sou · GUB378 · 2007-01-01 00:00:00 — Det förefaller som om vårdgivarna, i avsaknad av nationella riktlinjer, som först införts (2005), och utan lämplig utbildning i hur man tar hand om omskurna kvinnor, till- griper lagen som ett hjälpmedel för att kommunicera med de berörda kvinnorna och männen och tala om för dem vad som är förbjudet i i stället för att ge dem den vård de behöver. Både barnmorskor och gynekologer sa sig vara osäkra på hur man ska klippa (m.fl., 2002; , 2005). Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på studie (m.fl., 2004), beskriver en ung mamma vad hon uppfattade som en obehaglig upplevelse, som även berodde på att hon inte kunde kommunicera med barnmorskorna: Mitt första barn förlöstes på sjukhuset... Jag blev inte bra klippt. Jag försökte berätta för dem att jag är omskuren... De klippte mig för sent och jag sprack mycket och blödde kraftigt (m.fl. 2004). Dessutom rapporterade kvinnorna att samordningen mellan servi- cen på mödravårdscentralen och förlossnings- eller BB-avdelningen var dålig eftersom den yrkesmässiga uppdelningen av arbetet mel- lan barnmorskor och gynekologer inte verkade vara så väl definie- rad som en kvinna i en fokusgruppdiskussion påpekade (m.fl., 2004a). Under förlossningen måste vi be barnmorskorna klippa. tillkal- lar barnmorskan en läkare för att fråga om hon ska klippa eller inte. Medan de diskuterar med varandra poppar babyn ut och orsakar onö- digt svåra sprickor och blödning. Det är mycket frustrerande att hamna i en situation där experterna inte verkar ha någon kontroll... En annan kvinna sa så här: Detta med omskärelse är svårt här i , de vet ingenting om det. ...När jag kom till sjukhuset frågade de inte mig. De bara tittade och pratade med varandra. I stället för att prata med mig ringde de och pratade med en annan barnmorska, de pratar med varandra i stället för att fråga, så är det. Det känns obehagligt när de pratar om en utan att fråga hur det är eller vad det är. Jag sitter där och undrar vad de talar om... I stället för att fråga eller diskutera med den enda som vet... Man känner sig så marginaliserad. Problemet med bristande kunskaper när det gäller vården av omskurna kvinnor och den dåliga samordningen av vårdservicen framhölls i en debattartikel av (, 2002) som även påpekade att det inte finns någon information om antalet omskurna flickor och kvinnor i . Eftersom informationen saknas kan det förefalla som det inte finns något behov att inve- stera i utbildning av vårdpersonalen. En del vårdgivare förklarade att bristen på riktlinjer på deras klinik beror på att det finns så få omskurna kvinnor (m.fl., 2002; , 2005). Samti- digt som allt detta visar hur marginaliserat FGC är i vårdrutinerna, ger det även stöd åt det som omskurna kvinnor i har pekat på, nämligen att deras problem med strävandena att utrota sedvän- jan beror på att man i utrotningssträvandena ignorerar de skilda Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på innebörderna i FGC, kvinnornas erfarenheter och de förändringar som sker i de berörda grupperna (m.fl., 2004), för att inte tala om personalens negativa inställning till omskurna kvinnor som framgår av nedanstående: Kvinnorna, särskilt de som föder flera barn i följd känner sig oväl- komna. De är trötta på att höra; det är ditt eget fel att du är sjuk, eftersom du föder barn (m.fl., 2004). Diskussionen ovan visar att den vård som erbjuds inte är optimal eftersom det saknas lämplig utbildning, vårdpersonalen har en negativ inställning och fokuserar på lagförbudet i stället för på ser- vice. Så även om männen uppmuntras att följa med kvinnorna till mödravårdscentralen och att vara med under förlossningen, hur kan de bli faktiskt delaktiga i processerna med den inställning som vårdpersonalen har och det sätt de beskriver män på i samband med de omskurna kvinnornas sexualitet? Eftersom det inte finns några uppgifter om männens faktiska delaktighet, kvarstår detta som en fråga att undersöka. Att männen är