sou · GUB3102 · 2007-01-01 00:00:00 — Informationen till elever som ska välja måste förbättras och innehålla mer om vart utbildningen leder och hur arbetsmark- naden för elever som gått utbildningen ser ut. Samverkan mellan kommuner behövs för att garantera ett brett gymnasieutbud. Gymnasieskolan bör bli en regional ange- lägenhet istället för . Alla yrkesförberedande program ska erbjuda arbetsplatsförlagd utbildning (apu) på en arbetsplats. Möjligheten till skolförlagd apu bör tas bort. Alla elever på omvårdnadsprogrammet bör garanteras apu av god kvalitet och en traineeplats i kommunens verksamhet efter fullföljd gymnasieutbildning. En viktig utgångspunkt för bedömningarna om gymnasieskolan är mina slutsatser i delbetänkandet. Frågor som lyftes fram var om det spelar någon roll för ungas möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden hur systemen utformats och/eller om Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning eventuella problem och möjligheter mer beror på hur utbild- ningen genomförs. Dagens utbildningssystem är resultatet av flera intensiva reform- perioder. Utbildningspolitiken har setts och ses som en garant för fortsatt hög tillväxt och är därigenom central för en fortsatt välfärd. Utformningen av utbildningspolitiken har därför styrts av arbets- livets krav på en välutbildad arbetskraft och . Svårigheten att förutspå vilka krav som ställs på arbetskraften har ansetts bäst kunna tillgodoses genom breddutbild- ning och höga ambitioner i utbildningspolitiken. I utredningen har en framgångsfaktor tydligt tonat fram när det gäller ungas etablering och det är en stark koppling mellan arbetslivet, branscherna och utbildningsanordnaren. Relationen när den är som bäst innebär också att det finns en ömsesidighet, parterna ser en positiv effekt av kontakterna. De områden som i delbetänkandet sågs som mest angelägna var: Att stärka kvaliteten i gymnasieskolan som den kraftigt byggs ut. Det är viktigt att kommunerna satsar på gymnasieprogram för att tillgodose intresse och önskemål från eleverna och branscherna, särskilt gäller det de yrkesförbe- redande programmen. Motiverade elever fullföljer sin utbild- ning – en klar framgångsfaktor. Att informationen om utbildning och arbetsliv förbättras inom alla delar av utbildningssystemet, från till den högre utbildningen. Vägledning och rådgivning har blivit allt viktigare i takt med att arbetsmarknaden har blivit mer komplex men har inte utvecklats i takt med behoven. Nya krav måste ställas på vägledning och information och det är särskilt viktigt för unga som saknar egna kontakter med arbetsmark- naden. Informationen om gymnasieskolan och de olika programmen behöver utvecklas från att vara en marknadsföring för vissa utbildningar till att mera handla om vart utbildningen leder, vilka resultat den givit, antal avhopp från utbildning och uppgift om apu-platser m.m. är viktig information för unga. Att kontakterna mellan utbildning och arbetsliv förstärks och det gäller alla nivåer av utbildning. Arbetslivet bör tidigt släppas SOU 2006:102 Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning in för att kunna förmedla en aktuell och realistisk bild av dagens arbetsliv. I min bild av gymnasieskolan utgår jag från de ungas perspektiv – hur kan gymnasieskolans utformning och genomförande påverka ungas etableringsförutsättningar? Frågor som har att göra med effektiviteten i genomförandet blir då viktiga, kvalitetsbrister kan försena och försvåra etableringen. Felval och omval som beror på bristfällig information innebär onödig tid i gymnasiet och i kom- munal vuxenutbildning. Jag tar också upp vikten av att yrkesför- beredande program innehåller apu som ger eleven bättre chanser att komma vidare på arbetsmarknaden. Absolut viktigast är att alla unga får möjlighet att fullfölja sin gymnasieutbildning. menar i den publicerade lägesbedömningen 2006 (lägesbedömning 2006) att måluppfyllelsen i gymnasieskolan är otillfredsställande, särskilda problem finns i de yrkesförberedande