sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — Ju längre bort från man kommer, eller ju mer kulturellt skilt det är, desto svårare. Då blir den individuella frågan hur man tar itu med problem också väldigt betydelsefull (chefsläkare). I citaten ovan identifieras den kulturella kunskapen eller kunskaps- bristen i termer av attityder gentemot kolleger av det motsatta kö- net, interaktion med patienter och en alltför teoretisk attityd till kunskap bland deltagarna. Detta kulturella drag tillskrivs enligt ovan i första hand utomeuropeiska kulturella grupper. Det som de ovanstående uttalandena visar är att den föregivet kulturella dispo- sitionen hos icke-européer inte befrämjar deras anställbarhet i den svenska hälso- och sjukvårdssektorn. Detta innebär att man i en valsituation mellan en utomeuropé och en europé med jämförbara meriter anställer eller föredrar den senare, på basis av uppfattningen om kulturell närhet/avstånd. Skillnader mellan europeiska kolleger, i synnerhet mellan nordeuropéer, tillskrivs i första hand organisa- tionskulturen och relationen till underordnade kolleger. Det är precis de drag som implicit används som ursäkt för att exkludera utomeuropeiska invandrare. Informanternas uttalanden visar hur etnocentriska antaganden på komplexa sätt skär in i varandra när det gäller formella och infor- mella kriterier för att förklara individuella attityder, beteenden och färdigheter i bedömningsprocessen. Än mer påfallande är hur vissa egenskaper uppfattas som problem när de uppträder hos vissa spe- cifika grupper eller individer, medan så inte är fallet hos andra. En del uttalanden kan uppfattas som motsägelsefulla, men vid närmare påseende utgår de från ett kulturalistiskt perspektiv som betonar Sverigespecifika kulturella värden som är inbäddade i organisatio- nen. Det svenska sättet att genomföra saker och ting utgör och underförstått överlägset. Studierektor för läkarpreparandut- bildningen menar att: Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... Om jag jämför utländska utbildningar med svenska, utifrån de kolleger som man har sett, så tror jag att den svenska utbildningen är väldigt bra faktiskt, men det beror väl på att man är svensk förstås. Man har väl fått känslan att vi har en mycket mer anpassad utbildning efter vårt yrke, vad vi kommer att göra, de kunskaper som kommer att krävas och de färdigheter vi behöver. Där är vi bättre än de flesta andra utbildningar. De flesta utländska utbildningar ligger nog med mer tyngd på bokkunskaper. De lär sig mycket mer av basala ämnen än vad vi gör, speciellt om man ser . Om man tittar på anatomi, fysiologi, sådana basvetenskaper, så har de mycket större krav på sig. Men det handlar väldigt mycket om huvudinnehåll. Om man ser till kvaliteten på innehållet så varierar det nog mycket. Det kan vara väldigt bra, men det kan vara väldigt dåligt också i vissa länder. Det är svårt att ha någon generell bild. Fast generellt skall man nog ha en väldig respekt för västeuropeisk högre utbildning, och för amerikansk högre utbild- ning och japansk, de ekonomiskt starka regionernas utbildning. Där skall man inte lura sig och tro att man får samma utbildning i sämre länder. Men sedan varierar ju kvaliteten ändå. Individfaktorn är oer- hört betydelsefull. I ett system som det svenska ser man till att indivi- derna passerar en miniminivå med marginal. Men så är det inte riktigt om man tittar på andra ställen. Så den individuella faktorn betyder mycket mer. I korthet kan man sammanfatta kulturbristparadigmet, som är verksamt i anslutning till denna åtgärd, enligt följande: Det är inte de invandrades medicinska kunskaper som utgör problemet, utan avsaknaden av kulturell kompetens, eller att de saknar kunskap om hur det svenska hälso- och sjukvårdssystemet fungerar. Ut- landsfödda läkare förväntas antingen anpassa sig till, eller internali- sera det dominerande samhällets värderingar – eller riskera att bli exkluderade. Denna