sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Introduktions- programmen ska vara individualiserade och inriktade på att perso- nen kan bli fullt delaktig i det svenska samhället i likhet med de inrikes födda. Kommunerna bör informera om förhållanden som underlättar integrationen i samhället för döva invandrade. En döv invandrare måste därmed erbjudas utbildningen i svenskt tecken- språk för att därefter kunna tillgodogöra sig utbildningen i sfi. Utbildning i svenskt teckenspråk för invandrade, tfi Detta har även framförts i betänkande 2001/02:SfU15 om Integrationspolitik för 2000-talet. Utskottet påpekade även vikten av att föräldrarna ska få möjlighet till under- visning på teckenspråk för invandrade. Någon lagstadgad rätt till utbildning i svenskt teckenspråk för invandrade finns inte. Enligt för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet (regel nr 6) ska Staterna // erkänna principen om lika möjlig- heter till utbildning på grundskole- gymnasie- och högskolenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. I enlighet med denna regel bör därmed döva invandrade antingen få utbild- ning i svenskt teckenspråk eller tillgång till tolk vid utbildningar. Det senare är förknippat med problem då kunskapsnivåerna i teck- enspråk hos de invandrade varierar stort enligt (2005). En del har kanske inte något egentligt teckenspråk eller förstaspråk. De kan till och med vara språklösa. För dessa elever blir det omöjligt att använda sig av tolk. Min bedömning är den att för att undvika exkludering och isole- ring måste invandrade beroende av teckenspråk erbjudas utbildning i svenskt teckenspråk som basen i sfi-utbildningen. Rätten till så- dan utbildning måste tillfalla alla invandrade och likställas med de- ras rätt till sfi. Barnens behov är tillgodosedda genom deras rätt till skolgång i specialskolan. De vuxnas rätt bör jämställas och säkerställas genom att man skriver in deras rätt till teckenspråk för invandrade, tfi, i skollagen, kapitel 13. Brister i och svårigheter med sfi för döva I utredningen särskild utsatthet poängterar man att Undervis- ningen i svenska för invandrare, Sfi, ska vara det första viktiga ste- get på väg in i det svenska samhället och arbetslivet. För många fungerar undervisningen inte bra som detta första viktiga steg, och särskilt inte för personer med funktionshinder. /.../ Andra deltar kanske i undervisningen, men kan inte tillägna sig den därför att de har en hörselskada eller en synskada och det saknas läroböcker, hjälpmedel och pedagogiska resurser (SOU 2003:77, s. 30). påpekar bristen på kursplaner och betygskriterier som är skrivna för målgruppen döva invandrare. Man menar att det hade underlättat om det hade funnits nationella kursplaner och Utbildning i svenskt teckenspråk för invandrade, tfi betygskriterier som hade varit anpassade för denna målgrupp. Även Västanviks folkhögskola framhåller liknande synpunkter. bör därför få i uppdrag att ta fram en särskild kurs- plan för tfi i likhet med den kursplan som finns för sfi, samt ett sfi- test som är anpassat för teckenspråkiga. En annan stor svårighet som påtalats är bristen på olika lärome- del som utgår från teckenspråk och som är anpassade till döva in- vandrare. Det utvecklingsprojekt på Nationellt belt lärande som syftat till att ta fram läromedel i teckenspråk bör kunna fortsättningsvis bedrivas genom Specialpedagogiska institu- tet, SIT. Därför föreslår jag att SIT får i uppdrag att utarbeta läro- medel i svenskt teckenspråk för invandrade och anpassa läromedel i sfi till målgruppen teckenspråkiga invandrade. 