sou · GUB372 · 2007-01-01 00:00:00 — Principen om ömsesidigt erkännande grundar sig på artikel 28 i EG-fördraget som förbjuder alla importrestriktioner och regler som har motsvarande effekt, exempelvis nationella tekniska krav på varor. Det finns dock undantag från denna princip. Om det är fråga om åtgärder till skydd för liv, hälsa eller miljö kan det vara tillåtet för ett EU-medlemsland att införa förbud mot produkter som är tillåtna i övriga EU. För att få ett förbud genomfört måste medlemslandet enligt artikel 30 i EGfördraget emellertid visa att den införda restriktionen är nödvändig och att den står i proportion till den risk som medlemslandet påstår finnas om varan inte förses med en restriktion. Förbudet gäller endast . Vid tvist kan frågan avgöras av . Kommissionen har i ett tolkningsmeddelande – Kommissionens tolkningsmeddelande att underlätta varors tillträde till en annan medlemsstats marknad: ömsesidigt erkännande i praktiken (2003/C 265/2) – lämnat ett klargörande besked som anger vilka rättigheter och skyldigheter marknadsaktörerna och de nationella förvaltningarna har i de fall principen om ömsesidigt erkännande är tillämplig. Meddelandet är tänkt att fungera som en praktisk handledning som ska göra det möjligt för medlemsstaterna och marknadsaktörerna att dra nytta av den fria rörligheten för varor inom de många näringsgrenar som ännu inte är harmoniserade. slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 31 (128) 4.1.1 Typgodkännande av fordon inom EU Genom krav som fastställts av EU i förordning eller direktiv kan EU harmonisera reglerna för den standard som ska gälla för vissa varor, t.ex. fordon. Gemenskapslagstiftningen avseende fordon består dels av ett ramdirektiv och ett antal särdirektiv. Det första fordonsdirektivet genom vilket ett gemenskapsförfarande för godkännande infördes var direktiv /156/EEG. Direktivet grundar sig på artikel 95 i EG-fördraget. Gemenskapslagstiftningen gör det möjligt för tillverkare av motorfordon att från myndigheterna i en medlemsstat få ett godkännande som är giltigt i samtliga medlemsstater (EG-typgodkännande) för en modell (fordonstyp) om denna uppfyller kravet i vart och ett av särdirektiven. Myndigheterna i den medlemsstat där ansökan har lämnats in fyller i ett typgodkännandeintyg. I har denna uppgift. Av intyget framgår att fordonstypen motsvarar uppgifterna i den tekniska informationen och uppfyller de tekniska kraven i särdirektivet. Det ifyllda intyget överlämnas till sökanden. På grund av det föreliggande intyget utfärdar tillverkaren ett intyg om överensstämmelse för varje fordon i serien, i vilket han uppger att fordonet överensstämmer med den godkända fordonstypen. Medlemsstaterna får, i fråga om fordonens konstruktion och funktion, endast registrera nya fordon och tillåta att de försäljs eller tas i bruk, om de åtföljs av ett giltigt intyg om överensstämmelse. Reglerna om förfarandet vid typgodkännande syftar till att dels säkerställa kontrollen av att alla nya fordon uppfyller gällande tekniska krav innan de släpps ut på marknaden, dels ge övriga medlemsstater möjlighet att erkänna kontroller som utförts av andra medlemsstater. De närmare krav på fordonens beskaffenhet och utrustning som ska vara uppfyllda för att ett typgodkännande ska kunna utfärdas finns angivna i särdirektiv. Om en medlemsstat finner att fordon, komponenter eller separata tekniska enheter av en viss typ allvarligt äventyrar trafiksäkerheten, trots att de åtföljs av ett giltigt intyg om överensstämmelse eller har föreskriven märkning, har denna medlemsstat rätt att vägra att registrera dem eller att förbjuda att de saluförs eller tas i bruk inom statens territorium. Medlemsstaten ska i ett sådant fall underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om detta samt ange skälen för beslutet. Om den medlemsstat som beviljade typgodkännandet bestrider den risk för trafiksäkerheten som den fått anmälan om, ska de berörda medlemsstaterna söka lösa denna tvist. Kommissionen ska hållas underrättad och, då så är nödvändigt, på lämpligt sätt genom samråd söka nå fram till en uppgörelse. 