programmen. Jag delar den bedömningen. Det är endast två tredjedelar av eleverna som lämnar gymnasieskolan inom avsedd tid med slutbetyg. Ytterligare 7–av eleverna når målen med längre studietid. Skälen bakom den längre studietiden är främst att grundskoleutbildningen behöver komplet- teras för att ge behörighet för nationellt program. Många elever byter program/studieväg inom gymnasieskolan. har antalet elever som byter program ökat. av nybörjarna fanns på ett annat program. Av dem som går på individuellt program (IV) så klarade cirka 6 000 elever att efter årskurs 1 byta till ett nationellt program. Det motsvarade av eleverna på årskurs 1 i IV. Dessa elever ingår i de som byter program. Nästan var tionde nybörjare som fått slutbetyg hade en annan inriktning än den eleven börjat på. Det finns också en grupp elever som gör avbrott i studierna under årskurs 1. var den gruppen av totalt antal elever (139 000 elever). Avbrotten var vanligast på IV (av avbrotten) medan på nationella program stod för avbrott. Det finns här en överrepresentation av elever med utländsk bakgrund och män avbryter mer frekvent än kvinnor. Vi ser här att tiden i gymnasiet kan bli lång och både leda till avbrott och byten. Om resultaten i förbättras bör detta kunna ändras och med bättre studie- och yrkesvägledning och Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning en bättre information om utbildningens innehåll bör den här typen av ofrivilliga förseningar kunna minska. I delbetänkandet uppehöll jag mig en hel del vid ambitionerna bakom och olika problem med gymnasieskolan. för delbetänkandet planerades för ett genomförande av Gy 07. Besked har lämnats att den reformen inte kommer att genomföras. står det klart att gymnasieskolan står inför förändringar och att problemen är många. Mot den bakgrunden hoppas jag att mina iakttagelser kring gymnasieskolan och ungas etablering kan vara till nytta i det fortsatta utvecklingsarbetet. I AMS arbetsmarknadsprognos (Arbetsmarknadsutsikterna för ) redogör man för att de som har det allra svårast på arbetsmarknaden är ungdomar utan gymnasieutbildning. skedde en rationaliseringsvåg inom industrin där främst monteringsarbeten lades ner och/eller flyttades utomlands. Det drabbade många med kort utbildning. Nästa förändringsvåg på arbetsmarknaden slog än hårdare mot denna grupp och den gällde besparingar inom den kommunala sektorn. Dessa arbeten har inte kommit tillbaka och arbetsmarknadssituationen för dem med kort utbildning har fortsatt att försämras. I rapporten – en utmaning för (rapport gjord på uppdrag av och 2006) intervjuas ett hundratal företag och organisationer om deras syn på framtida kompetensbehov och på utbildningssystemets förmåga att tillgodose dessa behov. Branscher som man tidigare förknippat med okvalificerade arbetsuppgifter och låg kompetens- nivå beskriver här hur viktigt det är med hög kvalitet i gymnasie- utbildningen och hur viktigt det är att yrkesarbetare kan arbeta självständigt och klara teoretiskt mer krävande arbetsuppgifter än . Byggföretagen, anser att specialisering får komma i ett senare skede. Gymnasieutbildningen bör ge grundläggande behörighet för högskolestudier säger man där. Transportföretagen kritiserar fordonsprogrammet för att det inte tar hänsyn till den nya fordonstekniken, de praktiska inslagen måste öka och utbild- ningens innehåll vara uppdaterat. Serviceföretagen anser inte att handels- och administrationsprogrammet är tillräckligt kvalifice- rande, kravnivån måste höjas. Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning Detta är några exempel på att arbetsmarknaden i ställer allt högre krav på kunskap och kompetens och att utvecklingen inom olika branscher går oerhört fort. Av det skälet anser jag att gymnasieskolan bör erbjuda en grundläggande utbildning av god kvalitet för alla och ge grunden för ett livslångt lärande. De yrkesförberedande delarna måste, för att klara kvalitetskraven, genomföras i nära samverkan med respektive bransch och komplet- teras på en arbetsplats. kommer de exceptionellt stora barnkul- larna födda runt 1990 att genomföra sin gymnasieutbildning. Enligt uppskattningar (lägesbedömning 2006) har elevökningen redan inletts och fortsätter fram varefter utvecklingen vänder. Därefter beräknas kullarna minska års nivå då de återigen ökar. Gymnasieskolan behöver således fortsätta öka sin kapacitet . ställer fluktuationerna i elevkullarna stora krav på flexibilitet hos kommunerna som huvudmän för skolan. Min bedömning är att detta inte kan utan en mer organiserad samverkan än dagens. Kvaliteten på utbildningen står och faller med att det finns välutbildade lärare, det gäller inte minst yrkeslärare, och att de här stora elevkullarna kan göra sina val i gymnasieskolan från ett brett utbud av program. Mot bakgrund av stora förväntade pensions- avgångar och de höga kraven på gymnasiet från arbetslivet behöver strukturerna för utbildningen, organisationen och huvudmannaskapet ses över. 5.4Utbudet av program och elevers valfrihet I lägesbedömning 2006 presenteras en del fakta kring strukturella förändringar av gymnasieskolan. studerade av eleverna på ett nationellt gymnasie- program, en procent av eleverna fanns på ett specialutformat program och i fristående gymnasieskolor. /06 var andelen elever på de nationella programmen , följde ett specialutformat program och gick i fristående gymnasieskolor. På det individuella programmet finns nu , var andelen . Det här betyder att endast två av tre elever finns på nationellt program. Det här betyder också att det är Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning komplicerat att bedöma innehållet i utbildningarna som unga deltar i. Hur mycket av innehållet i ett specialutformat program är jämförbart med ett yrkesförberedande program och har andelen yrkesförberedande utbildning ökat eller minskat? är det 88 kommuner eller av kommunerna som har fristående gymnasieskolor och den tidigare koncentrationen till vissa delar av landet håller på att förändras. En stor del av elevökningen återfinns i de fristående gymnasierna. En tydlig ambition bakom gymnasieskolans utformning är att utbudet av program ska styras av elevernas önskemål. Bakgrunden är att eleverna ska kunna välja efter intresseinriktning och en hög motivation för studierna ska också leda till goda studieresultat. Elevernas möjligheter att påverka innehållet i utbildningen ligger också bakom den kursutformade gymnasieskolan. konstaterar i rapporten Efter skolan (2002) att elevernas påverkans- möjlighet har naggats i kanten. De specialutformade programmen som ökar sin andel innebär också att eleven får mindre eget utrymme för individuella val. Valfriheten i kursutformningen har kolliderat med svårigheter att lägga scheman och budgetmässiga restriktioner som har lett till att det gamla linjegymnasiet fortfarande kan skönjas. På mindre orter har det varit svårt att kunna erbjuda ett brett utbud av program och kommunen har inte alltid sett med blida ögon på att eleven valt en utbildning i annan kommun och kunnat säga nej till att betala ersättning. Elev- inflytandefrågorna är en flerårig kritikpunkt i olika rapporter. När gymnasieutbildningen ska utvärderas och reformeras är det därför viktigt att inse att de intentioner som låg bakom reformen i praktiken i många kommuner aldrig har fullföljts. Min uppfattning är att unga är kapabla att välja och vill göra kloka val. Jag är också övertygad om att den elev som väljer en utbildning som den tycker är intressant har bättre möjligheter att också slutföra den. Men jag anser att elever inte alltid får den information som de behöver inför valet av gymnasieinriktning. Den ibland glättade marknadsföringen som ges borde kompletteras med information om vart utbildningen leder, hur arbetsmarknaden ser ut för elever som gått utbildningen, vad de som gått utbildningen Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning tycker att den gett för resultat, vad arbetsgivaren tycker om utbild- ningen, resultaten under utbildningen, antal