sou · GUB334 · 2007-01-01 00:00:00 — I utredningens uppdrag ligger också möjligheten att föreslå nya modeller för sam- verkan mellan såväl orkestrar som musiklivet i övrigt. 2003 fick 129 fria musikgrupper från ett flertal olika genrer dela på . För detta gjordes 2 593 kon- serter varav 1 590 konserter, eller av konserterna, ägde rum utanför gruppens hemkommun. Möjligheterna för dessa fria musikgrupper (för konstmusikområdet rör det sig om ett 20-tal som uppbär stöd) att i fråga om resurser konkurrera med de stora institutionerna är små. Det finns också ett förhållandevis lågt regionalt ekonomiskt stöd för deras verksamhet. 2003 fördelade sig intäkterna för alla de stats- understödda fria musikgrupperna på följande vis (Källa: Kulturrå- det, Musik 2003): Övriga offentliga bidrag: har grupperna en förhållandevis stor spridning över landet på sina konserter och på konstmusiksidan är det också dessa grupper som i hög grad står för spetsen och utvecklingskraften i de olika konstmusikaliska genrerna. Ensembler som Ars Nova (), Gageego! () och KammarensembleN () har under gått i bräschen för den ny- komponerade konstmusiken. står även ett antal fria musik- grupper som arbetar på hög konstnärlig nivå utan statligt stöd. Bland de fria professionella musikgrupperna finner man bl.a. specialiserade ensembler inom samtida konstmusik, barockmusik, folk- och världsmusik samt jazz. Dessa mindre orkestrar och ensembler har svårt att finna en plats i den statliga och regionala ekonomiska växeldragningen kring en- sembler och orkestrar. Genom att flera av dessa grupper är knutna till storstadsregionerna men har en stor del av sin verksamhet utanför dessa uppstår frågan om vems angelägenhet de egentligen är den regionala eller den nationella nivåns? Genom länsmusikens utbud, får ett antal av dessa fria musik- grupper möjligheter att turnera i : 2003 var i genom- snitt av konserterna förmedlade av länsmusiken. Den möjlig- het att öka de statliga subventionerna som då tillkommer genom länsmusikens försorg ökar dessa av länsmusiken utvalda gruppers möjlighet till att möta en publik. Redan i konstaterades att or- kesterrepertoaren vid de svenska institutionerna är koncentrerad på de klassiska mästarnas musik. På samma sätt konstateras det följd- riktigt att den nutida musiken utgör en försvinnande liten del av det totala programutbudet (Källa: , Dnr 1080/02-38). Orkestrarnas ansvar för den nutida musiken och konserthusens roll då det gäller jazzen samt frågan om tillskapandet av och ansva- ret för en nationell ensemble för nutida musik var några områden som menade att den kommande orkesterutredningen borde ta ett grepp kring (Källa: , Dnr 1080/02-38). Utredningen utgår mycket riktigt också från att den nutida konstmusiken och jazzen är två mycket väsentliga element i den kvalitativa utvecklingen på såväl orkester- som musikområdet i stort. Utredningen väljer att väga in en del av de fria musikgrup- pernas roll och betydelse i och för utredningens uppdrag. Då ut- redningen talar om de fria professionella musikgrupperna, avses i fortsättningen de mindre orkestrar (eller större ensembler) som verkar inom konstmusiken och jazzen. En viktig utgångspunkt för utredningens överväganden har varit publiken och orkestrarnas relation till publiken. Publiken är natur- ligtvis avgörande för livskraften och utvecklingen inom orkester- verksamheten. Det är omöjligt att föreställa sig en statligt stödd orkesterverksamhet utan publik. Tillgången till orkestermusik av olika typ över hela landet måste också betraktas som en viktig publik aspekt. Strategierna som utvecklas inom orkesterverksam- heterna för att hitta nya publikgrupper och hur man i orkestrarna arbetar för möta de viktiga publikgrupperna barn och unga, har varit av särskilt intresse för utredningen. Utredningen menar att det är viktigt för orkestrarna att på allvar värdera de publika trender som går att utläsa i statistik. Mellan åren 1998 2003 tappade de femton orkestrar som erhåller