4.1.2 Gällande direktiv Följande är de viktigaste direktiven: rådets direktiv /156/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av lagstiftning av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, senast ändrat genom kommissionens direktiv /78/EG rådets direktiv /150/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- eller skogstraktorer med hjul, senast ändrat genom kommissionens direktiv /3/EG och rådets direktiv /24/EG av om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon och om upphävande av rådets direktiv /61/EEG senast ändrat genom kommissionens direktiv /77/EG och rådets direktiv /37/EG av om typgodkännande av jordbruks- och skogsbrukstraktorer, av släpvagnar och utbytbara dragna maskiner till sådana traktorer samt av system, komponenter och separata tekniska enheter till dessa fordon och om upphävande av direktiv /150/EEG slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 32 (128) Direktiven har för svensk del implementerats i fordonslagen (2002: 574) och fordonsförordningen (2002:925). EG-typgodkännande av fordon, system, komponenter eller separata tekniska enheter meddelas för del av i fråga om direktiven /156/EEG, 2002/24/EG och 2003/77/EG samt särdirektiven till dessa ramdirektiv. Frågor om typgodkännande prövas av godkännandemyndigheten efter ansökan av tillverkaren. Bestämmelserna om ECE-typgodkännande, som bygger på en internationell överenskommelse , finns i fordonsförordningen och sammanfaller i praktiken numera med gemenskapsrättens regler. Ett helfordonsgodkännande har varit i kraft inom EG för personbilar och för motorcyklar och mopeder. För traktorer är direktivet senast ändrat . Det innebär att det finns enhetliga regler för godkännande av fordonsprototyper och produktionsförhållanden för dessa fordonskategorier i enlighet med EU-direktiv. Godkännandet kan avse antingen hela fordonet eller delar eller system som ingår i fordon. Ett nytt fordon som har godkänts enligt tillämpliga EG-direktiv ska i fråga om fordonets konstruktion och funktion anses stämma överens med de krav som direktiven uppställer. 4.1.3 dom I en dom har slagit fast principen om att bestämmelser i nationella författningar får vika för gemenskapsrättens regler i de fall de nationella reglerna inte är förenliga med gemenskapsrättens regler. UMål C-329/95U Förhandsavgörande – Länsrätten i () – Tolkningen av rådets direktiv /156/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget – Nationell lagstiftning i vilken fordonsregistrering i underordnas krav på att ett intyg om avgasutsläpp från motorfordon förete. Rådets direktiv /156/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon i dess lydelse enligt rådets direktiv /53/EEG av ska tolkas så, att det utgör hinder för nationella föreskrifter i vilka det för registrering krävs att ett nationellt intyg företes som visar att fordonet uppfyller nationella krav rörande avgasrening. 4.1.4 Pågående översyn av direktiv om helfordonsgodkännande m.m. När det gäller lastbilar över och bussar finns det ännu inte något direktiv om helfordonsgodkännande. Emellertid pågår ett arbete inom EU och målet är att förhandlingarna om utvidgade regler för helfordonsgodkännande ska vara avslutade . Generösa övergångsregler ska för lastbilars och bussars del garantera en smidig anpassning till de nya kraven. Mot denna bakgrund är det därför rimligt att utgå från att även lastbilar med en totalvikt över och bussar kommer att omfattas av harmoniseringsregler liknande dem som gäller för personbilar. Utgångspunkten för utredningens arbete är därför att även marknaden för lastbilar över och bussar kommer att omfattas av regler av samma typ som gäller för personbilarna. 