sou · GUB354 · 2007-01-01 00:00:00 — Utredaren skall lämna de förslag till författningsändringar och andra ändringar som uppdraget kan ge anledning till. Om utred- ningen föreslår författningsändringar skall fullständiga förslag pre- senteras. I de fall förslagen innebär ändrade ambitioner eller upp- gifter för kommuner och landsting skall kommittén tillämpa finan- Konsekvenserna för jämställdheten mellan kvin- nor och män liksom konsekvenserna för barn, döva invandrare och döva som tillhör nationella minoriteter skall beaktas. Utredaren skall i sitt arbete samråda med bl.a. , , , , Statens skol- verk, Nationellt centrum för flexibelt lärande, , , , , , , Tolk- och översättar- institutet vid och Kammarkollegiet, , samt berörda handi- kapporganisationer och ungdomsförbund. Samråd skall även ske med för utredningen relevanta statliga kommittéer samt Nordiska ministerrådets utredning om den nordiska språkkonventionen. Utredaren skall också beakta de internationella överenskommelser som träffats om teckenspråket inom EU och inom . Den särskilde utredaren skall redovisa sitt uppdrag . Tilläggsdirektiv (2005:40) till Översyn av teckenspråkets ställning (S 2003:12) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande till- kallade barn- och familjeministern en särskild utredare med upp- drag att göra en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom av dövas och hörselskadades tillgång till samhällets utbud av kultur och medier. Utredningen skall enligt direktiven (dir. 2003:169) redovisa sitt uppdrag . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredningen skall redovisa sitt uppdrag . Tilläggsdirektiv (Dir. 2005:100) till Översyn av teckenspråkets ställning (S 2003:12) Beslut vid regeringssammanträde . Den särskilda utredaren ges i uppdrag att i målgruppen för sitt arbete även inkludera personer, barn eller vuxna, som är hörande men som inte kan tillgodogöra sig det talade eller skrivna språket och därför är beroende av dövas teckenspråk för sin kommunika- tion. Den särskilde utredaren skall även beskriva målgruppen och dess omfattning. Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredaren skall redovisa sitt uppdrag . Med stöd av regeringens bemyndigande till- kallade barn- och familjeministern en särskild utredare med upp- drag att göra en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom av dövas och hörselskadades tillgång till samhällets utbud av kultur och medier. Enligt utredningsdirektiven (dir. 2003:169) skall den särskilda utredaren beakta möjligheterna för döva, dövblinda och hörselskadade som är beroende av tecken- språk för sin kommunikation att kunna använda detta. Även bland personer som är hörande finns de som inte kan tillgodogöra sig det talade eller skrivna språket och som därför är beroende av dövas teckenspråk för sin kommunikation. Den särskilda utredaren ges i uppdrag att även beskriva denna målgrupp och dess omfattning. Utredningen skall enligt tilläggsdirektiv (dir. 2005:40) redovisa sitt uppdrag . Utredningstiden för- längs, vilket innebär att utredaren skall redovisa sitt uppdrag . Tecknade språk har världen över fram till nu mera setts ur ett han- dikappolitiskt perspektiv än ur ett språkpolitiskt. Härigenom har dessa språks egenart kommit att reducerats då teckenspråk av många enbart betraktats som en kommunikationsmetod för männi- skor som saknar eller har nedsatt hörselförmåga och inte som språk, jämställda med talade språk. Denna inställning till tecknade språk utgör en förklaring till varför teckenspråk oftast inte tagits med i de överstatliga sammanhang där språk och språkfrågor be- handlas. I många av världens länder håller samhällets syn på teck- nade språk emellertid på att förändras. I allt flera länder uppmärk- sammas nu de tecknade språk som används i landet i olika sam- manhang. De nationella teckenspråken ges i ökad omfattning, och på olika sätt, status som språk jämställda med talade språk. Frågor om såväl personer med funktionshinder