sou · GUB359 · 2007-01-01 00:00:00 — Samhället i sig, med alla sina skiktningar, riskerar därmed att inte ses som ett problem alls, alternativt inte ses som ett problem möjligt att för- ändra eller utmana. Det man kan göra är att få vissa att göra en klassresa. Det här sättet att arbeta lutar tungt mot moraliska prin- ciper om allas rätt. Det görs med andra ord till en etisk och inte politisk fråga. Att alla som vill eller har förmåga ska få möjlighet att läsa vid universitet är något alla kan ställa upp på. Samhället i sig behöver emellertid inte förändras eller hierarkiserande principer undergrävas (Laclau 1996, Mouffe 2003). En annan tolkning av är att det är en medelklass- och vithetskonstituerande och konstituerad plats som inte bara vi- sar sig i att snittlönerna stiger med akademiska examina utan också samhällelig status, möjligheter att påverka och organisera andra. Den återkommande beskrivningen av mångfaldsarbete som en fråga om klassresa och klass som resurs bygger och återskapar också en rad föreställningar om klassamhället. Klasskillnader och etnisk segregering uppfattas som en rest av något gammalt, att det handlar om attityder som ska få människorna i förorterna att flytta på sig. Det leder till att positionen i en klass- och nationalitetshie- rarki riskerar att framstå som resultat av individuella handlingar. Det är som om människor i förorterna eller från studieovana mil- jöer inte anses vara nog på hugget, nog framåt. Därför blir de kvar i sin klassposition. Genom att entusiasmera och informera ska man få vissa att satsa på så kallade collegeutbildningar, vilket är en utbildning inför högskoleutbildning.TPF9FPT Får de studieovana denna hjälp ska de kunna lyckas. Hur medelklass och vithet görs och na- turaliseras och därmed stänger ute diskuteras emellertid ytterst marginellt. Hur blir kategorier som arbetare, medelklass och kapi- talistklass möjliga? Hur återskapas kategorier som invandrare och svenskar? Vad är det för berättelser som hindrar oss från att ifråga- sätta själva uppdelandet? Skulle man kunna utarbeta politiska stra- tegier mot klass- och vithetsskapande istället för att kämpa för re- sor från förorten eller från andra studieovana miljöer? De åter- kommande skillnadsskapande processerna naturliggör exploate- ringar och en ojämlik ekonomisk ordning. Genom dessa strategier, som kan ses som uttryck för en god vilja att faktiskt förändra samhället återskapas dock en bild av klassamhället som något som inte konstrueras här och utan som 9TP PT Denna typ av collegeutbildningar har exempelvis utformats vid och , och av Folkuniversitet vid . något alla kan ta sig ur. På liknande vis konstrueras invandraren som någon som behöver stöd. Den strukturella diskrimineringen problematiseras inte. Det är som om den inte finns. I arbetsfördelningsprocesser upprepas och iscensätts en rad diskur- siva principer. De rasifierande diskurserna som pågående skapar positioner som svensk i relation till invandrare, möjliggör exempel- vis att personer med hög utbildning som definieras som invandrare inte får arbeten som motsvarar deras kompetens (de los 2001, Kamali 2005, Mulinari & 2004). Medelklassposi- tionen upprätthålls därigenom som dominerande genom att pågå- ende göras vit genom en diskriminerande och exkluderande prak- tik. De som skiljts ut som de andra, släpps inte in i klassgemenska- pen. Den diskriminerande praktiken är i den meningen i allra högsta grad såväl klass-, som raskonstituerande. När jag själv be- drev ett fältarbete på en europeisk industrikoncern kunde jag se hur de organiserande medelklassuppdragen alla utfördes av en ka- tegori människor som definieras som svenskar och allra oftast också som män. Ledarpositionen, att vara den som organiserar andra, har gång på gång i historien gjorts till något som de som skiljts ut som män och vita utför. På industrin återskapades med andra ord en välkänd diskursiv praktik om vem som ska leda vem. I samma takt som medelklasspositionen formades skapades också