sou · GUB376 · 2007-01-01 00:00:00 — Information skall även lämnas om att köparens rättigheter enligt lag inte påverkas av utfästelsen. Utfästelsen och informationen skall lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för köpa- ren. Information enligt första stycket skall anses vara av väsentlig betydelse för konsumenter. 18 § En näringsidkare får i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter, bara om jämförel- sen 1.inte är vilseledande, 2.avser produkter som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål, 3.på ett objektivt sätt avser väsentliga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper hos produkterna, 4.inte medför förväxling mellan näringsidkaren och en annan näringsidkare eller mellan deras produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken, 5.inte misskrediterar eller är nedsättande för en annan närings- idkares verksamhet, förhållanden, produkter, varumärken, firma eller andra kännetecken, 6.i fråga om varor med ursprungsbeteckning alltid avser varor med samma beteckning, 7.inte drar otillbörlig fördel av en annan näringsidkares varu- märkes, firmas eller andra känneteckens renommé eller varas ursprungsbeteckning, och 8.inte framställer en produkt som en imitation eller kopia av en produkt som har ett skyddat varumärke eller firma. 19 § En näringsidkare får inte använda sig av aggressiva affärsmeto- der. En affärsmetod är att anse som aggressiv, om den genom trakas- seri, tvång, fysiskt våld, hot eller någon annan otillbörlig påverkan är ägnad att leda till att en konsument eller en näringsidkare fattar ett annat affärsbeslut än denne annars skulle ha fattat. 20 § En näringsidkare får vid marknadsföring till en fysisk person använda elektronisk post, telefax eller sådana uppringningsauto- mater eller andra liknande automatiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. Har näringsidkaren fått den fysiska personens uppgifter om elektronisk adress för elektronisk post i samband med försäljning av en produkt till personen, gäller inte kravet på samtycke enligt första stycket, om 1.den fysiska personen inte motsatt sig att uppgiften om elek- tronisk adress används i marknadsföringssyfte med användande av elektronisk post, 2.marknadsföringen avser näringsidkarens egna, likartade produkter och 3.den fysiska personen klart och tydligt ges möjlighet att kost- nadsfritt och enkelt motsätta sig att uppgiften används i mark- nadsföringssyfte när den samlas in och vid varje följande mark- nadsföringsmeddelande. 21 § Vid marknadsföring med elektronisk post skall meddelandet alltid innehålla en giltig adress till vilken mottagaren kan sända en begäran om att marknadsföringen skall upphöra. Detta gäller även vid marknadsföring till juridiska personer. 22 § En näringsidkare får använda andra metoder för individuell kommunikation på distans än sådana som avses i 20 §, bara om den fysiska personen inte tydligt motsatt sig att metoden används. 23 § Vid bedömningen av frågan huruvida en näringsidkare har låtit bli att lämna information av väsentlig betydelse för konsumenter skall beaktas -det använda kommunikationsmediets begränsningar och utrymme, och -de åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att på något annat sätt lämna informationen. Förbud mot viss marknadsföring och andra affärsmetoder 24 § En näringsidkare vars marknadsföring strider mot god mark- nadssed eller som använder sig av andra otillbörliga affärsmetoder får förbjudas att fortsätta med det eller med någon annan liknande åtgärd. Ett förbud enligt första stycket får meddelas var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till affärsmetoden. Åläggande att lämna information 25 § En näringsidkare som vid sin marknadsföring eller vid användningen av andra affärsmetoder låter bli att lämna informa- tion som är av väsentlig betydelse för konsumenter får åläggas att lämna sådan information. Ett åläggande enligt första stycket får innehålla en skyldighet att lämna informationen 1.i annonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder vid marknadsföringen, 2.genom märkning på varan eller i någon annan form på sälj- stället, eller 3.i viss form till konsumenter som begär det. Åläggande att tillhandahålla tekniska hjälpmedel 26 § En tjänsteleverantör enligt lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster som i strid med 10 § i den lagen låter bli att tillhandahålla sådana tekniska hjälpme- del som avses där får åläggas att tillhandahålla hjälpmedlen. 