sou · GUB342 · 2007-01-01 00:00:00 — På så vis kan de stärka människors demokratiska roll. Ett exempel på initiativ som folkrörelsen tagit är grundat på Skådebanans uppfattning att erfarenheter från arbetslivet inte skild- ras så frekvent på scenerna. De har därför startat ett projekt där ett antal journalister i samverkan med fackförbundet i intervjuar medlemmar om deras erfarenheter. Intervjuerna kommer med stöd av bli tea- ter – en teaterföreställning som visas på arbetsplatser (på fack- förbundsmöten eller lunchträffar). Vi menar att jämställdhetsintegrering i publikarbetet kräver strategier för medborgardialog – och i den processen bör institu- tionerna ta tillvara den organisering som finns (och som kan skapas ). Det handlar dels om att ta vara på ett initiativ som kommer utifrån, som till exempel att en arrangörsförening tilldelar institutionens chef ett diskrimineringspris, varpå institutionen inleder en dialog med föreningen för att få veta mer om vad de önskar sig av repertoarerna i framtidens scenkonst. Det handlar lika mycket om att institutionen tar egna initiativ, liknande de som scenkonstchefen beskriver ovan med publikråd för att nå såväl organiserade som enskilda medborgare. Hur dessa strukturer kan förändras Inom annan offentlig verksamhet har metoder utvecklats för att mäta hur medborgarna värderar den kvalitet som de får för sina skattepengar och metoder för att medborgarna ska kunna utöva inflytande över det offentliga i alternativa och attraktiva former som kan utgöra ett komplement till den representativa demokratins arbetsformer. Förbundet och Landsting, dri- ver projektet som ska motverka med- borgarnas minskade förtroende för den offentliga servicen. För- bundet menar att en av de största utmaningarna är att öka medborgarnas engagemang och inflytande över frågor som rör utvecklingen av det samhälle de lever i. Därför prövar och utvecklar man nya metoder för att ge medborgarnas syn på den offentliga verksamheten ett större utrymme. Vi menar att detta är ett viktigt arbete och hoppas att det kom- mer att omfatta även den offentliga kulturverksamheten i de regio- ner och kommuner som involverar sig i arbetet. Men ett arbete där en institution möter sin publik kräver, enligt vår första princip, tydligare publikmål än och målen bör inte endast vara kvantitativa. En länsteaterchef beskrev under konferen- sen i hur institutionen har svårt att bedriva ett kva- litativt publikarbete, eftersom det gör att de inte uppfyller sina kvantitativa mål: Den här klämman att där möter vi publiken, kan fika med publiken, ha ett riktigt möte, det ser i statistiken ut som att vi gjorde ett dåligt jobb. Vi menar att regeringens jämställdhetsmål för publikarbetet i första hand bör vara kvalitativa, inte kvantitativa. Andra typer av publik- mål än jämställdhetsmål kan och bör givetvis fortfarande vara kvantitativa, till exempel menar vi att det är rimligt med kvantita- tiva mål för hur stor del av en institutions resurser som ska avsättas för publikarbete. Kommittén har sett behovet av kunskap och strategier för hur man kan arbeta med jämställdhet i publiken. Vi tror att det är cent- ralt med intersektionella perspektiv, det vill säga arbeta med skär- ningspunkter mellan olika maktordningar, vilket vi beskrivit i inledningen till betänkandet och som även behandlas av och i deras respektive essäer. Hur dessa strukturer kan förändras heterogen och de faktorer som inkluderar respektive exkluderar varierar stort mellan människor. Kön är inte tillräckligt som varia- bel – kvinnor och män har olika åldrar, identiteter och tillhörighe- ter. Centralt i jämställdhetsintegrering är också att göra en analys av vilken syn på publiken och på publikarbetet som finns inom orga- nisationen. Värderingen av publikarbete, kan bli synlig i jämställd- hetsintegreringens analysfas, då man kartlägger vilka resurser som läggs på publiken och hur representationen ser ut i den personal- grupp som arbetar nära publiken. Som vi påpekade