avhopp och skälen till dem. Om utbildningen är ett yrkesförberedande program ska också lämnas information om apu-platser och hur samarbetet med arbets- livet är organiserat. I de program som har avtal om färdigutbildning i arbetslivet (Byggprogrammet och Elprogrammet) bör eleven få tydlig information om hur möjligheterna att få en lärlingsplats och kunna slutföra sin utbildning ser ut. ser vi exempel på att elever går en sådan treårig utbildning och därefter står utan möjlighet att få ett yrkesbevis. Det arbetsmarknadsindex som LO föreslog i rapporten Vad blev resultatet av 1990-talets utbildnings- politiska satsningar? (2005) skulle kunna vara en del av informationen. Det är en sammanvägning av ett antal för eleverna viktiga faktorer, såsom arbete efter utbildning, lön m.m. Om eleverna får en bra information om utbildningar som ger jobb i framtidsbranscher så ökar intresset för att välja sådana utbildningar. Unga elever som ska välja sin utbildning behöver studie- och yrkesvägledning individuellt och generellt. Om detta har jag gjort kommentarer i kapitel 4 om . Här vill jag dock poäng- tera att min bestämda uppfattning är att branscherna har ett mycket stort ansvar för att presentera hur den framtida arbets- marknaden kan förväntas utvecklas inom yrket samt vilka krav branschen ställer på kunskaper och kompetenser. Skolan behöver här ge förutsättningar för möten mellan arbetsliv och unga som ska välja väg. Behoven av kontakter med arbetslivet har tydligt framkommit i våra samtal med gymnasieelever. Det finns också starka skäl till att utnyttja den kompetens som Arbetsmarknads- verket har om arbetsmarknaden och den information som är sökbar på webb. och förbereder, på uppdrag av regeringen, en förbättrad sådan information som ska vara till hjälp för de vägval som elever ställs inför. Men är det viktigt att det finns individuella resurser för de elever som är villrådiga och som behöver stöd. För gymnasieutbildningen är samverkan med andra huvudmän nödvändig för att kunna erbjuda ett allsidigt urval. Min bild är också att det finns sådana goda exempel där kommuner samverkar Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning och som därmed innebär att eleverna får ett brett och allsidigt urval program. Ett sådant exempel är Göteborgområdet och den samver- kan som sker där mellan kommunerna om gymnasieskolan. Ett annat exempel är de college på regional nivå som startat på olika håll i landet för att stärka kvaliteten i utbildningen, främst inom teknik men även vård och omsorg. Samverkan mellan skolhuvud- män och branscherna sker också i tävlingsformen som är mycket uppskattad och bidrar till att yrkesutbildningen både utvecklas och håller en hög kvalitet. Det finns tydliga indikationer på att många kommuner är för små för att kunna fullt ut ta ansvar för att driva och utveckla gymnasieskolan. Branschernas intressen av att få sin kompetens- försörjning säkrad som unga elever vill kunna välja mellan olika program i ett brett allsidigt utbud kräver samverkan med andra kommuner om dessa frågor. Min uppfattning är att frågan om det kommunala huvudmannaskapet behöver diskuteras och att det i det sammanhanget är viktigt att ta fasta på att utbudet både ska spegla ungas önskemål och arbetslivets krav. Det krävs en satsning på gymnasieskolan som tar hänsyn till vikten av ett brett och kvalitativt utbud i samverkan med arbetslivet för att säkra kompetensförsörjningen framöver. De demografiska förhållandena kräver en flexibel och smidig samverkan mellan olika aktörer för att garantera detta. Jag har svårt att se att detta kan inom den kommunala sfären om inte de redan nu upparbetade samverkans- organen kan utvecklas. (Dir. 2003:10) har uppdraget att se över de samhällsstrukturer vi har och ansva- ret för gymnasieskolan hör enligt min mening till de frågor som behöver lyftas in i diskussionerna om en övergång till regioner med ett ökat ansvar. 