med under förlossningen verkar dock ge barnmorskorna en motsägelsefull bild som ifrågasätter deras etnocentriska åsikter. Trots att dessa möten inte verkar ha blottat de etnocentriska perspektiven, kvarstår även detta som en fråga för kommande studier. I följande avsnitt presenteras empi- riska data och analysen av data i barnmorskestudien (Leval m.fl., 2004). Empiriska data om sexualiteten hos omskurna kvinnor Även om hänvisning gjorts till olika uppsättningar data från bland annat kvinnor, barnmorskor och gynekologer, baseras den empi- riska delen på analys av data från fokusgruppdiskussioner och intervjuer med 26 barnmorskor i , som främst belyser hur barnmorskorna såg på sexualiteten när de diskuterade förlossnings- vården för omskurna kvinnor (Leval m.fl., 2004). Barnmorskorna som deltog var alla kvinnor i åldrarna 37–, deras erfarenheter som barnmorskor varierade . Barnmorskorna rapporterade olika grader av kontakt med och erfarenhet av vård av omskurna kvinnor, några hade tagit hand om ganska många, medan andra var mindre erfarna. För att inleda diskussionen informerades barnmorskorna om resultaten från en tidigare studie ( Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på m.fl., 2004) där somaliska kvinnor hade sagt att de inte ansåg att förlossningsvården i var optimal. Fyra teman från analysen diskuterades, bland annat: etnocent- riska projiceringar av sexualitet; det paradoxala i att veta att man inte kan och ändå inte skaffa sig kunskap om omskärelse och sexu- alitet; synen på de omskurna kvinnorna som maktlösa; att BB- avdelningarna fungerar som en plats där barnmorskornas åsikter om maskulina hegemoniska normer och afrikanska män i synnerhet ifrågasätts. De fyra temana utvecklas närmare med citat från inter- vjuerna och samtal från fokusgruppsdiskussioner. Etnocentrisk projicering av sexualitet Barnmorskorna visade liten förståelse för de omskurna kvinnornas sexualitet. De verkade oförmögna att fatta att de omskurna kvin- norna kunde ha någon sexualitet kvar och beskrev sexualiteten som ett fristående väsen, med potential att utplånas. Om inte klitoris var helt intakt, antog de flesta barnmorskorna att förmågan till sex- uell njutning var borta som framgår av följande samtal: Barnmorska 1: Man har helt tagit ifrån dem deras sexualitet också. Barnmorska 2: Ja, precis... (Intervju 11) Det var inte alla barnmorskor som trodde att omskurna kvinnor var avskurna från sin sexualitet. Men de som inte trodde det var försiktiga med att ge uttryck åt sin åsikt. Barnmorska: Jag undrar också lite om en kvinna som är omskuren... Alltså jag menar hon borde kunna känna njutning ändå... Hon borde kunna få orgasm ändå, även om hennes klitoris tagits bort, eller hur? (Intervju 5) Stereotyper om afrikanska män som själviska och aggressiva genomsyrade uppgifterna. Eftersom barnmorskorna inte kunde förstå hur penetrering är möjlig vid infibulation, drog de slutsatsen att männen tog till våld på ett slugt sätt, att detta är vanligt bland afrikanska män och därmed gör de våldet till en inneboende och naturlig egenskap hos afrikaner som framgår av följande konversa- tion. Barnmorska 1: De [kvinnor] som är helt infibulerade, det måste göra hemskt ont att ha samlag. Barnmorska 2: Jag undrar hur de blir gravida... hur i all världen kan Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på man bli gravid när jag inte ens kan få in ett ... [håller upp ett finger]. Barnmorska 1: Du skulle kunna göra det med våld, och det [våld] är de bra på, så det går. Barnmorska 2: Ja, precis. En riktig man skulle kunna tvinga sig in, med sin egen apparat alltså. Barnmorska 1: De [män] kan bara ta för sig, de bara tar. Det är precis som våldtäkt... (Intervju 3) Barnmorskorna ger uttryck åt förutfattade meningar om kulturella sedvänjor som påminner om dem som de tidiga missionärerna och kolonialmakterna hade. De anser att deras egen kultur är välinfor- merad och att de omskurna kvinnornas kultur är okunnig. Dess- utom använder de