ovan, har behovet av kunskap om framför allt praktiskt jämställdhetsarbete efterfrågats när vi mött branschen. Eftersom jämställdhetsarbete är relativt nytt område inom det kulturpolitiska fältet, finns inte några omfattande erfarenheter att bygga på. Erfarenheterna kommer att skapas nu och och vi vill betona vikten av att erfarenheter dokumenteras och sprids. Det finns dock en del erfarenheter från närliggande områden som scenkonsten kan förvalta och utveckla. När det gäller jäm- ställdhetsarbete, finns ovan nämnda rapport på museer (Ds 2003:61) som betonar behovet av utbildning, kunskap och metodstöd för att förändring ska komma till stånd. har givit ut böcker som problematiserar bristande jämställdhet i filmbranschen, Män, män, män och en och annan kvinna47 och Hur svårt kan det vara?48 I filmbranschen har en diskussion liknande den som pågått inom scenkonsten varit igång något längre. Detta har lett till att regeringen beslutat att det nya filmavtalet ska ha ett tydligt jämställdhetsperspektiv. I regeringens proposition Fokus på film – en ny svensk filmpolitik (prop. 2005/06:3) redovisas bland annat ett nytt filmavtal som gäller för tiden –2010. I propositionen beskrivs även inriktningen på de åtgärder som kommer att ligga inom ramen för de statligt finansierade insatserna. Ett av målen med det nya filmavtalet är att förbättra kvinnliga filmskapares villkor. I avtalet anges att andelen 47Hermele, (red) (2002) Män, män, män och en och annan kvinna, : . 48Edström, Cia, Hermele, , och , (2004) Hur svårt kan det vara?, : . Hur dessa strukturer kan förändras kvinnor i för filmproduktionen centrala funktioner ska öka . Senast före avtalsperiodens slut bör ettdera könet, räknat i antal projekt som får stöd, vara representerat till inom kategorierna manusförfattare, producent och regissör. Stiftelsen kommer att redovisa könsfördelningen när det gäller manusförfattare, producenter och regissörer i de filmprojekt som får stöd samt de genomsnittliga stödnivåerna för filmer av enbart eller i huvudsak kvinnor respektive män. Även fördelningen inom filmteamet i övrigt ska redovisas. Jämställdhetsmålet kommer att fortlöpande utvärderas. har fortsatt att driva arbetet vidare med utbildning och kompetenshöjande arbete. En annan rapport som tar upp maktens ambivalens till jämlik- hetsfrågor och möjliga strategier för förändring är Varför blir det så snett II?49, skriven av på uppdrag av Mångkulturellt centrum i . Furumark har genomfört djupintervjuer med ledande personer inom konstvärlden och ställer frågor om vad som ger status och makt och hur det relateras till frågor om kön, klass och etnicitet. Furumark skriver att hon upplever en större konsen- sus hos cheferna när det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män, än frågor om mångfald och klass. Furumark menar vidare att i kvalitetsutvecklingen av mångfaldsarbetet så bör professionalitet poängteras snarare än personligt engagemang. förutsätter ett arbete med dessa frågor en egen personlig utveckling och erfaren- het, skriver Furumark. Hon menar att ledningen är viktig i denna förändrade syn på frågan och exemplifierar med att en chef besitter privilegiet att låta bli att påverka. Passivitet är effektivt för att bevara status quo. Hon menar att det är bidragsstyrande instanser som kan påverka detta. Därtill påpekar hon vikten av regelbundna fortbildningsseminarier, som det ser ut nu sitter var och en och uppfinner hjulet på nytt. Varför blir det så snett II? handlar visserli- gen om bildkonstvärlden, men hennes slutsatser torde gå att över- sätta till scenkonstvärlden. Den rapport av Mångkulturellt centrum som vi refererar i före- gående kapitel, Tid för Mångfald50, innehåller förslag på strategier 49Furumark, (2004) Varför blir det så snett? En rapport om konst och makt , 50Pripp, , , (2005): Tid för mångfald, Mångkulturellt centrum. Hur dessa strukturer kan förändras för hur strukturer ska förändras för att öka mångfalden inom kul- turlivet. Sammanfattningsvis går förslagen ut på: Institutionerna bör utarbeta pro- gram och rutiner som förstärker förankringen av kunskaper och förhållningssätt inom organisationens alla delar. 