som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation som frågor om tecknade språk och teckenspråkens ställning diskuteras i flera olika interna- sammanhang. Inom () pågår ett arbete som syftar till en konvention för att garantera personer med funktionshinder samma mänskliga fri- och rättigheter som andra. Inom ramen för detta arbete uppmärksammas teckenspråkets be- tydelse för människor som är beroende av detta språk för sin kommunikation. På europeisk nivå har teckenspråken under de se- naste decennierna uppmärksammats såväl av Europeiska unionen (EU) som av . Även inom ramen för det nordiska sam- arbetet, , har frågor som rör rätten och möjligheterna att använda teckenspråk uppmärksammats. I denna bilaga redovisas dels de arbeten för att stärka tecken- språkens ställning som pågår i olika internationella sammanhang, dels jämförelser av hur man i enskilda länder närmat sig frågorna om teckenspråkets ställning och möjligheterna att använda tecken- språk i olika sammanhang. Pågående arbeten i internationella sammanhang Även om den enskildes rätt till språk finns medtagen i flera olika internationella konventioner, är konventioner som enbart behand- lar språk ovanliga.1 Såväl om medborgerliga och politiska rättigheter, konventionen om ekonomiska, sociala och kul- turella rättigheter som konvention mot diskriminering inom undervisningen innehåller artiklar om språk. Motsvarande ar- tiklar återfinns även i om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna som genom medlemskap i unionen införlivats i svensk lagstiftning. Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter återfinns en artikel om språk. Redan i den allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna som FN antog 1948 anges att dessa rättigheter gäller alla utan åt- skillnad av något slag, såsom ras, hudfärg, kön, språk, religion, po- litisk eller annan uppfattning, nationellt eller socialt ursprung, börd eller ställning i övrigt. Språket jämställs här med övriga diskrimine- ringsgrunder som ras, hudfärg, kön etc. Att ingen får diskrimineras på grund av språk liksom språkets betydelse för den enskilda män- niskans utveckling återkommer i senare i andra av FN antagna konventionstexter. FN och andra internationella organisationer har ägnat stor uppmärksamhet åt rättigheter för personer med funktionshinder. Detta arbete gav till resultat att FNs gene- ralförsamling enhälligt antog ett förslag till Stan- dardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Syftet med reglerna är att säkerställa att alla, såväl barn som vuxna med funktionsnedsättning, ses som medborgare med samma rättigheter och skyldigheter som andra människor i samhället. Inom FN pågår sedan 20032 ett arbete med att få till stånd en konvention som tillförsäkrar människor med funktionsnedsättning samma fri- och rättigheter som andra. Arbe- tet med denna kommande konvention väntas även beröra tecken- 1 En sådan renodlad språkkonvention är den Europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. 2 Initiativ togs av varefter fattade beslut att utarbeta förslag till en kommande konvention. språken och rätten och möjligheterna att använda dessa tecken- språk. I pågående konventionsarbete är tanken att en blivande kon- ventionstext ska vara kort och att standardreglerna ska bibehållas som verktyg. I standardreglerna uppmärksammas tre områden där staterna bör främja användningen av teckenspråk. Dessa tre områ- den är vid undervisning av döva och dövblinda barn, inom deras familjer och vid samhällsstöd. Reglerna föreskriver dessutom att teckenspråkstolkar bör finnas för att underlätta kommunikation mellan döva människor och andra. Europeiska unionen (EU) Europeiska unionen (EU) består av 25 medlemsländer. I dessa medlemsländer talas och används skilda språk varför språkfrågor och frågor om översättningar mellan språk ständigt är aktuella. Frågor om de nationella teckenspråken inom unionen har upp- märksammats av . I en resolution om teckenspråk (B4-0985/98) uppmanar att