sina egna sexuella erfarenheter som utgångs- punkt när de ska försöka förstå de omskurna kvinnorna som föl- jande utdrag visar: Barnmorska: tycker synd om patienten. Jag menar man tycker synd om dem men vi kommer från en helt annan värld och en helt annan... här kan vi tala öppet om sexualitet och allting och förloss- ningar och sånt och där nere finns det helt enkelt inte så mycket information. Jag menar deras mammor har antagligen berättat att du kommer att få en baby och det kommer att göra väldigt ont och du kommer att skrika och sedan är det över och sånt. Det diskuteras inte mer än så, faktiskt. Och sedan tänker man på sexualiteten och hur full- ständigt... alltså, allting har ju skurits bort och sedan tänker man på när de ska ha sex första gången. Det måste faktiskt nästan vara som våld- täkt. (Intervju 6) Den starka identifieringen med de omskurna kvinnorna som med- systrar verkar skapa en otrolig frustration hos barnmorskorna. Vissa, som barnmorskan i följande citat, försöker tänka sig in i de omskurna kvinnornas situation, en bild som väcker intensiv fasa. Barnmorska: Det är så nära förknippat med sexualitet och att vara kvinna, som kvinna kan jag känna det som en del av mig själv skurits bort... att ens sexualitet har förändrats så fullständigt. (Intervju 9) Det som barnmorskorna ser i kvinnorna de vårdar väcker starka känslor, bland annat ilska, som riktas mot kulturer som praktiserar FGC och mot männen i dem som följande konversation visar: Barnmorska 1: Det är svårt, för man blir så arg. Man blir så man blir så rasande över hela situationen, på hela kulturen över något... lite pri- mitivt, ibland verkar det som jag bara känner mig upprörd. Hur i hel- vete kan de utsätta kvinnorna för det [FGC], för det... jag blir så rasande på män och jag blir så rasande på... [skratt] Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på Barnmorska 2: De kan omöjligt få ut någon njutning av sitt sexliv. Barnmorska 1: Nej, men det är inte meningen heller. (Intervju 5) Nyfikna på att få veta mer och resignerade när det gäller att skaffa sig kunskap En blandning av nyfikenhet och resignation verkar genomgående komma till uttryck i diskussionerna. Barnmorskorna ställer många frågor om omskurna kvinnors sexualitet, men finner sig ofta i att de inte får några svar på frågorna. De vill ha mer information men kan inte föreställa sig att de kan få den från de omskurna kvinnorna i deras vård eller från kvinnornas män. Barnmorska: Hur går det [samlag] till överhuvud taget? Jag menar utan att de skadar varandra? Jag menar det måste vara hemskt för både honom och henne. Vem skulle jag kunna fråga om det? Vi kan bara sitta här och spekulera. (Intervju 9) Följande utdrag exemplifierar barnmorskornas önskan att fördjupa sin förståelse för sexualiteten hos omskurna kvinnor. De räknar med att det är otänkbart att fördjupa sin kunskap i en öppen dis- kussion inte bara för att ämnet är känsligt även för dem själva, utan framförallt för de könsstympade kvinnorna som följande samtal visar: Barnmorska 2: Vad innebär det för deras sexliv egentligen? Hur funkar det och vilka problem har de och vad känner de? Barnmorska 4: Om de stympats som flickor har de ju ingenting att jämföra med. Barnmorska 1: När det gäller sådana här frågor borde vi ha en infor- mationsdag där vi kunde ställa frågor. Barnmorska 3: Men det kanske ändå är för svårt, det är ett känsligt ämne för oss också. Det är helt enkelt inget man talar om kvinnor emellan, eller hur?... Vem skulle vilja komma och tala om det, disku- tera sitt sexliv om de är könsstympade? Jag skulle då inte vilja göra det offentligt. Men jag skulle också vilja veta... (Intervju 3) Att de inte kan fråga eller diskutera med de kvinnor och män de träffar i vårdsituationer och därför saknar kunskap väcker ett hat mot utövandet av FGC som en barnmorska förmedlar: Barnmorska: kan man tänka lite mer på det [FGC]. Var det något som... jag tycker det är så svårt... det är mycket provocerande och