uppfattning finns även i uttalandet från koor- dinatorn för åtgärden: Senast för sedan fick vi signaler från chefsläkaren att det var lite problem med nummer två hos vissa. Man hade fått signaler från handledarna[] det vill säga att inte låta de här fortsätta som förut, för då riskerar de att bränna sina skepp redan under praktiken. Om det har visat sig att de inte har social kompetens eller förståelse, då bränner de sina skepp i [] Det vet vi av erfarenhet att det sprider sig väldigt fort (åtgärdskoordinator). Det framgår av ovanstående uttalande att rekommendationer och sponsorskap generellt spelar en avgörande roll inom denna bransch och i rekryteringsprocessen. Vem som blir rekryterad beror ofta på sponsorns status och position inom området. Detta är uppenbarli- gen en särskilt kritisk punkt i integrationsprocessen för dem som Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... uppfattas som kulturellt avvikande från . Vad som emeller- tid är viktigt att uppmärksamma i uttalandet ovan är att problemet som tas upp av den handledande läkaren enligt koordinatorn kan tillskrivas andra faktorer än deltagarens kulturella bakgrund. Men trots att problemet eller konflikten mellan denna grupp av individer och representanten för majoritetssamhället inte är kulturellt be- tingad framställs den som kulturell, eller som ett exempel på interkulturella kommunikationsproblem snarare än asymmetriska maktförhållanden. Trots att meriter, kunskaper och erfarenheter är och borde vara de enda bedömningskriterierna för möjligheten till yrkesutövning tycks anpassningskrav och föreställningar om kulturell olikhet spela en stor roll när det gäller utlandsfödda och naturaliserade invandrare. Det innebär att de inte bara måste uppfylla kompetens- och kunskapskriterier utan också förväntas anpassa sig och assimi- leras. Inkludering eller exkludering av högutbildade utlandsfödda är som synes inte en konsekvens av en objektiv värdering av deras kunskaper eller kompetens. Utfallet beror istället på antaganden om dessa individers kulturella bakgrund och graden av kulturell anpassbarhet och assimilation. Kompetens kulturaliseras och kon- sekvensen blir att en grupp favoriseras framför en annan. Med andra ord betyder detta att om de utlandsfödda skall kunna godtas som fullgoda medlemmar eller medborgare i det svenska samhället måste de bevisa, och majoritetssamhällets representanter måste uppfatta, att de inte är normala invandrare. På basis av undersök- ningen ovan vill jag hävda att denna kulturella översyn och bedöm- ning uppfattas som ett socialt åliggande för de institutionella grindvakterna, tillsammans med värderingen och utsorteringen av de icke-önskvärda. Inom detta schema blir det också uppenbart hur utomeuropeiska kulturer nedvärderas i relation till de nordeuro- peiska kulturerna och hur Väst, i synnerhet den anglosaxiska kulturen, privilegieras i förhållande till andra kulturer. Integrationens dilemma och invandrarens kulturella underskott de los (2005) påpekar följande med avseende på in- tegrationsprocessen: Integrationstänkandet och diskriminering ser jag som sociala praktiker som äger rum i ett maktfält och får betydelse först i relation till före- Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... ställningen om en underlägsen andra. Denna annorlunda andra som förutsätts bli en del av det svenska samhället genom integrationspro- cessen, skiljer sig därmed inte från andra vars närvaro stigmatiseras, re- gleras och exkluderas av den strukturella diskrimineringen (ibid., s. 234). Den ojämlika maktrelationen privilegierar de dominerandes röster i relation till dem som är utlandsfödda. Den definierar villkoren för inkludering i en gemenskap av praxis. Integration villkoras av att den andre, den utlandsfödde, accepterar de tillkortakommanden som identifierats av den dominerande gruppen och internaliserar de förändringar som den dominerande andre kräver. Det betyder att utlandsfödda och naturaliserade