sou · GUB322 · 2007-01-01 00:00:00 — I konventionen avses med uttrycket rasdiskriminering varje skillnad, undantag, inskränkning eller fö- reträde på grund av ras, hudfärg, härstamning eller nationellt eller etniskt ursprung, som har till syfte eller verkan att omintetgöra el- ler inskränka erkännandet, åtnjutandet eller utövandet, på lika vill- kor, av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på politis- ka, ekonomiska, sociala, kulturella eller andra områden av det of- fentliga livet (artikel 1.1). Konventionen är inte tillämplig på sådana skillnader, undantag, inskränkningar eller företräden som en kon- ventionsstat gör mellan medborgare och icke-medborgare (artikel 1.2). Av artikel 1.4 framgår att särskilda åtgärder som är vidtagna uteslutande för att åstadkomma tillfredsställande framsteg för så- dana rasgrupper, etniska grupper eller enskilda personer, som är i behov av skydd för att kunna på lika villkor åtnjuta eller utöva mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, inte skall anses utgöra rasdiskriminering, under förutsättning att sådana åtgärder inte leder till att skilda rättigheter vidmakthålls för olika rasgrupper och att de inte bibehålls sedan syftet därmed uppnåtts. Konventionsstaterna fördömer rasdiskriminering och förbinder sig att med alla lämpliga medel och utan dröjsmål föra en politik syftande till att avskaffa rasdiskriminering i alla dess former och till att främja förståelse mellan alla raser (artikel 2.1). 2Jfr Ett rättvisare samhälle – internationella och svenska regler mot diskriminering, – Princi- pen om icke-diskriminering i internationell rätt av , s. 48, IOM 2003. 3International Convention on the Elimination of All Forms of Racial Discrimination (CERD). 4SÖ 1971:40, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. terna skall, när omständigheterna föranleder därtill, vidtaga särskil- da och konkreta åtgärder på sociala, ekonomiska, kulturella och andra områden för att åstadkomma tillfredsställande utveckling och skydd för vissa rasgrupper eller därtill hörande enskilda personer i syfte att tillförsäkra dem fullt och likaberättigat åtnjutande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Dessa åtgärder får inte leda till att olikvärdiga eller skilda rättigheter upprätthålls för olika rasgrupper sedan syftet med åtgärderna uppnåtts (artikel 2.2). Till uppfyllande av de grundläggande förpliktelserna i artikel 2 förbinder sig konventionsstaterna att förbjuda och avskaffa rasdis- kriminering i alla dess former och att tillförsäkra envar, utan åt- skillnad grundad på ras, hudfärg eller nationalitet eller etniskt ur- sprung, likhet inför lagen, särskilt i vad avser åtnjutandet av bl.a. följande rättigheter. Rätten till lika behandling inför domstolar och andra rättsskipande organ, ekonomiska, sociala och kulturella rät- tigheter, i synnerhet rätten till arbete, till fritt val av anställning, till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor, till skydd mot arbetslöshet, till lika lön för lika arbete och till rättvis och gynnsam lön för arbe- te, rätten att bilda och ansluta sig till fackförening, rätten till bo- stad, rätten till allmän hälsovård, sjukvård, social trygghet och all- männa tjänster, rätten till undervisning och utbildning, rätten att delta på lika villkor i kulturell verksamhet och rätten att få tillträde till varje för allmänheten avsedd plats eller serviceinrättning, såsom kommunikationsmedel, hotell, restauranger, kaféer, teatrar och parker (artikel 5). Genom artikel 6 åläggs konventionsstaterna att tillförsäkra envar under deras jurisdiktion dels verksamt skydd och verksamma rätts- liga medel, genom nationella domstolar och andra statliga institu- tioner, mot varje rasdiskriminerande handling som står i strid med konventionen, dels rätt att vid sådana domstolar begära rättvis och tillfredsställande gottgörelse eller ersättning för skada liden till följd av sådan diskriminering. av rasdiskriminering övervakar att konventionen efterlevs (artikel 8).5 Konventionsstaterna är skyldi- ga att för kommitténs granskning tillställa generalsekreteraren en rapport om de lagstiftnings-, domstols-, förvaltnings- och andra åtgärder de vidtagit för konventionsbestämmelsernas efterlevnad dels efter konventionens ikraftträdande för vederbö- rande stat, dels därefter och närhelst kommittén begär Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. Kommittén har dessutom rätt att infordra ytterligare upplys- ningar av konventionsstaterna (artikel 9.1). fande av rasdiskriminering är behörig att mottaga och pröva fram- ställningar från enskilda personer eller grupper av enskilda personer som påstår sig ha blivit utsatt för kränkning av