sou · GUB32 · 2007-01-01 00:00:00 — Förklaringen till att antalet återkallelser sjönk kraftigt var att det detta år inte tillsattes några särskilda resurser för utredningar om återkallelser. Av statistik fram- går inte vilka skälen varit för återkallelse. De flesta av återkallelse- besluten är emellertid sådana som grundar sig på att personens bo- sättning i har upphört (se 7 kap. 7 § UtlL). Om fråga uppkommer hos om en persons tidi- gare uppgivna identitet är felaktig utreder verket detta i ett särskilt identitetsärende. Hur många sådana fall som ledde till beslut om ändring av identiteten och återkallelse av permanent uppehållstill- stånd åren 2002–2004 framgår av tabellen som följer. Som framgår av tabellen har beslut om ändring av identiteten lett till beslut om återkallelse av permanent uppehållstillstånd i sam- manlagt 25 fall. Nästan samtliga beslut rör jordanska eller irakiska medborgare som uppgett sig vara statslösa palestinier. Av dessa be- slut avser 13 barn. Beslut om identitetsändring och återkallelse av permanent uppehålls- tillstånd hos Antal beslut om återkallelse av permanent uppe- hållstillstånd som föranletts av beslut om änd- 4.2.4Fingeravtryck med stöd av utlänningslagen får fingeravtryck tas på alla utlänningar som inte kan styrka sin identitet vid ankomsten till samt på alla asylsökande (9 kap. 8 § UtlL). Migrations- verket ansvarar för att fingeravtrycken registreras. Regler om regi- strering av fingeravtryck finns i förordningen (2001:720) om be- handling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Fingeravtrycken lagras såväl i en nationell som en internationell databas. Den elektroniska centrala databasen för jämförelse av fingeravtryck, Eurodac, togs i bruk . Databasen finns i . Gällande regler om tagande av fingeravtryck innebär, till skillnad från tidigare, att det inte är en förutsättning att den asylsökande inte kan styrka sin identitet för att fingeravtryck skall kunna tas. I förarbetena motiverades ändringen med att identifikationen av den 1 I övriga fall har ärendena lämnats utan åtgärd. sökande skulle underlättas (prop. 1996/97:25 s. 187 ff.). Av förarbe- tena framgår att det upptäcktes närmare 500 fall där det kunde konstateras att en asylsökande tidigare sökt asyl I i en annan identitet. Det skall nämnas att det genom fingeravtrycksanalys har upp- dagats fall där en person har uppehållstillstånd både i och i ett annat land i olika identiteter. 4.3Lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap Bestämmelser om förvärv och förlust av svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (medborgarskapsla- gen). Den trädde i kraft då lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap upphörde att gälla. Flera bestämmelser i den gamla lagen är överförda till den nya utan några sakliga förändringar. Förarbeten finns i betänkandet Svenskt medborgarskap (SOU 1999:34), prop. 1999/2000:147, bet. 2000/01:SfU8, rskr. 2000/01:143. Den nu gällande medborgarskapslagen skiljer sig års lag bl.a. på så sätt att det enligt den nya lagen fullt ut är möjligt att ha dubbelt medborgarskap. Sådana bestämmelser lag som syf- tade till att undvika dubbelt medborgarskap finns därför inte med i den nu gällande medborgarskapslagen. Det är exempelvis inte längre ett krav att den som söker svenskt medborgarskap avsäger sig sitt tidigare medborgarskap. Den som är svensk medborgare och förvär- var ett annat medborgarskap kan också behålla det svenska om detta är möjligt enligt det andra landets lagstiftning. Det skall näm- nas att den tidigare gällande principen om att dubbelt medborgar- skap som regel borde undvikas inte var undantagslös. Det fanns därför års medborgarskapslag relativt många perso- ner som innehade dubbelt medborgarskap (se bl.a. SOU 1999:34 s. 137). Den svenska medborgarskapslagstiftningen bygger på den s.k. här- stamningsprincipen, vilken innebär att föräldrarnas medborgarskap och inte födelselandet är avgörande för ett barns medborgarskaps- rättsliga ställning. En annan grundprincip i lagstiftningen är att stats- löshet skall undvikas. En ytterligare grundläggande utgångspunkt i medborgarskapslagen är att åstadkomma en så långtgående jämställd- het som möjligt mellan barn med gifta respektive ogifta föräldrar samt mellan kvinnor och män. Den nya lagen innehåller också vissa regler som skall öka möjligheten för barn och ungdomar att på ett enklare sätt än tidigare förvärva svenskt medborgarskap. 