dess motsats. Ett stort antal arbeten i en av industrins pro- duktionshallar kom att förstås som lågstatusarbeten av såväl de som arbetade med dessa arbetsuppgifter som andra i produktionen och av ledare. Hur just dessa arbeten kommit att uppfattas som lågstatus går inte reda ut på ett enkelt sätt. Att de utfördes av de andra, de kategorier som konstrueras som kuliss till manlighet, svenskhet och vithet som de som kommit att kallas för kvinnor, äldre, yngre eller invandrare kan emellertid ses som en indikation på hur arbetsvärdering blir till. Genom tusen olika beslut på en mängd platser inom industrin och på arbetsmarknaden i stort görs vissa arbeten till enkla, genom att de andra utför dem. Bland le- darna talades det om de enkla jobben, de som inte krävde någon skolutbildning, de jobb som invandrare av tradition får som per- sonaldirektören uttryckte det. Genom att länka de andra till vissa arbetsuppgifter ges dessa låg status och vice versa. invandrare blir synonym med låg utbildning och låg kompetens. En välutbildad invandrare framstår som en anomali (jfr 2001, 2003). Något som talar för denna tolkning är att de arbeten i produktionen, som ansågs kräva kompetens och skicklig- het, utfördes av personer som definierades som vita, medelålders män. Den arbetsfördelande diskursen, som också iscensattes av de arbetande själva i deras val av arbetsuppgifter, åstadkom intersek- tionellt konstruerandet av dels en skiktad arbetarklass, dels ett återskapande av vit medelklass. Men det är inte bara arbetets organisering i sig som är klasska- pande utan också kritiska berättelserna om den. Den just beskrivna arbetsdelningen har kritiseras i antirasistiska strategier och antira- sistisk retorik. En vanlig beskrivning av invandrares situation såväl i akademin, massmedia som i vardaglig organisering handlar om att invandrare, trots att de var medelklass i de länder från vilka de kommit, bara får enkla arbeten i . Det är en börda som följer med i generationer. De tvingas med andra ord att byta klassTPF10FPT (se ex Kamali 2005:51). som den etniska exkludering kritiseras tilltalas medelklassen som möjliga identifikationspartners. I den välutbildade invandraren förväntas den svenska medelklassen kunna identifiera sig och därmed känna av diskrimineringens pro- blematik. Att behöva falla i klass är en spridd oro. Det ska löna sig att utbilda sig och det ska också löna sig att ha utbildad arbets- kraft. Berättelsen är i sig performativ, det vill säga att den också är del i klasskapande processer.TPF11FPT Den gör något med förståelsen av klass och av vilka som är viktiga att ta hänsyn till. För att allmänheten ska förstå det absurda i att någon med medelklasstatus arbetar vid ett löpande band krävs att det senare arbetet framställs som ytterst trivialt, som ett skitjobb. Några av informanterna i min studie på industrin arbetade vid en så kallad lågstatusavdelning. I deras beskrivningar av sina egna arbeten och arbetsuppgifter hörde jag berättelsen eka om invandrarnas svårigheter att få de jobb de hade kompetens för och att de istället tvingades ta simpla arbeten som inte krävde någon kompetens. En av informanterna, som inte själv identifierade sig som invandrare, berättade att på den här avdel- ningen fanns jobben som ingen egentligen ville ha. Det var botten- skrapet som hamnade här och det var också därför det var många 10TP PT fördes exempelvis en diskussion av det här slaget i P1. 