterinär kan konstatera en sådan ärftlig missbildning/defekt hos häst som anges i bilagan till föreskrifter (DFS 2004:22) om avelsarbete och som även innebär att hästen inte får användas i avelsverksamhet. Veterinärens rapportering bör, enligt min mening, begränsas till att innehålla uppgifter om hästens ras och vilken ärftlig missbildning hästen i fråga har. En häst med en ärftlig defekt kan t.ex. bli undersökt av en veterinär och veterinären skall därför endast rapportera den ärftliga defekten första gången i samband med att veterinären ställer diagnosen. Om en häst som har en ärftlig missbildning undersöks av olika veterinärer finns en liten risk för att samma hästs ärftliga Förbud mot att använda vissa hästar till avel Jag förutsätter att det sker en dia- log i dessa fall mellan hästägaren och veterinären så att dubbel- rapporteringar så långt möjligt kan undvikas. Rapporteringsplikten skall gälla för alla veterinärer oavsett om de är privatpraktiserande eller offentligt anställda. Den av mig före- slagna rapporteringsplikten gäller således även för de veterinärer som arbetar på djursjukhus och hästkliniker. Rapporteringsplikten bör även innefatta sådana fall där veterinär kan konstatera att ett föl dött eller är sjukt på grund av att den ena eller båda föräldrarna är bärare av något av de anlag för missbildningar/defekter som anges i bilagan. Veterinärens rapportering föreslår jag skall göras till Sta- tens jordbruksverk. Det innebär att det kommer att finnas data- uppgifter hos om antalet hästar som har konstate- rats ha allvarliga ärftliga defekter. Vissa missbildningar/anlag som anges eller kommer att anges i bilagan kan vara förvärvade och således inte ärftliga. Det är därför viktigt att det, när en i listan upptagen missbildning/anlag konsta- teras, görs en undersökning i varje särskilt fall för att fastställa om missbildningen är medfödd eller förvärvad. Jag vill särskilt under- stryka att vissa av de missbildningar/anlag som tas upp i bilagan även gäller för ston. 6.4Utökad rapporteringsskyldighet i författning I Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1998:38) om jour- nalföring och uppgiftslämnande m.m. finns bestämmelser om såväl veterinärens som djurägarens skyldighet att föra journal. Vidare finns bestämmelser om veterinärs skyldighet att lämna upp- gifter till djurhållaren om läkemedelsbehandling och att rapportera vissa uppgifter om bl.a. diagnoser till . Själva djur- sjukdatarapporteringen skall veterinären göra i olika hög grad bero- ende på vilket djurslag som avses. Alla veterinärer såväl privatprak- tiserande som offentligt anställda skall dock på något sätt rappor- tera sin kliniska verksamhet. På en klinik eller ett djursjukhus där flera veterinärer arbetar skall någon vara ansvarig för rapporte- ringen. Rapportering i fråga om hästar krävs endast för behandling av hästar med antibakteriella läkemedel för systemiskt bruk eller läkemedel som innehåller hormonella substanser som tillsammans med diagnoserna skall rapporteras , individuellt, till . Vid andra behandlingar på häst behöver endast Förbud mot att använda vissa hästar till avel summan av antalet behandlingar rapporteras . I dessa fall behöver inga uppgifter rapporteras om diagnos eller läkemedelsför- skrivning. För att ha bättre kännedom om förekomsten av ärft- liga defekter på hästar och få ett värdefullt underlag för statistik och forskning på området föreslår jag att veterinärernas rapporteringsskyldighet i fråga om häst utökas. Jag vill hänvisa till förslaget till ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur som lämnas i betänkandet (SOU 2005:74) Nytt djurhälsoregister – bättre nytta och ökad säkerhet. I det betänkandet föreslås en ny 3 b § i lagen om provtagning på djur som anger att en veterinär som vid en förrättning vidtar eller föreskriver åtgärder i samband med undersökning