4.3.2Förvärv av svenskt medborgarskap Svenskt medborgarskap kan förvärvas automatiskt, genom anmälan eller efter ansökan. Ett barn förvärvar automatiskt svenskt medborgarskap vid födelsen om modern är svensk medborgare, fadern är svensk medborgare och barnet föds i , fadern är svensk medborgare och gift med barnets mor, fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och barnet föds i , eller fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och gift med barnets mor (1 §). Det som sägs om en far i bestämmelsen gäller även en förälder en- ligt 1 kap. 9 § . Enligt den bestämmelsen skall en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna som blir gravid genom assisterad befruktning under vissa förutsättningar anses som förälder till det barn som kommer till genom den assisterade be- fruktningen. Ett hittebarn som anträffas i anses som svensk medbor- gare till dess något annat blir känt (2 §). Ett barn som inte har fyllt och som adopteras av en svensk medborgare blir vid adoptionen svensk medborgare om barnet adopteras i , , , eller eller, barnet adopteras genom ett utländskt beslut som godkänts eller annars gäller i enligt lag (3 §). Ingår en svensk man äktenskap med en utländsk kvinna, blir ett barn till makarna, som har fötts före äktenskapet och som inte har för- värvat svenskt medborgarskap vid födelsen svensk medborgare om barnet är ogift och inte fyllt , s.k. legitimation (4 §). Svenskt medborgarskap kan i vissa fall förvärvas genom ett förenk- lat förfarande, anmälan. Anmälan innebär att en person blir svensk medborgare om han eller hon uppfyller vissa förutsättningar som anges i medborgarskapslagen. Samtliga förutsättningar skall vara uppfyllda den dag anmälan kommer in till beslutsmyndigheten. An- mälningsfallen behandlas i 5–10, 18 och 19 §§ medborgarskapslagen. Ett barn, som har fötts utomlands och som inte har förvärvat svenskt medborgarskap enligt 1 eller 4 § men vars far (som inte är gift med barnets mor) sedan barnets födelse är svensk medborgare, förvärvar svenskt medborgarskap genom att fadern anmäler önske- mål om det innan barnet fyller (5 §). Det krävs att barnets vårdnadshavare och i vissa fall även att barnet samtycker till förvär- vet. Bestämmelsen förutsätter att faderskapet har fastställts. Även här gäller det som sägs om en far i bestämmelsen också en förälder enligt 1 kap. 9 § . Vidare gäller att ett barn som föds i som statslöst förvär- var svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet har perma- nent uppehållstillstånd och hemvist här i landet (6 §). Anmälan skall göras av den eller dem som har vårdnaden om barnet innan barnet fyller . Ett utländskt eller statslöst barn som är bosatt i förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet har per- manent uppehållstillstånd i och hemvist här i landet eller, om barnet är statslöst, (7 §). Den eller de som har vårdnaden om barnet skall göra anmälan och barnets samtycke krävs i vissa fall. Ungdomar mellan arton och som kommit hit som barn har också en möjlighet att förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan även om vårdnadshavaren har avstått från att medverka till det i ett tidigare skede. Det krävs att personen har permanent uppe- hållstillstånd i och hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde eller, i fråga om den som är statslös, (8 §). För att bli svensk medborgare enligt bestämmelsen finns inget krav på styrkt identitet eller skötsamt levnadssätt. Undantagsvis kan det dock finnas fall där det råder sådan osäkerhet om sökandens födelse- uppgifter, eller