2.Utbildning i mångfaldsfrågor för chefer och anställda. Institutio- nerna bör utarbeta utbildningsprogram som syftar till att öka de anställdas kunskapsnivå om frågor som har med etnisk och kulturell mångfald att göra. 3.Former för intensivare samarbete bör inrättas. Särskilda samarbetsgrupper med inriktning på mångfaldsfrågor bör bil- das med chefer för statligt finansierade kulturinstitutioner i syfte att samverka, förkovra sig och inspirera varandra kring bland annat ledarskapsfrågor. 4.Tydligare mål och återrapporteringskrav för institutionernas mångfaldsarbete bör införas. De mångfaldsmål och återrapporte- ringskrav som finns i institutionernas regleringsbrev bör bli mer preciserade och även inkludera konkreta resultatmål. 5.Tydligare dialog samt uppföljning av institutionernas resultat och måluppfyllelse. Regering och departement bör tydligare än ge budskap hur de definierar och ser på mångfald samt följa upp institutionernas arbete. Institutionen bör i sin tur redogöra för hur de uppfattar att detta ska omsättas och därtill ska institutionen få stöd i hur de ska göra sina prioriteringar. 6.Representationsfrågor bör få högre status oavsett vilka bevekelsegrunder som institutionerna finner rimliga. 7.Institutioner som aktivt prioriterar och arbetar med mångfalds- frågor bör få någon form av extra stöd för sitt arbete. 4.6Slutsatser: Samförstånd eller konflikt, morot eller piska? Denna kommittés ståndpunkt, att stärkt kulturpolitisk styrning och jämställdhetsintegrering (i motsats till sidordnat jämställdhetsarbete) är nödvändigt för förändring, stöds av de tidigare studier och rapporter som vi redovisar ovan. I dessa betonas även behov av utbildning, erfarenhetsutbyte, professionalitet och kunskap. Hur dessa strukturer kan förändras som denna kommitté uppfattar som en förutsättning för att integrera jämställdhetsperspektiv i verksamheten. Vad jämställdhets- och genusperspektiv kan betyda för scenkonstens organisationer omges av missuppfattningar och oklara tolkningar. Varje organisation måste äga frågorna och formulera mål som svarar mot det externa trycket. För detta krävs kunskap och erfarenhetsutbyte. Det som inte är lika framträdande i de ovan nämnda studierna och rapporterna är vår tredje princip, den om stöd till organisering. Vi menar att vid sidan av jämställdhetsintegrering är stödet till organisering viktigt som strategi för regeringen (och andra huvud- män). Pluralism i tolkningar av jämställdhets- och genusperspektiv är vitalt i en demokratisk process och stödet till organisering blir ett sätt att försöka garantera detta. På andra nivåer i och utanför en organisation kan finnas andra frågor och jämställdhetsperspektiv på agendan än de som formuleras av dem som har makten och ansva- ret. Vad vi kunnat konstatera när vi har mött människor som har makt inom branschen respektive människor som inte har det, är att det råder långt ifrån konsensus om hur förändring ska åstadkom- mas av institutionernas repertoarer, organisationer och publikar- bete. Om man ska sammanfatta det kortfattat, kan man säga att ett flertal av dem som står utanför eller befinner sig på lägre positioner inom institutionerna förordar piska. Detta i form av ökad styr- ning från regering och andra huvudmän och finansiella konsekven- ser för den institution som inte uppfyller tydligt uppställda jäm- ställdhets- och mångfaldsmål. Medan majoriteten av dem som sitter i maktpositioner vid institutioner och myndigheter och har kun- skap om hur organisationernas verksamhet fungerar, förordar morot i form av kompetenshöjande insatser, samförstånd och dialog. I debatten om jämställdhet inom scenkonsten, kanske i synner- het under den allra av vårt arbete, har detta gestaltats i form av konflikt och öppen konfrontation. I tidskrifter, på dags- tidningars kultursidor och på seminarier har tonen varit skarp51. 