sou · GUB314d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Källkritisk bedömning: Utredarna lade ned ett mycket grundligt arbete som förutom intervjuprotokollen resulterade i Utredningar angående lappförhållanden inom Del I ( 218 s. + bilagor) som ingående beskriver de samiska förhållandena i länet. blev lappfogde i länet och kände detta väl. Det är självklart att den gränslinje som dragits mellan ordinarie vinterbetesområden och flenområden inte får betraktas som exakt. Den kan till sin natur inte vara annat än ungefärlig. Kartbilden byg- ger på samernas egna uppgifter. På något enstaka undantag när uppgav de att det endast var under flenår som de flyttade med sina renar ned till kusten (jfr i övrigt karta 4). Kartan innefattar även västerbottensamernas vinterbetesområden i nordöstra , men inte norrbottensamernas motsvarande områden i norra delen av det egna länet. Inom flen- området anges inga gränser mellan de olika byarna. Det var välbe- tänkt eftersom sådana inte existerade. Ovanför flenområdet har inritats faktiskt uppehållna gränser mellan lappbyarna vilket innebär Källorna rörande samernas vinterbetesmarker att de byggde på frivilliga överenskommelser mellan samebyarna men inte var officiellt fastställda. Endast på vår-, sommar- och höst- landen fanns av myndigheterna fastställda gränser. Sammanfattningsvis kan sägas att denna karta har större trovär- dighet än motsvarande kartor för (karta 1 och 2). Det bör dock framhållas att kartan endast bygger på fakta som var överblickbara vid tiden för dess tillkomst. Karta över de västerbottniska fjällapparnas flyttningsvägar. Kart- bilaga II till utredningar angående lappförhållanden i av C. , H. och E. Bergström.80 Kartans skala och placering: Skala: 1:500 000 ? (Skalan har ej angi- vits). Placering: kartsamling (kommittéarkiv 1766, Renbetesdelegerade 1913, bl. Uppgifterna är inritade på en karta tryckt av Generalstabens litografiska anstalt. Årtal och grundupp- gifter har täckts över av teckenförklaringen till de inritade uppgifterna. Tillkomstår: Kartinformationen är odaterad men har samband med det utredningsarbete som den tillkom i (se nedan). Den har approximativt tidfästs till omkring 1914. Tillkomsthistoria och syfte: Kartan utgör bilaga II till de intervju- undersökningar med 80 samer i som botanikerna och (senare lappfogdar i Väster- bottens resp. ) samt fil. genom- förde på regeringens uppdrag 1912. Syftet med undersökningarna var att regeringen skulle få in ett gott beslutsunderlag för en ny renbeteslag och inför förhandlingarna med om en ny renbeteskonvention (jfr. avsnitt 7.6.4 och 9.2). Innehåll: Originalkartan redovisar även flyttleder i sommar- och tjärrolanden (vår- och höstområden). Heldragna linjer markerar de vanliga flyttlederna, punktade linjer flyttningsväg i kustlandet under flenår (originalkartans formulering). Streckad linje anger alternativ flyttled vid återflyttningen från vinterbetena. De olika samebyarna markeras med olika färger. 80 I kartskåpet benämnt som Flyttningsvägar 1914. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Underlag för kartan: Till grund för kartan ligger de svar som samerna gav vid intervjuundersökningen 1912 samt utredarnas kännedom om länet. Samerna skulle i detalj redogöra för flyttle- derna –1912. Om dessa avvek från de normala skulle samerna beskriva var lederna de flesta åren gick. Det verkar inte som om –1912 avvek från det som uppfattades som det normala. Källkritisk bedömning: Utredarna lade ned ett mycket grundligt arbete som förutom intervjuprotokollen resulterade i den omfat- tande översikten Utredningar angående lappförhållanden inom Väs- terbottens län del I (218 s. + bilagor). Den beskriver mycket ingå- ende de samiska förhållandena i länet. Sakkunskapen torde alltså ha varit stor och kartan har liksom karta 3 stor trovärdighet för den tid den tillkom i. Det bör noteras att kartan endast redovisar väs- terbottensamernas flyttningar, inte de flyttningar som norrbotten- samer gjorde till de mellersta och