uppgivna statslöshet, att anmälan inte kan medföra svenskt medborgarskap. Personer som har fyllt och som har förlorat eller befriats från sitt svenska medborgskap kan återfå detta genom anmälan, s.k. återvinning (9 §). Förutsättningarna för det är att personen har perma- nent uppehållstillstånd i , har haft hem- vist här i landet under sammanlagt och har hemvist här i landet. Barn som biperson till förälder får under vissa förutsättningar automatiskt svenskt medborgarskap i och med att föräldern blir svensk medborgare genom anmälan enligt bestämmelserna i 5, 7, 8 eller 9 § (10 §). I enlighet med ett avtal med de övriga nordiska länderna (, , och ) finns enligt 18 och 19 §§ särskilda möj- ligheter för medborgare i dessa länder att bli svenska medborgare. En person som är medborgare i ett annat nordiskt land förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan om han eller hon har förvärvat med- borgarskapet i avtalsstaten på annat sätt än efter ansökan, har fyllt , har hemvist i och under den tiden inte har dömts till frihetsberövande påföljd (18 §). Den som har förlorat sitt svenska medborgarskap och därefter varit medborgare i ett eller flera av de nordiska länderna ges möjlighet att efter anmälan återfå detta sedan han eller hon flyttat till (19 §). Samtliga uppgifter i en anmälan lämnas på heder och samvete av den som gör anmälan och med vetskap om att oriktiga uppgifter kan medföra straffansvar enligt 15 kap. 10 § . Förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan anses ske för anmälan (se prop. 1999/2000:147 s. 75). I samband med förvärvet anses enligt praxis en persons permanenta uppehållstill- stånd upphöra att gälla. Förvärv efter ansökan, s.k. naturalisation Med naturalisation avses att en utlänning efter ansökan tas upp som medborgare genom ett särskilt beslut. Med uttrycket utlänning av- ses varje person som inte är svensk medborgare. Enligt 11 § medbor- garskapslagen kan en utlänning naturaliseras om han eller hon har 1.styrkt sin identitet (identitetskravet), 2.fyllt (ålderskravet), 3.permanent uppehållstillstånd i , 4.hemvist här i landet (hemvistkravet) a)i fråga om medborgare i annat nordiskt land, b)i fråga om den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL, c)i fråga om övriga utlänningar, samt 5.haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt (skötsamhetskravet). Det föreligger inte någon absolut rätt att erhålla svenskt medborgar- skap genom naturalisation, även om sökanden uppfyller nämnda krav. Föreskriften i 11 § medborgarskapslagen innebär i stället en rätt för den beslutande myndigheten att under vissa förutsättningar bevilja svenskt medborgarskap. har således en diskre- tionär prövningsrätt och kan uppställa ytterligare förutsättningar för ett bifallsbeslut. Villkoret om permanent uppehållstillstånd är nytt i förhållande till lag. Föreskriften tillkom för att den praxis som tillämpats skulle framgå av lagen (prop. 1999/2000:147 s. 45 ff. och 77). En per- sons permanenta uppehållstillstånd anses som nämnts tidigare upp- höra att gälla i samband med förvärv av svenskt medborgarskap. Eftersom medborgare i övriga nordiska länder inte behöver uppe- hållstillstånd för att visats i undantas de enligt 20 § medbor- garskapslagen från kravet på permanent uppehållstillstånd. I andra stycket anges att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för medborgare i övriga länder inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) skall likställas med ett permanent uppehållstill- stånd. Det skall nämnas att Utredningen om den fria rörligheten för unionsmedborgare i sitt betänkande Unionsmedborgares rörlighet inom EU (SOU 2005:49 s. 38 och 245 ff.) har föreslagit att den nu- varande bestämmelsen i andra stycket skall upphävas och att paragra- fen i stället kompletteras med en regel om att s.k. permanent uppe- hållsrätt i medborgarskapshänseende skall likställas med permanent uppehållstillstånd. Ärendet bereds i . Hemvistkravet innebär att personen