lägga fram förslag för rådet om offentligt erkännande av det teckenspråk döva använder i varje medlemsstat, att säkerställa att alla EU-program är tillgängliga för döva och att behovet av teckenspråkstolkning erkänns. utropades av Europeiska unionen och gemen- samt till ett europeiskt språk år. Inom ramen för det europeiska språkåret genomfördes en mängd olika projekt som täckte över sextio språk i fyrtiofem länder. I projekten hade man lyckats skapa en balans mellan officiella EU-språk, regionala språk och minori- tetsspråk, kandidatländernas språk och teckenspråk. I sin rapport om genomförandet och resultaten av Europeiska språkåret till bl.a. rådet och europarlamentet skriver : De erfarenheter som gjorts under Europeiska språkåret visar entydigt att alla språk som används inom olika språkgemenskaper kan främjas på ett integrerat sätt. Vi behöver undersöka hur främjandet av regio- nala språk och minoritetsspråk, teckenspråk och invandrarspråk kan integreras på alla politikområden och hur en mer sammanhållen stra- tegi kan utarbetas för att se till att tvåspråkiga människors kompetens tillvaratas och värdesätts.3 Som ett led i att främja integration av teckenspråken inom flera po- litikområden noterar kommissionen i sin handlingsplan för främ- jande av språkinlärning och språklig mångfald 2004–2006 att de viktigaste europeiska språken och utbildningsprogrammen numera är tillgängliga även för personer som använder teckenspråk.4 Trots tydliga uppmaning till kommissionen 1998 har några förslag ännu inte lämnats till rådet. Något nämnvärt arbete med frågor om rätten och möjligheterna att använda tecken- språk, utöver den insats som ovan redovisats, tycks inte pågå inom . Inom finns den Europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Stadgan, som utarbetats till skydd för och utveck- ling av historiska regionala språk och landsdelsspråk, öppnades för undertecknande 1992 och trädde i kraft sedan den ratificerats av fem länder. Av de förarbeten som ligger till grund för utarbetandet av stadgan kan utläsas att stadgan inte skri- vits med avseende på teckenspråken. Stadgan har fram tills nu rati- ficerats av 20 av 46 medlemsländer, däribland . Inget land har ratificerat stadgan med avseende på landets teckenspråk. att ge de skilda teckenspråken i ett skydd som liknar det som erbjuds minoritetsspråken, eventuellt genom att anta en rekommendation till medlemslän- derna om ett sådant skydd. Inom har den parlamentariska församlingen tagit initi- ativ till och diskuterat utarbetande av någon form av juridiskt in- strument som stärker rätten och möjligheterna att använda tecken- språket i rådets medlemsländer. Tre olika former har diskuterats. 3Rapport (2002) 597 slutlig framlagd av Europeiska kommissionen enligt artikel 11 i beslut nr 1934/2000/EG 4Meddelande från kommissionen (2003) till Rådet, , Ekonomiska och sociala kommittén och . Främjande av språkinlärning och språklig mång- fald. Handlingsplan 2004–2006. Ett tänkbart instrument kan vara ett tilläggsprotokoll till stadgan, där de europeiska teckenspråken ges en ställning motsvarande ett territoriellt obundet minoritetsspråk. Andra tänkbara alternativ kan vara ett eget juridiskt instrument för teckenspråken i , an- tingen i form av en egen konvention alternativt stadga, eller i form av en deklaration. antog den parlamentariska försam- lingen en rekommendation till Skydd av teckenspråk i medlemsländer. Rekommendationen överlämnades till minister- kommittén för vidare behandling. Kommittén instämmer i att teckenspråk är viktiga och att de därför bör beaktas speciellt och få ett särskilt skydd. Kommittén ansåg emellertid att i sitt fortsatta arbete mera borde fokusera på tillgången till rättighe- ter för personer som använder teckenspråk än på åtgärder för att förbättra språkens status. uttalade att det vikti- gaste var att först genomföra en kartläggning av de behov personer som använder teckenspråk har, innan man tar ställning till for- merna för hur teckenspråkens