sou · GUB381 · 2007-01-01 00:00:00 — Klövviltproblematiken SOU 2006:81 186 fortsatt stigande trend för älgskadeandelen (treårsmedelvärde 20002002). Hur älgskador och andra skador i ungskogarna har utvecklats därefter finns det enligt Riksskogstaxeringen ännu inga tillförlitliga uppgifter om.6 Utöver misslyckade föryngringar och rena virkesproduktionsförluster ger betningen även virkestekniska skador. Toppskottsbetning leder ofta till krokighet och/eller barkinväxt, vilket sätter ned kvaliteten och därmed värdet på virket. Skogsforsk har skattat värdeförlusterna till enbart i tallungskog vid en skadenivå på och till vid en årlig skadenivå på vid en tioårig skadeexponering. Till detta ska även förluster i den fortsatta förädlingen av virket läggas.7 bör det noteras att den ekonomiska betydelsen av älgskadorna i skogsbruket är svåra att skatta, inte minst då det största värdet realiseras då träden är avverkningsmogna dvs. 11.2.4 ett hot mot den biologiska mångfalden En stor älgstam kan även ha en negativ inverkan på den biologiska mångfalden. Ett skogsbruk som ensidigt inriktas mot gran som en följd av att betestrycket omöjliggör föryngring med andra trädslag kan leda till mindre variation i landskapet till men för flera djur och växtarter. Enligt miljökvalitetsmålet Levande skogar ska arealen som föryngras med lövskog och arealen äldre lövskog öka med . Utan kostsam hägning är det dock ofta mycket svårt att etablera lövträdsbestånd. utgör stora älg- och rådjurspopulationer grundförutsättningar för andra hotade arter som exempel livskraftiga varg- och lostammar. 6 Enligt Riksskogstaxeringen infördes det ett nytt inventeringsmoment i linje med ÄBIN-inventering (se nedan). Ännu har dock förflutit för att Riksskogstaxeringen ska kunna uttala sig om huruvida skadorna ökar eller minskar. Det är enligt uppgift från Riksskogstaxeringen inte heller meningsfullt att jämföra de skadenivåer som har angivits med den gamla respektive nya inventeringsmetoden. 7 , och , , Viltbete - Smakar det så kostar det (Skogforsk, redogörelse 1/2004). SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 187 11.2.5 och en trafikfara Älgen håller inte bara till i skogen. Den utgör även en risk för de som färdas på svenska vägar. statistik visar att antalet trafikolyckor med älginblandning ligger mellan 4 0005 000 per år.8 Det vanligaste sättet att minska faran för viltolyckor är att sätta upp viltstängsel längs vägarna. 11.2.6 Men älgen är också en tillgång! Älgen skapar emellertid inte bara problem i den svenska skogen och i trafiken. Den är i många avseenden också en mycket viktig tillgång som jaktbart vilt och som turistattraktion. Älgjakten genererar omfattande köttvärden och fungerar som viktig rekreationskälla för många av landets cirka 250 000 jägare.9 Älgjakten fyller även en viktig social funktion i stora delar av landet. Skattningar av älgjaktens värde har visat att rekreationsvärdet stod för ungefär två tredjedelar av det totala jaktvärdet, medan en tredjedel var köttvärde.10 Mer indirekta värden sammanhänger med älgens värde som turistsymbol, som grund för fackhandel, friskvård m.m. Älgen kan även anses ha ett existentiellt värde bara genom att finnas i den svenska skogen. 11.2.7 Rådjur och annat klövvilt Älgen är utan jämförelse det vilt som orsakar mest problem för skogsbruket. I förekommer dock även en del skador orsakade av rådjur, vildsvin samt av kron- och dovhjort. Rådjuren gör mest skada i plantskog av tall och gran men även lövträdsplantor skadas. Rådjuret betar huvudsakligen i fältskiktet, vilket medför att snödjupet påverkar födovalet. Det är endast vid större snödjup som rådjur betar tall. Liksom älgen betar rådjuren främst topp- och sidoskott med tillväxt- och kvalitetsproblem som följd, men det händer också att 8 9 gav älgjakten kött, vilket vid ett kilopris på /kg motsvarar . 