51 se till exempel Hermele, : gynnar vita män , , : Vårstädning? , Aschenbrenner, : Kvinnor och män misslyckas olika , , : Ironi om jag får be , Aschenbrenner, : raljerar om rättvisesträvanden , , borde skämmas 2006- 0406, Waranperä, : Kvalitet med förhinder . Hur dessa strukturer kan förändras Själva sitter vi på maktpositioner. Det är långt ifrån alltid vi är eniga med dem som står utanför och ropar på piska. Men vi tror att det är väldigt viktigt att människor som har makt i scenkonstens organisationer lyssnar på dem som står utanför eller befinner sig lägre ned i organisationerna. Detta är inte minst viktigt, ifall man har uppfattningen att jämställdhet endast är en pålaga som kom- mer uppifrån. Människor i marginalerna har ibland både skarpare analyser av problem och mer kreativa förslag på lösningar, än de (vi) som sitter på den politiska och konstnärliga makten. Vår bedömning är att det kan och ska inte råda konsensus, var- ken om vad problemen handlar om eller hur de ska lösas. lyfter i sin essä fram att alla aktörer har olika roller i förändrings- processer. Hon beskriver jämställdhetsarbete som ett komplext kraftfält, där alla krafter behövs även om de delvis talar olika språk och agerar utifrån olika förutsättningar. Kommittén vill poängtera behovet av flera olika analyser och strategier: folkvalda politiker, tjänstemän, enskilda och organiserade medborgare, journalister, forskare, verksamhetschefer, utövare och så vidare – alla krafter behövs när strukturer ska förändras. Hur dessa strukturer kan förändras Allt genust, programblad i . Aschenbrenner, : Kvinnor och män misslyckas olika Aschenbrenner, : raljerar om rättvisesträvanden Direktiv 2004:39 Jämställdhet inom scenkonstområdet. Ds 2001:64 Ändrad ordning strategisk utveckling för jämställdhet. Ds 2003:61 på museer. Edemo, och , (2004) Femkamp – Bang om nordisk feminism, : Bang förlag. , Cia, Hermele, , och , (2004) Hur svårt kan det vara?, : . Entré nr 3 1990. , borde skämmas 2006-0406. Furumark, (2004): Varför blir det så snett II? konst och makt , Mångkulturellt centrum. , pekpinnar för Paggan Hermele, (red) (2002) Män, män, män och en och annan kvinna, : . Hermele, : gynnar vita män . Kalmteg, är män som står på scenen, . Kalmteg, föreställningar fyller salongerna, Kalmteg, är ett undantag i svenskt musikliv, . Kalmteg, har inte sett några förändringar , Kalmteg, har makten i svenska kulturlivet, . Kalmteg, passiva inför mansdominansen, Kalmteg, styrning ska minska obalans, . , (1993) Kvinnokultur och flickkonst – frälsning eller förbannelse?, Bang nr 3 1999. Hur dessa strukturer kan förändras SOU 2006:42 , måste höja era röster, män! , , åh åh killar . Nutida musik/Tritonus nr 1 2003. Nytt från nr 4 1990. Pripp, , , och , (2005): Tid för mångfald, Mångkulturellt centrum. 1996/97:3 Kulturpolitik. 2005/06:155 Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken. 2005/06:3 Fokus på film – en ny svensk filmpolitik. , (2000) I gränslandet mellan scen och publik. Nycklar till teater – med drama som metod, Dalateatern. Skawonius, tre teatrar styrs av kvinnor, . Skawonius, är en manlig värld, . Skr 2002/03:140 Jämt och ständigt – regeringens jämställdhetspolitik och handlingsplan för mandatperioden. SOU 2004:59 Kvinnors organisering – betänkande av utredningen statligt stöd för kvinnors organisering. SOU 2005:66 Makt att forma samhället och sitt eget liv – jämställdhetspolitiken mot nya mål. , : Ironi om jag får be . , : Vårstädning? Waranperä, : Kvalitet med förhinder . Yeoman, Nanushka (2003) Är konsten en man eller kvinna, Nutida musik/Tritonus nr 1. Regeringsbeslut , I:83 , I:84 Kungliga Dramatiska Teatern, I:85 , , samt års- och resultatredovisningar gällande 2004, från dessa institutioner. Hur dessa strukturer kan förändras Kommitténs möten, seminarier och konferens, se bilagorna 4 och 6 i detta betänkande. Samt samtal med berörda parter. Genusprojektetvid Västsvenska Teater och Jämstöd Nutida Musik/Tritonus