8.8.2Samverkan mellan myndigheter behövs Det är mycket svårt att nå denna målgrupp. För att nå målgruppen måste informationen vara på teckenspråk, men svenskt teckenspråk kan personerna ännu inte och ännu mindre skriven svenska. Mål- gruppen är mycket liten och kunskapen om döva invandrares behov bland många handläggare inom olika myndigheter brister ofta. Det finns en risk att många har varit i relativt länge innan de upptäcks. Många börjar och går ibland mycket länge på sfi-un- dervisning bland hörande innan lärarna inser att det inte fungerar. Döva invandrade är även en grupp som löper stor risk att hamn i ett ingenmansland mellan handikapp- och invandrarfrågor. Visser- ligen ska de som är flyktingar och tagits emot i en kommun få en individuellt anpassad introduktionsplan, men enligt Integrations- verkets rapporter får inte alla detta, framför allt gäller det funk- tionshindrade invandrade. Det behövs en större samverkan mellan berörda myndigheter för att underlätta teckenspråkiga invandrares integration i det svenska samhället. Invandrade döva behöver få upplysning om vilket stöd och hjälp de kan få samt möjligheter till kontakt med de lokala dövföreningar inom som finns på ett flertal orter i landet. Även invandrande föräldrar till teckenspråkiga barn ska ges samma information om det stöd som erbjuds teckenspråkiga barn som är inrikes födda och deras familjer samt om utbildning i svenskt teckenspråk för föräldrar (TUFF). Utbildning i svenskt teckenspråk för invandrade, tfi 8.8.3Utbildning i tfi på folkhögkolor På de flesta orter i bedrivs ingen sfi för döva. Det kan vara svårt för kommunerna att förstå hur komplext det är för en döv invandrare att bli integrerad i det svenska samhäl- let och bli självförsörjande. På små och mellanstora orter kanske det endast handlar om en enstaka individ. Kommunen saknar kan- ske nödvändig kompetens och resurser. Risken är då stor att han eller hon inte får den utbildning som behövs för att kunna bli fullt delaktig, utan istället riskerar att exkluderas. Eftersom målgruppen döva invandrare är liten bör utbildningen erbjudas på ett begränsat antal platser i landet. Då finns även en möjlighet att bygga upp ge- digen kompetens och kunna erbjuda undervisning i mindre grup- per. I storstäderna finns redan ett antal utbildningar som är speciali- serade på denna målgrupp. För de som inte bor i storstadsområ- dena är en tänkbar möjlighet att anordna utbildning vid folkhög- skolor. Folkhögskolorna har en bred erfarenhet av att arbeta med invandrarelever. Denna erfarenhet bör tas tillvara. En sådan utbild- ning kan då de enskilda kommunerna köpa in sig på. Av mina direktiv framgår att min uppgift är att analysera om ut- bildningen (både den som erbjuds av och den som er- bjuds av staten) i teckenspråk för föräldrar och syskon till döva m.fl. tillgodoser de behov som finns. Landstingen bör även i fortsättningen ha ansvar för genom- förandet av introduktionsutbildningen i teckenspråk för föräldrar. Landstingen ska också uppmärksamma dessa föräldrars be- hov av utbildning och stöd i föräldraskapet samt fortlöpande erbjuda stöd i den omfattning som behövs för att behoven ska kunna tillgodoses. Statlig teckenspråksutbildning för föräldrar (TUFF)· Staten ska ha fortsatt ansvar för den TUFF-utbildning som erbjuds föräldrar till teckenspråkiga barn. Ny ansvarig myndighet ska vara (). SPM får ansvar och uppdrag att samla och samordna såväl ekonomiska resurser som den kompetens som finns inom området som kan utgöra en tillgång för genomföran- det av de statliga TUFF utbildningarna. Alla föräldrar ska erbjudas den statliga teckenspråksutbild- ningen för föräldrar de går igenom landsting- ets introduktionsutbildning. Landstingen ansvarar för att föräldrarna efter samverkan med SPM får detta erbjudande. SPM ska anvisa medel och ge lämpliga förslag på utbild- ningsanordnare och planläggning av utbildningen så att ut- bildningen anpassas till föräldrarnas behov och förutsätt- ningar i övrigt. Strävan ska vara att de tas ut senast under barnets förskoletid. SPM bedömer och utvärderar ubildningsanordnarnas lämplighet och kvaliteten på utbildningarna. SPM har också ansvar för att utbildningsanordnarna strävar efter att TUFF- utbildningarna blir likvärdiga och får en gemensam och transparant struktur. Utbildningsanordnare kan vara landsting, folkhögskolor, studiecirklar eller andra som bedöms ha nödvändig kompe- tens, erfarenhet och i övrigt förutsättningar att genomföra utbildningarna. Nuvarande påbyggnadsutbildning som ges inom det regul- jära utbildningssystemet bör kompletteras med en rad distansundervisning i teckenspråk. Uppdraget att utveckla ett lämpligt IT-baserat utbildnings- material bör ges till SPM och Nationellt centrum för flexi- belt lärande CFL (eller den myndighet som föreslås komma få ansvara för vuxenutbildningen) i samverkan. 