sou · GUB337 · 2007-01-01 00:00:00 — SOSFS 2001:2 föreskrifter om ändring i föreskrifterna SOSFS 1989:38 (om blodgivning, blodtransfusion m.m.) SOU 2004:13 Samhällets insatser mot hiv/STI – att möta förändring. Betänkande av Hiv/aids-utredningen. : offentliga publikationer. SOU 2005:41 Bortom Vi och Dom: Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. : offentliga publikationer. Svéd, (2000) När Aids kom till i (red.) Homo i Folkhemmet – Homo- och Bisexuella i –2000. : Anamma, s. 226–243. , (2005) Epidemic times: A brief history of HIV/AIDS in i , och , SOU 2006:37 Invandrare i svensk hiv- och aidspolicy 1985–2005: Från kulturpluralism till (red.) No name fever: AIDS in the age of globalization, : Stundetlitteratur, s. 307–328. United Nations (2001) Declaration on the commitment on HIV/AIDS. Wetherell, och , (1992) Mapping the lang- uage of racism: discourse and the legitimation of exploitation. Hemel Hempstead: Harvester . , Tamsin (1997) EnGEndering AIDS: Deconstructing Sex, Text and Epidemic. , (1988) Kampanjernas tid är förbi? i hiv- aktuellt nr 2: 1–3. , och , (2000) Diskurs- analys som teori och metod. , och , (1991) Paradoxes of multiculturalism: essays on Swedish society. Aldershot: Avebury. Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass, etnicitet och åldrande i vårdades en 72-årig kvinna vid ett av länssjukhusen i . Kvinnan, som drabbats av stroke, dog efter en tids vistelse på sjukhuset. Efter att kvinnan avlidit anmälde hennes familj personalen vid avdelningen där hon hade vårdats till DO. Den avlidna kvinnans anhöriga menade att vårdpersonalen utsatt den äldre kvinnan för etnisk diskriminering, ärekränkning samt kränkning av patientens värdighet, vilket bland annat manifesterats i misskötsel av den äldre kvinnans personliga hygien. Enligt den anmälan som den avlidna kvinnans familj gjorde till DO hörde den gamla kvinnans son hur personalen gav uttryck åt rasistiska och grovt kränkande föreställningar om romer i samband med att hans mamma skulle tvättas. Bland annat ska personalen ha sagt att dom ska få vistas i skiten och zigenarlukten som dom vill, för verkar dom ju ha trivts med detta. Anmälan till DO kom emellertid aldrig så långt som till domstol. lades utredningen ned eftersom familjen inte orkade med det massmedi- ala tryck som en rättegång skulle innebära.1 Fallet ovan om hur en människa kränks, förnedras och diskrimi- neras inom den offentliga välfärdssektorn är tyvärr på intet sätt unikt. Sedan sin tillkomst 1986 har DO fått ta emot 317 anmäl- ningar av sjukvården och tillsammans, varav de flesta anmälningar är gjorda (DO 2006a).2 Att anmälning- arna av sjukvården och ökat kan tolkas på flera olika sätt. En möjlig tolkning – som alltid när det gäller anmälningsfrekvensen av brott – är att anmälningsbenägenheten ökat hos dem som utsätts för brotten, exempelvis genom att kun- skapen om DO:s verksamhet nått ut till allt fler. 1Anmälan till DO har rapporterats i länets medier, se SR samt SVT , och . 2Uppgifterna gäller för perioden tom . Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass tolkning är att anmälningarna ökat på grund av den nya lagen om förbud mot diskriminering som trädde i kraft (SFS 2003:307). Eftersom det var först då som diskriminering i socialtjänst och sjukvård blev olaglig, kan det vara så att den nya lagen också ökat anmälningsbenägenheten bland dem som diskrimineras i sjukvår- den och av . Att den nya lagen kan ha spelat roll för anmälningsbenägenheten är en tolkning som delvis stöds av utvecklingen inom högskolan, där anmälningarna av diskriminering också har ökat efter införandet av lagen om lika behandling av stu- denter (DO 2006b). En tredje och betydligt mer kritisk tolkning av att anmälningarna av sjukvården och ökat är att samhällsklimatet hårdnat och att den generella nedskärningen av den offentliga välfärden framför allt gått ut över de grupper som i den politiska retoriken vanligtvis utpekas som i behov av