invandrare måste bevisa sin duglighet, kompetens och kunskap inom ett fält. Att skapa fö- reställningen om den andre som avvikare från fungerar som ett sätt att förflytta fokus från institutionella diskriminerande praktiker, diskriminering i allmänhet och ojämlika maktförhållan- den till den individuelle invandrarens skyldighet eller förmåga att anpassa sig eller assimileras. Vad är konsekvenserna av den typ av åtgärd som beskrivits i ka- pitlet? Svaret på denna fråga finns i utformningen av denna åtgärd, men är också uppenbar i realiserandet av åtgärden, vilket framgår av de berörda institutionella aktörernas utsagor. I samband med genomförandet av åtgärden konstrueras den normale invandraren som bärare av en kultur som saknar de sociala färdigheter eller kompetenser som krävs för att arbeta och fungera i arbetsliv och organisationskultur. Den kulturella homogenise- ringen gör att vissa individer definieras som avvikande som lyhördhet för skillnad, motsägelse och mångfald ignoreras. På så sätt medför denna homogenisering och konstruktion av olikhet att olika grupper privilegieras på olika sätt. Den fungerar som medel att exkludera och konstruera vissa grupper eller individer som odugliga eller olämpliga för vissa positioner eller ger upphov till vad Floya Anthias (2000) kallar för hackordning av roll och plats. Hon noterar till exempel att: Unequal resource allocation is not only a question of resources: it involves the issue of power at the political, cultural and representatio- nal levels. Regarding cultural resources, for example, such as language, education and religious values, the dominant ethnic, `race` and gender groups within the state have privileges in terms of cultural production and reproduction, which relates to issues of access in terms of exclu- sion and inclusion in various dimensions of social life. Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... hierarchisation and unequal resource allocation are accompanied by the notion of inferiorisation (ibid, s. 17). Detta kulturella eller språkliga bristparadigm fungerar som ett sätt att legitimera assimileringskrav riktade till invandrade och deras barn. Även om mångfald, multikulturalism och integration ofta framhävs och omtalas i uppskattande ordalag, motsäger den insti- tutionella praktiken dessa ideal eller ambitioner och verkar istället för att assimilera de mångfaldiga andra. Sålunda tjänar dessa integ- rationsåtgärder och det tänkande som utgår från bristbegreppet som en arena för bedömning av assimilationsgraden och för att upplysa den andre om dennes (kulturellt) underordnade position. Schneller (1992, s. 135) fångade essensen av kulturbristparadigmets verkan i mötet mellan representanter för den dominanta gruppen och de andra i denna process: Since my culture is the right and only normative one, my partner is strange, not possessed of normal value, and is backward, inferior. When I meet the representative of his group in future, I will have to take his backwardness into account in advance. Även (2005) poängterar, med hänvisning till bland annat (1987), att institutioner förkroppsligar nedvär- derande föreställningar om de andra, något som utspelas i mötet med den andre och även styr politikens utformning och vardags- praktiker. Det här innebär att den förgivettagna känslan av att ens egen grupp kommer först och tanken att människor med en annorlunda rasmässig och etnisk bakgrund är mindre kompetenta, mindre civiliserade, utgör ett kulturellt hot, eller är mindre intelligenta verkar (latent) när re- sultatet av individers utförande av rutinmässiga praktiker inom sitt yrke eller sin institution medför diskriminering av människor som till- hör etniska minoriteter [] (ibid., s. 76–77). Något som blir uppenbart i anslutning till implementeringen av den åtgärd som analyseras i detta kapitel, är att den kritiska faktorn i inkluderingsprocessen av den andre utgörs av hur de institutionella aktörerna i en praktikgemenskap