27 § Ett förbud enligt 24 § och ett åläggande enligt 25 eller 26 § skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 28 § Rätten får meddela förbud enligt 24 § eller åläggande enligt 25 eller 26 § att gälla tills vidare, om 1.käranden visar sannolika skäl för sin talan, och 2.det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett förbud eller åläggande. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra -fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. 29 § I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om 1.förbud som avses i 24 § (förbudsföreläggande), 2.åläggande som avses i 25 § (informationsföreläggande), eller 3.åläggande som avses i 26 §. Föreläggandet skall förenas med vite. För att bli gällande skall näringsidkaren godkänna föreläggandet eller inom . Om föreläggandet har godkänts, gäller det som en lagakraftvunnen dom. Ett godkännande som sker efter den utsatta tiden gäller inte. 30 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörningsavgift), om näringsidkaren uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 8-14 §§ eller 16- 21 §§ eller handlat på något sådant sätt som anges i bilagan till denna lag. Detsamma gäller om en näringsidkare uppsåtligen eller av oakt- samhet bryter mot någon av bestämmelserna i -14 § första stycket andra och tredje meningarna eller 14 a § för- sta stycket 2 tobakslagen (1993:581), -4 kap. 10 § alkohollagen (1994:1738), -7 kap. 3, 4 eller 10 § radio- och TV-lagen (1996:844), -11 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti när det gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, eller -8 § lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet. Vad som sägs i första och andra styckena gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. 31 § Marknadsstörningsavgift får inte åläggas någon för en överträ- delse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett åläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag. 32 § Marknadsstörningsavgiften skall fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens årsom- sättning. Årsomsättningen skall avse omsättningen närmast före- gående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsid- karens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Om talan riktas mot flera näringsidkare, skall avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. 33 § När marknadsstörningsavgift fastställs skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I ringa fall skall någon avgift inte dömas ut. Avgiften får efterges, om det finns synnerliga skäl för det. 34 § Marknadsstörningsavgift skall betalas till Kammarkollegiet efter det att domen har vunnit laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, skall Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indriv- ning av statliga fordringar m.m. 35 § Marknadsstörningsavgift får dömas ut bara om stämningsan- sökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot från det att överträdelsen upphörde. 36 § En marknadsstörningsavgift faller bort, om domen inte har kunnat verkställas från det att den vann laga kraft. 37 § För att säkerställa ett anspråk på marknadsstörningsavgift får rätten besluta om kvarstad. Därvid gäller föreskrifterna i 15 kap. om kvarstad för fordran. 38 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett för- bud eller ett åläggande som har meddelats med stöd av 24-26 §§ eller mot en föreskrift i 7-14 §§ eller 16-22 §§ skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller en näringsidkare. Detsamma gäller den som använder sig av en sådan otillbörlig affärsmetod som anges i bilagan till denna lag. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hänsyn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. 