9.1Stöd till föräldrar till teckenspråkiga barn Flertalet barn () som på grund av nedsatt hörsel är beroende av teckenspråk för sin kommunikation föds i familjer där föräldrarna är hörande. Dessa föräldrar saknar i regel helt språk- kunskaper i det språk som kommer att bli barnets första språk och i de allra flesta fall även kunskaper om hur det är att leva som teck- enspråkig. De har därför inte samma möjligheter som andra föräld- rar att stödja barnet i dess utveckling. För att de ska kunna ta det ansvar som allt föräldraskap innebär måste det allmänna ge dem stöd i sitt föräldraskap. En väsentlig del i detta stöd är utbildning i teckenspråk. Alla barn har rätt till föräldrar/vårdnadshavare som kan ge dem god vård, omsorg och vara ett stöd för deras utveckling. En förut- sättning för denna grundläggande rätt är att barn och föräldrar kan kommunicera med varandra på ett språk som är funktionellt för såväl barnet som föräldrarna. Föräldrar till döva, dövblinda, hörselskadade eller språkstörda barn har samma behov som andra föräldrar att bli sedda och be- kräftade och att känna att de duger som föräldrar. Nästan alla som får ett barn som är beroende av teckenspråk för sin kommunika- tion är själva hörande har oftast ingen egen erfarenhet av tecken- språk. Det rent praktiska vårdnadsansvaret kan i en sådan situation vara nog så betungande, och dessutom ligger ofta ett stort ansvar på föräldrarna att engagera sig i barnet och sin egen språkinlärning. Föräldrarna måste ta in och hantera information om de olika möj- ligheter och hinder som finns utifrån såväl familjens som det egna barnets situation. Stöd till dessa föräldrar erbjuds av sjukvårdshu- vudmännen dels genom medicinsk information om orsakerna till funktionshindret och vilka möjligheter som finns, dels i olika for- mer av psykosocialt stöd. 9.2Delat ansvar mellan stat och landsting för att erbjuda föräldrar utbildning i teckenspråk Stöd till föräldrar till barn som är beroende av teckenspråk är delat mellan landstingen (sjukvårdshuvudmännen) och staten. Landstingen erbjuder en grundläggande introduktionsutbildning i teckenspråk inom ramen för sitt habilteringsansvar medan staten erbjuder en på introduktionsutbildningen följande utbildning i teckenspråk om sammanlagt (TUFF-utbildning). Varje landsting beslutar om såväl omfattning som utformning av den introduktionsutbildning i teckenspråk om erbjuds föräldrar till döva, dövblinda och hörselskadade barn inom ramen för sjukvårds- huvudmannens ansvar för habilitering. Något riktat statsbidrag för verksamheten utgår inte till landstingen utan insatsen finansieras inom ramen för de medel som träffats i sjukvårdsöverkommelsen mellan staten och landstingen. Däremot erbjuder staten föräldrarna ekonomiskt stöd till föräldrar i form av vårdbidrag och i form till- fällig föräldraförsäkring enligt lagen om allmän försäkring. För att få en bild av den utbildning i teckenspråk som erbjuds föräldrar av landstingen, skrev jag till samtliga sjuk- vårdshuvudmän och ställde ett antal frågor om landstingens intro- duktionsutbildning. Svaren visar att omfattningen av den utbildning som erbjuds va- rierar kraftigt mellan landsting. Detsamma gäller innehåll och ut- formning liksom hur mycket man satsar på verksamheten. Omfattningen varierar mellan 25 och Omfattningen av introduktionsutbildningarna varierar mellan som mest och som minst 25 . De flesta landsting erbjuder en introduktionsutbildning om 50–. Flera landsting uppger dock i sina svar, att det är behoven som styr, att omfattningen varierar