någon rättighet i konventionen. Detta förutsätter dock att den aktuella staten har förklarat att den erkänner kommitténs behörighet i det avseendet (artikel 14.1). har avgett en sådan förklaring. För att en framställning skall kunna upptas till prövning måste först alla till- gängliga inhemska rättsmedel ha uttömts (artikel 14.2). om medborgerliga och politiska rättigheter ratificerade om medbor- gerliga och politiska rättigheter.6 Konventionen trädde i kraft, även för del, den 23 mars 1976.7 Enligt artikel 2.1 i konventio- nen förpliktar sig varje konventionsstat att respektera och tillför- säkra envar, som befinner sig inom dess område och är underkastad dess jurisdiktion, de i konventionen inskrivna rättigheterna utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social här- komst, egendom, börd eller ställning i övrigt. Diskriminerings- grunderna är inte uttömmande angivna. rättigheter,8 som övervakar efterlevnaden av konventionen, har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning.9 Genom artikel 2.3 har konventionsstaterna åtagit sig att säker- ställa att envar vars fri- och rättigheter enligt konventionen kränkts skall ha effektiv möjlighet att tala därå och att den som väcker så- dan talan skall få sina rättigheter prövade. Genom artikel 3 har konventionsstaterna åtagit sig att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta alla medborgerliga och politiska rättigheter som skrivits in i konventionen. Genom konventionen skyddas bl.a. rät- ten till opartisk och offentlig rättegång inför en behörig, oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag (artikel 14.1) och rät- ten till föreningsfrihet (artikel 22.1). Enligt artikel 26 i konventio- 6International Covenant on Civil and Political Rights (ICCPR). 7SÖ 1971:42, prop. 9Toonen v. , Communication No. 488/1992, 04/04/94, CCPR/C/50/D/488/1992, v. , Communication No. 941/2000, 18/09/2003, CCPR/C/78/D/941/2000. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. nen är alla lika inför lagen och har rätt till samma skydd av lagen utan åtskillnad av något slag. I detta avseende skall lagen förbjuda all åtskillnad och garantera envar ett likvärdigt och effektivt skydd mot varje åtskillnad på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, för- mögenhet, börd eller ställning i övrigt. rättigheter har uttalat att principen om likhet (equality) ibland kräver att stater använder positiv särbehand- ling. also wishes to point out that the principle of equality sometimes requires States parties to take affirmative action in order to diminish or eliminate conditions which cause or help to perpetuate discrimination prohibited by the Covenant. For example, in a State where the general conditions of a certain part of the population prevent or impair their enjoyment of human rights, the State should take spe- cific action to correct those conditions. Such action may involve grant- ing for a time to the part of the population concerned certain preferen- tial treatment in specific matters as compared with the rest of the population. However, as long as such action is needed to correct dis- crimination in fact, it is a case of legitimate differentiation under the Covenant.10 Konventionsstaterna är skyldiga att för kommitténs granskning tillställa generalsekreteraren rapporter dels angående de åtgärder som vidtagits för att genomföra rättigheterna i konventionen, dels angående de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rät- tigheter. Rapporterna skall avges efter konventionens ikraftträdande för vederbörande stat och därefter närhelst kommit- tén begär det (artikel 40.1). Genom ett fakultativt protokoll till konventionen om medbor- gerliga och politiska rättigheter erkänner de konventionsstater, som biträtt protokollet, kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar från enskilda personer.11 För att en enskild skall kunna vända sig till kommittén måste han eller hon först ha uttömt alla tillgängliga inhemska rättsmedel. ratificerade även det fakultativa protokollet till konventionen . Protokollet träd- de i kraft, även för del, den 23 mars 1976.12 10Human , CCPR General comment No. 18, para 10. 11Optional Protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights (ICCPR- OP1). 