39 § Rätten till skadestånd faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Utplånande m.m. av vilseledande framställningar 40 § Vid överträdelse av ett vitesförbud enligt 24 § eller av en före- skrift i 7-14, 16 och 18 §§ får rätten efter vad som är skäligt besluta att en vilseledande framställning som finns på en vara, förpackning, trycksak, affärshandling eller liknande skall utplånas eller ändras så att den är vilseledande. Om detta syfte inte kan uppnås på något annat sätt, får rätten besluta att egendomen skall förstö- ras. 41 § Om käranden visar sannolika skäl för bifall till ett yrkande enligt 40 § och det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller att låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett beslut om utplånande, får rätten besluta om någon lämplig åtgärd att gälla tills vidare. I fråga om en sådan åtgärd gäller 15 kap. 3 § andra stycket, 5 § andra - fjärde styckena samt 6 och 8 §§ rätte- gångsbalken. Beslutet får verkställas genast. Framställs ett yrkande enligt 40 § i ett mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag gäller i stället för bestäm- melserna i första stycket att egendomen får tas i beslag. Därvid tillämpas föreskrifterna i 27 kap. om beslag i brottmål. Beslutet får verkställas genast. 42 § Beslut att utplåna vilseledande framställningar enligt 40 § och beslut om säkerhetsåtgärd enligt 41 § meddelas på yrkande av part av den domstol där en rättegång om förbud enligt 24 §, marknads- störningsavgift enligt 30 § eller skadestånd enligt 38 § pågår. Beslut att utplåna framställningar på grund av överträdelse av ett vitesförbud enligt 24 och 27 §§ får meddelas på yrkande av part av den domstol där en rättegång om utdömande av vitet pågår. 43 § En näringsidkare är skyldig att på uppmaning av Konsument- ombudsmannen 1. yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett ärende om tillämpningen av denna lag, 2. tillhandahålla de handlingar, varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ett ärende där beslut om förbud eller åläggande enligt 24-26 §§ kan antas komma i fråga. 44 § Den som har meddelats ett förbud eller åläggande enligt 24- 26 §§ är skyldig att på uppmaning av tillhandahålla de upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen över att förbudet eller åläggandet följs. 45 § Om en uppmaning enligt 43 eller 44 §§ inte följs, får Konsu- mentombudsmannen förelägga den som berörs att fullgöra sin skyldighet vid vite. 46 § får lämna ersättning för sådana varuprover och liknande som avses i 43 och 44 §§, om det finns sär- skilda skäl för det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för en näringsidkare att ersätta kostnader för provtagning och under- sökning av prov i fall som avses i 44 §. Var och av vem talan får väckas 47 § Talan om förbud eller åläggande enligt 24-26 §§ väcks vid . Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstör- ningsavgift enligt 30 § eller skadestånd enligt 38 § med anledning av marknadsföringen eller någon annan affärsmetod, skall dock en talan om förbud eller åläggande väckas vid . Talan om förbud eller åläggande får väckas av 2.en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 3.en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller lönta- Ett interimistiskt beslut enligt 28 § meddelas av den domstol där en rättegång enligt första stycket pågår. 48 § Talan om marknadsstörningsavgift enligt 30 § väcks vid av . Om i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstörningsavgift, får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen och en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Beslut om kvarstad enligt 37 § meddelas av den domstol där en rättegång om marknadsstörningsavgift pågår. Om talan ännu inte har väckts, gäller i fråga om behörig domstol vad som föreskrivs i första stycket. 49 § Talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag väcks vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. rätte- gångsbalken. En sådan talan får alltid väckas vid tings- rätt. Talan får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet och av . 50 § Talan om skadestånd enligt 38 § väcks vid tings- rätt. En sådan talan får även väckas vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . 51 § beslut enligt 43 § 1 och om vitesföreläggande efter en sådan uppmaning får inte överklagas. beslut enligt 43 § 2 och 44 § eller ett vitesföreläggande efter en sådan uppmaning överklagas hos . Detsamma gäller beslut om ersättning enligt 46 § eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av nämnda paragraf. 