orkesterbidrag orkest- rarna publik – från 720 000 betalande besökare till 525 166, dvs. 4Orkestrarna storlekar, strategier och mål De svenska orkestrarna uppvisar en stor variation avseende repertoar och orkesterstorlek. Av de 28 svenska orkestrarna finns 23 söder om 24 av orkestrarna har chefer som är män, 4 har chefer som är kvinnor. Orkestrarnas mål formuleras ofta med utgångspunkt i or- kesterns egna, interna, behov. Utredningens uppdrag omfattar all professionell orkesterverk- samhet inklusive blåsorkester och musikteater (Dir. 2004:116). Direktiven innebär således ingen avgränsning i fråga om orkester- typ, orkesterstorlek, eller organisationsform. Utredningen har valt att ta utgångspunkt i de orkestrar som er- håller statsbidrag för orkesterverksamhet. För att få en mer hel- täckande bild av orkesterverksamheten har också de orkestrar som delfinansieras genom det statliga bidraget till regional musikverk- samhet/länsmusiken ingått i översynen. Som ett ytterligare komplement väger utredningen också in den orkesterverksamhet som bedrivs utanför en institutionell ram. Ge- nom att definiera orkestern som den institutionella verksamhet som erhåller statsbidrag för att bedriva orkesterverksamhet, omfattar ut- redningens avgränsning 28 orkestrar vilka har allt från 15 till 113 musiker. Innehållet den möjliga repertoaren för dessa or- kestertyper spänner en vid båge från storbandsjazzen till den stora romantiska symfoniorkesterrepertoaren via kammarorkestrarnas och sinfoniettornas repertoar. Men orkester är självfallet inte enbart en organisationsform. De barockorkestrar och de större ensembler med nutida konst- musik som specialisering som verkar utanför denna institu- definition, utgör också en del av en professionell orkester- verksamhet. Orkestrarna storlekar, strategier och mål Orkesterstorleken har historiskt alltid dimensionerats efter en tänkt repertoar. Dessa mindre, professionella orkestrar och en- sembler formar sig flexibelt efter den repertoar man väljer att spela – att växla mellan 5 och 25 musiker är ingen ovanlighet i dessa sammanhang. Då det gäller dessa mindre, fria, orkestrars roll, har utredningen valt ett mer principiellt närmande – det handlar i de fria orkestrarnas och ensemblernas fall om vilken roll de spelar i musiklivets totala dynamik. De statligt understödda orkestrarnas uppdrag kompletteras och artikuleras genom de olika måldokument som formulerats av orkestrarna själva och orkestrarnas styrelser samt genom de upp- dragsöverenskommelser som formulerats av huvudmännen. Inte alla orkestrar har dock en egen målskrivning eller strategisk plan för verksamhetens utveckling som komplement till uppdragen, något som framkommit i det material som orkestrarna skickat in till utredningen. Flera chefer talar också om att det vik- tiga inte är att skriva ned stolpar som man ändå måste revidera under vägen – man sätter istället sin lit till processen och diskus- sionen. De större orkestrarna visar i högre utsträckning än andra prov på en tilltro till måldokument som en form för att gestalta ambitions- nivå och inriktning. De mindre orkestrarna talar hellre i mer gene- rella ordalag om profil och inriktning. Hos de större orkestrarna ser man inte sällan prov på en vilja att bli konkret, exempelvis Utveckla en konsertverksamhet i Köpen- hamn, varvid ett stort antal konserter kan dubbleras(Ur symfoniorkesters måldokument, 2001), eller att förlägga några konserter , inklusive barnproduktioner, i (Ur Göteborgssymfonikernas årsredovisning 2004, under rubriken och strategiska mål). Några orkestrar formulerar vid sidan av de renodlat konstnärliga målen också mål som har med orkes- terns framtida storlek att göra: sinfonietta ska, genom sin repertoar och framtoning, profilera sig som landets enda sinfonietta på heltid. Härmed avses en orkester som utgår från en mindre blås- besättning och en stråkstyrka på maximalt 7-6-4(5)-4-2 [] Även sinfonietta formulerar att de siktar på att bli Fullt utbyggd orkester