skall ha bott i landet legalt och oavbrutet (prop. 1997/98:178 s. 20). I de fall då en utlänning under vistelsen i lämnar nya uppgifter om sin identitet räknas normalt hemviststiden i medborgarskapsärenden först från den dag den nya identiteten kan anses styrkt (a. prop. s. 9). Även om de krav som redogjorts för inte är uppfyllda kan na- turalisation beviljas med stöd av 12 § i lagen, se avsnittet om dispens. skall göra den utredning som behövs för ären- dets prövning (7 § medborgarskapsförordningen [2001:218]). I an- sökan om svenskt medborgarskap lämnar den sökande upplysningar om sin identitet och om de barn för vilka han eller hon är vårdnads- havare, sitt hemvist samt om arbete eller annan sysselsättning och försörjning, se bilaga 2 till betänkandet. Den sökande intygar på heder och samvete att uppgifterna i ansökan är riktiga. Det finns, till skillnad mot vad som gäller i ärenden om uppehållstillstånd (se avsnitt 4.2.2), inte någon särskild straffbestämmelse för medvetet lämnande av felaktiga uppgifter i ärenden om svenskt medborgar- skap. Felaktiga uppgifter kan under vissa förutsättningar föranleda straffansvar för osant intygande enligt 15 kap. 11 § första stycket . Påföljden för detta brott är böter eller fängelse . Är brottet grovt är påföljden fängelse i högst . Närmare om identitetskravet i ärenden om naturalisation I faktablad om svenskt medborgarskap definieras begreppet identitet som en persons namn, födelsetid och medbor- garskap (jfr prop. 1997/98:178 s. 8). Praxis vid och vad gäller identitetsprövningen kan sammanfat- tas enligt följande. För att identiteten skall anses vara styrkt krävs att det råder klar- het om sökandens namn, ålder och som huvudregel medborgarskap. Det kan emellertid ibland vara svårt att fastställa sökandens med- borgarskap på grund av omständigheter som denne inte råder över, t.ex. oklara hemlandsbestämmelser om medborgarskap. Detta utgör då, under förutsättning att identiteten i övrigt är fastställd, inte något hinder mot naturalisation. Utgångspunkten är att sökanden, för att anses ha styrkt sin identi- tet på ett godtagbart sätt, skall kunna förete ett hemlandspass i ori- ginal eller en fotoförsedd identitetshandling i original utfärdad av behörig myndighet i hemlandet. Endast identitetshandlingar som har utfärdats vid en personlig inställelse hos den behöriga myndig- heten godtas. Om sökanden har varit fast bosatt i ett annat land än hemlandet, kan i vissa fall en sådan handling utfärdad i den staten godtas. Som riktmärke gäller att handlingarna skall vara tillförlitliga och utfärdade på ett ur identitetssynpunkt tillfredsstäl- lande sätt. Härav följer bl.a. att handlingen inte får vara av alltför enkel beskaffenhet. I princip är kravnivån avseende bevisningen den- samma oavsett vilket ursprungsland handlingarna härrör från. Emellertid ställs mindre långtgående krav på den rent tekniska ut- formningen av en handling som utfärdats i ett utvecklingsland jäm- fört med vad som gäller för handlingar som utfärdats i t.ex. Väst- . Även om sökanden inte kan förete handlingar som är tillräckliga för att uppfylla de nu nämnda kraven anses den sökande ändå i vissa fall ha styrkt sin identitet. Det krävs då att det i ärendet, utöver de åberopade handlingarna, föreligger ytterligare omständigheter som ger ett starkt och otvetydigt stöd för den av sökanden uppgivna identiteten. En eller flera var för sig otillräckliga handlingar kan sam- mantagna med övriga omständigheter således anses utgöra tillräcklig bevisning. Även uppgifter från nära anhöriga kan åberopas. Därvid gäller som princip att a.den anhörige har förvärvat svenskt medborgarskap och i sam- band därmed uppvisat en godtagbar identitetshandling samt att handlingen är godtagbar även enligt den praxis som råder vid tid- punkten för beslutet i det ärende vari den anhöriges uppgifter åberopas, b.den anhöriges relation till sökanden är antingen make/maka, syskon eller vuxet barn (dock har i enstaka fall även annan an- hörig