eftersom det är så svårt att förstå, väcker det hat... (Intervju 4) Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på De maktlösa och förtryckta kvinnorna Barnmorskorna uttrycker frustration över vad de betraktar som ett extremt förtryck av omskurna kvinnor, med männen och samhället i stort som förtryckare. verkar det förekomma en viss reflektion över hur oerhört komplex frågan om FGC är. Barnmorska: Och sen att det förs vidare och man tänker de där jävla männen och allt det där och deras makt, men jag menar, det förs vidare kulturellt också. Sen när man sansar sig och tänker att ja, vi har alla vårt kulturella arv och vårt religiösa arv och allt sånt, så det är verkligen komplicerat. Och självklart så väcker det en massa känslor, det är klart att det gör, och man tänker, gud, vad fruktansvärt det måste vara för kvinnan att ha samlag. Hur kan mannen njuta av samlaget när kvinnan har ont Visar hon att hon har ont eller biter hon ihop och låter bli att visa det? (Intervju 4) FGC betraktades som ett kulturellt uttryck för manlighet och ett sätt att kontrollera den kvinnliga sexualiteten. Den här barnmor- skan beskriver sitt agerande på förlossningsavdelningen gentemot par där kvinnan är omskuren: Barnmorska: [kvinnorna] är naturligtvis lite avvaktande inför sina män, men , om mannen går därifrån, så kan jag kanske utnyttja det och försöka skapa lite mer kontakt med henne så att hon kan lita på mig också, det är givetvis absolut nödvändigt för både henne och mig. Tyvärr tar mannen över i de här situationerna. Det är ju bruket i deras manliga kultur. (Intervju 7) Enligt barnmorskornas beskrivning främjas FGC av grupptryck och mäns strävan efter att kontrollera kvinnorna och utöva makt, men de menade även att äldre kvinnliga släktingar var de som ansvarade för att direkt utföra handlingen och föra traditionen vidare: Barnmorska 1: Det här med sociala mönster och sånt, när man måste vara som alla andra och att man inte vill vara udda, och det är därför det är så svårt att kanske vara den första som bryter traditionen Barnmorska 2: Mmm, jag tror att alla är nyfikna och vill veta att det inte är männens idé Barnmorska 3: Nej, det är de gamla kvinnornas. Intervjuare: Vilken roll tror ni att männen spelar då? Barnmorska 2: De måste väl vara inblandade i det hela, eller hur? Barnmorska 1: Ja, det är klart. Men jag tror det handlar om jag tror att det är ett stort kvinnoproblem också. Barnmorska 3: Tror du det? Barnmorska 2: Ja, det är klart om de säger att de inte blir gifta om de Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på inte om en kille inte bryr sig ett dugg om det så skulle de klara sig utan det, men om de inte kan bli gifta utan att vara omskurna, då måste ju männen spela en viss roll i det hela. Barnmorska 3: Ja, jag menar givetvis bara att de kan vara utsatta för samma sociala tryck det är helt enkelt så att en kvinna inte är en riktig kvinna eller nåt sånt innan hon är omskuren (Intervju 9) Många av barnmorskorna funderade aktivt över ursprunget till den här traditionen, som enligt deras synsätt tjänar till att förtrycka kvinnor. Man diskuterade om de verkliga utövarna av detta för- tryck är samhället, religionen eller äldre kvinnor. Barnmorska 1: Och sen är det den här biten att det handlar mycket om socialt arv som kvinnor för vidare till andra kvinnor som jag reagerar på. Att det kanske inte alltid är mannen som vill det, utan i stället är det mormor och så vidare. När det faktiskt inte finns någon anledning till alltihopa från början, va, det beror egentligen inte på religionen. Många skyller på religionen, men det kommer inte därifrån. Barnmorska 2: Mmm. Barnmorska 1: Det är bara det här med att de [omskurna kvinnor] inte kan bestämma själva. (Intervju 11) Genom att jämföra med en välbekant sedvänja kunde barnmor- skorna resonera sig fram till att traditionen inte fullföljdes på män- nens eller de äldre kvinnornas önskemål, utan på grund av en öns- kan om tillhörighet, om att inte ställas