nordligaste delarna av . Så gott som alla samer vittnade om att det endast var under flenår som de flyttade ned till kusten. Särskilt områdena i södra delen av länet från trakterna norr om ned till i Grundsunda socken i användes. Enligt kartan flyttade en grupp från Rans sameby till trakten av . Det torde ha varit ett tillfälligt förhållande. Länsmannen i uppgav i ett remissvar 1893 att orten inte oftare än ungefär besöktes av samer. Det bestyrker att kustbetena i länet som helhet var att beteckna som flenområden så som karta 3 också gör. Karta utvisande den nuvarande landfördelningen och det nuva- rande renantalet inom de norrbottniska lappbyarna uppgjord av C. , H. och E. . Skala 1: 500 000.81 Kartans skala och placering: Skala: 1:500 000 ? (ej angiven på origi- nalet). Placering: kartsamling (kommittéarkiv 1766, Renbetesdelegerade 1913, bl. Uppgifterna har ritats in på en av Generalstabens litografiska anstalt tryckt karta. Grunduppgifter för denna har täckts över av teckenförklaringen till de inritade uppgif- terna. 81 I kartskåpet benämnt som Renskötselområde 1914. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Tillkomstår: Kartan har med all sannolikhet upprättats 1912 i sam- band med den s.k. . Denna utredning finns omnämnd i litteraturen, men varken den eller dess handlingar har vid efterforskningar påträffats. Från början antog att kartan kom- mit till i samma sammanhang som kartorna för och . Den daterades därför liksom dessa approxima- tivt till 1914. Tillkomsthistoria och syfte: Kartan har gjorts av botanikerna , (senare lappfogdar i resp. ) och . Den har som ovan nämnts med all sannolikhet gjorts inom ramen för den s.k. Sigtu- nautredningen. Det tydliga syftet med denna utredning var att åstadkomma rationaliseringar i rennäringen och minska renantalet. Innehåll: Originalkartan visar såväl sommar-, vår- och höstbetes- land som vinterbetesområden. Endast de senare har tagits med i den digitaliserade kartan. De områden som användes av fjällsa- merna har markerats med röd färg medan området för skogssa- merna markerats med gröna randiga linjer. Originalkartan visar av någon märklig anledning även vinterbetesområdena för Umbyns och Vapstens samebyar i . Dessa områden har inte tagits med, eftersom de mer trovärdigt behandlas i kartorna för detta län (karta 3–4). Underlag för kartan: Eftersom betänkande och arkiv ej påträffats är underlaget okänt. Källkritisk bedömning: Kartan ingår i en serie kartor som avser rationalisering av renskötseln i . Man skulle fast- ställa maximala renantal och begränsa betesområdena. Denna karta uppger sig visa den nuvarande landfördelningen och det nuvarande renantalet. Eftersom underlaget är okänt är källvärdet svårt att bedöma. Man kan konstatera att vinterbetesområdena för fjällsa- merna i redovisas på ett helt annat sätt än lappkommitté gjorde. Enligt denna sträckte sig fjällsamernas vinterbetesområde ner till en linje dragen från Parkajoki by till Kärendöjärvi, därifrån till , vidare till och där- efter följande landsvägen till sockengränsen mot . Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Detta område var ett stridsäpple. Man kan kon- statera att det på denna karta tillskrivs skogssamerna. Området överensstämmer nära med det som senare avsattes till koncessions- samebyar. Bilden av skogssamebyarnas vinterbetesmarker i övrigt måste sägas vara mycket generell. Markerna sträcker sig enligt kar- tan ända ned till i , vilket stämmer med vad som framkom vid intervjuer som gjordes med 76 samer i och lappmarker 1913 och med de retrospektiva intervjuer som lappkommitté gjorde (jfr. avsnitt 7.6.4, 7.6.6.3 och 9.1). Enligt intervjuer flyttade samer fram till sista decenniet av också till Kallaxheden utanför . Uppgifterna styrks av retrospektiva intervjuer med äldre samer som gjordes av lappkommitté. Med tanke på detta är det egendomligt att Luleåområdet på kartan inte betecknats som vinterbetesområde, medan stora områden söder om gjort det. Karta över renskötselns utbredning i upprättad