11TP PT För en viktig diskussion om performativitet och arbetsliv se avhandling om cabinpersonal (2003). invandrare här för de fick ju inga andra jobb. Berättelsen kom att lika mycket handla om henne själv, hennes egen förståelse av sitt arbete som om invandrarnas situation eller förmågor. Hon var ju en av dem som hade ett lågstatusjobb. Därmed blev även den stra- tegiska berättelsen om medelklassinvandraren som fick ta ett skit- jobb en berättelse om informanternas lågstatusarbete. Berättelsen kom att bli en del i en klasskapande historia och blev därmed ytter- ligare en i en lång rad processer som gjorde arbetet i hallen till låg- status och som kom att motivera låg lön och pressade villkor Jag har kommit att se såväl iscensättande av rasifierade och kön- ande diskurser – som de strategiberättelserna om denna politik som del i ett slags avhumaniseringsprocessTPF12FPT där lågstatusyrken och dess arbetare pågående görs till de andra, till några som inte behöver ses och vars arbetsuppgifter får fungera som kuliss mot vilka medel- klassens yrken kan framträda. Det viktiga att reflektera över är hur värdegrundsstrategin att berätta om invandraren som tvingas byta klass blir en del av denna jätteberättelse, av denna diskurs. Den gör också något med de jobb som omtalas.TPF13FPT Med ett intersektionellt perspektiv blir dessa dubbla betydelser synliga och möjliga att pro- blematisera. Att enbart fokusera etnicitet och ras blir problematiskt och innebär ett förgivettaget upprepande om vad som är lågt och högt värderat. Jag ska nu byta fokus och närma mig frågan om nations och uni- onsbygge i strategier som bland annat riktas till skolan. Skolan är särskilt intressant i det här sammanhanget då den genom sin ambi- tion att forma medborgare också skapar föreställningar om natio- nen (Epstein 1998, se även Runfors 2003).TP PT I ett nuvarande projektTPF14FPT granskar jag värdegrundsstrategier som upprepas i alternativt riktas mot skolan eller närliggande verksam- heter som fritidshem och fritisgårdar. Jag har intresserat mig för hur det skapas föreställningar om vem det är som ska agera, vem 12TP PT Begreppet har jag lånat av som använde det vid av arbetslivet i . 13TP PT Jag skulle vilja notera här att detta sätt att betrakta klass, som ett upprepande av flera, och inte skilja ut det och se det som något radikalt annorlunda än exempelvis kön och ras (se ex artikel) är ett viktigt antagande i så kallad postmarxism (Laclau & Mouffe 1986). 14TP PT Den självklara heteronormativiteten. Skolan som plats för sexualitets och könskonstruktion ska komma åt jämställdhetsproblemen? Vem ska upplysa sig själv – inklusive sin egen nation – och andra? Jag kom att lägga märke till en variant av avsubjektiviering i jäm- ställdhetsprojekt riktat till skolans värld. Det handlade då om att visa att värderingar är historiskt konstruerade. I ett arbetsmaterial riktat till skolor, fritidsgårdar och ungdomsverksamheter, skrivet av debattören, konsulten och av anlitade , stod följande att läsa: Jämställdhet handlar inte om att det ena könet är ont och det andra gott eller att det ena könet är klokare eller mer överlägset det andra, utan på att samhället byggt och fortfarande bygger på värderingar som säger att kvinnor ska vara underordnade män. På samma sätt har svarta och indianer historiskt sett ansetts vara underordnade oss euro- péer. har vi ett annat synsätt både på ras och kön men vi har en hel del av våra gamla värderingar omedvetet med oss. (2003). I den här satsen konstrueras en gemenskap, vi européer, detta vi får också veta att de inte är svarta och indianer. Européer åter- skapas därmed som en vit gemenskap med en gemensam vit och från svarta och indianer skild tradition och historia. Det är en kon- struktion av historien som ger föreställningen om ett vi stabilitet. I citatet är det också de vita som manas att arbeta för jämställdhet och som faktiskt också den här handboken i jämställdhetsarbete fortsättningsvis kommer att vända sig till. Det innebär en subjekti- vering, ett manande till agentskap för dem som därmed kommer att tilltalas som européer och en objektifiering av dem som exkluderas från den europeiska (vita)gemenskapen. Det går att för- undras över att det är möjligt att skriva på det viset också av en jämställdhetskonsult som själv är kunnig i frågor om makt och härskartekniker. En möjlig förklaring är att frågor om rasism ofta hänförs till andra platser och andra grupper. Det är människor i marginalen, de outbildade och isolerade som antas vara rasister. Att rasism skulle kunna upprepas