12SÖ 1971:43, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. om ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter ratificerade om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter.13 Konventionen trädde i kraft, även för del, den 3 januari 1976.14 Enligt artikel 2.2 förpliktar sig konventionsstaterna att garantera att de i konventionen inskrivna rättigheterna får utövas utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. , sociala och kulturella rättig- heter har fastslagit att konventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning15 och diskriminering på grund av funk- tionshinder.16 Enligt artikel 3 förpliktar sig konventionsstaterna att tillförsäkra män och kvinnor lika rätt att åtnjuta de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som inskrivits i konventionen. Konventions- staterna erkänner bl.a. rätten till arbete (artikel 6), till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor bl.a. vad gäller lön och befordran (arti- kel 7), till social trygghet (artikel 9), till hälsa (artikel 12) och till utbildning (artikel 13). Konventionsstaterna är skyldiga att avge rapporter rörande dels de åtgärder som vidtagits i enlighet med konventionen, dels de framsteg som gjorts med avseende på efterlevnaden av de i konven- tionen inskrivna rättigheterna (artikel 16). om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor ratificerade om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor.17 Konventionen trädde i kraft, även för del, den 3 september 1981.18 Enligt artikel 1 avses med uttrycket diskriminering av kvinnor i konventionen varje åtskillnad, undantag eller inskränkning på grund av kön som 13International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights (ICESCR). 14SÖ 1971:41, prop. 15The right to the highest attainable standard of health, 11/08/2000, E/C.12/2000/4, CESCR General comment No. 16Persons with disabilities, 09/12/94, CESCR General comment No. 5, para 5. 17Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination Against Women (CEDAW). 18SÖ 1980:8, prop. 1979:80:147, bet. AU 1979/80:30, rskr. 1979/80:327. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. har till följd eller syfte att begränsa eller omintetgöra erkännandet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på det politis- ka, ekonomiska, sociala, kulturella eller medborgerliga området el- ler något annat område för kvinnor, oberoende av civilstånd och med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, eller åtnju- tandet eller utövandet av dessa rättigheter och friheter. Enligt arti- kel 2 förpliktar sig konventionsstaterna bl.a. att införa principen om jämställdhet mellan kvinnor och män i sina rättssystem, att vid- ta lämpliga lagstiftnings- och andra åtgärder som förbjuder all dis- kriminering av kvinnor, att genom domstolar och andra offentliga institutioner säkerställa ett effektivt skydd för kvinnor mot varje diskriminerande handling och att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor från enskilda personers, organi- sationers eller företags sida. Enligt artikel 3 skall konventionssta- terna på alla områden, men särskilt på de politiska, sociala, ekono- miska och kulturella områdena, vidta alla lämpliga åtgärder inklusi- ve lagstiftning för att säkerställa full utveckling och framsteg för kvinnor och därmed garantera dem utövande och åtnjutande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på grundval av jämställdhet med män. Enligt artikel 4.1 skall konventionsstaternas vidtagande av tillfälliga särskilda åtgärder för att påskynda faktisk jämställdhet mellan män och kvinnor inte betraktas som diskrimi- nering enligt konventionen. Åtgärderna får inte medföra ett bibe- hållande av olikvärdiga eller skilda normer och de skall upphöra när jämställdhet i fråga om möjligheter och behandling har uppnåtts. Konventionsstaterna skall vidare bl.a. vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor när det gäller utbildning (artikel 10), på arbetsmarknaden (artikel 11), i fråga om hälso- och sjukvård (artikel 12) och när det gäller rätten till banklån, hypoteks- lån och andra former av kredit (artikel 13). av diskriminering av kvinnor över- vakar konventionens efterlevnad (artikel 17).19 Konventionsstater- na är skyldiga att för kommitténs granskning avge rapporter om lagstiftning och andra rättsliga, administrativa eller övriga åtgärder som de har vidtagit för att genomföra konventionens bestämmelser samt de framsteg som har gjorts i detta hänseende. Rapporter skall avges från ikraftträdandet för vederbörande stat och därefter minst och närhelst kommittén begär det (ar- tikel 18). Genom ett fakultativt protokoll till konventionen från 19 on Discrimination against Women. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. 