av omkring 1919.82 Kartans skala och placering: Kartan har funnits i privat ägo hos ätt- lingar till men finns i något reviderad form som bilaga till lappkommittés betänkande Förslag ang. lappar- nas renskötsel m.m. (SOU 1923: 51) där den återges i skala 1: 1000 000. Den finns även i större format på men är mycket skadad. Den är i betecknad som bilaga till Renbeteskonventionssakkunniges 1922 utredning (kommitté YK 1292). Tillkomstår: Mellan 1917, då underlagskartan trycktes, och 1923 då ovannämnda betänkande kom. Har approximativt tidfästs till 1919 då renbeteskonventionen med undertecknades. Tillkomsthistoria och syfte: Kartan kan ha tillkommit i samband diskussioner om ett utbildningsprogram för samer 1917 (jfr. Den har under alla omständigheter använts som underlag lappkommitté och vid överläggningarna om en renbe- teskonvention med 1919. 82 I kartskåpet benämnt som Renskötselområde 1919. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Innehåll: Originalkartan omfattar varje samebys hela betesområde, dvs. såväl sommar-, höst- och vårbetesområden som vinterbetes- områden och flenområden, har ritats in. Heldragen mörkblå linje visar fjällsamebys normala område, streckad mörkblå linje dess flenområde. Skogssamebyarna helt eller huvudsakligen ovanför lappmarksgränsen har på motsvarande sätt markerats med rött. Skogsrenområde beläget helt eller huvudsakligen nedom lapp- marksgränsen markeras på motsvarande sätt med grönt. Blyertsan- teckningarna i högra hörnet torde härröra från . Ett problem med denna karta är att det under utredningens gång visat sig att den version som utgör bilaga till betänkandet SOU 1923:51 har ett något annat innehåll. På den är hela det tomma området längs kusten från i söder till gränsen mot och in i landet markerat som vinterbetesområde för skogssamer. I den södra delen var det enligt den kartan frågan om områden som skogssamer från stundom besökte. Underlag för kartan: Kartan bygger på omfattande kunskap rörande samt insamlade uppgifter från lappfogdarna i övriga län. Källkritisk bedömning: Det är uppenbart att kunskaper är störst beträffande . Hans indelning stämmer i huvudsak med den karta han och några andra utredare utarbetade för (karta 7.7.3–4). karta kom han emellertid att göra en fördelning av flenorådena på samebyar som inte återfinns på denna karta. Denna fördelning låg senare till grund för de byordningar för lappbyarna som fastställde 1946. De gränser som fastställdes i byordningarna har dock aldrig varit avsedda att uppfattas som absoluta. karta 1945 visar på helt andra indelningar. Att Rans och Grans vinterbetesmarker mot kusten betecknas som normala medan Umbyns och Vilhel- minasamernas betecknas som flenområden är också egendomligt. Möjligen bygger skillnaden på att det i Ranbyn fanns en grupp som 1913 uppgav sig flytta till , medan de andra samerna i byn och i länet uppgav sig flytta till kusten endast med svåra betesförhållanden. Troligen bör hela kustbygden, lik- som på karta 7.7.3, betecknas som flenområde. Som lappfogde i då kartan ska- pades hade skaffat sig stor sakkunskap om det egna Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Mer osäker blir han när det gäller grannlänen. Skogssamerna i är karterade på ett svåröverskådligt sätt. Av den karta som bifogades betänkande framgår dock att Berg- ström räknade med att hela var vinterbetesområde för samer, även kustområdena. Gränserna för de jämtländska same- byarna känns inte heller riktigt tillförlitliga. Det gamla välkända vinterbetesområdet vid sjön upptas exempelvis inte och det finns andra oklarheter. Eftersom kartan är tryckt och har använts vid så viktiga sam- manhang som konventionsförhandlingarna med och som bilaga till lappkommittés betänkande är det lätt att till- skriva den större trovärdighet än andra kartor. Det finns ingen rik- tig grund för det. När det gäller områden utanför bör den användas med särskild försiktighet. Siidas and migratory routes of the Swedish mountain Lapps. De svenska fjällapparnas sitor och