sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — Invändningar mot utfärdade kontrollavgifter skall handläggas på ett seriöst och korrekt sätt och i enlighet med rätts- praxis. Bekräftelse eller svar på inkommen invändning skall i normalfallet lämnas . Den inkassoverksamhet som bedrivs för medlemsföretagets räkning skall motsvara minst de rekommendationer om god inkassosed som givits av Datainspek- tionen, samt i övrigt bedrivas i full överensstämmelse med inkasso- lagen. Tecknade avtal med uppdragsgivare skall utföras i överens- stämmelse med föreningens etiska regler. Medlemsföretag skall söka få uppdragsgivare att verka i samma anda. Med detta följer att övervakning i första hand skall ske mot debitering med fast ersättning eller debitering för nedlagd tid. I de fall andra avtal likväl slutits, får dessa inte utformas så att de kan leda till att medlems- företaget gör sig beroende av oetiska arbetsmetoder för att kom- pensera sig ekonomiskt för de avtalade tjänsterna. 10.4Synpunkter på hur verksamheten bedrivs 10.4.1Datainspektionens översyn av inkassoverksamheten Datainspektionen genomförde ett antal inspektioner som ett led i myndighetens tillsynsverksamhet för att kontrollera att parkeringsbolagen följer inkassolagen och person- uppgiftslagen/datalagen. Tillsynen begränsades till att omfatta verksamhet som bedrevs med stöd av LKOP. Tillsynen omfattade inte parkeringsbolagens allmänna policy eller övervaknings- metoder. Resultatet av inspektionerna redovisades i rapporten av parkeringsavgifter (1999:4). Sammanfattningsvis anges i Datainspektionens rapport att inspektionerna lett till följande iakttagelser. Parkeringsbolagens hantering av felparkeringsärenden har i stort sett utförts i enlighet med reglerna i inkassolagen och i enlighet med god inkassosed. Några brister har dock konstaterats. Parkeringsbolagen har följt gällande regler om behandling av personuppgifter i de person- register som används för administration av felparkeringsavgifter. Ett inkassokrav skall vara den sista åtgärder innan en stämning eller en ansökan om betalningsföreläggande görs. Det skall alltså ligga allvar bakom hoten i ett sådant krav. Trots det har vissa parkeringsbolag ändå skickat en påminnelse efter inkassokravet. En sådan rutin är olämplig utom i de fall det finns anledning att anta att inkassokravet inte nått fordonsägaren. Enligt god inkassosed skall parkeringsbolagen spara eller kunna återskapa en kopia av kravbrev som skickats till fordonsägaren. Några bolag har inte iakttagit den bestämmelsen. Fordonsägaren bör underrättas om en fordran avskrivs vilket inte alltid har skett. På anmaningen att betala bör det tydligt anges hur fordonsägaren skall agera om han eller hon har invändningar. Ett parkeringsbolag har inte givit någon sådan information och ett annat bolag har angett att enda sättet att undvika betalningsföreläggande är att betala avgiften. Dessa angivelser är inte godtagbara. Några parkeringsbolag har endast tagit emot skriftliga invändningar från fordonsägaren om påförd kontrollavgift. Klagomål bör tas emot både muntligen och skriftligen. Alla bolag har inte gjort en anteckning om muntliga klagomål trots att det alltid bör göras. Ett parkeringsbolag har ansökt om betalningsföreläggande även om fordonsägaren invänt. Ett sådant förfarande strider mot god inkassosed och bör inte före- komma eftersom bolaget i sådana fall bör ansöka om stämning. Avslutningsvis i sin rapport lämnade Datainspektionen följande rekommendationer till ledning för dem som hanterar ärenden om felparkeringsavgifter (eg. kontrollavgifter genomgående, utred- ningens anmärkning). 1.Invändningar mot krav på betalning av felparkeringsavgift bör antecknas även om de lämnas per telefon. 2.Om ett parkeringsbolag anlitar ett inkassobolag för indrivning av felparkeringsavgifter bör upplysningar som kan vara relevanta för inkassoverksamheten vidarebefordras till inkasso- bolaget. Det gäller även upplysningar om vad som skett innan ärendet överlämnas till inkassobolaget. 