godtagits), c.sökanden och den anhörige, såväl i medborgarskapsärendet som i tidigare tillståndsärenden, lämnat samstämmiga uppgifter i fråga om identitet, släktskap, familjeförhållanden, bakgrund m.m. av ansökningarna om naturalisation avslås. Av dessa avslås ungefär hälften av det skälet att identiteten inte är styrkt. Det innebär att den vanligaste grunden för avslag är att identiteten inte har styrkts. Närmare om skötsamhetskravet i ärenden om naturalisation Praxis vid och vad gäller frå- gan om sökanden haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt kan sammanfattas enligt följande. Tyngdpunkten i prövningen av sökandens levnadssätt skall enligt förarbetena (se bl.a. betänkande Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. [SOU 1994:33 s. 49 ff.] och prop. 1994/95:179 s. 57 ff.) och praxis ligga på en bedömning av om sökanden kan förväntas leva skötsamt och hederligt. Den bedömningen skall göras mot bakgrund av sökandens tidigare levnadssätt. Frågan om brott skall vara ett hinder för förvärv av svenskt medborgarskap beror på hur som förflutit efter brottet samt brottets art. Härvid är straffmätningen oftast vägledan- de. I förarbetena lämnas en viss vägledning för den tid (karenstid) som bör ha förflutit innan en utlänning som har en skötsamhetsanmärk- ning, t.ex. har begått brott, tas upp till svensk medborgare. Karens- tidens längd kan enligt dessa riktlinjer bestämmas till allt från efter brottets begående till efter verkställt straff. En individuell prövning av samtliga omständigheter i ärendet måste all- tid göras. Exempelvis förlängs karenstiden om sökanden har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet. Brottets art har också i något fall lett till att en längre karenstid än vanligt tillämpas. En ansökan om naturalisation kan avslås om sökanden är misstänkt för att ha begått brott. Även brott som har begåtts utomlands, såväl före som efter utlänningens bosättning i , beaktas vid prövningen av om kravet på skötsamhet kan anses uppfyllt, givetvis under förut- sättning att beslutande myndighet har kännedom om brotten. En förutsättning för att en utländsk brottmålsdom skall beaktas är att gärningen är straffbar också enligt svensk lag. Straffet som medde- lats i utlandet läggs i så fall vanligtvis till grund för bestämmande av karenstiden. Om straffskalan för brottet är väsentligt lägre i än i det land som meddelat domen bestäms karenstiden dock efter en individuell prövning. Annan misskötsamhet än kriminalitet kan också medföra att en sökande inte bedöms uppfylla skötsamhetskravet. Det kan vara under- låtenhet att betala skatt, böter, avgifter eller fullgörande av andra förpliktelser mot det allmänna. Det kan också gälla obetalda under- hållsbidrag för barn. Även skulder till enskilda kan påverka möjlig- heten att få svenskt medborgarskap. För att det skall vara fråga om en skötsamhetsanmärkning är det inte tillräckligt att konstatera att sökanden till exempel har obetalda skatteskulder eller skulder på ut- givet underhållsbidrag. Det krävs dessutom att sökanden har visat ovilja att göra rätt för sig. I några fall har en ansökan avslagits med hänvisning till skötsam- hetskravet eftersom sökanden inte tillfredsställande har kunnat för- klara på vilket sätt han eller hon försörjer sig. Det har med andra ord funnits anledning att anta att sökanden försörjt sig på ett oärligt eller asocialt sätt. En person som har varit verksam i eller haft ett bestämmande in- flytande över en organisation om vilken det är känt att verksamheten innefattar systematiska, omfattande och grova övergrepp såsom tor- tyr, mord och utomrättsliga avrättningar beviljas inte svenskt med- borgarskap förrän avsevärd tid har förflutit sedan sökanden lämnade verksamheten eller sedan den upphörde. Som regel skall ha för- flutit sedan sökanden var verksam i eller hade bestämmande infly- tande över organisationen (se regeringens beslut Ju 2003/262/IM). Under beredningen av en naturalisationsansökan kontrollerar den