flyttningsleder. Kartans skala och placering: Skala: 1: 500 000. Placering: Kartan är tryckt och utgör bilaga till utredning The nomadism of the Swedish mountain lapps (Acta Lapponica VIII, 1951). Tillkomstår: Kartan avser förhållandena men kartan trycktes först av (). Tillkomsthistoria och syfte: var intendent på Nor- diska museets lapska avdelning. Under hans ledning igångsattes omfattande studier av samernas levnadsförhållanden. I dessa ingick undersökningar om visten och flyttningsvägar. De sistnämnda undersökningarna fick särskild fart efter 1945, då beviljade ett större belopp för deras slutförande (jfr. Innehåll: Kartan redovisar såväl samebyarnas vinterbetesområden som deras flyttleder och visten. Gränserna för de förra har marke- rats med blå färg, i punkter för skogssamebyarnas del. Flyttlederna är rödfärgade. Streckad led anger övergiven led. Någon beteckning för flenområden eller flenårsleder har han inte. 83 I kartskåpet omnämnt som Svenska fjällapparnas flyttningsområde Manker. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker enligt rubriken endast avser fjällsamerna har skogssamernas områ- den och deras flyttleder ritats in. Underlag för kartan: Kartan bygger, enligt en PM som Manker gjort, på uppgifter från lappfogdarna, samebyarnas ordningsmän, namngivna i beskrivningen av respektive sameby i boken, samt från tillsyningsmännen. Hans underlagsmaterial har emellertid endast delvis kunnat återfinnas i arkiv. Källkritisk bedömning: Vinterbetesområdena i är redovisade på ett trovärdigare sätt än på karta 1919 (karta 6) vilket bl.a. visas av att de går ned mot kusten i Piteåområ- det. I går samtliga samebyars betesområde ner till kusten bortsett från Vapstens samebys, vilket slutar vid . Fördelningen av vinterbetesområdena är väsentligt annorlunda än hos , vilket visar hur svårt det är att rita in gränser för föränderliga vinterbetesmarker. Vinterbetesområdena för jämtlandssamerna uppvisar en del egendomliga drag. De går i inte längre ned än ungefär norr om . Nedanför den linjen ligger emellertid flera välkända gamla vinterbetesområden som är väl dokumenterade i exempelvis protokollen från samernas årliga möten med lappfogden (jfr. karta 13). Till dessa har Manker dess- utom ritat flyttleder, vilket gör hans uppgifter än mer svårtolkade. Det är intressant att notera att Manker låter frostvikenbyarnas vinterområden sluta längs en linje strax söder om . Med samma rätt kunde han ha dragit en gräns för vilhelminabyarnas område längre västerut än han gör (jfr. Deras område går enligt Manker fortfarande ända ut till kusten. Sannolikt beror skillnaden på vad samebyarnas sagesmän meddelat. Mankers rap- portör i var ordningsmannen , och han uppgav att frostvikensamernas kustflyttningar upphört. Flyttlederna uppvisar ett ganska glest nät. Enligt kartan fanns det t.ex. bara två flyttleder som gick nedom lappmarksgränsen i Väs- terbottens län. De går ner till och medan inga leder går till andra välkända vinterbetesområden såsom runt och , förmodligen beroende på att det mest var skogssamer som kom hit och deras flyttleder redovisar han inte. Inga leder i Väster- bottens län går enligt Mankers karta ned till kusten. Däremot skri- ver Manker i sin bok om fjällsamerna att de vid behov flyttade med sina renar ned till kusten. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Karta till utredning rörande renbetestrakter för lapparna i och 1959.84 Skala och placering: Skalan anges ej. Kartan är tryckt av General- stabens litografiska anstalt 1959 och utgör bilaga till landskamre- rare rörande renbetestrakter för lapparna i och . Tillkomsthistoria och syfte: F.d. landskamreren fick av regeringen i uppdrag att göra en grundlig utredning angående samernas i och sed- vaneområden. Arbetet bedrevs –1958 och utred- ningen blev klar . Innehåll: Kartan visar renbetesfjällens omfattning (helgrön färg), för lapparnas behov upplåten kronopark i kommun i Koppar- bergs län (svagt grön färg), yttergränsen för de utanför renbetes- fjällen och