sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — 4.2.2.3Förordning med instruktion för Säkerhetspolisen Vid sidan av förordningen med instruktion för RPS innehåller för- ordningen med instruktion för närmare bestämmelser om denna myndighets verksamhet, vad avser uppgifter, ledning, orga- nisation, anställningar, förflyttningsskyldighet, nationellt och in- ternationellt samarbete, rapporteringsskyldighet samt uppdrags- verksamhet. 48 Se författningssamlingsförordningen (1976:725) 1 § Enligt förordningen har till uppgift att inom RPS leda och bedriva polisverksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. skall också inom RPS leda och bedriva polisverksamhet när det gäller terroristbekämpning, bevaknings- och säkerhetsarbete som avser den centrala statsledningen och bland annat personskydd i den utsträckning som RPS bestämmer. skall fullgöra de uppgifter som RPS har att utföra enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633), svara för sådan beredskapsplanering som RPS bestäm- mer och lämna tekniskt biträde åt polisväsendet i den utsträckning som är lämpligt med hänsyn till verksamhetens art. skall samarbeta med och polisväsen- det i övrigt. Den skall också samarbeta med andra myndigheter i den omfattning som är lämplig med hänsyn till respektive myndig- hets arbetsuppgifter. skall hålla rikskriminalchefen och läns- polismästaren underrättad om den verksamhet som de ansvar för. I föreskrifter och allmänna råd om polisverk- samhet rörande bevaknings- och säkerhetsarbete avseende den centrala statsledningen statsbesök m.m. (FAP 224-2, RPFS 1994:8) finns de föreskrifter och allmänna råd om polisverksamhet som rör bevaknings- och säkerhetsarbete avseende den centrala statsled- ningen och därmed också beträffande riksdagsledamöterna. I föreskriften anges att har att bedöma hotbilden beträf- fande de personer som avses (skyddspersonerna) och den samlade polisiära skyddsinsats som skall ske med utgångspunkt från den hotbilden. Hotbildsbedömningen spelar således en avgörande roll när det gäller att bestämma om skyddsinsatser är nödvändiga och, om så är fallet, vilka åtgärder som bör vidtas. De hotbilder som har att upprätta genomförs inom en hotbildsfunktion placerad inom kontraterrorismroteln. Inom hot- bildsfunktionen är en grupp olika personer med olika kompetens verksamma. Gruppen består av polis, analytiker med akademisk bakgrund och administratörer. Till sin hjälp har gruppen därutöver också två psykologer som bistår gruppen med vissa expertbedöm- ningar. Beträffande riksdagsledamöterna upprättas en taktisk hotbild av- seende i dess helhet. Denna hotbild upprättas två gånger Den taktiska hotbilden ligger i princip fast fram till dess att det upprättas en ny hotbild. Om det skulle in- träffa något som påverkar hotbilden justeras den dock. Samma sak gäller om en enskild riksdagsledamot exempelvis utsätts för hot. I det sistnämnda fallet upprättas en särskild hotbild för just den ut- satta ledamoten. Arbetet vid hotbildsfunktionen bygger helt och hållet på att så mycket information som möjligt kan hämtas in såväl internt som externt. Intern information fås från andra enheter inom . Extern information fås bland annat från RPS, , parti- kanslierna i , polismyndigheterna, socialtjänst, sjukvård och kriminalvård. Den externa informationen inhämtas också från öppna källor, såsom massmedia och Internet. Den information som hotbildsfunktionen får bearbetas på skilda sätt. Inom hotbildsfunktionen genomförs registerslagningar i poli- sens register. vidtas åtgärder i form av spaning eller lik- nande. När det gäller hotfulla brev och e-post meddelanden som bedöms utgöra olaga hot inleds regelmässigt förundersökning som bland annat syftar till att skall kunna identifiera gärnings- mannen och vidta förebyggande åtgärder. Hotbildsbedömningen resulterar i en skriftlig beskrivning av ris- ken för en attack mot en person. De upprättade hotbilderna be- skrivs som utslag av internationell terrorism, inhemsk extremism, annan