5.7Arbetslivet behövs i skolan står de yrkesförberedande programmen i gymnasiet för den helt dominerande grundläggande yrkesutbildningen i vårt land. I och med gymnasiereformen 1994 då yrkesprogrammen blev treåriga och blev högskoleförberedande har de haft svårt att hitta sin form (, 2005). Såväl näringslivet som de kommunala arbetsgivarna har gett uttryck för att det finns kvalitetsproblem inom de yrkesförbere- dande programmen. Avhoppen är många och kärnämnena på Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning programmen blir inte tillräckligt anpassade till karaktärsämnena och profilen på programmet. Utbildningen kritiseras för att inte vara tillräckligt yrkesspecifik som många arbetsgivare föredrar elever från de studieförberedande programmen för att de teoretiska delarna bedöms som viktigast. En i det närmaste olöslig ekvation. Ett annat problem är att det finns skolor som inte hittar apu- platser för sina elever i de yrkesförberedande programmen. För eleverna betyder det att yrkesutbildningen inte ger möjlighet att tillämpa och utveckla sina kunskaper på en arbetsplats och inte heller möjlighet att tidigt få känna om valet av utbildning var rätt. Eleven går därigenom också miste om de viktiga kontakter med arbetslivet som ofta leder till jobb efter avslutad utbildning. Den här kritiska bilden känns igen ifrån debatten men det finns också en annan, mera positiv bild av resultaten i gymnasieskolan som förmedlas i ? (2005) där arbets- ledare bedömer att eleverna är väl förberedda för yrket. Viktigt är också att många elever på yrkesförberedande programmen är positiva till sin utbildning. är det skolan eller styrelsen för skolan som har ansvaret att ta fram apu-platser enligt styrdokumenten. I gymnasieförord- ningens 5 kapitel, 16 paragrafen finns en ventil för skolan och dess styrelse. Om den inte kan skaffa fram apu-platser får dessa i stället bytas ut mot motsvarande utbildning förlagd till skolan. I andra stycket till samma paragraf står dock att Styrelsen skall i sådant fall vidta alla åtgärder för att utbildningen åter kan arbetsplatsförläggas. I den här regleringen ligger att apu är viktigt och att huvudregeln är att alla elever har rätt till åtminstone apu på yrkes- förberedande program. Om det inte går att lösa så är det ett undan- tag som så fort som möjligt ska undanröjas. Den här ventilen innebär dock att skolor och huvudmän kan undgå kritik för att riktiga apu-platser saknas på en yrkesförberedande utbildning. Det innebär också att de nödvändiga arbetslivskontakterna som skolan behöver upprätthålla för att ge en bra yrkesförberedande utbildning med kontakter med handledare och arbetsgivare kan ligga på en lägre nivå än vad som kanske behövs och beskrivs i regelverket kring gymnasieskolans yrkesutbildning. Jag anser att detta är olyckligt och ger styrdokumenten kring yrkesutbildningen en onödig tvetydighet. Om apu är viktigt för karaktären och profi- len i yrket borde den alltid ingå. Hur stor omfattningen är av s.k. Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning skolförlagd apu är okänt. Eftersom detta är tillåtet enligt regelverket finns inte detta noterat som en bristande måluppfyllelse i granskningar. Min uppfattning är att ett yrkesförberedande program alltid bör innehålla apu av god kvalitet förlagd till en arbetsplats. Kryphålet eller ventilen som möjliggör skolförlagd apu bör tas bort. Jag anser också att om en skola inte kan garantera apu-platser så bör inte heller programmet få erbjudas. Det innebär att jag också anser att sådana program som Estetiska och Medieprogrammet som har svårt att erbjuda apu-platser bör definieras om och bli inriktningar under Samhällsvetenskapliga programmet. Min bedömning är också att om skolor och arbetslivet ska hitta former för en god samverkan så krävs långsiktighet och ömsesidig nytta av arrangemangen. Det är viktigt att klargöra vilket ansvar arbetslivet ska ha för yrkesutbildningen av unga. Hur ska branscherna samverka kring detta med skolorna och behövs det tydligare överenskommelser mellan dem som reglerar ansvaret? Frågan om ersättning har diskuterats