beslutande myndigheten uppgifter i vissa register, nämligen Rikspolis- styrelsens belastningsregister och misstankeregister, Säkerhetspolisens register och kronofogdemyndigheternas register. Uppgifterna som myndigheten hämtar ur belastningsregistret och misstankeregistret skall, enligt verkets interna riktlinjer, som regel inte vara äldre än . I ansökan om svenskt medborgarskap lämnar den sökande såvitt rör skötsamheten endast vissa uppgifter om arbete, annan sysselsätt- ning och försörjning. I övrigt lämnas inte några uppgifter om sköt- samheten i ansökan (se 2 § medborgarskapsförordningen och bilaga 2 till betänkandet). I 12 § medborgarskapslagen finns bestämmelser om undantag, s.k. dispens, från villkoren för naturalisation enligt 11 § samma lag. Dispens kan enligt paragrafens första stycke medges om 1.sökanden har varit svensk medborgare, 2.sökanden är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller 3.det annars finns särskilda skäl till det (angående dispensgrunden särskilda skäl, se prop. 1999/2000:147 s. 48 ff.). Möjligheten att medge dispens utnyttjas i stor omfattning vad be- träffar ålders- och hemvistkraven. Dispens från ålderskravet medges i vissa klart avgränsade fall. Exempelvis medges normalt dispens för ett utländskt barn som har adopterats av en svensk medborgare under förutsättning att adoptionen är gällande i . Det förekommer vidare att dispens meddelas då någon av barnets biologiska föräldrar är svensk medborgare och antingen ensam eller gemensamt med den andre föräldern har vårdnaden om barnet. i dessa fall är att någon av föräldrarna förvärvat svenskt medborgar- skap efter barnets födelse utan att barnet blivit svensk medborgare. Undantagsvis ges dispens från åldersvillkoret även i de fall då inte någon av barnets vårdnadshavare är svensk medborgare. Exempelvis har barn, som vistats i som fosterbarn hos svenska medborgare, kunnat naturaliseras på ansökan av barnets för- myndare eller särskild förordnad god man om det funnits ett starkt behov av svenskt medborgarskap. Dispens från hemvistvillkoret beviljas i en rad olika situationer. T.ex. naturaliseras en utomnordisk medborgare, som är gift eller sambo med en svensk medborgare, i regel hemvist om äktenskapet varat . Dispens ges dock i praktiken inte i sådana fall om sökanden levt i i falsk identitet . Möjligheten till dispens från kravet på permanent uppehållstillstånd bör enligt förarbetena användas restriktivt. Ett exempel på när det kan komma att användas är när en person som förlorat sitt svenska medborgarskap genom preskription ansöker om naturalisation (prop. 1999/2000:147 s. 78). Ett annat exempel är när en utländsk medborgare är gift eller sambo med en svensk medborgare bosatt utomlands. När det gäller villkoret om ett hederligt levnadssätt är praxis mer restriktiv än i fråga om ålders- och hemvistvillkoren. Av uttalanden i förarbetena till medborgarskapslag (prop. 42–43 och första lagutskottet 1950:27 s. 32–33) framgår att dispens från va- delsvillkoret bör meddelas mer restriktivt än dispenser från andra naturalisationsvillkor. Detta gäller alltjämt och det är också ovanligt med dispens från skötsamhetskravet. Dispens har förekommit i praxis främst då särskilda skäl har ansetts föreligga med hänsyn till att sökanden har vistats i , dvs. avsevärt än den i lagen angivna. Detta har framför allt ansetts gälla personer som är födda i eller som har kommit hit i mycket unga år. Dispens har då getts med upp till hälften av den normalt gällande karenstiden (se prop. 1997/98:178 s. 7, SOU 1994:33 s. 28, reg. U 4514/85, UN 95/05525 , UN 97/06508 ). Vid grov brottslighet skall enligt rikt- linjer sådan dispens ges endast i undantagsfall. Dispens från sköt- samhetskravet för att den sökande är gift eller sambo med en svensk medborgare eller i fall av tidigare innehav av svenskt medborgarskap medges som regel inte i praktiken. var kravet på styrkt identitet ovillkorligt. Genom en lag- ändring som trädde i kraft infördes en dispens- möjlighet.