10 , , Hunting in : Extent, economic values and structural pro-blems, 5, 1990. Klövviltproblematiken SOU 2006:81 188 nysatta plantor rycks upp. Unga träd och buskar kan emellanåt skadas genom fejning.11 11.3 Förvaltning av vilda däggdjur och fåglar regleras i jaktlagstiftningen där det bl.a. stadgas att den som äger mark (markägaren) även är jakträttshavare.12 Jakträtten innefattar en skyldighet för markägaren att bedriva viltvård.13 I detta ansvar ligger bl.a. att balansera viltbestånden mot eventuella viltskador. har det centrala myndighetsansvaret för viltförvaltningsfrågor. Klövviltet omfattas av de riktlinjer för förvaltning av vilda däggdjur och fåglar som myndigheten har utfärdat. Den grundläggande principen för viltförvaltningen är att alla växter och djur som finns naturligt i landet ska bevaras långsiktigt i livskraftiga bestånd, och naturen ska kunna nyttjas på ett hållbart sätt. syfte är således att skapa nyttigheter som hänsyn tas till både allmänna och enskilda intressen.14 ska på ett övergripande plan väga viltvårdens intressen mot allmänna och enskilda intressen. Ett viktigt allmänt intresse är att begränsa kostnaderna för viltskador medan jaktintresset är ett viktigt enskilt intresse som ska beaktas. Länsstyrelserna svarar bl.a. för information till jägarna, registrering av älgjaktsområden och av licenser för älgjakt. Om det finns påtagliga risker för trafikolyckor eller för allvarliga skador på grund av ett viltbestånds storlek kan skyddsjakt beslutas på initiativ av en myndighet. Det finns också möjlighet för enskilda att ansöka om tillstånd till skyddsjakt för att förhindra allvarliga skador. I båda fallen är det som beslutar om skyddsjakt på älg. beslutar också om de närmare villkoren för skyddsjakt, bl.a. var och när jakten får bedrivas. 11 , Skador på skog, (Rapport 8O, 2001). 12 Jaktlagstiftningen omfattar Jaktlagen (1987:259), Jaktförordningen (1987:905) och Jaktkungörelsen (SNFS 1994:3 NV:58). 13 Jakträtten kan överlåtas och då delas ansvaret för viltförvaltningen mellan markägaren och jakträttsinnehavaren. 14 Nyttigheterna är både konkreta (t.ex. kött) och abstrakta (t.ex. upplevelser). SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 189 11.3.1 Den praktiska avvägningen Älgskadesituationen var värst . Den negativa trenden kunde dock brytas genom ökad avskjutning och ändrad inriktning på älgförvaltningen. sker avvägningen mellan olika intressen huvudsakligen på lokal nivå och i samverkan mellan representanter för olika intressen. 1990-talets avreglering av älgjakten innebar större krav på att skogsägare och jägare gemensamt kommer överens om en avskjutningsnivå i lokala samrådsgrupper och viltvårdsnämnder. En annan form av lokal älgförvaltning är den som förekommer inom s.k. älgskötselområden. Inom ett sådant område, som registreras hos , sköts förvaltningen helt av markägare och jägare i enlighet med en av godkänd plan. av landets registrerade älgjaktmark är organiserad i denna samverkansform. I vissa län täcker älgskötselområden av arealen.15 11.4 roll har som nämnts ovan det övergripande ansvaret för viltförvaltningen. I regeringens skrivelse om skogspolitiken framhölls dock att de dåvarande skogsvårdsstyrelserna också har en viktig roll i arbetet med att minska betesskadorna av klövvilt. För att skapa en samsyn och informera jägare och markägare om viltbetningens konsekvenser för virkesproduktion och bevarande av biologisk mångfald betonade regeringen i skrivelsen att skogsvårdsstyrelserna bör vara aktiva i de lokala samrådsgrupperna och i länens viltvårdsnämnder. Vidare framhölls att rådgivning i viltvårdsanpassad skogsskötsel är en viktig uppgift för den skogliga myndigheten. I skrivelsen framhöll regeringen också vikten av att underlaget för de lokala samråden är korrekt information om betesskadornas omfattning för att meningsfulla resonemang om acceptabla betesnivåer ska kunna föras. Systematiska och kontinuerliga invente15 I en licentiatuppsats har älgskötselområdenas funktion undersökts. Studien visade bl.a. att många älgskötselområden saknade tillförlitliga fakta som grund för sina beslut och målsättningar. , , Already Adaptive? An investigation of the performance of Swedish moose management organizations, och samhällsvetenskap, , 2006. Klövviltproblematiken SOU 2006:81 190 ringar som belyser viltstammarnas storlek och betestryck är, enligt regeringens uppfattning, därför nödvändiga. 