opinionsyttring, mental störning eller som överförd hotbild. Med inhemsk extremism menas sådan verksamhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra vårt statskick, förmå beslutande politiska organ eller myndigheter att fatta beslut i en viss riktning eller att hindra enskilda medborgare från att utöva sina grundlags- fästa fri- och rättigheter. Till kategorin annan opinionsyttring hänförs främst demonstra- tioner som tenderar att övergå i våldshandlingar eller på annat sätt går utöver de medverkandes demokratiska rättigheter. Demon- stranter som kastar ägg, skriker eller på annat sätt utmärker sig hänförs till denna kategori. Till kategorin hänförs ibland också fall där fått kännedom om personer som utan att vara direkt hotfulla eller avvikande, skriver många och påstridiga brev till en skyddsperson. Kategorin mentalt störda innefattar kända våldsutövare, det vill säga personer som uttalat hot mot statsråd eller andra i den centrala statsledningen. Till gruppen hänförs också personer som enligt vad som är känt på annat sätt betett sig egendomligt. den sistnämnda beskrivningen är så kallade stalkare. Med stalkare avses en person, som på ett onormalt sätt är fixerad vid en annan person. Till kategorin mentalt störda hänförs också okända, pre- sumtiva våldsutövare, det vill säga personer som inte gett sig till känna men som kan tänkas komma att utöva hot eller våld mot skyddspersonen. Slutligen avses med kategorin överförd hotbild främst att en per- son med en hög hotbild för över denna på en person som befinner sig i hans eller hennes omedelbara närhet. Hotbilden överförs från en person till en annan bara i situationer då båda närvarar exempelvis vid ett möte. har utökat begreppet så att evenemang med hög risk i sig kan innebära ökad risk för personer som medverkar eller besöker det. Efter det att det skett en beskrivning av risken för attack mot skyddspersonen utifrån de ovan nämnda kategorierna sker en vär- dering av risken för attack enligt en femgradig skala: 1.Ingen hotbild/risk för angrepp 2.Låg hotbild/Viss risk för angrepp 3.Förhöjd hotbild/Risk för angrepp 4.Hög hotbild/Betydande risk för angrepp 5.Mycket hög hotbild/Uppenbar risk för angrepp Bedömningen grundas bland annat på vad som är känt för om möjliga hot mot skyddspersonen. De upprättade hotbildsbedömningarna betraktas som ett internt arbetsredskap och delges varken skyddspersoner eller den öppna polisen. Däremot förekommer att presenterar muntlig in- formation om hotbilden. Detta sker framförallt när det inträffat något som gör att skyddspersonen i fråga bedöms vara i behov av särskilda skyddsåtgärder. Sedan en hotbildsbedömning upprättats fastställs denna av led- ningen inom kontraterrorism roteln som också beslutar om even- tuella skyddsåtgärder. Åtgärdsbesluten kan variera från att de be- stämmer att ingen åtgärd alls skall vidtas till att skyddspersonen ges fullt livvaktsskydd. Enligt föreskrifterna informerar berörda polismyndighe- ter om förestående händelser som kan föranleda gemensamma be- vaknings- och säkerhetsåtgärder eller som annars bör vara kända av polismyndigheterna. Överläggningarna utmynnar regelmässigt i en överenskommelse som utvisar vilka skyddsåtgärder skall svara för och vilka åtgärder som skall vidtas av den öppna polisen. Enligt RPS föreskrifter samordnar planering och förbere- delser av den öppna polisens bevaknings- och säkerhetsarbete kring skyddspersonerna. har därmed att svara för kontakten med skyddspersonen och/eller hans eller hennes företrädare, beskriv- ning av hotbilden beträffande skyddspersonerna, information till berörda polismyndigheter om skyddspersonernas planerade för- flyttningar samt om hotbilden, frågor om närskydd och tekniska skyddsåtgärder. Därutöver har i detta sammanhang att svara för att samråd sker med berörda polismyndigheter. Berörda lokala polismyndigheter svarar för att hot av lokal natur beaktas i planeringen. De svarar därutöver också för planering och förberedelser som avser