3.Ett inkassokrav skall vara allvarligt menat. Påminnelsebrev bör därför inte sändas ut efter inkassokravet. Endast om man på goda grunder kan misstänka att inkassokravet inte nått fordonsägaren bör en påminnelse skickas iväg. 4.Har fordonsägaren invänt mot att betalningsskyldighet föreligger, bör ansökan om betalningsföreläggande inte göras. Ansökan om stämning vid domstol bör istället göras. 5.Om ett parkeringsbolag avskriver en fordran skall fordonsägaren underrättas. 6.Parkerings- och inkassobolagen bör fortlöpande informera sin personal om vilka regler som gäller för personregistrering i kund- och gäldenärsregister. 7.För att kunna visa att kravhandlingen haft innehåll och utformning enligt lag eller god inkassosed skall en kopia av kravet bevaras eller kunna återskapas exakt så som den såg ut då den sändes. Kopian bör bevaras efter det att ärendet avslutats (jfr. även RH 1990:107). 8.Uppgift i inkassoregister bör gallras senast efter avslutat ärende. Datainspektionen har vid kontakt med utredningen menat att rapporten visade att det inte finns några väsentliga brister i Eventuellt skulle Datainspektionen vara hårdare med inkassotidsfristen vid kontrollavgifter. I vissa fall har av inkassotidsfristens gått när gäldenären får kravbrevet. parkerings AB fotograferar vissa felparkeringar och då verkar antalet invändningar begränsas ordentligt. I betänkandet 1993/94:TU03 behandlades bl.a. motion 1992/93:T414, i vilken motionären tog upp en rad närmare angivna felaktigheter och brister. Motionären menade bl.a. att parkerings- bolagen med hjälp och lagstiftning blivit såväl domstol som straffmätare och straffverkställare, att bolagen ofta har sitt kontor på annan ort och har telefontid begränsad till ett par för- middagstimmar, att medborgaren skall ha en fysisk möjlighet att själv få träffa en beslutande befattningshavare i det straffverkställ- ande parkeringsföretaget och att en rejäl översyn av parkeringslag- stiftningen krävs. anförde i sitt ställningstagande till motionen att utskottet hade erfarit att Svenska Kommunför- bundet, i samband med genomförandet av förslag, var angeläget om att söka undanröja missförhållanden av det slag som påtalats i motionen. Utskottet avstyrkte motionen i avvaktan på regeringens förslag med anledning av Åklagarutred- ningens betänkande. I betänkandet 1995/96:TU3 behandlade trafikutskottet bl.a. frågan om de privata parkeringsbolagens verksamhet. Bakgrunden var en motion i vilken det framhölls att det behövdes en snabbt arbetande utredning som syftar till en sanering av de privata parkeringsbolagens verksamhet och den sammanhängande inkassoverksamheten (motion 1995/96:T911). Motionären anförde i huvudsak att de privata parkeringsbolagen inte försöker ge service åt bilisterna utan endast är intresserade av att tjäna pengar genom att skriva ut kontrollavgifter och att det måste finnas en alltid given möjlighet för den enskilde att få direkt och muntlig kontakt med det företag som lappat bilen. Efter att ha redogjort för bestämmelserna i och inkassolagen konstaterade utskottet att det inom pågick en verksamhet som syftade till att skapa en för de kommunala och privata parkeringsbolagen gemensam branschorganisation och gemen- samma etiska regler. Tanken var vidare att skapa en auktorisation för parkeringsbolag, i medvetande om att en oseriös verksamhet är till skada inte bara för de parkerande bilisterna utan i längden också för markägarna och parkeringsbolagen själva. Utskottet delade motionärens uppfattning om vikten av att parkeringsbolagens verksamhet bedrivs i seriösa former men menade att den lagstift- ning som redogjorts för är ämnad att säkerställa att så sker. Vidare anförde utskottet att det nämnda arbetet med att skapa någon form av auktorisation av parkeringsbolag emellertid tydde på att kom- pletterande regler kunde behövas. Resultatet av detta arbete borde enligt utskottets mening avvaktas och utskottet var därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. De