den. Den sistnämnda tolkningen är också den som får stöd av forskningen. Ett flertal olika forskare har pekat på de stratifierande effekter som blivit resultatet av den ned- skärningspolitik som karaktäriserat de offentliga välfärdstjänsterna (Brodin 2005; 2004; ; Kamali 2005a; de los et al ; Sand 2000; 2004; Szebelehy 2005). Det här kapitlet syftar till att belysa hur den offentliga äldreom- sorgen formats och omskapats utifrån bekönade och rasifierade föreställningar om äldre och äldres omsorgsbehov. Medan äldreom- sorgens historiska och samtida organisering är relativt väl belyst utifrån samverkan mellan kön och klass (se Szebehly 2005) saknas nästan helt studier om hur rasifierade uppfattningar samverkat med såväl kön som klass (se 2004; ). Hur den strukturella diskrimineringen påverkat fördelningen av samhälleliga resurser och insatser mellan invandrade och svenskfödda äldre är därför ett föga utvecklat men högst angeläget forskningsområde, inte minst mot bakgrund av att andelen äldre ökar i bland såväl utrikes som inrikes födda (2005). Kapitlet bygger delvis på min avhandling (Brodin 2005) som behandlade de politiska idéerna bakom den offentliga äldreomsor- gens utveckling . För att precisera kunskapen om hur föreställningar om kön samverkat med uppfattningar om klass och etnicitet i äldreomsorgen har jag emellertid kompletterat min egen forskning med annan litteratur som bidrar till fördjupade insikter i hur den offentliga äldreomsorgens resurser och insatser fördelats mellan svenskfödda och invandrare äldre. Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass gäller detta för tiden då marknadslösningar alltmer vun- nit insteg i den offentligt organiserade äldreomsorgen (ibid., s. 114 ff.). En central fråga som det här kapitlet syftar till att besvara är därför om och i så fall hur den ökade användningen av marknads- lösningar i den offentliga äldreomsorgen påverkat äldres tillgång till offentlig äldreomsorg olika beroende på deras kön, klass och/eller etnicitet. Kapitlet tar avstamp i den nationella äldrepolitiken och diskute- rar vilka föreställningar om svenskfödda och invandrade äldre som legat till grund för konstruktionen av det offentliga ansvaret för äldreomsorgen . Efter detta problematiserar jag äldreomsorgens utveckling på nivå, där föreställningar om svenskfödda och invandrade äldre jämförs och analyseras. Avslutningsvis diskuterar jag vilka uttryck den struktu- rella diskrimineringen tagit sig inom äldreomsorgen. Framför allt berörs här vilka följder som uppstår av att utgå från tanken om att invandrade äldre har hjälpbehov som är väsensskilda från svensk- födda äldre. Innan jag går närmare in på resultaten, ska jag emeller- tid börja med att klargöra de teoretiska utgångspunkter som ligger till grund för de slutsatser som jag drar i den här artikeln. Makt och ojämlikhetsskapande i ett intersektionellt perspektiv har intersektionalitet kommit att bli ett centralt perspektiv för forskare som studerar hur makt och ojämlikhet ska- pas och upprätthålls på grundval av simultana verkningar av katego- riseringar baserade på kön, etnicitet, klass och sexualitet (de los 2005).3 Maktutövning och ojämlikhetsskapande är enligt det intersektionella perspektivet en mångbottnad process, där koncent- rationen av materiella och symboliska resurser till en privilegierad samhällsgrupp samverkar med och legitimeras av normer som stigmatiserar och naturaliserar underordning av andra samhälls- grupper (Anthias & 1992; Essed & 2002; de los 2005). Till skillnad från andra synsätt, som exempelvis marxismen, feminismen eller anti-rasismen, som härle- der makt och ojämlikhetsskapande utifrån en övergripande makt- ordning och en uppsättning samhälleliga relationer, fokuserar i 3 Min korta teoretiska genomgång är ett koncentrat av det intersektionella perspektivet. För en mer fullödig genomgång,, se exempelvis de los (2005). Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass stället den intersektionella analysen på komplexiteten i maktut- övandet och ojämlikhetsskapandet i olika institutionella miljöer och historiska sammanhang. Maktrelationer är därför varken ensi- diga, ogenomträngliga eller förutbestämmande. De omskapas stän- digt genom processer och relationer karaktäriserade av dominans och motstånd, där tillgången till och fördelningen av samhällets materiella och symboliska resurser regleras genom gränsskapande tillskrivningar och identiteter (de los 2005). Detta sker exempelvis genom att människor tillskrivs egenskaper utifrån ras (rasifiering) och kön (beköning), som sedan används för att naturalisera och legitimera sociala och ekonomiska hierar- kier i samhället (1993; 1997). Varken kön, klass eller etnicitet kan således betraktas som statiska, endimensionella eller essentiella kategorier, utan måste ses som samverkande sociala positioner som aktiveras genom människors handlingar i olika institutionella omgivningar och historiska kontexter. Att se kön, klass, etnicitet och sexualitet som samverkande kate- goriseringar som tillsammans påverkar vem som berättigas till och vem som utestängs från den generella välfärdstatens tjänster och transfereringar är en teoretisk utgångspunkt som genererar flertalet nya forskningsfrågor om hur äldreomsorgen organiserats i . Vilka egenskaper och kategoriseringar har exempelvis äldrepoliti- ken utgått ifrån när det gäller äldre och deras behov av omsorg? Vilka äldre har betraktas som berättigade till och vilka har ute- stängts från offentlig omsorg? Hur har föreställningar om äldre och äldres omsorgsbehov påverkat regelverkens utformning och resursfördelningen mellan olika äldregrupper? Detta är alltför stora och omfattande frågor för att alla ska kunna få utrymme att bevaras i det här kapitlet. I följande avsnitt diskuteras emellertid ett par teoretiska begrepp med vilkas hjälp det blir möjligt att ringa in relevanta problemområden för framtida forskning om äldre och äldreomsorg i . Vardagsrasism och bekönad rasism Såväl internationell som svensk forskning har visat att under 1900- talet har principen för att kategorisera världens samhällen och befolkningar växlat över från begreppet ras till begreppet kul- tur (Anthias & 1992; Essed & 2002; de los et al ). Båda indelningsgrunderna skapar emellertid lik- Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass artade uppsättningar av normer och värderingar. Skillnaden är att i stället för att som under den rasbiologiska eran indela människor i stereotypiserade raser, utgår den kulturellt präglade rasismen från klichéartade föreställningar om till exempel invandrares och svens- kars kulturer som homogena, statiska, väsenskilda och oförenliga. Såväl ras som kultur genererar därför kulturella tillskrivningar som framställer människor som väsensskilda och oförenligt olika, något som i sin tur är grundläggande för den rasistiska ordning som finns i dagens västerländska samhällen. Med denna insikt blir det svårt att skilja de handlingar som följer av strukturell diskriminering från rasism (SOU 2005:41). Mänskliga handlingar kan inte hållas isär från de samhälleliga institutioner och organisationer som bidrar till att upprätthålla strukturell diskriminering. När en individ eller en organisation age- rar utifrån normer och föreställningar om människor som annor- lunda och avvikande i förhållande till vad som betraktas som svenskt är det en fråga om strukturell diskriminering. bidrar handlingen i sig till att återskapa den strukturella diskrimine- ringen. Rasism och strukturell diskriminering inkluderar därför både normer och praktiker som upprättar och upprepar ett skill- nadstänkande mellan människor. Varken rasism eller strukturell diskriminering behöver således vara så uttalad eller grovt artikulerad som i situationen med den romska kvinnan på sjukhuset som beskrivs i inledningen till det här kapitlet. Snarare kan rasism och strukturell diskriminering ses som inbäddad