utanför gemenskapen, som följande citat visar: Barnmorska: I början när jag inte hade några kunskaper trodde jag att alltsammans var männens fel, och då blir man så aggressiv [skratt] när man tänker, just det, det är hans fel. Tills jag fattade att det inte alls är så, utan i stället är det bara, det är bara som konfirmationen för oss. Man måste konfirmeras för att tillhöra gruppen. Ja, eller inte riktigt så, men som ett exempel i alla fall. Eller som dopet för de flesta männi- skor Och i deras länder är det så viktigt att bli omskuren. Man gör det för att tillhöra gruppen. Och om man vänder på det, då tänker man att det är klart att man skulle bli omskuren, eller hur, annars skulle man bli utstött. Det dominerande synsättet som uttrycks av barnmorskorna är att kvinnorna de talar om är maktlösa, passiva aktörer i sina egna liv. Vissa av dem betraktade visserligen afrikanska kvinnor som mycket starka, men det behöver inte nödvändigtvis vara synonymt med att ha makt. Den här barnmorskan gör en distinktion genom att mena att kvinnor är starka medan män har makt: Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på Barnmorska: kvinnor är naturligtvis otroligt starka, och männen visar mycket omtanke om sina kvinnor, de lyssnar på dem. har de [männen] såklart makten [paus]. Männen kan påverka mycket. (Intervju 5) Möten som spräcker myten om männen Barnmorskorna lade skulden på männen och beskrev dem ofta som våldtäktsmän och förtryckare. De män som de verkligen hade träf- fat i vårdsituationer beskrev de däremot så gott som alltid som kärleksfulla, ömsinta och omtänksamma, delaktig eller till och med underordnade i relationen. Mötena gav alltså barnmorskorna exempel på interaktionen mellan par, där könsföreställningen om förtryckande män och maktlösa kvinnor inte stämde. Barnmorska: Jag hade () ett par som fick sitt första barn. Hon var givetvis helt omskuren och infibulerad, och hennes man, han tyckte att det [omskärelsen] var nånting så fruktansvärt, för de hade såklart haft problem med sitt äktenskap, sexuellt, eftersom hon var helt omskuren. Och hon hade bara ett litet, litet hål, så det kan inte varit någon vidare njutning heller, sexuellt alltså. Och han grät under nästan hela förloss- ningen. Det var verkligen helt fruktansvärt för honom. Men hon fick mycket lokalbedövning, för vi var tvungna att klippa både uppåt och åt sidorna för att få ut barnet. Och det var en flicka och då det är så rörande [darrar på rösten]. Och han grät, han snyftade och han sa det, lovade [sin nyfödda dotter] du kommer aldrig att bli omskuren. (Intervju 5) Männen som man möter på förlossningsavdelningarna står alltså i strid med de könsnormer man tillskriver dem och de relationer mellan könen man har föreställt sig. litar barnmorskorna inte helt på de scener de bevittnar på BB-avdelningen, vilket föl- jande samtal antyder: Barnmorska 1: Ja, det jag mestadels har hört är att de [männen] tycker att det är avskyvärt och att de inte vill att deras döttrar ska bli omskurna. De säger det och man ser det Jag vet inte om man vågar lita på det eller inte. Jag brukar försöka fråga om det, om jag känner att det går För det mesta frågar jag båda två, de är ju där inne tillsam- mans. Vad tycker ni, om det blir en flicka? eller Kommer ni att göra samma operation på henne? De säger nej såklart. Barnmorska 2: Det är klart de säger nej, de vågar inte säga något annat [skrattar]. (Intervju 3) Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på I följande exempel från fokusgruppsdiskussioner på mödravårds- centraler omvärderas rollerna för både den deltagande mannen och kvinna. Barnmorskornas skildring beskriver en viss maktlöshet från mannens sida, även om det fortfarande finns uttryck för tvivel om det som observeras och sägs om mannen. Barnmorska 1: Jag hade en patient som absolut ville bli infibulerad igen. Hon hade fött sex barn och skulle inte ha några fler och var det dags att bli igensydd och hon var jättarg på mig, för hon sa: Jag vet att du kan hjälpa mig för jag behöver, hon viste verkligen precis. Jag behöver en remiss från dig så att jag kan få detta gjort på ett sjukhus och du kan hjälpa mig. Men vi gör inte det här och vi arbetar inte så här i och hennes man, han stod bredvid henne och stampade och sa att Nej, hon är helt galen med det här och jag tycker inte att hon behöver göra det alls och Barnmorska 2: Sa han det? Barnmorska 1: Det var så det lät. Nej, men det är hennes idé och det här är inget jag tycker, sa han. Men hon gav inte upp och jag sa att hon måste få hjälp någon annanstans, för jag kunde inte hjälpa henne med det. (Intervju 2) Det som barnmorskorna upplever och hör från både kvinnor och män visar hur komplex frågan om FGC är, även för människorna som utövar det. Varken män eller kvinnor verkar ha ensamrätt på det. I utdraget nedan förklarar mannen som tolkar åt sin fru hur maktlös han är när det gäller att förhindra att hans dotter blir omskuren. Makten är inte heller i kvinnans händer, utan hos kvin- norna i allmänhet i samhället där: Barnmorska: fick en flicka och vi hade pratat om det förut och sen pratade vi om det igen efteråt, och han, det var helt otänkbart att de skulle göra det, sa han, och hon förstod inte så mycket svenska men jag försökte se till att han översatte åt henne. Och han gjorde det [översatte] om andra saker också och jag tror han gjorde det om det här också, men jag blev förvånad över vad han sa, för jag försökte påpeka att det gjordes för männens skull men han sa att det inte var så. Det är inte vi som vill det, sa han. Det är kvinnorna, de är så starka, så nu när vi har vår flicka skulle jag aldrig våga låta min fru ta med sig flickan till , för då skulle de omskära henne. De skulle ta henne och göra det där, och det är kvinnorna som bestämmer detta, sa han, så det var nånting nytt för mig som jag inte [visste] (Inter- vju 1) Barnmorskorna berättade också om specifika fall där de omskurna kvinnorna som de vårdade var starkt emot sedvänjan med FGC. De berättade om kvinnor vars handlingar motsade bilden av Vårdmöten som strider mot svenska barnmorskors etnocentriska syn på underkastelse som barnmorskorna själva hade målat upp. Trots att barnmorskorna beskrev en rad fall som faktiskt avvek från deras verbaliserade stereotyper, verkade dessa fall inte kunna rubba deras åsikt om kulturellt och manligt förtryck av kvinnorna. Följande text är ett exempel som motsäger föreställningen om omskurna kvinnors passivitet. Sådana uppenbara motsägelser förklaras med att de är undantag snarare än regel. Barnmorska: Och hon sa att hon var omskuren och hon sa: Om det är en flicka så lovar jag dig att hon inte kommer att bli omskuren. För hon hade själv drabbats av ett sådant trauma när hon genomgick det [omskärelse]. Men då sa vi: Visst, men din man. Nej, det är jag som bestämmer, sa hon. Det ska jag se till. Fast det är ofta så att det är de äldre kvinnorna som bestämmer – mormödrar som tar hand om det och ser till att småflickorna blir omskurna – tyvärr. Mamman har inte så mycket att säga till om det. (Intervju 7) Sammanfattningsvis handlar denna artikel om hur barnmorskor har beskrivit sexualiteten hos omskurna kvinnor i deras vård. Artikeln inleddes med en diskussion av FGC som ett komplext socialt fenomen med en historia av bekämpningsförsök, som dock inte har utrotat sedvänjan utan snarare tystat ner den och stigmatiserat den. Ända sedan de tidiga missionärernas verksamhet har bekämpningen rättfärdigats som befrielse av kvinnorna från förtrycket i deras egna kulturer. Omskurna kvinnor har utmålats som offer för sina egna kulturers underutveckling och grymhet. Det är en essentialistisk ståndpunkt som inte bara förekommer inom WID-feminism (Women in Development, dvs. kvinnor i utveckling) (Barker, 2000), utan också verkar vara utgångspunkten i de svenska barn- morskorna diskussion om omskurna kvinnors sexualitet i den här artikeln. I vårdmöten upplever barnmorskorna hur komplex frågan om FGC är.