i jämställdhetsarbetet är kanske inte riktigt tänkbart. Det kan också hävdas att det är lätt att skriva fel, att alla nog förstår vad som åsyftas, alternativt att man måste få koncentrera sig på en maktordning. Därmed skulle inte text vara del i upprepandet och befästandet av ett hegemoniskt dis- kriminerande styrande tänkesätt och praktik med hierarkiserande åtskillnad och exkludering som följd. Ovanstående text är också ett exempel på betydelsen av att skapa ett vi som agerar, som ska rensa upp i oss själva. oundvikliga vi kräver dock de andra som en slags kuliss. Att skapa vi i strategier är oundvikligt. Det måste till allianser. Frågan är hur detta kan göras (Mouffe 2003). Att försöka avdramatisera görandet av den andra i antidiskrimi- neringsstrategier är vanligt, vilket också bidrar till svårigheten i att komma åt den här delen av andrefieringsprocesserna.TPF15FPT I artikeln Vardagsrasim skriver att det nästan blivit tabu- belagt att konfrontera individer med rasism i deras beteende (Essed 2005). Att konfrontera individer med att de tänker utifrån en könsmaktsordning, som gör, är däremot knappast problematiskt längre. har tillsammans med en rad andra namnkunniga jämställdhetsaktörer utarbetat mallar för kurser man kan gå för att bli uppmärksam på hur man själv upprepar köns- maktsordnande principer. Man ska se mönster genom att exempel- vis spela in videofilm och se hur man agerar som lärare eller ledare, man ska analysera hur man bemöter pojkar och flickor. TPF16FPT Motsva- rande värdegrundsstrategier för att komma åt rasistiska upprep- ningar i skolpersonals utförande av sitt arbete finns inte. Det beto- nas, till skillnad från jämställdhet mellan könen, inte heller som extra viktigt i läroplanen (Lpo 94). Ett skäl till detta kan återigen vara att det finns en stark föreställning om att rasism inte är ett strukturellt problem utan ett marginellt. Det handlar då om att ett redan förment verkligt upplyst vi (inte bara ett som tror att det är det, som fallet antas vara med jämställdhetsarbete) ska upplysa andra. Att påvisa ett upprepande av rasistiska diskurser som skapar vita gemenskaper och vit subjektivitet och ytterst är villkoret för en pågående institutionalisering av rasism är därmed fortfarande ett riskfyllt projekt som kan falla tillbaka på den som konfronterar. Som forskarsamordnare i ett antal EU projekt som fokuserar diskriminering mot ickeheterosexuella samt transpersoner i arbets- livet har jag stött på exempel på hur man i ett europeiskt antidis- krimineringsarbete – bestående av en rad NGO:s fackföreningar, myndighetspersoner osv. – återskapar andrafieringsprocesser. Det gäller föreställningar om den jämställda västeuropén som kommit längre än östeuropén, om stad och land,TPF17FPT och inte minst om den 15TP PT Den här problematiken återfinns inte bara i rasistiska sammanhang. Rikspolitiker, som arbetade med jämställdhet, betonade man att man inte diskriminerade homosexuella, det hävdades att man inte hade några sådana problem i de olika partierna De heteronormativa drag som återfanns i jämställdhetsarbetet uppfattades inte (2001). 16TP PT Se ex 3r metoden, skapad av . 17TP PT För vidare diskussioner om så kallad metronormativitet, då storstaden görs till det moderna på bekostnad av landsbygden, se Halberstam 2005. problematiska klassen av lågutbildade och av invandrare. I novem- ber 2004 var jag på en konferens i . Konferensen syftade bland annat till att få de europeiska politikerna att bli mer medvetna om homo- och bisexuellas samt transpersoners (hbt) situation.TPF18FPT Vi skulle forma goda strategier. Vid en av föreläsningarna skulle vi åhörare agera interaktivt med föreläsaren. Vi ombads att trycka på knappar om vi menade att européer på olika sätt skulle påverka muslimer att bli mer öppna gentemot homo-, bisexuella samt transpersoner. Eller skulle européerna stänga för muslimerna? Eu- ropa gjordes i ett slag till ett ickemuslimskt territorium som muslimer framstod som genuint heterosexuella. Bilden