i rutiner och vedertagna praktiker, vilka utgör en del av det vardagliga handlandet på såväl individuell som organisatorisk nivå. För att komma åt de vardagliga yttringarna av strukturell dis- kriminering har (1991; 2005) arbetat med begreppet vardagsrasism. Vardagsrasism utmanar föreställ- ningen om att rasism och diskriminering måste vara avsiktlig och begränsad till ett individuellt eller organisatoriskt problem. Var- dagsrasism är enligt Essed (1991, s. 3 ff) aldrig en isolerad handling utan kopplad till mångdimensionella erfarenheter. Varje yttring av vardagsrasism hänger således samman med andra rasistiska prakti- ker. Dessa praktiker beskriver Essed (1991, s. 185 ff) som margina- lisering av den/de som definieras som etniskt annorlunda, proble- matisering av andra kulturer och identiteter samt fysisk eller sym- bolisk repression av motstånd genom förödmjukelse eller våld. Som Essed påpekar samverkar dessa vardagliga yttringar av rasism kontinuerligt med andra systematiska ordningar för makt och Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass Den specifika intersektionen mellan patriar- kala och rasistiska maktstrukturer och därur följande handlingar kallar Essed (1991, s. 5; 2005, s. 76) för bekönad rasism. Min analys av äldreomsorgens utveckling kommer fortsättnings- vis att utgå från den intersektionella synen på makt och ojämlik- hetsskapande som en simultan verkan av kategoriseringar grun- dande på kön, klass, etnicitet och sexualitet. För att konceptuali- sera vilka specifika uttryck som maktutövandet och ojämlikhets- skapandet tagit sig i äldreomsorgen kommer jag emellertid att använda mig av Esseds begrepp vardagsrasism och bekönad rasism. Det innebär att jag förvisso ser den offentliga äldreomsorgen som en organisation i samhället som styrs av en uppsättning bestämda lagar och regler, men att organisationens regler och rutiner samti- digt kan uttrycka de bekönade och rasifierade normer, värderingar och hierarkier som finns i samhället som omger äldreomsorgen. Förekomsten av strukturell diskriminering och bekönad rasism inom äldreomsorgen blir således dels en effekt av de regler och vedertagna rutiner och handlingar som utgör den specifika organi- sationen äldreomsorgen, som handlingar inom den offentliga äldreomsorgen återspeglar och återskapar de systema- tiska relationer av makt och ojämlikheter som finns i det omkring- liggande samhället. Att se den offentliga äldreomsorgen som en organisation där bekönade och rasifierade maktstrukturer och maktrelationer före- kommer innebär inte att äldre eller den offentliga äldreomsorgens representanter är predestinerade att handla utifrån dem. Varje möte som sker inom den offentliga äldreomsorgen mellan den enskilde äldre som ansöker om hjälp och den handläggare som gör behovs- bedömningen öppnar upp för en förhandlingssituation. Möjlighe- ten finns alltid att de äldre eller dennes anhöriga kan ifrågasätta ett beslut eller att handläggaren väljer att handla emot etablerade ruti- ner och praxis. Ifrågasättande från de äldre och anhörigas sida eller avsteg från rutinerna för handläggarens del är emellertid alternativ som är för- knippade med en rad svårigheter, eftersom mötet mellan den äldre och handläggaren är en förhandlingssituation som karaktäriseras av ojämlika maktförhållanden mellan parterna (2004; 2004). Offentlig äldreomsorg är ju ingen ovillkorlig rättighet som kommer med stigande ålder utan en tjänst som den äldre måste ansöka om hos som sedan prövar om det finns giltiga skäl för att få hjälp. Giltiga skäl är enligt Socialtjänst- Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass lagen att den äldre inte kan upprätthålla en skälig levnadsnivå utan hjälp och stöd i sin vardag från exempelvis eller genom att få en plats i särskilt boende. Lagen lämnar således en hel del ut- rymme för den enskilde biståndshandläggaren att tolka och bedöma vad den äldre har för giltiga skäl, vilka behov av hjälp som finns