privata parkeringsbolagens verksamhet togs även upp i betänkandet 1997/98:TU8 med anledning av motion 1997/98:T915. I denna motion framhölls att flera parkeringsbolag bedriver sin verksamhet på ett oseriöst sätt med stora olägenheter för de parkerande bilisterna som följd. Motionären ville att skulle upphäva LKOP och hos regeringen begära ett förslag till ny lag som säkerställer att parkeringsövervakningen på tomtmark sker på ett seriöst sätt. Utskottet hänvisade till att frågan behandlats utförligt i betänkandet 1995/96:TU3 och konstaterade att etiska regler för branschen hade fastställts. Vidare anförde utskottet att förslag till enklare och mer enhetliga parkeringsbestäm- melser omfattade LKOP och därmed parkeringsbolagens verksam- het. Motionen avstyrktes i avvaktan på resultatet av Regeringskan- sliet beredning av frågan. I sammanhanget kan nämnas att i en moderat reservation anfördes att ett exempel på missförhållanden i fråga om den verksamhet som regleras av LKOP är förekomsten av s.k. nollavtal, se avsnitt 10.2.5. Dessa bygger på att fastighetsägaren får hela omsättningen från parkeringsverksamheten medan det parkeringsbolag som han slutit avtal med får intäkterna från kon- trollavgiften. En sådan ordning medför risk att parkeringsbolaget ser mindre till det allmänna intresset av att ordna trafiken och mera till det egna intresset av att maximera antalet inkomstbringande parkeringsanmärkningar. Motionärerna menade att regeringen borde förelägga förslag till sådana ändringar i LKOP som gör det möjligt att ändra de privata parkeringsbolagens verksamhet i enlighet med bl.a. motionärens (T915) önskemål. 10.4.3Övriga synpunkter på de privata parkeringsbolagens verksamhet har gjort en sammanställning över klagomål på i huvudsak privata parkeringsbolag som framförts till bolaget. Av sammanställningen framgår i huvudsak följande. I en stor del av klagomålen ifrågasätts om det parkeringsbolag som utfärdat en kontrollavgift följt Svenska Parkeringsföreningens etiska riktlinjer. En parkör ifrågasätter varför betalning av avgiften skall ske när seriösa företag i övrigt brukar kräva betalning och menar också att det som väcker förundran är att överklaganden slarvas bort. En synpunkt är också att det är lönlöst att överklaga. Man menar också att det svar man får från parkeringsbolaget ofta är ett standardsvar som inte bemöter just den invändning man gjort. menar exempelvis att bolaget borde svara på ett sådant sätt att man åtminstone kan förmoda att man läst innehållet i en skrivelse. En parkör hävdar att parkeringsbolaget inte svarat på en skrivelse förrän , trots att det i bolagets stadgar och policy anges att bekräftelse eller svar i normalfallet skall lämnas . Flera av de som klagar vill också ha information om hur de skall gå vidare för att tillvarata sin rätt. En parkör frågar hur det kommer sig att man överklagar hos samma bolag som utfärdat kontrollavgiften i stället för hos en fristående instans. En person hävdar att kontrollavgiften på ett ställe uppgår till , medan kommunens felparkerings- avgift på en intilliggande plats endast uppgår till . Enligt denna person hänvisar bolaget till att det är ett större brott att stå på privat tomtmark än på mark. En annan synpunkt är att problemets kärna är att parkeringsbolagen inte uppfattar parkören som en kund utan någon som man med lagens hjälp kan mjölka så mycket pengar som möjligt från. Ett klagomål som återkommer är att det är svårt att få kontakt med parkerings- bolaget. Exempelvis uppger en parkör att bolaget inte svarat när man ringt 8.30–11.30 vardagar. En genomgående synpunkt är att skyltningen är för dålig, dvs. informationen om vilka parkeringsregler som gäller på en plats är bristfällig. En parkör frågar om det finns några minimikrav på hur information, skyltar och parkeringsautomat bör vara placerade och hur tydligt det skall framgå för bilföraren vilka parkeringsregler som gäller. Bristen på information hävdar man har bl.a. lett till att man betalat i fel