52 § Tingsrätts domar och beslut i mål och ärenden enligt denna lag överklagas hos . och beslut i mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag över- klagas dock hos hovrätt enligt vad som föreskrivs i lagen (1985:206) om viten. Beslut under rättegången i frågor som avses i 28 § och 41 § första stycket får överklagas särskilt. Besluten skall vid handläggningen i anses röra åtgärd enligt 15 kap. rättegångs- balken. 53 § En dom i vilken frågan om förbud enligt 24 § eller åläggande enligt 25 – 26 §§ har prövats, hindrar att en ny talan enligt 24-26 §§ väcks med anledning av marknadsföringen. En sådan dom hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade förhållanden föranleder det. 54 § Vid huvudförhandling i mål enligt denna lag skall bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna domarna skall vara rättens ordförande. Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjat inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena och vid avgörande av mål utan huvudförhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare, om inte annat följer av 55 §. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tingsrätten. 55 § Vid avgörande av mål utan huvudförhandling och vid prövning av frågor som hör till rättegången får ha den sammansättning som anges i 54 § första stycket, om det finns sär- skilda skäl för det med hänsyn till målets eller frågans beskaffenhet. 56 § I mål som bara rör skadestånd enligt 38 § får ha den sammansättning som följer av 1 kap. 3 a, 3 c och 3 d §§ . 57 § Vid handläggningen av ärenden som avses i 51 § andra stycket skall bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet, får tingsrätten dock ha den sammansättning som anges i 54 § första stycket. 58 § Regeringen förordnar dem som skall tjänstgöra som ekonomiska experter enligt 54 §. Inträffar medan en ekono- misk expert deltar i behandlingen av ett mål eller ärende en omständighet som medför att förordnandet skall upphöra att gälla, skall förordnandet oberoende därav anses ha fortsatt giltighet såvitt avser det pågående målet eller ärendet. Den som skall tjänstgöra som ekonomisk expert skall vara svensk medborgare och får inte vara underårig eller i konkurstill- stånd eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . 59 § Om något annat inte följer av denna lag, skall föreskrifterna i om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten tillämpas på mål om förbud eller åläggande enligt 24-26 §§ och mål om marknadsstörningsavgift enligt 30 §. I mål om skadestånd enligt 38 § gäller vad som är föreskrivet i om tvistemål där förlikning om saken är tillåten. I ärenden som avses i 51 § andra stycket gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om något annat inte följer av denna lag. 60 § När handlägger mål och ärenden efter överklagande enligt 52 §, skall vad som sägs i 49, 50 och 52 kap. och i 39 § första stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden om hovrätten i stället gälla . 61 § Om en talan enligt denna lag har väckts av någon annan än , skall rätten underrätta ombuds- mannen om rättegången. När ett mål om marknadsstörningsavgift eller skadestånd väcks, skall tingsrätten underrätta om rättegången. 62 § Mål om skadestånd enligt 38 § får i tingsrätt bara förenas med ett annat mål enligt denna lag. 63 § I mål om förbud eller åläggande enligt 24-26 §§ har den som har talerätt enligt 47 § andra stycket rätt att delta i rättegången som intervenient enligt 14 kap. . 64 § I mål enligt denna lag gäller i fråga om rättegångskostnader 18 kap. . Bestämmelsen i 18 kap. 16 § rättegångs- balken skall dock inte tillämpas i mål om förbud eller åläggande enligt 24-26 §§. I sådana mål får rätten bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. 65 § För som part i mål och ärenden enligt denna lag gäller, i fråga om föreläggande för part och parts utevaro, vad som i är föreskrivet för åklagare. 66 § Regeringen kan med avseende på främmande stat bestämma att följande skall gälla. Beträffande en vara som är försedd med en oriktig eller vilse- ledande ursprungsbeteckning, genom vilken varan direkt eller indi- rekt anges vara frambragd eller tillverkad i den främmande staten eller i en region eller ort i den främmande staten, får åtgärd enligt 40 § beslutas även i andra fall än som avses där. Detta gäller dock inte om beteckningen enligt handelsbruk endast tjänar att märka ut varans art eller om den åtföljs av en uppgift som tydligt anger att varan inte har frambragts eller tillverkats i den angivna staten eller på den angivna orten. Talan om åtgärd enligt andra stycket väcks vid tings- rätt av eller, om denne har beslutat att inte väcka talan, av någon som driver rörelse med varor av samma slag som den vara som talan avser 1.Denna lag träder i kraft , då marknads- föringslagen (1995:450) upphör att gälla. 