distansskydd såsom platsbevakning, ho- tellbevakning, färdvägsbevakning och eskort samt andra åtgärder som kan bedöms nödvändiga. Av beslut i ett ärende som förutsätter medverkan av an- nan polismyndighet skall framgå vilka skyddsåtgärder som skall vidtas av annan eller andra polismyndigheter. Innan beslutet fattas skall samråd ske med berörda polismyndigheter. Vad som då över- enskommits skall dokumenteras på lämpligt sätt. Vid genomförandet av bevaknings- och säkerhetsarbetet leder närskyddet och lokal polismyndighet annat bevaknings- och säkerhetsarbete. Närskydd definieras av RPS i dessa allmänna råd som del av personskydd och består av livvakt, tekniska åtgärder och del av skyddsspaning. Med skyddsspaning menas spaning syftande till att upptäcka och ingripa vid hot mot och angrepp på ett skyddsobjekt. Enligt de allmänna råden förutsätter planeringen av det bevak- nings- och säkerhetsarbete som krävs fortlöpande kontakter med, i det avseende som här är aktuellt, och riksdagspartiernas partikanslier. Det bevaknings- och säker- hetsarbete som krävs i varje särskilt fall skall till övervägande del utföras av . Ofta krävs därutöver också insatser av andra po- lismyndigheter. Samordningen av den samlade polisiära skyddsin- satsen sker med utgångspunkt från den hotbild som sam- manställer. I RPS föreskrifter och allmänna råd om skyldighet för polis- myndigheterna att underrätta om vissa brottsmisstankar m.m. (FAP 403-3, RPSFS 1999:10) har RPS meddelat föreskrifter rörande den öppna polisens skyldigheter att informera i Enligt föreskrifterna skall en polismyndighet genast underrätta vid misstanke om brott enligt 3–6 kap. BrB, om brottet innebär förgripelse mot bland annat den centrala statsled- ningen vilket begrepp också innefattar ledamöter av . De i föreskriften nämnda kapitlen i BrB innehåller bestämmelser om brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid, ärekränkning och sexualbrott. 4.2.3.1Personskyddsutredningens slutbetänkande, Personskyddet för den centrala statsledningen lämnade sitt slutbetänkande under hös- ten 2004. I uppdraget ingick att göra en kartläggning och analys av regelverket och rutinerna för personskyddet avseende den centrala statsledningen. I den del av betänkandet som kan vara av betydelse för de frågor som ingår i kommitténs direktiv redovisade Person- skyddsutredningen en del synpunkter och lämnade vissa förslag. Vissa av förslagen rör hotbildsbedömningar och möjligheterna att lämna information mellan myndigheter under arbetet med sådana bedömningar. I betänkandet konstaterade utredningen att samarbetet mellan och tidigare varit eftersatt. Efter mordet på utri- kesministern hade det dock blivit betydligt bättre. Önskemål hade emellertid framförts om mer kontinuerliga kon- takter mellan å ena sidan och talman och parti- ledare å den andra sidan. Mot bakgrund av de förslag som lämnades i betänkandet framförde utredningen att det i ökad omfattning be- hövde lämnas uppgifter från till . Uppgiftsläm- nandet skulle ankomma på säkerhetschef. Av stor vikt var därvid att partikanslierna och säkerhetschefen i samråd försökte hitta fungerande rutiner för att viktig information skulle komma till kännedom. Också vad det gällde informationsutbytet mellan och föreslogs att Regeringskans- liet skulle strama upp och i vissa fall skapa rapporteringsrutiner. I frågan om de hotbildsbedömningar som utfördes inom ansåg utredningen det angeläget att skapa en ordning som innebar att inte bara kända utan också eventuella eller latenta hot kunde motverkas. Detta borde ske genom att det tillskapades en ny kate- gori för hotbildsbedömningar som knöt an till skyddspersonens situation. Grundinställningen borde vara att det alltid förelåg en viss, men låg risk för att latenta eller eventuella hot skulle realiseras. Det skulle därvid vara en rad olika faktorer som kunde påverka hotbildsbedömningen. Några exempel var i vilken utsträckning skyddspersonen exponerades i massmedia, hur medierna skildrade personen, om personen