11.4.1 Sektorsmål för skog/vilt-balansen verkar även styrande på viltförvaltningen genom de sektorsmål för skogspolitiken som fastställde . 16 Ett av dessa mål avsåg det man betecknade skog/viltbalansen. Målet har följande lydelse: Andelen svårt älgskadad plant- och ungskog av tall är lägre eller i nivå med den situation som gällde . Trädbildning av asp, rönn och sälg kan ske där arterna har naturgivna förutsättningar för trädbildning. Målets senare del gäller sektorns ansvar för bevarande av den biologiska mångfalden. Trädbildningen ger en indikation på hur hårt det totala betestrycket från älg, rådjur och övrigt vilt påverkar möjligheten för betesbegärliga plantor att utvecklas till träd. 11.4.2 Inventeringar Älgbetningsinventering Ett viktigt underlag för viltförvaltningens avvägningar mellan olika intressen är kunskaper om älgstammens storlek och älgskadornas omfattning. svarar för inventeringar av älgbetesskador inom ramen för den s.k. älgbetesinventeringen (ÄBIN). 17 Tillsammans med resultat från jägarnas älgobservationer (Älgobs) och flyginventeringar kan älgstammens storlek i förhållande till foderutbudet bedömas. presenterades en utvärdering av ÄBIN. 18 Utvärderaren pekade på flera svagheter i ÄBIN-metoden. Skillnaderna i skadenivåer var exempelvis så stora mellan olika år att de inte med säkerhet kunde anses spegla en lika stor förändring i älgstammens storlek. Helt andra faktorer tycks, enligt utvärderingen, därför ha 16 , Nationella skogliga sektorsmål, 2005. 17 Betestrycket mäts i ungskogar på mellan tallar och björkar, älgens viktigaste vinterfoder. Betestrycket registreras som färsk betning - från den senaste vintern av toppskott, stambrott eller barkgnag. Det finns också andra variabler som kan registreras, men betestrycket ger den viktigaste informationen. 18 , , Utvärdering av ÄBIN, 2006. SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 191 betydelse för skadornas variation mellan olika år, än att antalet älgar har förändrats. Detta riskerar, enligt utvärderingen, att undergräva ett viktigt syfte med ÄBIN, nämligen att inventeringsresultatet ska kunna återspegla det lokala förhållandet mellan älgstammens storlek och dess födoresurs. Enligt utvärderaren genererar ÄBIN-metoden visserligen en korrekt och objektiv skattning av andelen färskt skadade tallar inom inventeringsområdet. Det är dock mer oklart vilka slutsatser man kan dra av denna information när det gäller älgförvaltningen. Utvärderaren gjorde även bedömningen att det med nuvarande kunskapsläge saknas förutsättningar för att på ett operativt sätt kunna använda resultatet från ÄBIN i arbetet med att mäta effekter på den biologiska mångfalden. 11.4.3 Viltskador och skogsvårdslagen I skogsvårdslagstiftningen nämns viltfrågor endast i ett allmänt råd om att risken för viltbetning ska beaktas vid bedömning av vilka trädslag som kan ge tillfredsställande virkesproduktion på en växtplats. Vidare anges att (numera ) i samband med beslut om avverkningstillstånd i ädellövskog kan ange att åtgärder till skydd för vilt ska vidtas. Skogsvårdslagstiftningens återväxtkrav (6 § skogsvårdslagen (SVL)) med tillhörande föreskriftskrav på huvudplantor innebär dock i praktiken ofta att viltskadekänsliga lövplantor inte godkänns som huvudplantor. Möjligheten för att ställa krav på skydd mot viltbetning i samband med att man ger tillstånd till avverkning i ädellövskog används i stor omfattning och innebär också att markägaren kan erhålla bidrag enligt 28 § SVL. En annan bestämmelse i SVL som tillämpas i svårt viltbetad skog är 5 § och 23 § i skogsvårdsförordningen där det ställs krav på anläggning av ny skog om markens virkesproducerande förmåga inte tas till vara på ett godtagbart sätt, eller om skogens tillstånd är uppenbart otillfredsställande. Enligt