eller behandling i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom, skada eller därmed jämförligt tillstånd hos djur, skall i den utsträckning som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, rapportera förrättningen. Enligt förslaget i betänkandet (SOU 2005:74) får rapporteringsskyldigheten avse bl.a. diagnos och regeringen föreslås få meddela föreskrifter om omfattningen av rapporteringsskyldigheten. Vidare föreslås i betänkandet (SOU 2005:74) att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om insamling, bearbetning och registrering av de uppgifter som rapporteras. Paragrafen 3 b i lagen om provtagning på djur m.m. omfattar inte alla veterinära åtgärder. Vissa undersökningar som t.ex. dräktig- hetsundersökningar görs inte i syfte att lindra eller bota sjukdom. Resultatet av sådana undersökningar finns inte skyldighet för vete- rinär att rapportera. Jag bedömer dock att om det vid en sådan undersökning kan konstateras en allvarlig ärftlig defekt, som anges i bilaga till föreskrifter om avelsverk- samhet, kommer förrättningen i de flesta fall i förlängningen att innebära en veterinär konsultation för att lindra eller bota sjukdom. I betänkandet (SOU 2005:74) föreslås även en ändring av för- ordningen (1998:134) om provtagning på djur m.m. I en ny 3 a § föreslås bl.a. att sådan rapporteringsskyldighet som avses i 3 b § lagen om provtagning på djur, m.m. får omfatta enligt punkt 2 för- rättningar som avser behandling av häst med antibakteriella läke- medel för allmänbehandling eller läkemedel som innehåller hormo- nella substanser. får enligt förslaget i betänkandet (SOU 2005:74) meddela föreskrifter om vad veterinär skall iaktta i fråga om rapporteringen. Vidare föreslås i det betänkandet att skall föra ett automatiserat register över de inrap- Förbud mot att använda vissa hästar till avel Registret får användas för sjukdoms- och läkemedelsövervakning, uppföljning, utvärdering och kvalitetssäk- ring av djurens hälso- och sjukvård, forskning och epidemiologiska undersökningar samt för framställning av statistik. Jag föreslår att den i betänkandet (SOU 2005:74) föreslagna rap- porteringsskyldigheten i 3 a § punkt 2 förordningen om provtag- ning på djur utökas till att även avse diagnos av ärftlig defekt hos häst. Jag föreslår även att i förordningen ges möj- lighet att meddela föreskrifter om vad veterinär skall iaktta i fråga om rapportering av ärftliga defekter hos häst. som förs av får användas för sjukdomsövervakning och statistik. Enligt mitt förslag kommer inrapporterade fall av olika allvarliga ärftliga defekter som kan medföra lidande för en häst att finnas samlat i Djursjukdataregist- ret. Med utgångspunkt av uppgifterna i registret kan Jordbruks- verket t.ex. sammanställa statistik över defekter som veteri- närer har rapporterat in till registret. Eftersom jag föreslår att det skall göras en rapportering av defekt kopplat till hästras så kommer förändringar av förekomst av viktiga ärftliga defekter inom de olika hästraserna att kunna utläsas av statistiken. Den av mig föreslagna utökade inrapporteringen av veterinär till djursjukdata innebär att uppgifterna kan användas för att få en samlad bild av förekomst av inrapporterade ärftliga defekter hos häst. Om en missbildning hos en hästras som skall rapporteras in till djursjukdata har ökat från t.ex. till så kan det finnas anledning för tillsynsmyndigheten att agera. Jag återkommer till detta under avsnitt 6.5 Tillsyn. Djursjukdatabasen kommer med den av mig föreslagna utökade rapporteringsskyldigheten för veterinärer av allvarliga ärftliga defekter hos häst att även utgöra ett värdefullt underlag för forsk- ning på ärftliga sjukdomar hos häst. Den av mig föreslagna utökade rapporteringsplikten för veteri- närer kommer som jag ser det att medföra att vi får kunskap om förekomst av allvarliga ärftliga