1999 erkänner de konventionsstater, som biträtt protokollet, kom- mitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar från en- skilda individer eller grupper av individer.20 Kommittén prövar en framställning först när alla tillgängliga inhemska rättsmedel har ut- tömts. ratificerade det fakultativa protokollet till konven- tionen . Det fakultativa protokollet trädde i kraft och för del den 24 juli 2003.21 ratificerade om barnets rättigheter.22 Konventionen trädde i kraft, även för del, den 2 september 1990.23 I konventionen avses med barn varje män- niska under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet (artikel 1). Enligt artikel 2 i konventionen förbinder sig konventionsstaterna att respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i kon- ventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess förälders eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ur- sprung, egendom, handikapp, börd eller ställning i övrigt. Konven- tionsstaterna skall vidare vidta alla lämpliga åtgärder för att säker- ställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller be- straffning på grund av föräldrars, vårdnadshavares eller familjemed- lemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro. Konven- tionsstaterna erkänner bl.a. barnets rätt till utbildning (artikel 28). Artikel 23 handlar särskilt om barn med funktionshinder. Konven- tionsstaterna erkänner bl.a. att barn med fysiskt eller psykiskt funktionshinder bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar självförtroende och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhällslivet. rättigheter övervakar att konventionen efterlevs (artikel 43).24 Kommittén har i olika sammanhang slagit fast att konventio- nen också omfattar skydd mot diskriminering på grund av sexuell läggning samt har betonat de fördragsslutande staternas skyldighet 20Optional Protocol to the Convention on the Elimination of Discrimination against Wo- men (CEDAW-OP). 21SÖ 2003:11, prop. 2002/03:19, bet. 2002/03:AU3, rskr. 2002/03:104. 22Convention on the Rights of the Child (CRC). 23SÖ 1990:20, prop. 1989/90:107, bet. SoU 28, rskr. 24Committee on the Rights of the Child. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. att ge stöd och skydd till barn så att de tryggt kan leva i enlighet med sin sexuella läggning och inte utsättas för diskriminering.25 Konventionsstaterna är skyldiga att för kommitténs granskning avge rapporter om de åtgärder som de har vidtagit för att genomfö- ra de rättigheter som erkänns i konventionen och de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rättigheter. Rapporter skall avges efter konventionens ikraftträdande för den be- rörda staten och därefter (artikel 44). Enligt 1 § lagen (1993:335) om har Barn- ombudsmannen (BO) till uppgift att företräda barns och ungas rättigheter och intressen mot bakgrund av åtagande enligt . Av lagens 2 § följer att BO skall driva på ge- nomförandet och bevaka efterlevnaden av . skall därvid särskilt uppmärksamma att lagar och andra författningar samt deras tillämpning stämmer överens med . antog resolution 56/168 varigenom beslutades att en ad hoc-kommitté skulle tillsättas för att överväga utarbetandet av en internationell konvention om funk- tionshindrade personers lika möjligheter att åtnjuta de mänskliga fri- och rättigheterna.26 höll sin första session . till ägde kom- mitténs sjunde session rum. antog standardregler för att till- försäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jäm- likhet. Standardreglerna, som är 22 stycken, består av regler om för- utsättningar för delaktighet på lika villkor (regel 1–4), regler inom olika huvudområden för delaktighet på lika villkor (regel 5–12) och 3, CRC/GC/2003/3, ; General no. 4, CRC/GC/2003/4, ; Årsrapport från kommitténs 19:e session, CRC/C/80, 9 ok- tober 1998; List of Issues, UK, CRC/C/Q/UK-IM/1, , CRC/C/15/Add. 188, samt periodisk granskningsrapport beträffande . också Europa- domstolens dom i målet S.L. mot , 2003. 26Comprehensive and integral international convention to promote and protect the rights and dignity of persons with disabilities. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. regler om genomförande (regel 16–22). I standardregel 2, som handlar om medicinsk vård och behandling, slås fast att staterna bör ansvara för att effektiv medicinsk vård och behandling finns tillgänglig för människor med funktionsnedsättning. Till de hu- vudområden för delaktighet på lika villkor som räknas upp hör bl.a. tillgänglighet (regel 5), utbildning (regel 6) och arbete (regel 7). Vad gäller tillgänglighet anges att staterna bör inse tillgänglighetens betydelse på alla områden i utvecklingen mot full delaktighet. Till- gänglighet definieras som tillgång till den yttre miljön och tillgång till information och möjlighet till kommunikation. Som exempel på tillgång till den yttre miljön anges tillgänglighet till bostäder och andra byggnader, kollektivtransporter och andra kommunikations- medel och gator och andra miljöer utomhus. I