som arbetar heltid(ur Sinfoniettas verksamhets- Orkestrarna storlekar, strategier och mål plan 2004), och Dalasinfoniettan beskriver ambitionen att bli 35 musiker totalt. Ett par av orkestrarna formulerar sin position och upp- ställer parallellt målen för morgondagens position. I flera av upp- dragen och målskrivningarna framträder bilden av orkestern som förvaltare av ett arv: man talar om en stabil verksamhet och att förvalta de konstnärliga värdena, säkerställa och förbättra till- gängligheten för den klassiska musiken. Man är också på flera håll mån om konsertformen. I symfoniorkesters (SON) målbeskrivning säger man om konsert- formen att SON har en högklassig konsertverksamhet där tyngdpunkten ligger på en traditionell konsertform för symfoni- orkester. För konsertformen stipulerar SON att tyngd- punkten ska även ligga på en traditionell konsertform för orkester. Flera orkestrar har dock ofta antingen tydligt formulerade eller på annat sätt uttalade ambitioner visavi den nyskrivna musiken i sina måldokument. Mer sällan återfinns denna inriktning uttryckt i själva uppdraget från huvudmannen. De måldokument utredningen tagit del av beskriver höga ambi- tionsnivåer som spänner över allt från visioner om orkesterns kul- turpolitiska ansvar, framtida roll i staden, länet, landet och världen till framtida spelplatser. Däremellan gestaltas ambitionsnivån avse- ende dirigenter och solister, men också pedagogiska insatser och ambitioner för arbetsmiljöarbetet inom respektive företag. Men flera av de mål som utredningen fångat upp fokuserar på bilden av orkesterns egna behov i relation till en egen definition av den mu- sikaliska och konstnärliga kanon orkestern tillhör. De länsmusikanknutna orkestrarna och deras huvudmän lutar ofta sin verksamhet på de riktlinjer som tagit fram i samråd med huvudmännen, i kombination med de regionalt for- mulerade målen för verksamheten. Flera orkestrar efterlyser tydligare mål och uppdrag från statligt håll. Nedanstående tabell visar de 28 professionella orkestrar utred- ningen primärt fört samtal med . Dessa or- kestrar är här sorterade i fallande ordning efter antal musiker. Den kursiverade stilen markerar de orkestrar som erhåller ett direkt riktat statligt orkesterbidrag: Orkestrarna storlekar, strategier och mål Tabell 2 Orkestrar i : antal musiker/orkesterbidrag Källa: orkestrarna. Orkestrarna storlekar, strategier och mål 4.1Förhållandet mellan orkesterns storlek och repertoaren Behovet av ett specifikt antal fast anställda musiker grundas i den huvudsakliga repertoar orkestern vill kunna omfatta. Orkestrarna har svällt i storlek . Många skäl anges till varför orkestrarnas storlekar vuxit sedan Mendelsohns, Beetho- vens och dagar. Några av orsakerna har sin grund i ton- sättares idéer (, , m.fl.) som i samspel med framväxten av allt större konsertlokaler skrev verk för allt större besättningar. Orkesterns storlek kan sägas ha följt med de estetiska riktningar och moden som gällt . Exempel: () expansion 1896 – inom parentes balansen mellan 1:a och 2:a : 1798:33 (6 6) 1828:37 (6 6) 1831:39/40 (8 8) 1844:40/41 (6–6) 1881:72 (12 10) 1896:86 (18 14) Källa: Orchestral performance practices in the Nineteenth century size, proportions and seating, . Koury, egen bearbetning) De allra största orkestrarna stod från början att finna bland dem som delade funktion mellan operaorkester och ordinär konsert- orkester. I har antalet anställda musiker i symfoniorkest- rarna, enligt utredningen del av världen (och svensk Scenkonst, 2005), dubblerats . Då det hävdas att en fullt utbyggd symfoniorkester bör räkna cirka 100 musiker, är det mot bakgrund av att symfoniorkesterns storlek ska kunna möjliggöra ett så stort urval av den symfoniska repertoaren som möjligt. Där blir musik av exempelvis , som ofta fordrar de större orkesterstorlekarna, det yttre måttet för be- hovet av ett specifikt antal musiker. och musik skrevs för och spelades av or- kestrar med en mindre besättning än de fullt