Plural Hur dessa strukturer kan förändras Dom ger tanken kropp52 – representantationer av kön i scenkonst Ett förändringsarbete som syftar till ökad jämställdhet mellan män och kvinnor kommer förr eller senare att kräva definitioner av begreppet representation. Statsvetaren ge- staltar ett antal svårlösta men inspirerande paradoxer som uppstår när scenkonstens organisationer, repertoarer och publik ska jämställdhetsintegreras. Jag tänker i denna essä göra en begreppsresa där jag ställer frågor kring vem eller vad som ska representeras i scenkonstens organisa- tion, repertoar och publik. Är det åsikter, erfarenheter, kroppar eller identiteter? Vem ska uppleva sig representerad och vart ska en förändrad representation leda? Jag är statsvetare, med inriktning på genusteori och jämställd- hetspolitik, och har också en bakgrund i olika feministiska projekt och organisationer. Dessutom har jag varit verksam som drama- tiker i en fri teatergrupp. I den här essän kommer jag att förena teorier, tankar och erfarenheter från alla dessa fält och dessutom skriver jag kort om musik och dans ur mitt perspektiv som publik. Jag vill nämligen hävda att steget mellan statsvetenskap och scen- konst inte alls behöver vara särskilt långt. Temat kön och repre- sentation inom scenkonst kommer jag att diskutera ur två per- spektiv: ett rättviseperspektiv och ett konstnärligt utvecklings- perspektiv. Så binder jag samman statsvetenskapliga teorier om rättvisa och demokrati med tankar om den praktiska konstnärliga processen. Som statsvetare är jag mycket intresserad av på vilket sätt makt verkar i vårt samhälle, från individnivå till exempelvis statsnivå och organisationsnivå. Mitt fokus på genusteori gör mig dessutom spe- cifikt intresserad av hur kön blir en fråga om makt och hur detta tycks påverka vårt samhälle på ett djupgående sätt. Jag tar nu en liten men nödvändig omväg och startar min begreppsresa med kultur, ett begrepp som har flera innebörder. Ofta görs en övergripande distinktion mellan natur och kultur. Natur blir genom denna distinktion det som är skilt från det 52 Rubriken är lånad av dans/performance Dom ger tanken kropp som hade urpremiär på , . Hur dessa strukturer kan förändras mänskligt skapade, det som inte är påverkbart av människan. Kul- tur blir i sin tur det som i vid bemärkelse betraktas som det mänsk- ligt skapade, det samhälleliga. När det kommer till kön har det visat sig svårt att dra gränsen mellan vad som kan betraktas som natur och vad som i sin tur kan betraktas som kultur och samhälleligt konstruerade normer och representationer. Vad har företräde – är det kroppen som formar vårt tänkande och våra beteenden, eller är det tvärtom tankarna som formar hur vi uppfattar och beter oss med våra kroppar? Feministisk forskning syftar inte till att besvara frågan om vad kvinnor, eller män, egentligen är. Snarare handlar det om att undersöka hur kön, eller maskuliniteter och femininiteter, görs. Det handlar också om att undersöka hur maktordningar upp- rätthålls i detta görande av kön.53 När man ser på kön främst som en fråga om kultur så hamnar identitet, tillhörighet och de värderingar och normer som formar dessa i fokus – vi gör så här för att det är så man brukar göra i enlighet med vår kultur, vi gör så här för att det förväntas av oss i vår kultur, vi gör inte så här för att det inte representerar det nor- mala i vår kultur. Kulturbegreppet får i detta sammanhang en antropologisk innebörd. Utifrån den antropologiska innebörden av kultur blir det dessutom möjligt att tala exempelvis om en specifik företagskultur, organisationskultur eller liknande. På så sätt blir det möjligt att diskutera inte bara en könsmaktordning i sam- hället i stort, utan också scenkonstens organisationskultur och de specifika maktordningar kring kön som finns där. En ytterligare innebörd av kultur är den estetiska. Det handlar om kultur som konstnärlig verksamhet, kulturupplevelser, kultu- rella evenemang. I förhållande till kön