missbildningar och defekter hos hästar. Det av mig föreslagna systemet kan efterhand byggas ut. I en förlängning kan t.ex. djursjukdata utvidgas så att ytterligare egenskaper och sjukdomar hos häst kan registreras. En sådan framtida rapportering kan underlättas genom att icke frysmärkta hästar chipmärks. Förbud mot att använda vissa hästar till avel I enlighet med mina tidigare förslag kommer det att finnas samlade uppgifter i djursjukdataregistret om de ärftliga defekter hos en hästras som finns upptagna i bilaga till föreskrifter om avelsverksamhet. Jag föreslår att dessa inrapporte- rade ärftliga defekter sammanställs av Statens jordbruks- verk. Den årliga sammanställningen kommer att visa förekomst och förändringar över tiden av inrapporterade ärftliga defekter hos hästar. Resultatet kan sedan användas för att bedöma om det skett en ökning av en viss missbildning inom en hästras eftersom mitt förslag innebär att rapporteringen av en ärftlig missbildning skall vara kopplat till en viss hästras. Det är en förutsättning för att kunna avläsa procentuella förändringar av ärftliga defekter inom en hästras eftersom det finns många olika hästraser men inte alltid så många hästar inom respektive ras. Om det kan konstateras att en missbildning inom en hästras ökar procentuellt bör meddela Djurskyddsmyn- digheten om förändringen. bör i dessa fall meddela avelsorganisationerna och respektive rasförening om för- ändringar som kan avläsas för aktuell hästras. Det är enligt min mening viktigt att även rasföreningarna får dessa uppgifter så att de kan ta ansvar för och aktivt verka för att få bort ärftliga defekter inom aktuell ras. bör när de får information från Jord- bruksverket om en ökad förekomst av en viss ärftlig missbildning även informera de lokala tillsynsmyndigheterna om den ökade förekomsten. Detta bör medföra en ökad uppmärksamhet efter den ärftliga defekten i den löpande tillsynen av hästar enligt djur- skyddsförfattningarna. För att även de hästägare som inte är med- lemmar i en rasförening skall få del av informationen bör informa- tionen även vara tillgänglig på . För att praktiskt underlätta den lokala tillsynen bör Djur- skyddsmyndigheten sammanställa bilder eller textmaterial som beskriver den aktuella missbildningen. Den lokala tillsynsmyndig- heten kan om den vid en inspektion misstänker att en häst har den aktuella missbildningen med stöd av informationen be att hästäga- ren lämnar ett veterinärintyg för aktuell häst. Veterinären som anlitas kan då ställa diagnos. Om veterinären då kan konstatera att hästen har en sådan ärftlig missbildning som innebär att den inte får användas till avel, enligt bilagan till föreskrifter om avelsverksamhet, skall veterinären rapportera miss- Förbud mot att använda vissa hästar till avel bildningen till inom ramen för djursjukdata. Häst- ägaren får del av diagnosen att hästen har en ärftlig defekt som finns upptagen i bilagan till föreskrifter om avelsverksamhet. Det innebär också att hästägaren får vetskap om att hästen inte får användas till avel. Jag förutsätter att det lig- ger i hästägarnas och kanske framför allt i stoägarnas intresse att försäkra sig om att stoet och den hingst som skall användas för betäckning inte är bärare av svåra ärftliga defekter. Jag förutsätter att det sker en undersökning om varifrån den ärftliga defekten kommer. Det är enligt min mening av avgörande intresse för att kunna ha friska och sunda hästar i landet. Framför allt ligget det, som jag kan se det, i avelsorganisationernas och respektive rasförenings intresse att främja friska och sunda hästar inom respektive ras. Ett viktigt hjälpmedel i det avseendet är, enligt min mening, den s.k. språngrullan och fölregistreringen som förs av avelsorganisationerna. Med hjälp av dessa kan organisationerna kontrollera och följa upp fertilitet, dödfödda föl och