utbyggda symfoni- orkestrarnas. Flera av verk uruppfördes av , en orkester som räknade 49 musiker. Orkestrarna storlekar, strategier och mål Om symfoniorkesterns storlek alltså är bestämd utifrån ambi- tionen att kunna spela musik som fordrar allt mellan dryga 30-talet musiker till dryga hundratalet musiker, betyder det att behovet av hela musikerstyrkan växlar beroende av repertoarläggning. Exem- pelvis: om huvuddelen av repertoaren hos en given fullt utbyggd symfoniorkester på cirka 100 musiker utgörs av musik av , och , betyder det att en stor del av musikerresur- sen inte utnyttjas fullt ut. De sju svenska symfoniorkestrarna utgör en mycket betydelsefull konstnärlig/musikalisk resurs. De sju svenska symfoniorkestrarna finns från i norr till i syd. En av de sju svenska symfoniorkestrarna hade 2005 en kvinna som chef. Den betalande publiken hos de fem statligt stödda symfo- niorkestrarna har –2003 sjunkit . Strategier utvecklas bland flera symfoniorkestrar för att möta de nya krav som samtiden och en tilltagande konkur- rens på konsert- och nöjesområdet ställer. Dock behövs ett nytt förhållningssätt till omvärlden bl.a. för att stärka rela- tionen till publiken. Antalet musiker vid de sju svenska symfoniorkestrarna varierar. I tabellen (3) nedan, presenteras de i storleksordning. Orkestrar som har statligt orkesterbidrag är kursiverade. Källa: orkestrarna. Orkestrarna storlekar, strategier och mål De sju svenska symfoniorkestrarna visar alla prov på en hög konst- närlig kapacitet. Samhällsutvecklingen har dock lett till att den mu- sik som framförs av symfoniorkestrar närmast är att betrakta som en undergroundkultur det mediala landskapet domineras av po- pulärmusik och kultur. Varken den symfoniska musiken, operan eller kammarmusiken har del av mer än en bråkdel av det redaktio- nella utrymme som i media ges de populärmusikaliska genrerna. Den klassiska musiken i stort tycks ständigt vara i behov av sär- skilda strategier för att kunna överleva. I ett tilltagande medialt tempo blir också denna musik, som är en konstform med tiden som bärande medium, också särskilt utsatt och skör. Den globala försäljningen av klassisk musik på CD noterar nya bottenrekord . Även musikundervisningen i har de senaste decen- nierna gradvis blivit mer inriktad på att öva den musik barn och ungdomar redan har en relation till – det vill säga som regel inte klassisk orkestermusik. I den nationella utvärderingen av grund- skolan (Musik, ämnesrapport till rapport 253 (NU-03), 2003) skrivs bland annat att musikundervisningen förändrats till att vara mer påverkad av samhällets musikliv och ungdomars musika- liska föreställningar, intressen och behov. En dryg tredjedel av musiklärarna uppger i utvärderingen att eleverna sällan eller aldrig får träna sig i att känna igen musik från olika kulturer och histo- riska tider. I den nationella utvärderingen av musikämnet konsta- teras också att antalet behöriga musiklärare i har sjunkit. Alla de fem statligt stödda symfoniorkestrarna visar på vikande pu- bliksiffror under den av utredningen avgränsade perioden 2003, som kurvorna för arrangörs- och biljettintäkter i de flesta fall pekar uppåt, enligt statistik (Musik 2003, ). En slutsats utredningen kan dra då det gäller flera av de svenska orkestrarna, är att det tycks vara färre som betalar mer för ungefär samma utbud. Några dramatiska ökningar av antalet konserter kan nämligen inte heller noteras bland symfoniorkestrarna. Samman- taget fortsätter de sju symfoniorkestrarna att göra runt 600 kon- serter . symfoniorkester och Kungliga Fil- harmoniska orkestern (som är undantagna den statistik som Orkestrarna storlekar, strategier och mål samlar in) redovisar däremot ökande publik- siffror i den ekonomiska analysen En del av världen (och Svensk Scenkonst, 2005) upp till en nära 80-procentig beläggningsgrad. Orkesterföreträdare noterar i flera fall också att otroheten bland biljettköparna ökar. Publiken bestämmer sig senare och tycks (i de flesta