4.1.5 Generella överväganden Som framgår av direktiven för utredningen måste uppdraget att överväga möjligheterna att införa ett krav på alkolås i alla nya bilar i ses i ett gemenskaps slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 33 (128) rättsligt perspektiv. I delbetänkandet redovisade utredningen vid en översiktlig bedömning uppfattningen att det med hänsyn till gemenskapsrättens krav på fri rörlighet för varor är nödvändigt att frågan om ett krav på alkolås i alla nya bilar i förs in i harmoniseringsarbetet inom ramen för de olika fordonsdirektiven avseende typgodkännande. Utredningen har under arbetet med slutbetänkandet fått denna uppfattning ytterligare bekräftad. Enligt utredningens bedömning krävs det därför ändringar i de gällande direktiven om typgodkännande av fordon och komponenter m.m. för att ett författningsreglerat krav på alkolås för alla nya bilar ska kunna genomföras i respektive 2012. Formellt skulle med stöd av en artikel i direktiv /156/EEG kunna hävda att bilar som inte är försedda med alkolås äventyrar trafiksäkerheten. Det är utredningens uppfattning att en sådan argumentation – bland annat mot bakgrund av ovannämnda dom – inte skulle vinna gehör. Det är enligt utredningens uppfattning inte en framkomlig väg att använda de mycket speciella möjligheter som finns till inskränkningar i det grundläggande fördragskravet avseende fri rörlighet för varor. Med hänsyn till vad som förväntas bli beslutat i direktiv om helfordonsgodkännande avseende bussar och lastbilar gör utredningen beträffande dessa fordon samma bedömning som beträffande personbilarna. Även motorcyklar, mopeder och traktorer omfattas av harmoniserade regler. För snöskotrar (terrängskotrar) gäller med motsvarande verkan det s.k. maskindirektivet. Frågan om möjligheterna att införa ett krav på alkolås i alla nya personbilar och i bussar, lastbilar och snöskotrar, måste därför enligt utredningens uppfattning ses tillsammans med frågan om inriktningen för regeringens arbete inom EU för att möjliggöra införandet av ett krav på alkolås eller andra tekniska system som förhindrar rattfylleri i alla nya bilar och andra motordrivna fordon. 4.2 Alkolås i lok 4.2.1 Författningsbestämmelser i järnvägslagen Järnvägslagen (2004:519) gäller järnvägsinfrastruktur och järnvägsfordon samt utförande av organisation av järnvägstrafik. Lagen gäller inte för tunnelbana och spårväg. Bestämmelser om säkerheten vid sådana spårbundna system finns i lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg. Enligt järnvägsförordningen (2004:526) är järnvägsstyrelsen tillsynsmyndighet enligt järnvägslagen och styrelsen får meddela de verkställighetsuppgifter som behövs för tillämpningen av järnvägslagen samt 1-3 och 5 kap. i förordningen. 4.2.2 Straffrättsliga bestämmelser Att i alkoholpåverkat tillstånd föra ett lok medför straffansvar i enlighet med vad som anges i järnvägslagen (2004:519). I 10 kap. 2 § anges att den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandningsluften döms till böter eller fängelse . Är brottet att anse som grovt ska föraren dömas till fängelse i högst . Vid bedömningen om brottet är grovt ska särskilt beaktas om föraren haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Bestämmelserna överensstämmer i stort med dem som gäller för fordon som används i vägtrafik. slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 34 (128) 4.2.3 Gemenskapsrättens regler Inom EU finns direktiv avseende det transeuropeiska järnvägssystemet. Av intresse är i detta sammanhang främst 93/38/EEG, 96/48/EG och 2001/16/EG samt 2004/50 /EG. En övergripande fråga för ett fungerande transeuropeiskt järnvägssystem är driftskompabiliteten hos systemet. Det innebär kort uttryckt att komponenter ingående i systemet ska vara utformade så att systemet kan fungera som en helhet. Det finns inom EU bindande tekniska specifikationer för driftskompabilitet (TSD) för höghastighetståg och för konventionella tåg. Dessa specifikationer är nu under omarbetning och en fråga som därvid särskilt behandlas är vilka tekniska specifikationer som ska gälla för konventionella lok och motorvagnar. Järnvägsstyrelsen representerar i dessa förhandlingar. Enligt det gällande regelverket kan ett lok som är godkänt för användning i ett EES-land eller i fritt användas inom det transeuropeiska järnvägssystemet utan att de enskilda medlemsländerna kan ställa nationella krav på speciell utrustning i loket. Detta får som följd att t.ex. ett tyskt lok, godkänt i , som långtidsleasas av ett svenskt järnvägsföretag kan användas i utan hinder . 