parkeringsautomat eller inte hittat parkeringsautomaten överhuvudtaget. har vid möte med Parkeringsutred- ningen framfört att den övervägande delen av klagomålen i parke- ringsärenden hos förbundet rör kontrollavgifter och att problemen är större med de privata bolagen än de kommunala. Den över- vägande delen av klagomålen gäller att man inte fått svar på sina frågor, att besluten ibland är dåligt motiverade och att man upp- lever att man inte fått en ärlig chans. Förbundet menar också att bolagen skrämmer folk till att betala genom att t.ex. hota med stämning. Detta är ett problem som uppstår eftersom det inte är angivet i lagen hur hanteringen av klagomål närmare skall gå till. har framfört bl.a. följande till utredningen. Det är vanligt att de privata parkeringsbolagens kundservice är underbemannad och det finns en tendens att inte hantera reklama- tioner som ett led för att förbättra företagets verksamhet. Det är inom andra områden inte vanligt att man stämmer sina konsumen- ter och på många andra områden finns ett mellanled, t.ex. (). Verket har sett en klar förbättring vad gäller elbranschen, där många bolag har kundombudsmän. Det är inte lämpligt att pröva parkeringsärenden i , det skulle bli fråga om för många ärenden. har ogillat auktorisation eftersom det utestänger icke auktoriserade bolag från marknaden. Indrivning av fordringar borde enbart ske genom inkassoföretagen som redan står under tillsyn och inte genom parkeringsbolagen. Verket har dock inte något emot ett samhällsadministrerat auktorisationssystem. 10.5Frågan om införandet av ett auktorisations- förfarande Utredningens bedömning: Ett auktorisationsförfarande bör inte införas. Det finns dock goda skäl som talar för att ett sådant förfarande införs. Visar det sig att det kvarstår ett betydande problem med oseriösa parkeringsbolag även efter det att inrättats bör regeringen med beaktande av den föreslagna nämndens kommande erfarenheter åter överväga behovet av auktorisation. Med befogenheten att utfärda en sanktionsavgift, oavsett om den kan anses vila på offentligrättslig eller civilrättslig grund, följer också ett stort ansvar. Även om det inom det civilrättsliga området inte är fråga om myndighetsutövning torde skillnaden utåt sett mellan utfärdandet av felparkeringsavgifter och utfärdandet av kon- trollavgifter för den enskilde framstå som mycket små. Parkerings- vakter som är anställda av ett privat parkeringsbolag är ofta uniformerade och de fordon som används är försedda med dekaler eller liknande som innehåller ord som bevakning, övervakning etc. Det är inte otroligt att en sådan uppfattning hos allmänheten kan komma att bestå även om parkeringsöverträdelser på gatumark enligt utredningens förslag skall beivras enligt ett civilrättsligt sanktionssystem. Beträffande parkeringsövervakning på gatumark finns ett författ- ningsreglerat krav på att parkeringsvakten skall ha genomgått lämplig utbildning för uppgiften (se 5 § LKP och RPSFS 2002:1, FAP 759–1), medan något sådant krav inte finns när det gäller parkeringsvakter som agerar på tomtmark. När det gäller utfärdande av felparkeringsavgifter styrs detta av offentligrättslig reglering. Parkeringsövervakningen på tomtmark kan sägas vara fullt jämförbar med övervakningen på gatumark när det gäller bedömningsgrunder m.m. Det finns enligt gällande bestämmelser inte några andra krav beträffande parkeringsövervakning på tomtmark än att den som övervakar efterlevnaden av förbud eller villkor som avses i LKOP skall ha en för ändamålet lämplig utbildning. Det finns vidare inte några krav på hur en bilist som är missnöjd med en utfärdad kontrollavgift skall bemötas och hur denne skall gå tillväga. Flera stora privata parkeringsbolag har en väl utbyggd kundservice men det finns många, framför allt mindre, parkeringsbolag som saknar en sådan. Regleringen i LKOP är kon- struerad på ett sådant sätt att det i princip är helt upp till mark- ägaren att följa bestämmelserna eller inte. Det ställs således inte upp några särskilda