fall) bli allt mindre benägna att binda upp sig i förväg genom abonnemangsköp. Flera andra undersökningar som gjorts internationellt pekar på samma trend. Orsakerna till detta antas vara många – den mediala utvecklingen och konkurrensen nämns ofta för att förklara trenden. Utredningen har i de samtal som förts med orkestrarna erfarit att få av orkestrarna gör återkommande grundliga publikunde- rsökningar, något som också konstaterades i (2000:3). Utredningen bedömer att det finns behov av sådana publikundersökningar för att på ett bra sätt kunna utveckla verksamheterna. Flera av symfoniorkesterföreträdarna har, bl.a. i skenet av vikande publiksiffror, uppmärksammat behovet av att öppna konserthusen och skapa en delvis ny bild av verksamheten. Under utredningsarbetet har signaler kommit från ett antal av symfoniorkestrarna om ytterligare förändringar av inriktningen – skulle vara villig att axla ett större ansvar för vår tids musik. Kungliga Filharmonikerna vill ytterligare bredda verksamheten mot en än mer utåtriktad verksamhet och inkluderandet av musikformer som inte fått så stor plats i verksamheten – exempelvis barockmusik men också gästensembler med olika specialiseringar. (), talar med tillförsikt om det framtida HSO som en modern orkester – bland annat anställs en composer-in-residence . De beställer också ett flertal nya verk, företrädesvis av kvinnliga tonsättare och skall även pröva ett mentorskap för svenska dirigenttalanger. Detta för att främja fler engagemang av svenska dirigenter. Det är också intressant att notera att symfoniorkestrarna i , och , som själva styr över pro- gramverksamheten i sina konserthus, är på väg mot en allt större Orkestrarna storlekar, strategier och mål bredd på det totala utbudet i husen, så att man parallellt med orkestersäsongen får ett brett upplagt utbud av andra musikformer i huset. Både i och i är man på väg att hitta en balans mellan orkestrarnas verksamhet och den kongressverksamhet och övrig programverksamhet som finns i de respektive husen. Gävle- orkesterns beslut att dela marknadsföringskompetens med den övriga verksamheten i är också ett steg mot att göra orkestern mer synlig och inkluderad i ett bredare samman- hang. I ett par av orkestrarna har också en hårdnande ekonomisk situa- tion lett till en intensifiering av de övergripande diskussionerna kring orkesterns framtida roll. Nya allianser och uppsökande verk- samheter skapas över hela landet. I () och symfoniorkester diskuteras personal- och ledarskaps- frågor på ett sätt som pekar på ett modernt tänkande som den svenska orkestervärldens strukturer tidigare betraktat som främ- mande. I genomförs inom ramen för , ett samarbete mellan ett flertal stora och små orkestrar på både den danska och den svenska sidan – bland de svenska orkestrarna finns Musica Vitae, HSO, MSO och Malmö- opera och Musikteater. Musik i Syd tillsammans med Danska radion är samordnare av detta projekt som 2006 resulterar i framföranden av samtliga symfonier. Fler samarbeten över sundet är igång, med Musik i Syd som samlande kraft och motor. I projektet genomförs en större satsning på den nya svenska musiken i form av ett treårigt engagemang av tre svenska tonsättare – också i detta samarbete ingår MSO, HSO och Musica Vitae, men även kammarmusikensembler och körer i regionen. Dessa strategier och inriktningar stämmer väl överens med ten- denserna runt om i världen. De processer som i ännu så länge befinner sig i inledningsfasen, har i regel drivits längre bland de utländska orkestrar som i högre grad än de svenska och nordiska är beroende av såväl sponsring som publikintäkter. Symfonior- kesterns överlevnad har diskuterats livligt internationellt , och har utomlands genererat tydliga strategier för att möta ett hårdnande ekonomiskt och kulturellt klimat. I såväl och strävar orkestrarna efter att skapa en större lokal och regional förankring med ambitiöst utbyggda educational pro- grams och idéer om community outreach; många orkestrar