framstod som kontroversiell eller om per- sonen var ansvarig för ett förslag som väckte starka känslor bland allmänheten. Den nuvarande beteckningen mental störning borde vidare enligt utredningen ändras till den mer adekvata benämningen hot som kunde knytas till enskilda personer. I betänkandet föreslogs vidare att skulle ges rätt att lämna ut rättspsykiatriska undersökningar till i vissa fall. Utredningen föreslog därför en ändring i förordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk undersökning genom att det där skulle föras in en bestämmelse om att en rättspsykiatrisk under- sökning fick lämnas ut när en polismyndighet begärde det och det behövdes för personskyddet för den centrala statsledningen. Sek- retessen för sådana undersökningar kunde alltså till följd av försla- get brytas för personskyddsarbete. När det enligt utredningen gällde den förhållandevis lilla grupp personer som gjort sig kända genom att allvarligt hota personer i den centrala statsledningen föreslogs att skulle kunna få information från hälso- och sjukvården som var av direkt och avgö- rande betydelse för hotbildsbedömningen. I anledning därav före- slogs att det i lagen (1998:513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område infördes en bestämmelse om att hälso- och sjukvårdspersonal var skyldig att lämna ut sådana uppgifter som behövdes i verksamhet för personskydd för den centrala statsled- ningen. Detta under förutsättning att uppgifterna i ett särskilt fall begärdes av polismyndighet. Den föreslagna bestämmelsen kom därmed att bryta tystnadsplikten för personal i allmän och enskild tjänst. Utredningen konstaterade att på motsvarande sätt kunde komma att behöva uppgifter från kriminalvården. Mot bakgrund därav föreslogs att det i förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt och i förordningen (1998:642) om verkställighet av fri- vårdspåföljder infördes bestämmelser om att kriminalvården skulle lämna uppgift om en intagens respektive den dömdes per- sonliga förhållanden när i ett särskilt fall begärde det och uppgiften behövdes för personskyddet för den centrala statsled- ningen. Förslagen i slutbetänkandet bereds inom Justitie- departementet. 4.2.4Personskydd för förtroendevalda inom kommun och landsting Enligt vad som framgått tidigare i detta avsnitt har förtroendevalda inom kommun och landsting att vända sig till den öppna polisen för att komma i åtnjutande av åtgärder som omfattas av begreppet personskydd. Enligt vad kommittén erfarit varierar möjligheterna att få sådant skydd avsevärt mellan olika polisdistrikt. Också om det finns rutiner för hur man skall förfara i samband med att en förtroendevald anmäler att det finns behov av åtgärder varierar. Det har inom ramen för kommitténs arbete inte varit möjligt att göra en närmare kartläggning i detta avseende. Att det nu pågår utvecklingsarbete mot att införa mer enhetliga rutiner framgår av att det såväl centralt som lokalt pågår projekt för att utarbeta rikt- linjer för hur trakasserier, hot och våld bör hanteras. Det är enligt vår mening ändå av stor vikt att ge en bild av hur frågorna hanteras . De skillnader som förekommer i hur frågorna han- teras kan illustreras med exempel från tre polismyndigheter som kommittén varit i kontakt med. Det första exemplet är hämtat från ett av de större polisdistrik- ten. I detta polisdistrikt saknas handlingsplaner och särskilda rikt- linjer för att hantera trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda. En anmälan om en sådan händelse handläggs därför i enlighet med de rutiner som gäller för en anmälan från en enskild som inte är förtroendevald. I vilken utsträckning det skall vidtas åtgärder som innebär att den förtroendevalde får personskydd avgörs av den po- lisman som tar emot anmälan. Möjligheterna till sådant skydd är i detta polisdistrikt mycket begränsade. Det finns inte några utarbe- tade riktlinjer som den enskilde polismannen kan ha till stöd för en hot- och riskbedömning som ligger till