handlar det också om este- tiska uppfattningar om vad som kan och bör representera femini- nitet eller maskulinitet och vilka kroppar som kan och bör associe- ras med kvinnor eller män. Den könade kroppens betydelse inom scenkonsten är därför mycket central också ur ett estetiskt per- spektiv. Att kultur, och således också kön, är en fråga om makt, blir än tydligare när man förstår att både den antropologiska och den estetiska innebörden förutsätter jämförelser, särskiljanden och rangordning mellan olika kulturella representationer. Med detta menas att de olika representationerna måste sammanlänkas i speci- fika sociala sammanhang. För att försöka förstå hur dessa samman- 53 Se exempelvis , och , (2003) Att göra kön: om vårt våldsamma behov av att vara kvinnor och män, : . Hur dessa strukturer kan förändras hang uppstår kan man exempelvis undersöka olika sociala nätverk och vem eller vilka som har tolkningsföreträde, tillgång till infor- mationskanaler och rätt att definiera ett visst sammanhang och vem eller vilka som i sin tur inte har detta.54 När kön och jämställdhet diskuteras inom scenkonsten är den estetiska och den antropologiska förståelsen av kultur svår att hålla i sär. Normer präglar både scenkonstens estetik och organisa- tioner. De organisationsbaserade normerna tycks göra vissa este- tiska representationer möjliga och begripliga medan andra framstår som i det närmaste omöjliga och obegripliga. I offentliga dokument rörande jämställdhet och representation har målet om makt och inflytande främst handlat om fördelningen mellan kvinnor och män i politiska församlingar samt i indirekt valda organ på statlig nivå. har könsfördelningen även diskuterats inom näringslivets ledande skikt.55 Inom kulturvärlden har ofta den konstnärliga friheten angetts som argument för att tysta rösterna som ropat efter ökad jämställdhet såväl organisa- tionsmässigt som estetiskt. Ett exempel är teaterkritikern som skriver i ,56 apropå politiska krav på ökad jäm- ställdhet och mångfald inom scenkonsten, att politikerna villkorar stödet till kulturen: någonting som är politiskt gångbart och som förser konsten med fotboja. En sådan uppfattning krockar med till exempel , som ansvarat för Jämos kart- läggning av 150 svenska kulturinstitutioners jämställdhetsarbete. Hon frågar sig vems konstnärliga frihet det är man värnar om när förhållandena ser ut som de gör inom exempelvis samtidskonst. Är inte den konstnärliga friheten också styrd av den könsmakt- ordning som vi lever i i vårt samhälle.57 Enligt definition skulle konsten alltså vara fri först när alla människors möjligheter att utöva den och ta del av den är lik- värdiga, vilket hon menar inte är fallet . Jämställdhetspolitiska utredningens slutbetänkande använder sig av begreppet aktivt medborgarskap för att definiera ett av de före- slagna delmålen för den nya jämställdhetspolitiken. Man lutar sig här mot för att visa på vilket sätt 54 Se , (1997) Introduction, Representation. Cultural Representations and Signifying Practices, : , samt Plisch, , , , Printz , (2005) Tid för mångfald. En studie av de statligt finansierade kulturinstitutionernas arbete med etnisk och kulturell mångfald. Mångkulturellt centrum, . 55 Makten att forma samhället och sitt eget liv – jämställdhetspolitiken mot nya mål. Slutbetänkande av Jämställdhetspolitiska utredningen, SOU 2005:66. 56Zern, på mångkultur. Konsten har fått fotboja, . 57Jämo ser över kultur-Sverige, i . Hur dessa strukturer kan förändras deltagande, inflytande och delaktighet är tre oskiljbara kvalitéer för att mäta i vilken utsträckning människor känner att de hör hemma i, samt har något att säga till om i det samhälle de lever i.58 För att explicit sätta fokus på kön och dess koppling till makt och demokrati förklarar jämställdhetspolitiska utredningens slutbetänkande att [] medborgarskapet inte enbart är en formell rättighet utan också syftar till att kvinnor skall ha samma möjlighet som män att uttrycka sitt samhällsengagemang.