nämnda kronomark belägna områden, vilka –1958 använts för renbetning (heldragen grön linje) samt under nämnda tidsperiod sporadiskt använd färdled utanför ovan angivna vinterbetesområden (streckad grön linje). Det viktigaste i kartan är den gränslinje för sedvanerätten som han ritat med grön färg, den s.k. Husslinjen. Underlag för kartan: Underlaget för kartan är de uppgifter om sina vinterbeten som lapparna lämnade vid de årliga sammanträdena med lappfogden –1958 samt de uppgifter om inne- varande och äldre förhållanden som inhämtats vid intervjuer av såväl samer som ortsbor –1958 (jfr. Utredningen har även tillgodogjort sig resultatet av de undersök- ningar som gjordes av lappfogde 1896, t.f. lapp- fogde 1898, lappfogde 1913 och 1922 samt intendenten vid bok och karta om fjällsamernas flyttningar 1945 (jfr. avsnitt 7.5.2, 7.6.5.3, 9.3 och karta 7.7.13). 84 I kartskåpet benämnt som Renbete 1959. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Källkritisk bedömning: arbete är utomordentligt grund- ligt, men han har inte utnyttjat alla de möjligheter till kartografisk redovisning som det hade medgett. Som han själv säger måste den gräns för vinterbetena som han dragit betraktas som ungefärlig. Vid bedömningen av den får man hålla hans syn på sedvanerätten i minnet. Han menade att sedvanerätten upphörde på områden som inte utnyttjats för renbete under . Hela den gamla flyttnings- trafiken till Bottenhavskusten föll därmed bort. Att området söder om i södra och söder om i Väs- ternorrlands län inte gjorde det, trots att den upphört på 1930- talet, sammanhänger sannolikt med att ännu inte hade gått när gjorde sin utredning. karta måste betraktas som mycket trovärdig för sin tid. Om man använder hans princip om när sedvanerätt upp- hör faller dock förmodligen en del av de områden som ligger inom hans begränsningslinje bort eftersom vi vet att de upphörde att användas och började nyttjas igen först . Avgörande för hur man skall betrakta sedvanerätten är frågan om man kan påvisa att betesrätten etablerats före upphöran- det. Skala och placering: Skala 1:1 milj. Bilaga till Renbetesmarkerna. Betänkande avgivet av (SOU 1966:12). Tillkomsthistoria och syfte: tillsattes 1960. Bakgrunden var vattenkraftsutbyggnaden i , som skapat svårigheter för renskötseln och orsakat en omfattande all- män debatt i samhället. Enligt direktiven skulle utredningen i första hand göra en fullständig inventering av de marker, som kan utnyttjas för renskötseln (jfr. Utgångspunkten för utredningen skulle vara den renskötsel som fick bedrivas enligt renbeteslag (jfr. 85 I kartskåpet benämnt som . Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Innehåll: Originalkartan visar även vår-, sommar- och höstland. På den digitaliserade kartan finns bara vinterbeteslanden med. De är markerade med ljusblå färg. Underlag för kartan: Underlaget var intervjuer som utredningen gjorde med samer samt en kartläggning av betets faktiska produk- tionskapacitet. Intervjuerna betraktades som det viktigaste. Trots de växlande förhållandena år skulle samerna uppge läget under ett normalt medelgott betesår. Enligt betänkandet innebar detta normalförhållandet , nämligen åren 1945–1960. Det framgår av intervjuprotokollen att något sådant statistiskt normalförhållande sällan eller aldrig räknades fram. I en föränderlig näring som renskötseln torde det ha varit nära nog omöjligt (jfr. Källkritisk bedömning: Att utredningen skulle bygga på bestäm- melserna renbeteslag innebar inte att den utgick från de sedvaneområden som anges i förarbetena till denna. Den utgick i stället från betesförhållandena under ett normalt medelgott betesår. Utredningen tillskrev heller inte sina slutsatser evig gil- tighet. De beräknades inte gälla mer än 15–. Utredningen sade uttryckligen att den inte avsåg att bestämma gränserna för sedvanemarkerna. Kartan kan därför inte användas i det syftet. Det hindrar inte att den tillsammans med andra kartor och skrivna källor kan bidra till att ge en bild av renskötseln åren närmast efter . Det måste betonas att kartan endast redovisar de mest produktiva områdena, inte de sväng- områden (statsagronomen och kommissionsmedlemmen beteckning) som ligger runt dessa och som kan betas av renar när så behövs. Karta öfver norra utvisande Lapparnes skattefjäll, flytt- ningsvägar m.m. 1883 (Hahrs karta).86 Skala och placering: Skala ej angiven. Kartan är bilaga till komiterades förslag till förordning angående de svenska Lapparne och de bofaste i (1886 2. saml. 1 band). Kartan har ej rektifierats och vektoriserats. 