krav från samhällets sida på den som vill bedriva näringsverksamhet i vilken ingår utfärdande av kontrollavgifter. Det finns exempelvis inte några sanktioner mot en markägare som inte uppfyller sitt ansvar att se till att den som utför övervakningen har erforderlig utbildning. Det finns i princip inte heller några lag- stadgade möjligheter för samhället att ingripa mot ett parkerings- bolag som bedriver oseriös verksamhet. reglerar de privata parkeringsbolagens verksamhet är i detta sammanhang inte tillräcklig. Lagstiftningen, framför allt lagen (1974:191) om bevakningsföretag och inkassolagen (1974:182), innehåller inte några särskilda bestämmelser om vilka krav som bör ställas på ett parkeringsbolag som bedriver verksamhet i vilken ingår utfärdande av kontrollavgifter. Frågan om att införa ett krav på auktorisation för parkeringsbolag har, som redovisats ovan, diskuterats tidigare i olika sammanhang och även tagits upp av ett antal av de aktörer inom parkeringsområdet som Parkeringsutred- ningen träffat. 10.5.2Skäl för och emot ett auktorisationsförfarande Som anförts tidigare finns det ett behov av åtgärder på den privata parkeringsverksamhetsmarknaden. Bland annat har framhållits att flera privata parkeringsbolag bedrivit sin verksamhet på ett oseriöst sätt. Det är t.ex. allmänt bekant att s.k. nollavtal – som allmänt anses som en mindre lämplig avtalsform – fortfarande förekommer. Enligt utredningens mening är det viktigt att samhället har möjlighet att ingripa mot ett parkeringsbolag som bedriver oseriös verksamhet. Ett sätt att komma till rätta med detta vore att införa ett auktorisationsförfarande. Å andra sidan bör beaktas att ett krav på auktorisation skulle verka hämmande på konkurrensen inom parkeringsområdet. Oegentligheter inom en viss bransch behöver nödvändigtvis inte betyda att branschen skall påläggas ett auktorisationskrav. Behovet av åtgärder måste vägas mot de begränsningar av den fria marknaden som förfarandet skulle innebära. Det är i och för sig inte orimligt att tänka sig ett krav på auktorisation av parkerings- bolag. Parkeringsverksamhetsmarknaden har exempelvis påtagliga likheter med den auktorisationsreglerade marknaden för bevak- ningsföretag. Begränsade åtgärder inom parkeringsverksamhets- marknaden kan alltså mycket väl vara en passande åtgärd. Men det är svårt att få någon överblick av hur omfattande problemen verkligen är. Dessutom är ett av syftena med utredningens förslag till parkeringsnämnd att stävja olämpligheter som förekommer på marknaden. Vilken effekt nämnden kommer att få återstår emellertid att se. Därtill skall beaktas att det finns avgränsningssvårigheter för auktorisationsförfarandet. Det är knappast rimligt att ålägga en enskild markägare – som själv ombesörjer parkeringsövervakningen – att genomgå auktorisationsprövningen. Det synes även främmande att kräva auktorisation av kommunala bolag. Ett sådant krav skulle å andra sidan medföra en mer enhetlig reglering och det kan naturligtvis inte uteslutas att det trots allt förekommer brister även inom denna del av branschen som ett auktorisationskrav skulle kunna motverka. Exempelvis förekommer det fortfarande att även kommunala bolag tecknar nollavtal. Vidare skall beaktas att branschen självmant försöker komma till rätta med problemen och att det har fastställts etiska regler för branschen. Ett auktorisationsförfarande skulle riskera att i viss mån motverka branschens egna konstruktiva arbete. Å andra sidan har det till utredningen framförts att privata aktörer kan tänka sig ett auktorisationskrav. 