missbildningar m.m. Det bör därför enligt min mening finnas en god förutsättning för marknaden att komma till rätta med problem på dessa områden. Med det av mig föreslagna systemet kommer enligt min mening hästägarna att vara bättre upplysta än om han eller hon har en häst som inte får användas i avelsverksamhet. Vidare kommer det, som jag ser det, i motsats till , att finnas en möjlighet för den lokala tillsynsmyndigheten att följa upp om en hästägare trots att han eller hon blivit upplyst om att hästen inte får användas till avel ändå tar föl efter aktuell häst. Den av mig föreslagna modellen ger enligt min mening således möjlighet att på ett tillfredsställande sätt ta till vara djurskyddet och vara ett medel för att skydda hästars liv och hälsa när det avser ärftliga missbildningar eller defekter som kan medföra lidande för djuren. Avelsvärderingen har i många fall fungerat som en konsument- upplysning. En stoägare har kunnat välja mellan ett antal varu- deklarerade hingstar när ett sto skulle betäckas. Att staten tagit bort kravet i författning på att en hingst skall vara avelsvärderad i för att få användas till avel innebär inte att all avelsvärdering upphör. Det finns fortfarande möjlighet för organisationer att anordna avelsvärderingar och jag har erfarit att de olika avelsorganisatio- nerna även i fortsättningen kommer att utföra avelsvärderingar. Det nya systemet blir friare genom att uppfödarna kan välja vilken hingst dom vill till sina ston. En hingst som är avelsvärderad Förbud mot att använda vissa hästar till avel i ett EU-medlemsland skall anses vara avelsvärderad i alla med- lemsländer. Detta kopplas i vissa fall till det s.k. tävlingsdirektivet, direktiv /428/EEG om handel med hästdjur som är avsedda för tävling och om villkor för deltagande i tävlingar. Jag kommer att återkomma till den frågan i mitt slutbetänkande. Som jag ser det kommer det att efterfrågas mer information av olika slag. Det är i första hand en fråga som berörda organisationer själva bör ta hand om. STC har t.ex. vidtagit olika informationsåtgärder och beslutat om ett nytt system för avelsvär- dering. Jag har också blivit upplyst om att organisationen kommer att informera berörda hästägare om vad det nya systemet innebär. Information kommer enligt uppgift att finnas tillgänglig på STC:s hemsida och kommer även att distribueras. SH har infört ett lik- nande system. Enligt min mening är det viktigt att alla uppfödare på ett enkelt sätt kan få uppgift om vad olika avelsvärderingar verkligen inne- bär. Sådana uppgifter kommer enligt vad jag har erfarit att kunna fås från respektive avelsorganisation. Det är enligt min mening vik- tigt att den kunskapen kommer stoägare till del, eftersom det först är mot bakgrund av den kunskapen som stoägaren kan göra ett väl- grundat val av hingst till sitt sto. Enligt min mening bör en uppfödare, inför betäckning av ett sto, ställa krav på att få de uppgifter om hingsten som stoägaren anser vara viktiga. Om det råder osäkerhet om en hingst har eller inte har en viss egenskap, har naturligtvis en stoägare rätt att kräva viss test av hingsten för att visa frihet från t.ex. en sjukdom innan uppföda- ren använder hingsten till sina ston. Det är viktigt att komma ihåg att stoägaren, konsumenten i dessa fall, kan och enligt min mening bör ställa vissa krav på den hingst som stoägaren skall använda till sina ston. 7Förslagets förenlighet med EG- rätten Enligt 3 § föreskrifter (DFS 2004:22) om avelsarbete får som tidigare nämnts bl.a. hästar som visat sig nedärva letalanlag, defekter och egenskaper som medför lidande för avkomman inte användas för reproduktion. En förteckning av sådana letalanlag, defekter och egenskaper finns fogat i bilaga till föreskrifterna. Förbudet gäller även andra ärftliga egenskaper än de som finns förtecknade i bilagan om de medför lidande hos avkomman.