status ska förbättras. och integration av människor med funktionshinder inom har mot bakgrund av minister- kommitténs uttalande genomfört en studie av tecken- språkens ställning i de medlemsländer (26 av 46) som undertecknat den delöverenskommelse inom som berör sektorn so- cial hälsa och folkhälsa. Studien utgör en av grunderna för de län- derjämförelser som här redovisas. tog 1966 initiativ till en nordisk språkkonvention. Som en följd härav utarbetades en konvention om nordiska med- borgares rätt att använda sitt eget språk (danska, finska, isländska, norska respektive svenska) vid kontakter med myndigheter och domstolar i annat nordiskt land. Denna trädde 1987. beslutade de nordiska samarbetsministrarna att utvidga kon- ventionens tillämpningsområde till att även omfatta grönländska, färöiska och samiska. Orsaken till utvidgningen ligger närmast i önskemålet att på det principiella planet jämställa dessa språk med de andra nordiska språken. Utvidgningen till grönländska, färöiska och samiska har ännu inte trätt i kraft. pågår ett arbete som syftar till en revidering av nuvarande nordiska språkkonvention. Som ett led i detta arbete gav ministerrådet, , lagstiftningsrådet , vid , i uppdrag att utvärdera behovet av en sådan revision. I sin redovisning noterar utvärderaren att teckenspråken inte omnämns i nuvarande språkkonvention och att detta i olika sammanhang har påtalats som en brist. Enligt utvärderarens bedömning bör tecken- språken så långt som möjligt jämställas med talade språk av princi- skäl. Vid en översyn av den nordiska språkkonventionen bör därför övervägas på vilket sätt de nordiska teckenspråken kan tas med. Härutöver bör vidta åtgärder för att utreda hur teckenspråkigas ställning kan förbättras och på vilket sätt teckenspråkiga ska kunna använda sitt nationella teckenspråk vid kontakter med myndigheter i annat nordiskt land. Bland organen under finns ett språkråd. En av rådets uppgifter är att fungera som sakkunnigt or- gan åt när det gäller nordiska frågor och nordisk språkpolitik. Sedan uttryckt öns- kemål om en översyn av den nordiska språkpolitiken pågår inom språkråd ett arbete med en språkpolitisk deklaration. I ramen för detta arbete uppmärksammas teckenspråken i de nor- diska länderna. De flesta av världens länder saknar, i likhet med , särskilda språklagar som anger vilka språk som givits status som national- språk i landet. När det gäller länder som har sådana lagar finns be- tydande svårigheter att på ett rättvisande sätt beskriva och jämföra detta slag av lagstiftning länderna emellan. Medan vissa länder in- korporerat föreskrifter om vilket/vilka språk som är landets offici- ella eller statsspråk i konstitutionell lag, har andra länder motsva- rande lagstiftning i form av särskilda språklagar. I ytterligare andra länder saknas särskild språklagstiftning och föreskrifter om språk återfinns istället inkorporerad i de ramlagar som reglerar olika sam- hällsområden. Rättvisande jämförelser av språklagstiftning länder emellan påverkas även av hur och på vilket sätt olika länderna an- slutit sig till, samt i vilken omfattning man ratificerat innehållet i olika slag av internationella konventioner som innehåller förpliktel- ser av språklig natur. Nedan redovisas hur och på vilket sätt man i olika länder, före- trädesvis länder i , genom lagstiftning sökt stärka tecken- språkens ställning i respektive land. Redovisningen bygger, där inte annat anges, på studie The status of sign languages in Europe,som redovisades . Studien, som bygger på informa- tion som inhämtats från såväl myndigheter som intresseorganisa- tioner, beskriver nuläget i 26 av länder.5 Länder med lagstiftning kring teckenspråk Lagstiftning om teckenspråk i konstitutionell lag (grundlag) I många länder är landets huvudspråk6 en av de grundläggande fak- torer som håller samman nationen. I länder där det förekommer flera än ett nationalspråk har behovet av språklagstifning varit större än i länder med endast ett huvudspråk. Några