förordningen är gränsen för när den virkesproducerande förmågan inte tillvaratas på ett tillfredsställande sätt när virkesförrådet understiger hälften av det förråd som normalt bör finnas. Ett tillstånd ska klassas som uppenbart otillfredsställande när virkesförrådet eller tillväxten understiger en tredjedel av vad som är normalt på växtplatsen. Klövviltproblematiken SOU 2006:81 192 Inom ramen för arbetet med återväxtkontroller har vid ett antal tillfällen tillämpat nämnda bestämmelser på viltskadad skog. Vissa av myndighetens regioner och distrikt har dock haft synpunkter på svårigheter med denna tillämpning. Man har bl.a. efterlyst vissa förtydliganden när det gäller föreskrifter och allmänna råd om hur man ska se på viltskadade s.k. huvudplantor. tillbaka pågår en sådan översyn vid myndigheten. 19 11.5 Skötselåtgärder för att minska viltbetesskadorna svarar för rådgivning om hur skogsägare kan agera för att minska klövviltets skadeverkningar på skogen. Bland de råd som ges återfinns följande:20 Undvik små tallbestånd Självföryngra på lämplig mark – undvik bördig mark Enkelställ träden vid en meters höjd. Röj enligt normal rutin Främja snabb tillväxt – snabb kvistgrovlek reducerar betningen men får ingen betydelse för sågkvalitén. Uppskjuten röjning har inte visat sig vara någon fördel. Minska konkurrensen från andra trädslag, särskilt björk. Det finns inga bevis för att älgen kan fungera som gratis lövröjare utan att skada tallen. Var aktiv och medverka lokalt till att sätta mål för älgstammens storlek. Hur risken för viltbetning beaktas i en rådgivningssituation kan också påverka valet av trädslag. Sannolikt har skogsägares egna bedömningar och rådgivning från i syfte att minska viltbetning exempelvis bidragit till att gran har planterats på ståndorter som hade varit mer lämpade för den mer viltbetesutsatta tallen. 19 Uppgifter från , . SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 193 11.5.1 Högröjning och gödsling av kraftledningsgator För att minska viltskadorna har det genomförts en del studier kring möjligheterna att öka tillgången på viltfoder. Genom s.k. högröjning kan exempelvis mycket viltfoder produceras som röjningen får avsedd effekt för skogsbruket.21 Vidare har det konstaterats att älgen föredrar att beta från avverkningar framför ungskog. Varje avverkad talltopp innehåller exempelvis upp till årsskott och en enskild slutavverkning kan således erbjuda åtskilliga ton älgmat. Av det skälet är det motiverat att förlägga avverkningar av tall- och lövskog så att toppar och ris kommer älgen till godo när trycket på tallungskogarna är som störst. Ett problem i sammanhanget är dock att fodret ofta körs ned av skogsmaskiner eller döljs av snö och därigenom blir oåtkomligt för älgarna. Tillgången på älgfoder kan även ökas genom plantering av tall och videarter på goda marker som inte är föremål för skogsproduktion, exempelvis i kraftledningsgator och längs skogbilvägar. Även gödsling av kraftledningsgator skulle kunna styra älgarna bort från områden där det bedrivs ett aktivt skogsbruk. 11.6 Problem med nuvarande älgförvaltning I regeringens skrivelse om skogspolitiken konstaterades det att älgskadorna i skogen har nått oacceptabla nivåer på vissa håll och att avvägningarna mellan olika intressen således inte har fungerat.22 Vidare noterades det att älgförvaltningen bygger på administrativa gränser som sällan motsvarar älgens rörelsemönster i landskapet och att en effektivare förvaltning bör kunna uppnås genom ett ökat samarbete över gränserna. Det gäller bl.a. i fråga om uppföljning av avskjutning, rovdjurstryck och skador på skogen samt för att kunna sätta mål för en lämplig storlek på älgpopulationen. Slutsatsen i skrivelsen var att de lokala samråden inte har fungerat som det var tänkt. Regeringen aviserade därför att man avsåg att ge i uppdrag att tillsammans med Skogstyrelsen utvärdera det lokala samrådsförfarandet och ge förslag till hur detta 21 Högröjning innebär att stammarna kapas på ungefär halva trädhöjden. De ger sedan begärligt foder utan att konkurrera med de stammar som ska bilda framtida skogsbestånd. , och , , Viltbete Smakar det så kostar det (Skogforsk, redogörelse 1/2004). 