5 Berörda författningar avseende motordrivna fordon Som tidigare nämnts gäller för personbilarnas, lastbilarnas och bussarnas del att det helfordonsgodkännande som gäller (personbilar) eller det nya helfordonsgodkännande som sannolikt kommer att antas kräver stöd av ytterligare beslut av EG om medgivande för att ställa ett nationellt krav på alkolås. Om dessa förutsättningar föreligger måste erforderliga ändringar göras i de författningar som innehåller regler om fordons beskaffenhet m.m. Följande författningar berörs. I vissa måste förändringar ske, i andra behövs inte några förändringar. Utredningen utgår från att direktiv /156/EEG (ramdirektiv) kommer att ändras och att det därefter kommer att gälla för personbilar, lastbilar och bussar. 5.1 Personbilar, lastbilar, bussar, motorcyklar och mopeder För personbilar, motorcyklar och mopeder gäller de EG-direktiv som anges i fordonsförordningen (2002:925). Utredningen beaktar också förslaget till nytt direktiv om helfordonsgodkännande avseende personbilar, lastbilar och bussar. Följande författningar är av intresse. Lag (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Inga ändringar behövs. Lag(2001:558) om vägtrafikregister. I 6 § anges att i vägtrafikregistret förs det in uppgifter som avser motordrivna fordon samt ägare till dessa och i § 12 anges vilka fordon som ska vara registrerade i vägtrafikregistret för att få brukas. I § 13 finns i ett undantag från § 12 en uppräkning av de fordon som inte omfattas av registreringsplikten. Inga ändringar behövs . Förordning (2001:650) om vägtrafikregister. I bilaga 3 till förordningen bör en förändring göras. Under rubriken en underrubrik – undantag från EG-typgodkännande – införas. Här bör den rättsliga beslut som ger rätt att föreskriva krav på alkolås i alla nya bilar föras in. Motsvarande uppgift bör också föras i bilaga 4 (uppgifter av betydelse för fordonskontrollen). Fordonslagen (2002:574). Inga ändringar behövs. Fordonsförordningen (2002:925). I 2 kap. finns bestämmelser om fordons beskaffenhet och utrustning. I 6 § föreskrivs att ett nytt fordon som har godkänts enligt de slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 35 (128) EG-direktiv (ramdirektiv) som anges i paragrafen och som uppfyller de krav som i övrigt anges, i fråga om fordonets konstruktion och funktion anses stämma överens med kraven i denna förordning och i de föreskrifter som har meddelats med stöd av förordningen och som gäller fordons beskaffenhet och utrustning. Här bör på lämpligt sätt en hänvisning ske till det särskilda beslut (direktiv eller annan rättsakt) som ger rätt att ställa krav på alkolås i alla nya bilar. Förslagsvis kan ett tillägg till paragrafen ske genom att i en femte punkt ange den tilllämpliga rättsakten. Beroende på hur det särskilda medgivandet utformas så kan det också behövas en hänvisning till medgivandet i 7 §. De särskilda föreskrifter som kan behövas för besiktning och kontroll av alkolåset förutsätts inte vara styrda av innehållet i det särskilda medgivandet. I dessa avseenden är det därför tillräckligt med enbart nationella bestämmelser. Utredningen vill peka på ett antal omständigheter som i någon mån kan förta effekten av ett nationellt krav på alkolås på det sätt som anges i direktiven. Det är med nuvarande regler inte möjligt för att stoppa import av begagnade bilar från andra EU-länder. Det