mellan olika föräldrar och att det egentli- gen inte finns någon övre gräns för landstingens ansvar då det gäller stöd till föräldrar i form av utbildning i teckenspråk. Svaren är emellertid svårbedömda eftersom de som lämnat uppgifter inte klart definierar vad man bedömer som kunskapsnivå för att kunna gå vidare till TUFF-utbildning. Föräldrar i glesbygd tvingas vänta på utbildning De allra flesta föräldrar erbjuds utbildning så snart möjligt efter att funktionshindret konstaterats. Ambitionen hos sjukvårdshuvud- männen tycks vara att insatsen sätts in . Vanli- gast tycks vara att föräldrarna går igenom utbildningen när barnet är omkring och åren däröver. Det finns dock en oroande ten- dens att föräldrar i glesbygdsområden tvingas vänta då antalet för- äldrar är för litet för att motivera att en utbildning startar . Detta riskerar att ge föräldrar olika förutsättningar att möta bar- nets behov av språkutveckling speciellt under barnets tidiga år. Fler mammor än pappor deltar i utbildning Av enkätsvaren framgår att –2003 har totalt 1 895 föräldrar gått igenom introduktionsutbildning i teckenspråk i regi. Antalet mammor (eller motsvarande kvinnlig vårdnadshavare) som gått igenom utbildning är högre än antalet pappor ( eller motsvarande manlig vårdnadshavare). Skillnaderna kan bero på flera olika faktorer. En sådan faktor kan vara att i sepa- rerade familjer har fler mammor än pappor gått igenom utbildning. En annan faktor kan vara att man inom familjen prioriterat att mamman ska gå igenom utbildning. En tredje faktor kan vara att pappor i mindre utsträckning än mammor väljer att inte prioritera utbildning i teckenspråk utbildning erbjuds. En fjärde faktor kan vara avsaknad av riktad ersättning för förlorad arbetsinkomst och att förlusten skulle vara större för pappor än för mammor. Först hemundervisning och sedan korta kurser Av svaren framgår att vidare att landstingen i hög grad försökt ut- forma introduktionsutbildningen så att den underlättar föräldrars deltagande. Utbildningen tycks i många landsting initialt erbjudas som hemundervisning för att därefter övergå i kortare kurser på kvälls- eller med inslag av veckoslutskurser. Variationerna kan här antas vara stora utifrån lokala förutsättningar som exem- pelvis restid och reseavstånd inom det geografiska område lands- tinget betjänar. Ambitionen tycks vara att utforma introduktions- utbildningen på sådant sätt att föräldrar ges möjlighet att delta och få utbildning nära hemorten. Var femte förälder hade annat modersmål än svenska Intressant att notera är att antalet föräldrar med annat modersmål än svenska som tagit del av landstingens introduktionsutbildning i det närmaste har fördubblats och var femte förälder hade 2003 annat modersmål än svenska. Otillräcklig kompetens hos lärarna Utbildningens kvalitet är svårbedömd. Den hänger till stor del samman med de kunskaper och den kompetens som finns hos den personal som undervisar liksom med det material som används i undervisningen. I ett försök att fånga kvaliteten i introduktionsut- bildningen efterfrågades därför såväl vilken språklärarkompetens som funnits hos de lärare som undervisat i introduktionsutbild- ningen som vilket undervisningsmaterial som använts. Då det gäller lärarnas kompetens är svaren föga förvånande. Flertalet landsting uppger att de lärare som undervisar på intro- duktionsutbildningen har gått igenom utbildning vid Västanviks folkhögskola (teckenspråkslärare). Härutöver finns ett antal lärare kompletterat denna utbildning med universitetsutbildning i tecken- språk och med kurser i pedagogik. Svaret belyser ett grundläggande problem i all teckenspråksutbildning, nämligen avsaknaden av ade- kvat språklärarutbildning i teckenspråk motsvarande vad som gäller andra språklärare. Brist på anpassat utbildningsmaterial Lärarnas brist på utbildning torde påverka kvaliteten i utbildningen, inte minst genom att utbildningen i alltför stor utsträckning verkar styras av tillgängligt utbildningsmaterial istället