av dessa länder har valt att lagstifta om dessa i konstitutionell lag (grundlag). I de nordiska länderna förekommer sådan lagstiftning endast i , där såväl finska som svenska språken i grundlag ges som landets nationalspråk. Några länder har utöver föreskrifter rörande landets nationalspråk även valt att inkorporera andra språk i konstitutionell lag. Tre av världens länder har teckenspråk omnämnt i sin kon- stitution eller författning: , och Uganda.7 I finns det finska teckenspråk med bland de språk som räknas upp i författningens språkparagraf medan omnämnandet av teckensprå- ket i den portugisiska grundlagen återfinns i föreskrift som handlar om tillgänglighet till utbildning och till likvärdiga möjligheter.8 Även i den ugandiska grundlagen finns det ugandiska teckensprå- ket omnämnt bland de språk som uppräknas. Vilken status om- nämnande medför för teckenspråkets del har inte gått att bedöma då det enligt uppgift till utredningen pågår en dis- 5Belgien, , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . I rapporten redovisas också viss information från . 6Det språk som används och förstås av majoriteten av landets invånare. 7Tidigare uppgifter till utredningen anger att skulle ha inkorporerat teckenspråk I sin grundlag. Så förefaller emellertid inte vara fallet enligt uppgifter i South African Yearbook 2003/04 sär teckenspråk inte finns medtaget bland de 11 officiella språk enligt författning som redovisas. 8Artikel 74, § 2h, i den portugisiska grundlagen kussion i det ugandiska parlamentet om vilka språk som ska ha of- ficiell status i landet.9 Övrig lagstiftning kring teckenspråk i olika länder Ett flertal länder har inkorporerat föreskrifter om teckenspråk i olika slag av lagstiftning. I ,10 Slovenien11 och Slovakien12 finns separata teckenspråkslagar som innehåller föreskrifter om undervisning på teckenspråk, tillgång till tolk och rätten för döva personer att använda teckenspråk. Andra länder har inkorporerat motsvarande föreskrifter i andra lagar. Föreskrifter med bestäm- melser rörande utbildning på teckenspråk, motsvarande de som finns i , finns även i , , , , , och . Likaså finns föreskrifter om rätten och möjligheterna att använda teckenspråk i lagstiftning med före- skrifter om olika former av stöd åt människor med funktionsned- sättning. Sådan lagstiftning finns, förutom i ovan nämnda länder, exempelvis i , , , , , , och i . Även på andra områden, exempelvis i fråga om tillgänglighet till information på teckenspråk via massme- dia, finns lagstiftning i flera länder. Teckenspråk som officiellt språk Från enskilda och från organisationer som representerar tecken- språkiga personer runt om i världen framförs i alltmer ökande om- fattning krav på officiellt erkännande av teckenspråk. Den svenska beslut med anledning av regeringens ställningstagande att teckenspråk utgör dövas förstaspråk, utgör ett sådant officiellt ställningstagande. I , som i likhet med saknar språklag, har den brittiska regeringen givit det brittiska teckenspråket 9Uppgift vid personlig kommunikation med Universitetslektor vid . 10I den separata teckenspråkslag som finns i anges, att teckenspråk ska anses vara dövas kommunikationsmedel i landet. Vidare innehåller lagen föreskrifter om undervisning på teckenspråk och om tolk. 11Den Slovakiska teckenspråkslagen innehåller föreskrifter om undervisning på teckenspråk, om tolk och om dövas rätt att använda teckenspråk. 