torde inte heller vara möjligt för att hindra privatimport av nya bilar som köpts i ett annat medlemsland. Mot denna bakgrund kommer det att finnas goda möjligheter för den som av något skäl inte vill ha en ny eller nästan ny bil med alkolås att skaffa sig en sådan bil. En förutsättning för att en presumtiv köpare av en ny bil skulle föredra en ny bil med alkolås framför en ny eller nästan ny bil som han importerat själv direkt från ett annat medlemsland torde vara att merkostnaden för alkolåset och därtill hörande kostnader för service och underhåll m.m. är så blygsamma så att de – i förhållande till de positiva effekter som ett alkolås har – framstår som rimliga för köparen. 5.2 Traktorer, motorredskap och terrängfordon För traktorer gäller direktiv enligt vad som anges i 2 kap. 6 § fordonsförordningen (2002:925). Möjligheten att införa ett krav på alkolås i traktorer förutsätter ett medgivande av EU i likhet med vad som gäller för bland annat personbilar. När det gäller motorredskap och terrängfordon och då särskilt terrängskotrar (snöskotrar) gäller delvis andra förutsättningar. Motorredskap delas in i två klasser, I och II. Till klass I hör fordon som t.ex. hjullastare, grävlastare och väghyvlar. De får framföras med en högsta hastighet av /h. Till klass II hör alla bandburna maskiner och de hjulburna maskiner som har en högsta konstruktiv hastighet av /h. Klass II-redskap registreras inte och betalar inte vägskatt. Maskinägaren väljer själv i vilken klass han vill ha maskinen. För motorredskap gäller ett antal EG-direktiv som rör motorredskapens beskaffenhet och utrustning i vissa angivna avseenden. Av 1 kap. 2 § (VVFS 2003:27) framgår följande. Ett fordon som lagligen tillverkas eller marknadsförs i en annan medlemsstat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet kan godkännas under förutsättning att fordonet uppfyller de nationella föreskrifterna i medlemsstaten och att kan fastställa att medlemsstatens föreskrifter, vad gäller krav på utrustning och kontroll av denna, erbjuder en skyddsnivå som är likvärdig med kraven i dessa föreskrifter. Vad som anges i föreskrifter kan inte annat än i speciella undantagsfall anses innebära att svenska särkrav kan ställas på ett motorredskaps utrustning. På grund av att motorredskap så gott som uteslutande används i yrkesmässig verksamhet med de ansvarsregler och kontrollmöjligheter som detta medför anser utredningen att det med hänsyn till vad ovan anförts inte kan anses föreligga ett behov av att inför alkolås för dessa fordon. För terrängskotrar gäller maskindirektivet 98/37/EG. VVFS 2003:18 om föreskrifter om CE-märkt terrängskoter slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 36 (128) framgår enligt 2 kap. 1 § att maskindirektivet 98/37/EG gäller i fråga om en terrängskoters beskaffenhet och utrustning i den utsträckning som beskrivs i 3 kap. Av 3 kap. 1 § framgår att en terrängskoter som tagits i bruk eller senare ska uppfylla kraven i direktiv /23/EG och vara försedd med CE-märke enligt samma direktiv. Uppfyller en terrängskoter de krav som anges i direktiv /37/EG torde det inte vara möjligt att ställa krav på att skotern ska vara utrustad med alkolås för att få säljas i . Ett sådant i författning angivet krav förutsätter att i ett särskilt direktiv eller motsvarande rättsakt medges rätt att i nationell författning föreskriva att alla nya terrängskotrar ska vara utrustade med alkolås för att få säljas och brukas här. Det bör framhållas att syftet med bestämmelserna maskindirektivet är att maskinen ska vara säker för användaren. Direktivet tar således inte sikte på förhållandena hos användaren, som t.ex. påverkan av alkohol eller narkotika. En terrängskoter som uppfyller kraven i maskindirektivet 98/37/EG kan säljas och användas i utan att kan ställa ett eget krav på alkolås. På samma sätt som har anförts beträffande bilar, måste därför kommissionen genom ett direktiv, ett tillägg till direktivet 98/37/EG eller på annat sätt lämna ett rättsligt bindande medgivande för att få ställa kravet att bara snöskotrar (terrängskotrar) med alkolås får brukas i . Med ett sådant medgivande som grund kan med stöd av 11 kap. 11 § fordonsförordningen (2002:925) föreskriva att endast nya snöskotrar (terrängskotrar) som är utrustade med alkolås får tas i bruk i . 