fråga om tillgång till information och möjlighet till kommunikation anges att informa- tionen bör ges i sådana former som gör den tillgänglig för männi- skor med funktionsnedsättning. , kassetter, stor stil och annan lämplig teknik bör användas för att ge människor med syn- skador tillgång till skriven information och dokumentation. På lik- nande sätt bör lämplig teknik användas för att ge människor med hörselskador eller inlärningssvårigheter tillgång till muntlig infor- mation. Teckenspråkstolkar bör finnas till hands för att underlätta kommunikation mellan döva människor och andra. Hänsyn bör också tas till behov som människor med andra kommunikations- handikapp har. Såvitt avser utbildning anges bl.a. att staterna bör erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på grundsko- le-, gymnasie- och högskolenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. Beträffande arbete anges bl.a. att sta- terna bör erkänna principen att förutsättningar skapas för männi- skor med funktionsnedsättning så att de skall kunna utnyttja sina mänskliga rättigheter, särskilt rätten till arbete. Av standardregel 15 framgår att staterna har ansvaret för att det skapas en rättslig grund för åtgärder som leder till delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning. Standardreglerna är inte juridiskt bindande. De är avsedda att vara normbildande och innebär ett moraliskt och politiskt åtagande från staternas sida att anpassa samhället till människor med funk- tionsnedsättning. Regeringen har i propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) uttalat att för att förverkliga måste handikapp- perspektivet finnas med på alla nivåer i samhället och i alla verk- Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. samheter och att man först då kan närma sig målet att människor med funktionshinder får lika rättigheter och skyldigheter. Stan- dardreglerna bör enligt regeringen finnas med som ett aktivt in- strument vid planering, beslutsfattande och genomförande (anförd prop. s. 31). Enligt förordningen (2001:526) om de statliga myn- digheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken skall myndigheter under regeringen utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de handikappolitiska målen. Myndigheterna skall verka för att personer med funktionshinder ges full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor och skall särskilt verka för att deras lokaler, verksamhet och information är tillgängliga för personer med funktionshinder. I detta arbete skall standardreglerna vara vägledande. (nr 100) angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde Internationella arbetsorganisationen () antog 1951 konvention (nr 100) angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde. Konventionen trädde i kraft . ratificera- de konventionen 1962 och den trädde i kraft för del den 20 juni 1963.27 I konventionen förstås med uttrycket lön den fast- ställda grund- eller minimilön samt de tillägg av olika slag, som di- rekt eller indirekt, kontant eller in natura, utges av arbetsgivaren till arbetstagaren på grund av dennes anställning och med uttrycket lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde avses löne- satser som fastställts utan åtskillnad på grund av arbetstagarens kön (artikel 1). har genom ratificerandet förbundit sig att trygga tillämpningen av principen om lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde (artikel 2.1). Principen kan enligt konventionen tillämpas antingen genom lagstiftning, i lag fastslagen eller erkänd ordning för bestämmande av lön eller genom kollektivavtal eller något av dessa sätt i förening (artikel 2.2). Enligt artikel 22 i är konventionsstaterna skyldiga att rapportera om sta- tens arbete för att genomföra rättigheterna i konventionen. Kon- ventionsstaterna är skyldiga att ge inhemska representativa arbets- givar- och arbetstagarorganisationer tillfälle att yttra sig över rap- porterna. Rapporterna granskas av en särskild expertkommitté. 27 SÖ 1962:53, prop. Internationella åtaganden och gällande rätt m.m. I rekommendation (nr 90) om lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde ges rekommendationer hur bestämmelserna i konventionen bör tillämpas. (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställ- ning och yrkesutövning antog 1958 konvention (nr 111) angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning. Konventionen trädde i kraft . ratificerade konventionen 1962 och den träd- de i kraft för del den 20 juni 1963.28 I konventionen förstås med uttrycken anställning och yrkesutövning tillträde till yr- kesutbildning, till anställning och till skilda yrken ävensom anställ- ningsvillkor (artikel 1.3).