2003/04:39. Klövviltproblematiken SOU 2006:81 194 förfarande kan utvecklas för att balans mellan olika intressen ska uppnås. 11.6.1 Gemensamt förslag till nytt älgförvaltningssystem från skogsbruket och jägarna överlämnade ett antal större skogsbolag, skogsägareföreningar och jaktorganisationer ett gemensamt förslag till ett nytt system för älgförvaltning till regeringen.23 Bakgrunden var de alltmer besvärande älgbetningsskadorna på skogen, problem med viltolyckor och en i vissa fall försämrad älgstam i form av minskande slaktvikter och sänkt reproduktion. Förslaget kan sammanfattas i följande punkter: Förvaltningsområden Länsstyrelserna indelar landet i viltförvaltningsområden i samråd med jägar- och markägarorganisationer. Viltets rörelser och vandringsbenägenhet ska vara vägledande för områdets utformning och storlek. Ett viltförvaltningsområde bör vara minst 50 000 ha. Dessa områden är således betydligt större än många av dagens älgskötselområden. Data för förvaltning Förvaltningen inom ett viltförvaltningsområde ska grundas på ett strukturerat insamlande av data. Minimikrav är att avskjutningsstatistik, älgobs (inventeringsmetod), betestillgång och skadesituation sammanställs och redovisas på förvaltningsområdesnivå. (numera ) ges ett tydligt uppdrag att ansvara för utveckling och genomförande av skade och betesinventeringar samt prognoser för betestillgång. får resurser och ansvar för att samla in och bearbeta data om älgstammens utveckling på förvaltningsområdesnivå. 23 Undertecknare var , , , , , , , , , , , SÅGAB, och Såg i Syd. SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 195 Samråd En samrådsgrupp bildas inom varje förvaltningsområde enligt mönster från nuvarande lokala samråd. Samrådsgruppen formulerar mål och förvaltningsplan samt fastställer avskjutningsmål för hela förvaltningsområdet. Samrådet ska omfatta all älgmark inom förvaltningsområdet, vilket kräver ändringar av föreskrifter. Administration , viltvårdsnämndens och samrådens roller förändras kraftigt. Detsamma gäller i viss mån (numera ) och . Jakten Reglerna för älgskötselområden och licensområden avskaffas liksom nuvarande registreringsförfarande på . Samrådsgruppen inom förvaltningsområdet fördelar avskjutningsnivåer. Utbildning Grundläggande för möjligheten att få till stånd en väl fungerande förvaltning anges vara att kunskaper sprids till och accepteras av alla inblandade parter. Utbildningsplaner och materialproduktion bör ske i samverkan mellan areella näringar, jägarorganisationer och myndigheter. Finansiering Älgavgifter och allmänna uppdrag bildar basresurser i systemet. Skogsskadeinventeringar och betesprognoser finansieras av myndighetsanslag. Klövviltproblematiken SOU 2006:81 196 11.6.2 Översyn av Svenska Jägareförbundets allmänna uppdrag presenterades en utredning av Svenska Jägareförbundets allmänna uppdrag som hade genomförts inom Jordbruksdepartementet.24 Utredningen behandlade också frågan om älgförvaltning. I utredningen föreslogs att ska samordna och stödja älgförvaltningsarbetet strategiskt och operativt på lokal nivå samt ta ansvar för att lokala samråd kommer till stånd. Förbundet bör även bidra med sin kunskap om älgförvaltning till ansvariga myndigheter. Vidare föreslogs att jägarnas och markägarnas organisationer bör ha lika antal representanter i de lokala samrådsgrupperna och att alltid ska kallas till mötena. Jägarna bidrar bl.a. med avskjutningsstatistik, bedömningar om älgstammens storlek och sammansättning. Markägarna bidrar med uppgifter om skador på gröda och skog och om förändringar i skogsbruket som kan påverka framtida viltfoderutbud. Utredaren föreslog att formerna för det lokala samrådet stramas upp genom att får i uppgift att sammankalla berörda parter till lokalt samråd och att ta ansvar för att det hålls ett sammanträde med