men jag tror inte att proble- men att få en fungerande samverkan med arbetsplatser hänger på ersättningsfrågan. Där samverkan fungerar väl behövs ingen ersätt- ning, det är andra aspekter som är viktigare. Jag tror också att det är viktigt att om branscherna ska gå in och kunna ta ett bättre ansvar kring yrkesutbildningen med skolorna så kan kommun- och skolnivån vara ett hinder för att hitta breda lösningar som garanterar ett brett utbud av utbildning. Frågan om arbetslivets kompetensförsörjning av yrkesutbildad arbetskraft behöver lyftas till en mer strategisk nivå och då menar jag att en regional nivå eller liknande är mer lämpad än den kommunala. 40-talisterna som går i pension kommer att i allt högre grad efterfråga service och tjänster inom vård och omsorg. Per Broomé har i sin rapport, , utbud och efterfrågan i generationsväxlingen beskrivit olika organisationer, däribland äldreomsorgen som en organisation med en bristande respekt för erfarenhetens betydelse för kompetensen (se kapitel 3). Som en konsekvens av detta är frågan enligt Per Broomé hur intresserade de unga är av att arbeta i en sådan organisation. Troligen attraheras få av låga löner, dåliga karriär- och utvecklings- Gymnasieskolan bättre kvalitet och matchning möjligheter och otydliga mästar-lärlingpositioner. För att attrahera de unga måste troligen arbetsorganisationen förändras och möjlig- heterna att utvecklas i organisationen öka väsentligt. Även om jag inte är lika drastisk som Broomé i min bedömning så anser jag att kommunerna tydligare måste förbereda personal- och kompetensförsörjningen inom vården och omsorgen. Gymna- sieutbildningen och möjligheterna att kunna rekrytera unga, både pojkar och flickor till omvårdnadsprogrammet är en nyckelfråga. Jag har sett lyckade exempel på aktiva kommuner där man ser nödvändigheten av detta. I finns ett samarbete mellan omvårdnadsförvaltningen och gymnasieskolan i kommunen. Eleverna erbjuds 20 veckors apu, bidrag till körkortsutbildning och efter fullgjord utbildning med godkända betyg i alla ämnen ett trainee-program . Efter anställningen som trainee finns ingen garanti för anställning men eleven har fått en utmärkt grund i sitt yrke, har prövat på olika inriktningar inom yrket och har erfarenheter och referenser som ger god anställningsbarhet. För äldreomsorgen har detta lett till att den kunnat attrahera unga till utbildning och anställning inom verksamheten där det behövs personal. Jag skulle gärna se en motsvarande lösning brett inom äldre- omsorgen, ett varaktigt samarbete kring kompetensförsörjningen med apu-platser av god kvalitet och erbjudande om traineeplats efter avslutad utbildning. Kommunerna har här en unik möjlighet eftersom både utbildning och verksamhet ligger under samma huvudman. Därför anser jag att regeringen när den tillför sektorn ökade resurser, också bör ställa tydliga krav på kommuner att organisera omvårdnadsprogrammet i gymnasieskolan så att man kan garantera både apu och en traineeplats i verksamheten efter fullföljd gymna- sieutbildning. 6Unga med högskoleutbildning behövs på arbetsmarknaden 6.1Förslag inom högre utbildning för att sänka etaberingsåldern på arbetsmarknaden Öka kvoten för direktintag från gymnasieutbildningen. Det är ett sätt att undvika taktikval i gymnasiet och konkurrenskomp- lettering i komvux som i sin tur leder till senarelagt inträde i högre studier. Ge högskolor och universitet ett tydligt uppdrag att förbereda studenterna för arbetslivet. Samverkan med arbetslivet för att öka den verksamhetsförlagda utbildningen och andra former av utbildning med anknytning till arbetslivet bör tydligt premie- ras. Jag föreslår en mycket tydligare uppgift avseende arbets- livsanknytning i utbildningen. Lärarutbildningens i sätt att arbeta skulle med fördel kunna användas i många fler utbildningar. Ge högskolor och universitet i uppdrag att inlemma karriär- planering för alla studenter tidigt i utbildningen. Detta bör ingå som en viktig del i anpassningen till Bologna-processen.