12Den Slovenska teckenspråkslagen innehåller föreskrifter om tillgång till tolk och om dövas rätt att använda teckenspråk. status som officiellt språk.13 På och i bereds frågor om möjligheten att ge dessa länders natio- nella teckenspråk status som officiellt språk vid sidan av de talade nationalspråken. Innebörden i förslaget till en allmän tecken- språkslag på är ett allmänt erkännande av språket, möjlighet att använda teckenspråk i kontakter med domstolar och rättsväsende samt att myndigheter ges skyldighet att tillhandahålla viss information på landets teckenspråk.14 I har regeringen, efter krav från , uppdragit åt myndig- heten ABM-utvikling att utreda frågan. Se vidare under redogörel- sen för . Teckenspråkens ställning och olika former av stöd till teckenspråkiga i de nordiska länderna I rapport till , rörande tecken- språkets ställning bland medlemsländer, noterar han den positiva attityd till teckenspråk och till personer som är teck- enspråkiga som finns i de nordiska länderna. Denna allmänt posi- tiva inställning har resulterat i att likartade former av samhällsstöd i har tillkommit i syfte att personer som är teckenspråkiga ska uppnå delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor med andra medborgare. som likartade former för olika samhällsstöd erbjuds i samtliga nordiska länder, föreligger det betydande skillnader när det gäller vilken samhällsnivå som har ansvar för dessa insatser lik- som vem som tillhandahåller dem. Medan ansvaret för insatser i och på , liksom i viss mån även i , i hög grad centraliserats till statliga myndigheter respektive departement är motsvarande ansvar i regionalt eller kommunalt. I tillhandahålls i hög grad dessa insatser av de dövas, döv- blindas och hörselskadades intresseorganisationer som får ersätt- ning från staten härför. Dessa strukturella skillnader bör man vara medveten om vid jämförelser av insatsernas utformning i de olika nordiska länderna. Nedan följer en övergripande redovisning av teckenspråkets ju- ridiska status i , , och och av de samhällsstöd, i form av utbildning på teckenspråk, tolk etc., som 13www.dwp.gov.uk/news/archive/english/2003_03_03.asp 14New Zealand Sign Language . man i respektive land erbjuder teckenspråkiga och deras närstå- ende. Redovisningen görs land för land. Redogörelse för motsva- rande lagstiftning eller av samhällsstöd i görs endast i den mån sådan redogörelse bedöms underlätta för läsaren, då sådana uppgifter redovisas i betänkandet. Nationell språklagstiftning respektive anslutning till internationella språkkonventioner har ingen allmän språklag som innehåller föreskrifter kring det danska språkets ställning som nationalspråk eller som of- ficiellt språk i . För delar av , och , finns särskilda lagar som gäller självstyrelse inom dessa. I såväl den föröiska som den grönländska självstyrelselagen finns föreskrifter om att föröiska, grönländska samt danska utgör offici- ella språk i dessa områden. har anslutit sig till den Europeiska stadgan om lands- dels- eller minoritetsspråk och ratificerat stadgan för tyska språket som ett regionalt minoritetsspråk i södra . har vi- dare anslutit sig till den nordiska språkkonventionen. Stöd till föräldrar och syskon i form av utbildning i teckenspråk Omfattningen av liksom innehållet i det stöd som erbjuds föräldrar till döva och hörselskadade barn och deras syskon i form av utbild- ning i teckenspråk är inte nationellt reglerat i . Ansvaret för att erbjuda sådant stöd åvilar kommunerna och det stöd som föräldrar och syskon erbjuds varierar därför från kommun till kommun. Utöver det stöd i form av introduktion i teckenspråk som kan fås i hemkommunen erbjuder specialskolorna för döva utbildning för föräldrar. Till dessa utbildningar rekryteras främst föräldrar till barn med anknytning till respektive skola. Vidare er- bjuds teckenspråksutbildning i form av veckokurser vid de dövas folkhögskola, Castberggård. Härutöver erbjuder sprog och Tegnstøttet Kommunikation (KC), med verksamhet i och , föräldrar till döva respektive hörselskadade barn en sju veckors utbildning i teckenspråk. Föräldrar kan ansöka om ersättning från kommunen för kostnader för deltagande i dessa utbildningar utifrån föreskrifter i Lov om social service.15 Föräldrar som uppfyller kraven för utbildningen kan antas till en ettårig kompetensgivande teckenspråksutbildning inom . Denna utbildning är samordnad med utbildningen av blivande tol- kar och anordnas av KC i . Något samhällsstöd i form av utbildning i teckenspråk till syskon eller till barn till döva er- bjuds inte i .