uppfattar de utlandsfödda läkar- nas assimilationspotential. Aktiviteterna i inkluderings- eller integ- rationspraktiken – och denna åtgärd utgör bara ett exempel – fun- gerar som arena för en process av särskiljande mellan vi och dem. Därigenom separeras det som uppfattas som kulturellt avvikande och potentiellt problematiskt för systemet och organisationen, och Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... således ett störningsmoment i den sociala ordningen. Denna ska- pande av ett vi på bekostnad av den andre som kulturellt avvi- kande och mindervärdig är en förutsättning för konstruktionen av det underordnade etniska subjektet. Den åtgärd som granskats bygger på en föreställning om utlands- födda läkares bristfälliga kompetens som till stor del baseras på en förhandsuppfattning om kulturell olikhet. Det framgår till exempel i analysen av åtgärdens implementering att exkludering/inkludering av utlandsfödda läkare utgår från föreställningar om att invand- rare, särskilt utomeuropeiska invandrare, är bärare av en kultur som saknar de kompetenser som är nödvändiga i svenskt arbetsliv och organisationskultur. I kontrast till diskurser som prisar mång- falden är det viktigt att notera att åtgärden i praktiken homogenise- rar en heterogen grupp med olika utbildningsbakgrund, kompeten- ser och erfarenheter. Denna homogenisering grundar sig inte, som jag har visat i min analys, på en bedömning av faktisk kompetens, meriter eller individuella erfarenheter. Istället grundas den på före- ställningar om utomeuropeiska invandrares olikhet. Denna olikhet konstrueras som en anomali, för att referera till , som måste korrigeras – först då kan individen aspirera på en plats inom yrkesgemenskapen. Det är viktigt att betona att homogeniseringen inte bara kon- struerar de utlandsfödda som annorlunda utan även tillskriver dem olika problematiska egenskaper. Vissa grupper eller individer kon- strueras på så sätt som olämpliga för vissa positioner. Detta an- vänds sedan för att legitimera såväl underordning som exkludering. Kopplingen som görs mellan de andras kulturella skillnader och deras förmåga skapar en rangordning mellan vi och dem. Det är viktigt att betona att kontrollen och internaliseringen av en specifik uppförandekod är dold i talet om kompetens eller språkbrister hos den andre. Detta tankesätt färgar hur institutionella aktörer handlar i mötet med de andra och implicit eller explicit uppmanar dem att anpassa sig till det svenska. De intervjuade upplevde inte sällan att de måste passera ett test som visar att han eller hon är bättre än en 'vanlig invandrare', det vill säga en person som är stigmatiserad som okunnig, obildad och kulturellt annorlunda. Analysen visar att återgärden inte enbart Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... kontrollerar individernas kunskap och kompetens utan också mäter graden av anpassbarhet hos dessa individer. Anpassningsviljan upplevs som ett återkommande problem; den måste ständigt bevi- sas. Utlandsfödda som inkluderas i en arena inkluderas inte auto- matiskt i andra sociala arenor; en realitet som många utomeurope- iska invandrare upplever i sina vardagskontakter med den dominerande gruppen och institutionerna. Konkret innebär det att de utlandsfödda både måste bevisa sin kompetens i yrkesutöv- ningen och på en mellanmänsklig nivå förhålla sig till och förhandla med de föreställningar som markerar deras annanhet. Denna, och liknande, integrationsåtgärder kan ses som en form av maktutövning, som syftar till att forma och disciplinera individers val, önskemål, aspirationer, behov och livsstilar i givna riktningar och mot givna mål. Detta bör ses som en process som går ut på att identifiera luckor, att kontrollera och klassificera för att sedan definiera dem som varit föremål för åtgärden som kom- petenta eller inkompetenta. fungerar dessa åtgärder som instrument för att dels identifiera vad dessa individer behöver in- ternalisera för att inkluderas, och dels avgöra på vilken nivå detta ska ske. Detta drabbar främst utlandsfödda från på ett diskriminerande sätt, utan hänsyn till reella kvalifika- tioner och kompetens. Den åtgärd som jag studerade – och lik- nande åtgärder – är emellertid ett fält i dynamisk utveckling. En positiv utveckling förutsätter dock att blicken kan vändas från invandrarna till de institutionella praktiker som gör dem till ett problem. Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... Appiah, Kwame (1994) Identity, authenticity, survival: multicul- tural societies and social reproduction. i (red), Multiculturalism. Anthias, Floya (2000) The concept of `social division´ and theori- zing social stratification: looking at ethnicity and class. (opublice- rat manus) . , , (1994) Tolkning och reflektion. Vetenskapsfilosofi och kvalitativ metod. , (2004) Den koloniala bumerangen och kulturdis- kursen i Pripp, (red) Mångfald i kulturlivet. : Mångkulturell Centrum. , (2005) Det symboliska objektet. Delen, delandet och det nationella gemenskapen i , de los mali, (red) Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering, : (SOU 2005:41). Brah, Avtar (1992) Difference, diversity and differentiation i , , Ratansi(red) Race, culture and difference. de los , (2001) Mångfald och differentiering: diskurs, olikhet och normbilning inom svensk forskning och samhällsdebatt. de los , (2005) Intersektionalitet, makt och struktu- rell diskriminering i , de los , (red) Bortom Vi och Dom. Teoretiska reflektioner om makt, in- tegration och strukturell diskriminering, : (SOU 2005:41). Flecha, (1999)New educational inequalities i Castel et al (red) Critical education in the new information age. Lanham: Rowman & Littlefield. Gilroy, (1987) There Aint No in The Union . Lon- don: . , , (2005) Trots eller tack vare? Om utländsk bakgrund i näringslivs toppen i Makten och mångfalden. Eliter och etnicitet i . (2004) Rapport 2003. Knocke, (2003) Rekrytering för mångfald? Rapport integ- rations 2003, Bilaga, . Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... , (2001) Quality, Validity and generalisability in . Paper presented at 8th international PhD summer school in Anogia, 9th–21st, . Laverty, (2003) Hermeneutic phenomenology and pheno- menology: Acomparison of historical and methodological con- siderations. , 2 (3). Hämtat från 2_3final/html/ laverty.html , (2003) Utvardering av projektet I Vården. , (2002) Arbetsmarknadens mönster – om rasi- fierad segmentering i , , . Det slutna folkhemmet: om etniska klyftor och blågul självbild. , (1993) Racism after race relations. Mulinari, , (2004) Den nya svenska ar- betsklassen. Ratcliffe, (2004) Race, ethnicity and difference. Imagining the inclusive society. Ricoeur, (1991) Life in i , (red) On : Narrative and Interpretation. Schierup, (2003) The lost Paradise. Working paper pre- sented at seminar. Bortom Vi och Dom: Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av Utred- ningen om makt, integration och strukturell diskriminering. , (1989) The politics of `Race´ and . Citizen- ship, segregation and in Britan. Usher, ; , , Rennie (1997) Adult edu- cation and the post-modern challenge: Learning beyond the limits. Integrationspraktik som arena för konstruktion och normalisering... Ring, , (2004) Slutrapport projekt. Ring, (2001) Mångfald i vården. i Östergöt- land. 7All hjälp som jag skulle ha behövt från Arbetsförmedlingen men aldrig fick Min historia som arbetslös akademiker Detta är en berättelse om mitt förhållande med Arbetsförmed- lingen (AF) och hur det har påverkat såväl mig själv som arbetssökande, som resultatet av sökandet. Det här är min historia som invandrare, akademiker och arbetslös, men också som individ. Varken jag eller mina erfarenheter kan generaliseras. Att jag skriver ner mina erfarenheter vill jag ska ses som konstruktiv kritik av arbetsförmedlarnas roll; som ett sätt att göra dem mer empatiska för arbetssökandes riktiga behov. Jag skulle