för av vad föräld- rarna efterfrågar.1 Flertalet landsting svarar här att man i introduktionsutbild- ningen, förutom egenproducerat material, använt sig av steg 1 och 2 av det material som producerats för TUFF-utbildningen. Det material som tagits fram inom ramen för TUFF-utbildningen be- står av totalt 12 steg. Om introduktionsutbildningen ansvarat för steg 1 och 2 torde detta innebära en nedre gräns för landstingens introduktionsutbildning . Nöjda föräldrar önskar mer utbildning Flertalet landsting anger att föräldrarna är nöjda eller mycket nöjda med utbildningen. Vad man är nöjd eller mycket nöjd med framgår emellertid inte av svaren. Noterbart är dock att några landsting i svaren påtalar att föräldrar framfört önskemål om mera utbildning. Landstingen vet inte vad introduktionsutbildningen kostar Inget annat landsting har lyckats lämna några uppgifter om de fak- tiska kostnaderna för sjukvårdshuvudmännen vad gäller introduk- tionsutbildning i teckenspråk. De uppgifter som har lämnats är dels 1 Detta fenomen har bland annat uppmärksammats i utvärderingar av TUFF- utbildningen. bristfälliga, dels inte jämförbara sinsemellan. Detta medför att nå- gon uppfattning om landstingens kostnader inte gått att uppbringa. Utbildning i teckenspråk utöver introduktionsutbildning i landsting- ens regi Uppgifter som i olika sammanhang kommit till min kännedom in- dikerar att landstingen förutom introduktionsutbildning även er- bjuder föräldrar ytterligare utbildning i teckenspråk inom ramen för sitt habiliteringsansvar. Mot den bakgrunden frågade jag efter uppgifter om sådan efterföljande utbildning och dess omfattning. De inkomna svaren är av sådan omfattning och varierar sinsemellan i hög grad varför jag har valt att endast redovisa en sammanfattande bild. Av de lämnade svaren på enkätens fråga 11 framgår att flertalet landsting erbjuder sådan utbildning. Ambitionerna liksom omfattningen av denna utbildning varierar kraftigt mellan de olika landstingen. Flera landsting erbjuder också teckenspråksutbildning med att föräldrarna genomgår TUFF-utbildning och efter att denna genomförts. I något landsting erbjuds föräldrar utbildning i teckenspråk upp tills barnet är . Något landsting har även ut- sträckt erbjudandet om utbildning i teckenspråk till att även om- fatta även syskon, mor- och farföräldrar och andra närstående. Sammanfattningsvis kan jag konstatera, att sjukvårdshuvudmännen erbjuder föräldrar utbildning i teckenspråk i en omfattning som inte varit allmänt känt. 9.2.2Statlig utbildning i teckenspråk för föräldrar (TUFF) Frågor kring utbildning i teckenspråk för föräldrar till döva, döv- blinda och hörselskadade barn samt andra barn med motsvarande behov av teckenspråk för sin kommunikation har senast behandlats av utredningen utbildning i teckenspråk för föräldrar till döva barn m.m. Utredningen beräknade att cirka 220 föräldrar behöver stöd i form av utbildning i teckenspråk för att kunna stödja sina teckenspråksberoende barns utveckling(SOU 1996:102). TUFF, (Teckenspråks Utbildning För Föräldrar), var namnet på utredningens betänkande och är den vedertagna benäm- ningen på en sammanhållen teckenspråksutbildning för föräldrar till döva, dövblinda och hörselskadade barn samt andra barn med motsvarande behov av teckenspråk för kommunikation. Syftet med TUFF-utbildningen skall vara att ge föräldrarna sådana färdighe- ter att de på ett funktionellt sätt kan använda teckenspråk i kontakt med sina barn och därmed främja barnets utveckling(prop. 1996/97:162). Utbildningen består av påbyggbara kurser, omfattande totalt à och förutsätts bygga på den introduktion i teckenspråk som landstingen inom ramen för sitt habiliteringsan- svar erbjuder föräldrar till döva och hörselskadade barn. TUFF har successivt införts efter beslut i och ett särskilt statsbidrag utgår till denna verksamhet enligt förordningen (1997:1158) om statsbidrag för teckenspråksutbildning för vissa föräldrar. Enligt denna förordning ska utbildningen i första