grund för beslut om even- tuella åtgärder som omfattas av begreppet personskydd. Det finns inte heller något utrymme inom organisationen i sig för någon sär- skild hot- och riskbedömning som tar sikte på de särskilda omstän- digheter som kan vara för handen vid trakasserier, hot och våld riktade mot förtroendevalda. Inom polisdistriktet har det före- kommit trakasserier och hot mot förtroendevalda. I vilken omfatt- ning är inte dokumenterat. Det pågår inget arbete med att införa riktlinjer för hur en anmälan om trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda skall hanteras. Det andra exemplet utgörs av ett medelstort polisdistrikt där det byggts upp en organisation för att hantera frå- gor som kräver en hot- och risk bedömning. Till skillnad från det första exemplet har det förekommit grova hot som realiserats och i anledning av detta har arbetet med att förebygga och hantera hot och våldsbrott initierats. I polisdistriktet har man valt att inrätta en särskild hot- och riskfunktion där det bland annat finns tillgång till psykologisk expertis. Arbetet inom polisdistriktet har organiserats så att varje anmälan om trakasserier, hot eller våld mot förtroende- valda vidarebefordras till funktionen efter det att anmälan tagits emot av polisen. Vid hot- och riskfunktionen upprättas därefter en bedömning och ett förslag till vilka åtgärder som bör vidtas i an- ledning av denna. Detta förslag vidarebefordras till polismästaren som mot bakgrund av bedömningen fattar beslut i frågan om per- sonskydd. I samband med att anmälan tas emot ges den förtroendevalda en personlig kontaktman vid polisen. Den som utsatts har därmed möjlighet att ta kontakt med denne och ställa frågor eller höra hur handläggningen med ärendet fortskridit. Det är också denne kon- taktman som informerar den som utsatts om det vidtas några åt- gärder. Den risk- och hotbildsfunktion som beskrivits här är inte begränsad bara till trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda, utan handlägger också frågor om hot som riktas mot andra en- skilda. Det tredje exemplet utgörs även det av ett medelstort polisdi- strikt. Ansvaret för trakasserier, hot och våld mot förtroendevalda ligger här på . Härmed anser man sig ha bättre överblick och snabbt kunna göra en god bedömning om hur allvar- ligt ett hot kan tänkas vara, samt kunna göra en kvalificerad bevis- värdering och ha tillgång till avancerade spaningsmetoder om det behövs. Man har organiserat sig så att det finns en särskild kon- taktväg in till polisen för förtroendevalda som utsätts för hot eller våld. De kan ringa ett särskilt nummer till jourhavande utrednings- ledare eller – om denna ej skulle finnas till hands – till jour- havande befäl. Två polismän, en kriminalkommissarie och en kri- minalinspektör, är särskilt avdelade att ha ansvar för hot och våld mot politiker. Dessa ägnar en del av sin arbetstid åt att också resa runt i länet och informera förtroendevalda om att de finns, var för- troendevalda ska vända sig om de utsätts för hot eller våld, samt hur polisen arbetar om de får in en sådan anmälan. Om en anmälan om hot eller våld mot en förtroendevald kom- mer in, gör utredningsledaren en initial hotbildsbedömning. Ären- det förs vidare till roteln för grova brott, alternativt till åklagare om det finns någon som är skäligen misstänkt. Ärendet åtgärdsskyddas som rutin, så at inte media eller annan utomstående kan få känne- dom om det. Målsägandekopian till den förtroendevalde som gjort anmälan, skickas till denne privat för att säkra att inte heller denna handling blir offentlig. Kriminalunderrättelseroteln gör en hotbildsanalys och informe- rar , som har egen personal stationerad i länet och som sitter i samma hus som . Roteln tar även hand om bevis- värderingen i fallet. Till hjälp har de såväl spaningsroteln som tek- niska roteln. Operativa chefen vid är utredningsle- dare så länge ärendet inte är av sådan art att det skall lämnas till åklagare. Alla underrättelser och tips som överhuvudtaget