86 I kartskåpet benämnt som renbetesområde Hahr 1883. Källorna rörande samernas vinterbetesmarker Tillkomsthistoria och syfte: För att göra utredningen (se ovan) fattlig och åskådlig hafva komiterade låtit komplettera den med bifogade exemplar af Haahrs karta öfver med flyttnings- vägar, skattefjäll m.m.. Den kände majoren och karto- grafen , i betänkandet kallad Haahr, (f. 1802 d. 1885 enl. uppgift i , Biografiska anteckningar från 1792–1892) hade (1870) utarbetat Fysisk och politisk karta öfver norra (finns bl.a. i kart- samling). Denna har använts som underlag för kartan 1883. Det kan knappast ha varit den 81-årige själv som ritat in uppgif- terna. Det måste ha varit någon som kommittén anlitade, kanske rentav sekreteraren själv (jfr. avsnitt 6.2 och 7.6.1). Underlag för kartan: Av lappkommitté insamlade uppgif- ter. Källkritisk bedömning: Med streckade röda linjer har kartritaren velat ge en bild av lappbyarnas områden. Linjerna tar i allmänhet sin början inne i och går därefter i svepande bågar in över norra , där de vanligen slutar i trakten av lappmarksgränsen. Det finns ingen teckenförklaring som förklarar vad linjerna avser. Man är först böjd att tro att de föreställer flyttleder. Efterhand som man granskar dem blir man mer osäker. Linjerna har karaktären av en frihandsteckning och tar ingen hänsyn till terrängförhållandena. Att dalgångarna längs och är klassiska flytt- leder framgår t.ex. inte alls. Välkända centralpunkter för flyttleder som och () socknar hamnar helt utan- för. Med samma streckade röda linjer, fastän på tvären i nord-sydlig riktning, markerar kartritaren var skogssamer fanns. De är ännu mer schablonartat gjorda och tecknaren anger inte ens några namn på samebyarna. Den använda rödstreckade linjen är emellertid den- samma som för fjällsamebyarna. Det leder till tanken att linjerna inte avser flyttleder utan gränser mellan samebyarna. Så tolkade är fjällsamebyarnas områden öppna i båda ändar. Det innebär att lin- jerna inte anger någon slutpunkt för samernas flyttningar, varken västerut eller österut. Detta var ganska naturligt. Gränser mellan samebyar har egentligen aldrig kunnat dras på vinterbetesmarker, Källorna rörande samernas vinterbetesmarker särskilt inte i äldre tid då flyttgrupperna var många och små och spred sig över ett stort svåröverskådligt område. Endast genom en sådan tolkning blir kartan begriplig som bilaga till lappkommitténs betänkande 1883. Det är den inte annars. I betänkandet beskrivs nämligen hur många av samebyarnas vinter- flyttningar gick till områden nedanför lappmarksgränsen, inte säl- lan ända ut till Bottenhavskusten. Avsikten kan ju knappast ha varit att publicera en karta som vederlägger betänkandets egna ord. Man har nog anledning att ta fasta på betänkandets egen formulering att kartan skulle ge en fattlig och åskådlig bild av lapparnas områden. Få av ledamöter torde ha haft någon klar bild av vilka lappbyar som fanns och var de låg i förhållande till varandra. De behövde en karta till hjälp för att kunna orientera sig. Det fick de i form av denna enkla karta. När man använder den måste man göra syftet klart för sig. Den har aldrig varit avsedd att visa var gränsen för vinterbetena låg. Bilaga till Rennäringen i kommunernas planering (Statens planverks rapport 44:5).87 Skala och placering: Kartan är gjord i skala 1:1 milj. Den utgör bilaga till Lantbruksstyrelsens och Statens planverks rapport näringen i kommunernas planering (44: 5).