6 Utredningens förslag 6.1 Behov och krav på alkolås i nya fordon 6.1.1 Behov och krav på system som förhindrar rattfylleri för personbilar, lastbilar och bussar Sammanfattning Utredningen föreslår att krav på alkolås införs för personbilar, lastbilar och bussar. En förutsättning för att kravet ska kunna genomföras är att EU ger rätt att ställa ett sådant krav. I första hand bör ett undantag från helfordonsdirektivet eftersträvas och en ändring av direktivet med inriktning på att få till stånd ett obligatorium i hela EU. Direktivet om helfordonsgodkännande bygger på principen om fri rörlighet för varor enligt artikel 28 i EG-fördraget. En annan viktig förutsättning är också att alkolåsen har en sådan teknisk standard att de kan svara mot högt ställda krav på tillförlitlighet, driftssäkerhet och handhavande. Utredningen har enligt sina direktiv att överväga möjligheterna att så snart det är möjligt, men , införa ett krav på alkolås eller andra tekniska system som förhindrar rattfylleri i alla nya personbilar som är registrerade i . Vidare ska övervägas om det är lämpligt att först införa kravet för vissa fordonskategorier, t.ex. bussar och lastbilar, . Den överväldigande delen av transportarbetet inom vägtrafiken utförs av personbilar, lastbilar och bussar. Personbilarna orsakar det helt dominerande antalet alkoholrelaterade trafikolyckor med personskador och materiella skador som följd. Om alla personbilar var utrustade med alkolås skulle cirka 100 liv räddas i trafiken och antalet svårt skadade minska med cirka 1 500. Ett allmänt krav på alkolås i personbilar skulle således ha en mycket positiv inverkan på trafiksäkerheten med stora samhällsekonomiska vinster som följd. Utredningen föreslår därför ett slutbetänkande SOU 2006:72 Sid 37 (128) krav på alkolås i alla nya personbilar som säljs och registreras i . Denna bedömning är emellertid optimistisk. Antalet alkoholrelaterade trafikolyckor med lastbilar eller bussar som vållande fordon är begränsat. Även om den frivilliga användningen av alkolås för bussar och lastbilar visar på en positiv utveckling är det utredningens uppfattning att ett författningsreglerat krav på alkolås behövs även för lastbilar och bussar för att säkerställa att den positiva utvecklingen håller i sig. De minst seriösa företagen som sannolikt även har störst behov av alkolås kommer sannolikt inte att installera på frivillig grund. Utredningen förordar att kravet på alkolås i lastbilar och bussar ska gälla . När det gäller frågan om även utryckningsfordon som används inom främst polis och räddningstjänstverksamhet ska vara försedda med alkolås är det utredningens uppfattning att regeringen bör ge i uppdrag att med stöd av 11 kap. 16 § fordonsförordningen (2002:925) medge undantag från bestämmelserna om alkolås i den omfattning som är motiverad i samband med att krav på alkolås införs i . Förslaget är försett med det förbehållet att EU ger möjlighet att i nationell lagstiftning införa ett krav på alkolås i alla nya bilar som registreras i . Med ett snabbt besked från EU om ett medgivande för att ställa krav på alkolås i personbilar och lastbilar och bussar skulle ett krav kunna införas. Denna bedömning är emellertid optimistisk. En annan förutsättning är att den tekniska utvecklingen kan tillgodose kraven på tillförlitliga, driftssäkra och användarvänliga alkolås. En komplikation är att det pågår ett arbete med ett nytt helfordonsgodkännande inom EU för lastbilar och bussar. Det är därför svårt att nu närmare uttala sig om ett krav på alkolås kan vara infört för dessa fordon.