hand ges till föräldrarna innan barnet nått skolåldern. Den struktur som utbildningen har antagit omfattar vanligtvis förde- lade . I förordningen (1997:1158), som följde av beslut om införandet av teckenspråksutbildning till föräldrar, anges att ut- bildningen ska följa av fastställd ramkursplan och att målen för utbildningen ska framgå av denna. Sådan ramkursplan fastställdes av i samband med införandet av TUFF-ut- bildning 1998.2 Mot bakgrund av erfarenheterna från bland annat utvärderingar av utbildningen har kursplanen reviderats och ny ramkursplan fastställts (SKOLFS 1998:7). Den nya ramkursplanen trädde i kraft (SKOLFS 2003:19). i skolan () som fram till och med administrerade statsbidraget har redovisat utvecklingen av utbildningen. Av redovisningen för framgår att utbildningen då fortfarande var under uppbygg- nad. Antalet deltagare beräknades vara ca 800, vilket var 2 3 § andra stycket. den omfattning som propositionens beräkningar byggde på. Ansva- ret för att administrera anslaget överfördes till Spe- cialpedagogiska institutet. TUFF-utbildning genomförs på uppdrag av (), ursprungligen av sex utbildningsanordnare - Här- nösands folkhögskola (), (Dande- ryd), /Stiftelsen (Öre- bro), (), () och Västanviks folkhögskola (). De fem förstnämnda utbildningsanordnarna erbjuder utbildning till föräld- rar inom respektive region medan den sjätte utbildningsanordnaren har hela landet som upptagningsområde. har också företaget i erkänts som mottagare av statsbidrag för genomförande av TUFF-utbildningar. Således är det numera två aktörer i . Ramkursplanen innehåller, i likhet med tidigare ramkursplan, två typer av mål – mål att sträva mot och mål att uppnå. Dessa två mål har helt skilda adressater. Mål att sträva mot är mål för ut- formningen av undervisningen medan mål att uppnå anger vad den studerande förväntas uppnå. Till skillnad från annan av kursplanebunden utbild- ning ges inte betyg efter genomförd TUFF-utbildning, utan enbart intyg. Skälet är att TUFF-utbildning inte är en utbildning inom ramen för det offentliga skolväsendet utan ett stöd i form av riktad utbildning i teckenspråk till föräldrar till barn beroende av detta språk för sin kommunikation.3 Det är också viktigt att påpeka att föräldrar i den här formen av utbildning som syftar till att utveckla föräldrarnas förutsättningar att kommunicera med sina barn inte ska betygsättas. 3 Att TUFF-utbildningen inte är behörighetsgivande och eleverna därmed inte föremål för betygssättning innebär att måldokumenten för utbildningen skiljer sig från annan kursplanebunden utbildning genom att betygskriterier saknas. Här kan finnas en orsak till att man ofta möts av påståenden att föräldrar inte uppnår målen för utbildning. Vilka mål måste man fråga sig eftersom du individuella uppnåendemål inte självklart går att läsa ut av kursplanerna utan måste sättas i relation till de betygskriterier som gäller för utbildningen. Som utredare har jag och sekretariatet besökt TUFF-utbildningar och i olika sammanhang träffat föräldrar, lärare och utbildningsan- svariga. Vidare har intresseorganisationerna där ibland Riksförbun- det för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB) genom en särskild skrivelse gett synpunkter på hur de utifrån sitt brukarper- spektiv skulle vilja förändra TUFF. De flesta anser att det totalt sett är för få utbildningstimmar, vilket också bekräftas av utvärdering. Jag kan kon- statera att det inte är någon enhetlig bild som framstår eftersom det totala antalet timmar en förälder erbjuds varierar kraftigt beroende på omfattningen av den introduktionsutbildning som erbjudits av hemlandstinget. De enkätsvar jag tagit del av visar på en variation mellan 25 och . Många föräldrar uppger att de på egen hand har sökt olika ytterligare alternativ till träning och utbildning i teckenspråk men har haft varierande erfarenhet av detta. Det har bl.a. berott på att det varit svårt att se vilken nivå olika kurser ligger på och vilket innehåll kurserna har.