syfte att upprätta en översiktlig älgvårdsplan för distriktet i enlighet med av samhället uppställda mål. 11.6.3 Pågående utredning om ett nytt älgförvaltningssystem beslutade regeringen att tillsätta en utredare med uppdrag att analysera nuvarande system för älgförvaltning.25 Bakgrunden var bl.a. de skador som älgstammen förorsakar skogsbruket samt de olyckor älgen orsakar i trafiken. Utredaren ska vid behov av förändringar lämna förslag på en ny förvaltningsmodell. Förslaget ska bygga på en ekosystembaserad lokal förvaltning som ska vara anpassad efter den lokala älgstammens demografiska processer och de lokala ekologiska förutsättningarna. Jakten ska vara produktionsanpassad med en livskraftig älgstam av hög kvalitet i långsiktig balans med betesresurserna. Utredaren ska analysera hur incitamenten för avskjutning förändras genom förslag till ny förvaltningsmodell och om förändrade incita24 , Precisering av Svenska Jägareförbundets allmänna uppdrag att leda delar av viltvården och jakten i landet, . 25 Dir. 2005:142. SOU 2006:81 Klövviltproblematiken 197 ment leder till en samhällsekonomiskt bättre avvägd nivå på avskjutningen. Av direktiven framgår det också att det ovan refererade ramförslag till älgförvaltningsmodell som föreslagits av ett antal skogsbolag, skogsägarorganisationer och jägarorganisationer kan utgöra en utgångspunkt för utredarens arbete. Utredaren ska samråda med och redovisa uppdraget . 11.7 Halverad älgstam? presenterades en preliminär rapport om älg- och rådjursstammarnas samhällsekonomiska betydelse ur ett kostnads och intäktsperspektiv.26 I rapporten beskrivs bl.a. sambanden mellan viltstammarnas storlek, den tillgängliga foderresursen och skadorna på ungskogen. Det konstaterades bl.a. att skogsbrukets utveckling mot mindre ungskogsarealer har haft stor betydelse för att andelen viltskadad ungskog har ökat trots att viltstammarna har minskat. I rapporten gjordes en jämförande analys av de samhällsekonomiska effekterna av en halvering respektive dubblering av nuvarande nivå på älg- och rådjursstammarna. De kostnader som viltet åsamkar trafiken, skogsbruket och förädlingsindustrin ställs mot olika jaktvärden. Slutsatsen blev att rådjurs- och älgstammarnas samhällsekonomiska årliga kostnader var . På nationell nivå uppkommer ungefär två tredjedelar av dessa kostnader i trafiken medan en tredjedel belastar skogsbruket och skogsindustrin.27 bedömdes de samhällsekonomiska värdena vara . Denna balans mellan kostnader och värden ska emellertid ses i ljuset av att kostnaderna minskar i stort sett linjärt med minskade viltstammar eftersom både antalet olyckor och skogsskadorna är proportionella mot viltstammarnas storlek. Den samhällsekonomiska nyttan av viltets jaktliga värde, avtar däremot bara svagt med minskade viltstammar. Slutsatsen i rapporten blev därför att en minskning av rådjurs- och 26 , , , och , , Älg- och rådjursstammarnas kostnader och värden, preliminär rapport, . Enligt uppgift från skulle myndigheten publicera den slutliga rapporten . 27 I är trafikkostnaden den klart största kostnadsposten. Förädlingskostnaderna utgör en betydligt större del av kostnaderna i norra än i . Klövviltproblematiken SOU 2006:81 198 älgstammarna skulle resultera i en årlig samhällsekonomisk nytta på . 11.7.1 Rapporten kritiseras stod emellertid inte oemotsagd. Från jägarorganisationer konstaterades bl.a. att älgens betydelse som symbol och turistmagnet inte hade beaktats i beräkningarna.28 Vidare framhölls det att det finns andra sätt att minska de kostnader som viltet orsakar samhället än att halvera stammarna. Det kan bl.a. handla om ändrade skötselmetoder som tar hänsyn till viltets behov, stödutfodring som håller älgar borta från känsliga nyplanteringar och liknande. 11.8 Adaptiv förvaltning av vilt- och fiskpopulationer Forskningsprogrammet förvaltning av vilt- och fiskpopulationer omfattar och finansieras av . Satsningen är den största kring vilda däggdjur, fåglar och sötvattenfisk som myndigheten har gjort och löper .