har Orkestrarna storlekar, strategier och mål byggt upp egna pedagogiska avdelningar som hanterar såväl skol- som amatörsamverkan. Även anrika Berlinfilharmonikerna jobbar med kammarmusik och kompositionsverkstäder i förorter vid sidan av ett digert symfoniskt program. Men även i finns intressanta exempel på hur man kan driva orkesterverksamhet på ett för svenska förhållanden ovanligt sätt. De finska modellerna för att knyta levande upphovsmän till institutionerna, så kallade composer-in- , tycks ha varit ett framgångskoncept som länge prövats runt om i , inte minst i . Även de unga finska dirigenterna slussas på ett naturligt sätt ut i de nationella or- kestrarna för att kunna bygga upp en repertoarkännedom och för- fina sitt know-how. I dessa avseenden ligger de svenska orkestrarna ännu bara i startgroparna. Bilden av symfoniorkestern som – i första hand – förvaltare av ett arv är central hos de flesta orkestrar. Denna bild föder i sin tur en rad ställningstaganden. Ur förvaltarrollen kommer också definitionen av kärnreper- toaren. Orkestrarna skulle kunna sägas definiera sig som en sorts allmänhetens CD-växlare: man ser det som sitt uppdrag att kunna täcka in en så stor del av den symfoniska repertoaren som möjligt. Den synen får konsekvenser för hur man definierar behovet av musiker. Verk av bl.a. , skrivna för de största orkesterbesättningarna får därmed stå som yttre referens för hur stor en symfoniorkester behöver vara. Detta gör att alla anställda musiker inte behövs . Med de utgångspunkter man tar för givna för verksam- heterna, fordras med andra ord möjligheten att växla mellan cirka 40 och 100 musiker på podiet. Detta betyder att alla anställda mu- siker inte behövs . Samtliga sju symfoniorkestrar har också de senaste 30 40 åren upplevt en ökning av numerären. I den utvecklingsplan för scen- konsten i , tagen av region , talas om den för regionen viktiga ambitionen att ge orkestrarna möjlighet att uppnå en storlek som stämmer överens med respektive orkesters kärnrepertoar. Även de övriga två mindre symfoniorkestrarna i Orkestrarna storlekar, strategier och mål och anger möjligheten till en ytterligare ökning av numerären som en viktig utvecklingsfaktor. De flesta av symfoniorkestrarna uttrycker en oro över den ekonomiska situationen och framtiden, med små möjligheter till stora satsningar utöver den absoluta kärnverksamheten. De rörliga kostnaderna, som bl.a. innefattar kostnaderna för solister och dirigenter har ökat markant (se avsnittet 5.1.1), på ett sätt som inte står i paritet med ökningen av de fasta kostnaderna. Men här har några orkestrar visat att det även i ett pressat läge går att av egen kraft vända trenden. Den kris som Symfoniorkester hamnade i löstes bl.a. genom ett kollektivt krismedvetande och en noggrann kontroll och omvärdering av alla utgifter – utan att man upplevde att man tummade på det kvalitativa innehållet. Det som ligger utanför den verksamhet man definierar som basen, blir något man ofta söker extern finansiering för. Till och med att spela kammarmusik är enligt de rådande svenska avtalen mellan symfoniorkestermusiker och arbetsgivare, något parterna måste förhandla om. Kammarmusik, eller – grovt sett – spel utan dirigent, är alltså något som orkesterledningarna måste betala sina anställda symfoniker extra för. Det betyder att man i avtalen i princip låst den musikerresurs som orkestern utgör till en verksamhet som alltid måste inkludera en ofta kostsam dirigent (se avsnitt 6.3.1). Orkestrarnas instrumentbesättningar har inte varit en del av den tekniska revolution som ägt rum . Nya instrumentgrupper har inte tillkommit – nya media i kombination med orkester används sällan i orkestersammanhang. Det ansedda, numera främst digitala, musiklexikonet (, 2006) definierar den moderna symfoni- orkestern som något som blivit ett museum, en isolerad, självbekräftande institution hängiven bevarandet och spridningen av kulturellt värdesatta artefakter (utredningens översättning).