och hur dessa bäst kan tillgodoses för att den äldre ska få en skälig levnadsnivå (se 2004). Socialtjänst- lagen anger inte heller hur skälig levnadsnivå ska definieras eller vad skälig levnadsnivå innebär när man är gammal, vilket innebär att begreppet skälig levnadsnivå öppnar upp för en differentierande praxis inom äldreomsorgen. Det blir med andra ord upp till den enskilde handläggaren att tolka behoven för varje äldre som ansö- ker om äldreomsorg och utifrån denna tolkning avgöra om den äldre ska beviljas hjälp eller om personen kan upprätthålla en skälig levnadsnivå utan den offentliga äldreomsorgens insatser. Behov efter etnicitet, nationalitet eller ålder? Såväl politik som forskning om äldre utgår vanligtvis från uppfatt- ningen om att det var först som etnicitet började spela någon roll för hur behov och insatser konstruerades inom den offentliga äldreomsorgen (se 2004, s. 32 ff). Inom svensk äldrepolitik finns emellertid en lång historisk tradition av att till- skriva äldre med utländsk bakgrund eller äldre från etniska mino- ritetsgrupper särskilda behov, vilket i sin tur gjort att de betraktats som avvikande från majoriteten av äldre svenskar. Hur skillnaderna uppfattats och uttryckts har dock varierat historiskt. Föreställningen att äldres behov av vård och omsorg skiljer sig åt beroende på etnisk tillhörighet kan åtminstone spåras tillbaka till 1900-talets början då speciella ålderdomshem för samer startades (1996; 2002). fick dessa s.k. lappålderdomshem också rätt till kommunala och statliga bidrag för uppbyggnad och driftsunderhåll (SOU 1924:58). Särlösning- arna motiverades utifrån rasifierade tankegångar. Det ansågs exem- pelvis omöjligt att blanda samiska äldre med andra äldre svenskar, eftersom samerna utifrån stereotypa uppfattningar förmodades ha andra matvanor, vara mindre lydiga och ha en helt annan dygns- rytm än andra svenskar (1996; 2002). Ålder- domshemmen för samer skulle därför inredas utifrån föreställning- arna om den samiska kulturen. Äldre samer skulle också få större Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass rörelsefrihet och mindre preciserad dagordning än andra äldre svenskar vid ålderdomshemmen avsedda för dem. I samband med den generella utbyggnaden av välfärden beslutades emellertid att ålderdomshemmen för samerna skulle upphöra. Skillnaderna mellan majoritetsbefolkningen och samerna ansågs nu som försumbara. Alla äldre svenskar kunde därför mycket väl bo och vårdas på samma inrättningar (2002, s. 73). Efter några decennier av generellt likhetstänkande kom särskilda boenden för framför allt äldre med utländsk bakgrund att aktualise- ras . Den här gången var det inte rasmässiga skill- nader utan kulturella och/eller språkliga skillnader som var motivet bakom särlösningarna. På försök inrättades därför speciella för finsktalande, spansktalande och estniska äldre i ett fåtal kommuner (1998; 2002; 1996). drev också frågan om sär- lösningar för finskspråkiga äldre aktivt, vilket på den kommunala nivån resulterade i en del konflikter då lokalpolitiker sällan medgav att tillgången till finsktalande personal kunde betraktas som ett behov vilket berättigade till insatser enligt Socialtjänstlagen (1998, s. 84 ff). Synen på särlösningar för äldre med utländsk bakgrund kom att svänga från misstro till acceptans eller till och med bejakande . Två vikiga förklaringar till denna omsvängning menar (ibid., s. 88) vara nedskärningarna inom den offentliga välfärdsproduktio- nen samt den generella marknadsorienteringen inom förvaltnings- politiken. Besparingar, privatiseringar och marknadstänkande har därför enligt öppnat upp för ett mångfaldstän- kande i äldreomsorgen. Äldre med utländsk bakgrund utgör emellertid ingen homogen grupp i . Invandrade äldre är människor som kommer från ett stort antal länder, talar en mängd olika språk och har dessutom mycket varierande sociala, klassmässiga, religiösa och historiska bakgrunder. Dessutom varierar tiden som man bott i . var cirka 165 000 människor i födda utomlands (SCB 2005). av alla dessa kom från i huvudsak tolv europeiska länder, och nästan hälften av de äldre som var födda utomlands kom från de nordiska länderna. Återstående av de äldre som var födda utom- lands var splittrade på 130 länder som ligger utanför , där- ibland , , , , och . Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass Majoriteten av de äldre som är födda utomlands men för närva- rande bor i är således människor som migrerat från de nor- diska grannländerna. Dessa har också bott en förhållandevis i landet, eftersom de flesta kom till som relativt unga i samband med arbetskraftsinvandringen under 1950- och 1960- talen. En liten men växande andel av de äldre som är födda utomlands är människor som migrerat till sent i livet. Dessa äldre har oftast kommit till landet som flyktingar eller så har de beviljats uppehållstillstånd i egenskap av att vara anhöriga till personer som tidigare migrerat till (2002, s. 64 ff). Att använda sig av begreppet äldre invandrare är således pro- blematiskt, som (2002, s. 86 f) påpekar. Inte bara för att det i praktiken är svårt att veta vilka personer som egentligen avses med äldre invandrare, utan också för att det finns så många före- ställningar förknippade med denna benämning. Som term används sällan äldre invandrare i sammanhang som redogör för äldre människor vilka är födda i ett annat land och invandrat till . I stället blir begreppet äldre invandrare vanligtvis en omskrivning för en grupp som karaktäriseras av sociala och medicinska problem som dålig fysisk och psykisk hälsa, isolering, språk- och kommuni- kationssvårigheter samt kulturell vilsenhet. Benämningen äldre invandrare representerar därmed en särskiljning gentemot äldre födda i , eftersom dessa kommit att framställas som friska, oberoende och välintegrerade pigga pen- sionärer (2005 s. 95 ff). Skapandet av ett vi och ett dom är således en diskriminerande praktik som pågår även sent i livet. För att undvika att upprepa de negativa associationer och sär- skiljningar som förknippas med begreppet äldre invandrare kommer jag därför att använda termen invandrade äldre när jag i fortsättningen talar om äldre med utländsk bakgrund som bor i . Mot bakgrund av den särskilda uppmärksamhet som under riktats mot just gruppen invandrade äldre menar (1996) att ålderdomen alltmer kommit att rasifieras.4 Åldrandet och de behov som förväntas följa med sti- gande ålder framställs och tolkas i allt högre grad utifrån kategori- 4 Ronström (1996) använder begreppet etnifiering i stället för rasifiering. Innebörden i hans begrepp etnifiering är emellertid enligt mig densamma som avses med begreppet rasifiering. Exempelvis menar att åldrandet alltmer diskuteras, tolkas och förstås utifrån antaganden om förmenta etniska identiteter som naturaliseras då de omsätts i politisk handling. Den generella äldrepolitiken och den selektiva äldreomsorgen – om kön, klass seringar, tankemodeller och associationer vilka framställer invand- rade äldre som väsensskilda från svenskfödda äldre. natu- raliseras existerande skillnader mellan svenskfödda och invandrade äldre. En vanlig förklaring exempelvis när det gäller skillnader i bruket av offentlig äldreomsorg är att invandrade äldres jämförelse- vis låga utnyttjande förklaras i termer av invandrares speciella omsorgskultur. Enligt denna föreställning förmodas äldreomsor- gen bland invandrare framför allt vara en familjeangelägenhet, där i första hand kvinnor i de yngre generationerna tar hand om de äldre utan eller med litet stöd från det offentliga (2004, s. 231 ff; , s. 55 ff; 2002, s. 101 ff). Rasifierade föreställningar om åldrande, äldre och äldres omsorgsbehov leder emellertid inte enbart till att skillnader i bru- ket av äldreomsorg naturaliseras. Det leder också till dikotoma beskrivningar och uppfattningar om äldre svenskar och invandrade äldre som väsensskilda och oförenligt olika.