också vilja inspirera andra invandrade akademiker i deras eget sökande efter arbete. kom jag till med en civilingenjörsexamen och arbetslivserfarenhet inom produktion, bland annat i ledningspo- sition. Jag hade också gått en magisterutbildning och behövde bara skriva uppsatsen för att få en MBA. Då var det redan vanligt med historier i media om arbetslösa som inte hade blivit kallade till en enda intervju trots att de hade skickat hundratals ansökningar. Det var också början av en lågkonjunktur och antalet personer som sva- rade på samma platsannons ökade för . Rekryteringsföre- tagens inverkan blev större och man började höra begreppet strukturell diskriminering. Jag blev övertygad om att det var me- ningslöst att vänta på att det skulle dyka upp en platsannons som hade någonting att göra med min utbildning och erfarenhet, skicka ett brev som 150 andra intresserade och sedan hoppas på att rekryteringsföretagen inte skulle använda sig av diskriminerande kriterier. I stället bestämde jag mig för att skapa mitt eget sätt att komma in i arbetsmarknaden. Min strategi för att hitta ett jobb var helt enkelt att hoppa över rekryteringsprocessen genom att direkt presentera mig för företagen med ett konkret förslag. All hjälp som jag skulle ha behövt från Arbetsförmedlingen ... Jag valde det kunskapsområde som jag hade mest akademiska meriter och praktisk erfarenhet inom och skrev ett konsultförslag i form av ett projekt. Sedan upprättade jag en lista över företag, lo- kaliserade de nyckelpersoner som hade kompetens inom ämnet och möjlighet att fatta beslut, och skickade mitt förslag till dem. efter att jag hade invandrat till genomförde jag ett forskningsprojekt på ett av de viktigaste industriella företagen, höll föredrag och seminarier inom olika privata och offentliga organisa- tioner och förberedde några kurser. Dessutom fick jag referenser från universitet, offentliga organisationer och kända privata före- tag. Jag var nöjd med vad jag hade lyckats uppnå. Jag jobbade med något som jag tyckte om, hade lärt mig språket och höll på att in- tegrera mig i det nya landet. Men jag fick inget fast jobb. Eftersom jag behövde försörja mig sökte jag alla typer av jobb. Jag jobbade som tidningsbud, diskare och kablagemontör. försökte att få tag på ett kvalificerat jobb som konsult genom att svara på annonser. har jag bott i och är fortfa- rande arbetslös. Jag tittar bakåt i tiden och tänker på när jag för- sökte att göra min utbildning och erfarenhet gällande genom friskt vågad entreprenörsanda. Fast det inte ledde mig till ett fast jobb tycker jag fortfarande att mitt val var det rätta. Vägen var svår, men den kunde ha varit lättare och mer framgångsrik om jag hade fått hjälp. Att betrakta arbetssökande som individer innebär att identifiera var och ens hinder för att söka jobb och med detta som grund utforma den hjälp som behövs. Jag tror inte att alla möter samma hinder. Jag har tänkt mycket på vad som var det avgörande problemet, vad som gjorde mitt arbetssökande så ansträngande. Jag har identifierat två problem som har samband med omständigheten att vara in- vandrare och arbetslös: att ha meriter som betraktas som luft och att sakna ett kontaktnätverk. Ens namn, den plats där man är född, de institutioner man har studerat på och de företag man har arbetat för, är information som säger vem man är till arbetsgivarna. Dessa fakta är som linjer i en teckning som till slut blir till vårt ansikte. När aktörer på arbets- marknaden tycker att ens namn är outtalbart, att ens land bara är ett exotiskt ställe, att ens utbildning inte har någon självklar svensk All hjälp som jag skulle ha behövt från Arbetsförmedlingen ... motsvarighet, att de universitet där man har studerat inte är ett av dem som anses prestigefulla och de företag där man arbetat är okända, då saknar man en identitet som arbetssökande. Man blir som en person utan ansikte. De flesta som byter jobb gör det genom att använda sitt kon- taktnätverk.