kommer in gällande trakasserier, hot eller våld mot förtroendevalda, samlas hos Kriminalunderrättelseroteln. Det gör även resultat av tekniska undersökningar med anledning av sådana fall. För den förtroendevalde som anmäler hot, används samma ruti- ner som gäller för hotade kvinnor. För att skapa trygghet för den som utsätts får hon eller han en särskild person vid polisen som den kan prata med. Om det finns en högre hotbild, gäller i första hand att den hotade får ett larmpaket, samt även kontakt med en hund- förare, som till exempel rastar hunden i närheten av den utsattes bostad. Beslut kan också tas om att en bilpatrull skall cirkulera utanför den utsattes bostad varje pass. Riktigt allvar- liga hot, kan leda till beslut om livvaktsskydd. 4.2.4.1Förslag till riktlinjer för hot och riskbedömningar i ärenden om våld och hot i nära relationer Inom RPS har tillbaka pågått ett utvecklingsarbete om hur sådana bedömningar bör utformas i andra kategorier av ären- den. Bland annat har RPS fått i uppdrag av regeringen att efter sam- råd med RÅ utveckla riktlinjer för polisens hot- och riskbedöm- ningar. De föreslagna riktlinjera är begränsade till ärenden om våld i nära relationer och besöksförbud.49 De resonemang och slutsatser som redovisas i RPS redovisning ger generell kunskap om hur hot- och riskbedömningar bör kunna utformas också i andra situationer där det förekommer trakasserier, hot och våld. I RPS redovisning anges inledningsvis bland annat att utgångs- punkten bör vara att en hot- och riskbedömning skall utgöra ett hjälpmedel för att ur ett brottsofferperspektiv kunna förutse och bedöma behovet av brottsofferstödjande och brottsofferförebyg- gande åtgärder. I redovisningen sägs vidare att en noggrann riskbe- dömning inte bara behöver resultera i att en person ges skydd av något slag. Bedömningen kan också visa att ett brottsoffers känsla av skräck saknar faktisk grund. I dessa fall bör polisiärt mer resurs- krävande skyddsåtgärder kunna ersättas av andra stödjande åtgär- der. Enligt redovisningen bör en hot- och riskbedömning omfatta den aktuella hotbilden där risken för utsatthet kan öka eller minska , beroende på omständigheter kring brottsoffret och gär- ningsmannen. Bedömningarna bör göras om regelbundet. I de situationer där det finns behov av att utföra en hot- och riskbedömning krävs i flesta fall att åtgärder vidtas så snabbt som möjligt. Den arbetsmetodik som polisen använder sig av bör därför utvecklas så att aktuella händelser tas om hand eller registreras i befintliga system. Detta för att polisen lätt skall kunna identifiera upprepningar av tidigare inrapporterade händelser. Hanteringen av ärenden om hot- och riskbedömningar bör präglas av en i förväg väl framtagen samsyn, tydlig ansvarsfördel- ning och i övrigt väl kända rutiner på området. Vad gäller de orga- nisatoriska formerna kring hot- och riskbedömningar sägs i rikt- linjerna att sådana bör utformas på lokal nivå. Det kan exempelvis bestå i bildandet av en särskild funktion för hot- och riskbedöm- ningar, en precisering av kriminalunderrättelsetjänsten roll eller en organisatorisk struktur där en befattningshavare ges ansvaret för bedömningarna. Den information som samlas in vid hot- och riskbedömningar bör dokumenteras på ett sätt som gör det möjligt att använda hot- och riskbedömningen som en komponent i en kommande brottsut- redning. 49 Se redovisning av regeringens uppdrag om riktlinjer för Polisens hot- och riksbedömningar i ärenden om våld i nära relationer samt rutiner och riktlinjer för Polisens arbete med ärenden om besöksförbud (POL-428-438-5584/03, JU2003/88772KRIM) Mot bakgrund av bland annat ovan nämnda allmänna övervägan- den och utgångspunkter presenterade RPS en rad förslag. Här re- dovisas de som är av intresse för kommitténs arbete. Initial hot- och riskbedömning tillsammans med bland annat olika registerkontroller, till exempel i misstanke- och belast- ningsregister, bör granskas på ett så tidigt stadium som möj- ligt.