av (Väst)som en sekulariserad rationell modern region och därmed som det öppna och sexuellt frigjorda blev tydlig som det muslimska uppfattades som traditionellt, möjligen på ef- terkälken eller också helt förtappat. Framförallt framstod det mus- limska som icke västeuropeiskt, som problematiska inkräktare i behov av upplysning. Världsordningen återskapades genom före- ställningar om sexualitetens omvandlingar. Som åhörare förväntades jag också vara en av dessa européer som gavs rätten att uttala sig om muslimerna. Jag gavs makt att göra andra till objekt för mitt agentskap. De muslimer, som fanns i salen, kom att hamna utanför diskussionen. De tilltalades inte. Det var som om de inte fanns. Hbt-gruppen, som så länge skiljts ut och exkluderats, kom att bli högst hemmastadd. Gruppen blev ett uttryck för den upplysta och mo- derna världen. möjliggjordes denna hemmahörighet av att andra exkluderades och betraktades som traditionella. Genom denna strategi återskapas inte bara exkluderande föreställningar om en icke-muslimsk europeisk gemenskap. Också de heteronormativa och homofoba principer som upprepas i den föreställda europeiska gemenskapen gjordes marginella. En annan återkommande strävan, som med all tydlighet också visade sig på ovanstående konferens,TPF19FPT är viljan att kartlägga attity- der mot diskriminerade grupper. Ett mål för dessa studier är att genom att visa hur hemska attityderna är så ska motivationen hos politiker att satsa allmänna medel för att åstadkomma förändring öka. Med denna vilja följer också en ansträngning att peka ut var 18TP PT Den holländska regeringen anordnade i kraft av att vara EU:s dåvarande orförandeland konferensen. Tillsammans med Coc , en motsvarighet till svenska RFSL. Det var en pre-konferens till in a future Europé, som hölls direkt efter. 19TP PT Vid en workshop där alla forskarna på konferensen samlades sågs det som en huvud- uppgiftför att skaffa fram siffror på hur diskrimineringen såg ut. problemen ligger, vilka som är i mest behov av exempelvis upplys- ning. Jag har tittat närmare på tre projekt av det här slaget, två svenska och ett nederländskt. Det senare syftade till att kartlägga situatio- nen för homo- och bisexuella lärare i de nederländska skolorna.TPF20FPT Det innebar ett sökande efter problemen och var problemen skulle kunna finnas, eller vilka det var som utgjorde ett problem? Man skickade ut enkäter till hetero-, homo- och bisexuella lärare och bad den svarande tala om vad för slags skola man arbetade på: Var det många minoriteter där? Kopplingen mel- lan lågutbildad- invandrare och homofobi upprepades såväl i enkä- tens utformning som i sammanställningen. Uppdraget att verka mot diskriminering utfördes genom att återskapa kategorier som invandrare, etniska minoriteter, lågutbildade som problem som måste göras något åt. Man kan hävda att de tankar som styrde ska- pandet av den här enkätundersökningen var kolonialistiska, klass-, och könsåterskapande. Arbetet mot homofobi innebar här att man vilade sig mot en föreställd nederländsk nationell gemenskap, detta vi stod för det frisinnade och öppna. Därmed kom inte heteronor- mativa, eller rasifieringsprocesser i allmänhet att synliggöras eller problematiseras. Den strukturella heteronormativa och rasifierade diskrimineringen fångades inte upp utan reproducerades och för- stärktes. I gjordes 2002 en liknande undersökning av den statliga myndigheten . Målgruppen var dock bredare. Det handlade om att studera allmänhetens attityder till homosex- ualitet eftersom man antog att dessa hade stor betydelse för hbt- personers hälsa. Skälet till att undersökningen skulle göras hand- lade alltså om att förbättra för en grupp som förstods som utsatt. Rapporten heter Svenska befolkningens attityd till homosexuella och homosexualitet. Rapporten kom senare att ges ut i en mer populär form och kallades då för Föreställningar, vanföreställningar. All- mänhetens attityder till homosexualitet. Frågorna om attityder gent- emot