10.5.3En tänkbar utformning av auktorisationsförfarandet I detta avsnitt för utredningen ett principiellt resonemang kring hur ett auktorisationsförfarande borde utformas. Lagen om bevakningsföretag utgör en god utgångspunkt för övervägandet av hur auktorisationsbestämmelserna bör utformas. Lagen gäller för de företag som bedriver både bevakningsverksamhet och parkeringsverksamhet. Som nämndes i föregående avsnitt finns avgränsningssvårigheter. Bland annat bör auktorisationskravet inte omfatta markägare som själva ombesörjer parkeringsövervakningen. Genom att låta kravet på auktorisation omfatta endast yrkesmässig verksamhet kan ett sådant undantag åstadkommas. Vidare bör man överväga om inte ett uttryckligt undantag för kommunala bolag bör införas. När det gäller de krav som bör ställas vid auktorisationen bör beaktas följande. Auktorisation bör beviljas endast om det kan antas att verksamheten blir bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt och i övrigt i överensstämmelse med god sed inom branschen. Ett annat krav bör vara att verksamheten bedrivs i överensstämmelse med god sed inom branschen. Vid bedömningen av om de grundläggande kraven är uppfyllda kan de etiska regler som utarbetats av användas som en utgångspunkt. Beviljandet av tillstånd och tillsyn över verksamheten bör skötas av en offentlig myndighet. Här kan man i första hand tänka sig eller som tillstånds- och tillsynsmyndighet. Fråga om auktorisation prövas lämpligen av i det län där företagets ledning har sitt säte eller, om det är fråga om en fysisk person, där denne är folkbokförd. Det är även rimligt att lägga tillsynsansvaret på . Vid tillsynen bör kontrollera att förutsättningarna för auktorisation är uppfyllda. En oseriös parkeringsverksamhet är till skada inte bara för de parkerande bilisterna utan i förlängningen även för markägarna och parkeringsbolagen. Det är viktigt att samhället har möjlighet att ingripa mot ett parkeringsbolag som bedriver oseriös verksamhet. Enligt utredningens mening finns det inte tillräckligt starka skäl att införa ett krav på auktorisation i det fall verksamheten bedrivs av en myndighet. När det gäller kommunala myndigheter finns redan en omfattande offentligrättslig reglering som styr myndigheternas verksamhet. Även om det faktiskt förekommer att kommunala parkeringsbolag tecknar nollavtal, synes de problem som finns och som utredningen pekat på framför allt röra de privata parkeringsbolagens verksamhet. När det gäller privata parkeringsbolag finns det enligt utredningens uppfattning skäl som talar för att införa ett auktorisationskrav. Ett sådant förfarande bör dock endast införas om inga andra åtgärder bedöms tillräckliga. Med beaktande av att branschen självmant försöker komma till rätta med problemen samt att utredningen föreslår att en inrättas, förefaller det för tidigt att påstå att inga andra åtgärder än ett auktorisationsförfarande är tillräckliga. Däremot skulle den nyinrättade nämnden kunna tjäna som en nyttig informationskälla till hur omfattande problemen är och hur trenden ser ut. inte vara en tillräcklig åtgärd och skulle det visa sig att problemen med en oseriös parkerings- verksamhet kvarstår, bör auktorisationsförfarandet allvarligt övervägas. Vid en samlad bedömning är det emellertid utredningens uppfattning att ett auktorisationsförfarande inte bör införas. 10.6Frågan om krav på parkeringsvakters utbildning och utrustning Utredningens förslag: Bestämmelsen om att parkeringsvakter under tjänsteutövning skall bära uniform med tjänstetecken samt att uniformen skall vara sådan att den lätt kan särskiljas från en polisuniform skall omfatta alla parkeringsvakter. En parkeringsvakt skall ha genomgått lämplig utbildning för uppgiften. Närmare föreskrifter om parkeringsvakternas utbildning skall meddelas av i samråd med . 10.6.1Nuvarande krav enligt LFP Enligt 5 § första stycket LFP får parkeringsanmärkning enligt denna lag endast meddelas av en polisman eller av sådan parkerings- vakt som avses i lagen (1987:24) om parkeringsövervak- ning. I 5 § i denna lag anges att parkeringsövervakningen skall fullgöras av parkeringsvakter som har genomgått lämplig utbildning för uppgiften. Föreskrifter om personalens utbildning och utrustning meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Förordningen (1987:26) om parkerings- vakter i kommuner anges att i samråd med skall meddela föreskrifter om utbildning av parkerings- vakter.