homosexuella hade fogats in i långtidsstudie Ditt land och ditt liv i vilken man kan följa attitydförändringar ända . De olika namnen på studierna, rapporten och den populärveten- skapliga skriften antyder alla att man utgår från en föreställning om en gemensam nationell och allmän normalitet. Svenska befolkningen, Allmänheten och Ditt land. 20TP PT de Graaf m.fl. sig också vara av ett genomgående slag såväl i studiens upplägg som i avrapporteringen av den. De förväntat heterosexuella enkätsva- rarna ska få uttala sig om de andra. Men man skulle inte bara uttala sig om homosexuella och homosexualitet. Forskarna ville själva skapa en förståelse för hur folks attityder hängde ihop. Enkätsva- rarna skulle därför också svara på frågan om de litar på muslimska invandrare (/2002:39) och vad de ansåg om invandrare och flyktingar. Man talade om avvikare och minori- teter vilket pågående innebar ett återskapande av en föreställd svensk, heterosexuell, normalitet. Normalitet skapades ge- nom en kedjebildning av de andra. formades ett tydligt agentskap, ett tilltal till dem som uppfattade sig som , som ett uttryck för den svenska befolkningen. Det var de som skulle svara på enkäten. I undersökning blev hbt-personer och mus- limer begripliggjorda som avvikarkategorier. De var inte del av den svenska befolkningen. Därmed kan man konstatera att den under- sökning som skulle ligga till grund för att förbättra hälsan för hbt- grupper återskapade ett heteronormativt tänkande. Att hbt-grup- perna här kom att framställas som avvikande kan jämföras med konferensen i där samma grupper var en alldeles tydlig del i förståelsen av den europeiska gemenskapen, av det europeiska viet. Det var just inkluderandet av homo- och bisexuella samt transper- soner som bidrog till att göra till en öppen och modern plats. Hur konstrueras är inte givet, men det visar också på det tillfälliga i hur det europeiska och nationella förstås eller be- skrivs. Ett tredje exempel på attitydundersökningar utgörs av Integra- tionsbarometern 2004 från . Syftet med rappor- ten är att följa upp och analysera hur allmänhetens attityder, erfa- renheter och potential till personligt engagemang ser ut och even- tuellt förändras i relation till bestämda aspekter av integrationspro- cessen och integrationspolitiken. Uttryckt på ett annat sätt är det en uppföljning av bland annat regeringens strategier för så kallad integration. Även här talas alltså om en allmänhet. Att denna all- mänhet inte inkluderar muslimer framgår i stort sett med en gång: Integrationsbarometern 2004 innefattar ett antal indikatorer som gör det möjligt att beskriva flera olika aspekter av islams och muslimernas ställning i det svenska samhället. Två tredjedelar anser att värderingar inom islam inte är förenliga med grundläggande värderingar i det svenska samhället; är kategoriskt negativa och övriga svarar att värderingarna till stor del inte är förenliga. (Integrationsbarometern 2004:8). I citatet upprepas en föreställning om en klyfta mellan det mus- limska och det svenska. I frågorna som ställts har det tagits för gi- vet att det finns ett vi, ett homogent värdemönster och en delad värdegrund som inte självklart inkluderar islam och muslimer. Me- konnen Tesfahuney konstaterar i sin analys av attitydundersök- ningar att där finns ett förgivet tagande om vad som är majoriteten, eller allmänheten, och vad som inte är det (1998:109). Själv skulle jag också vilja tillägga att man med den här formen av undersök- ningen inte bara upprepar ett förgivet tagande om ett allmänhetens vi utan också producerar ett sådant. I integrationsbarometerns häv- das: Allmänheten i har ingen större acceptans för att muslimska kvinnor bär slöja i fem olika situationer, även om bärandet av slöja är mer acceptabelt i vissa situationer än i andra. Det är mer acceptabelt att muslimska kvinnor bär slöja på gatan än att de bär slöja på arbetsplat- sen, i skolan eller som anställda i stat och kommun (Integrationsba- rometern 2004:8).