2.Bestämmelserna i 4-22 §§ tillämpas också på marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet, om inte åtgärden var tillåten enligt äldre föreskrifter. 3.Förbud och ålägganden samt förbuds- och informationsföre- lägganden som har meddelats enligt äldre föreskrifter skall fortfa- rande gälla. Affärsmetoder som alltid är otillbörliga 1.Påstå att näringsidkaren har undertecknat en uppförandekod när så inte är fallet. 2.Uppvisa en förtroendemärkning, kvalitetsmärkning eller motsva- rande utan att ha erhållit det nödvändiga tillståndet. 3.Påstå att en uppförandekod rekommenderas av ett offentligt eller annat organ när så inte är fallet. 4.Påstå att en näringsidkare (inklusive dennes affärsmetoder) eller en produkt har godkänts, rekommenderats eller sanktionerats av ett offentligt eller privat organ när så inte är fallet eller påstå detta utan att villkoren för godkännandet, rekommendationen eller sanktioneringen iakttas. 5.Erbjuda produkter till ett angivet pris utan att näringsidkaren uppger att han har rimliga skäl att tro att han inte kommer att kunna leverera, själv eller med hjälp av underleverantör, dessa eller likvärdiga produkter till det angivna priset inom och i sådan mängd som är rimligt med beaktande av produkten, omfattningen av reklamen för produkten och det pris som erbjudits (otillbörligt lockerbjudande). 6.Erbjuda produkter till ett angivet pris och sedan a)vägra att visa konsumenten produkten ifråga, eller b)vägra att ta emot en beställning eller leverera produkten inom rimlig tid, eller c)förevisa ett defekt exemplar av den, i avsikt att i stället försöka sälja en annan produkt (en typ av otillbörligt lockerbjudande). 7.Oriktigt ange att en produkt kommer att vara tillgänglig enbart under mycket begränsad tid, eller att den kommer att vara tillgäng- lig enbart på särskilda villkor under en mycket begränsad tid, för att få konsumenten att fatta ett beslut utan att ha till- räcklig tid eller möjlighet att fatta ett välgrundat beslut. 8.Åta sig att ge service efter försäljningen till kunder med vilka näringsidkaren före köpet har kommunicerat på ett språk som inte är ett officiellt språk i den medlemsstat där näringsidkaren är loka- liserad och sedan ge sådan service enbart på ett annat språk utan att tydligt informera konsumenten om detta innan denne förbinder sig att köpa produkten. 9.Ange eller på annat sätt skapa intryck av att det är lagligt att sälja en produkt när så inte är fallet. 10.Framställa konsumenters lagliga rättigheter som utmärkande för näringsidkarens erbjudande. 11.Använda material från medierna för att göra reklam för en pro- dukt om näringsidkaren själv har betalat för materialet och detta inte framgår av reklamen eller av bilder eller ljud som tydligt kan identifieras av konsumenten (annons i redaktionell form). 12.Göra ett i sak oriktigt påstående om arten och omfattningen av den risk konsumenten utsätter sig själv eller sin familj för om han eller hon inte köper produkten. 13.Försöka att sälja en produkt som liknar en annan produkt, som görs av en särskild tillverkare, på ett sätt som avsiktligen förespeg- lar konsumenten att produkten är gjord av samma tillverkare, trots att så inte är fallet. 14.Inrätta, driva eller göra reklam för pyramidspel där konsumen- ten lockas att delta på grund av möjligheten att få ersättning och denna främst grundas på att andra konsumenter värvas till spelet, snarare än på försäljning eller konsumtion av en produkt. 15.Oriktigt påstå att näringsidkaren står i begrepp att upphöra med sin verksamhet eller flytta till nya lokaler. 16.Påstå att produkter kan underlätta vinst i hasardspel. 17.Oriktigt påstå att en produkt förmår bota sjukdomar, funk- tionsrubbningar eller missbildningar. 18.Förmedla i sak oriktig information om marknadsvillkor eller möjligheten att finna produkten i avsikt att förmå konsumenten att förvärva produkten på mindre fördelaktiga villkor än de marknaden normalt kan erbjuda. 19.Som affärsmetod påstå sig anordna tävlingar eller säljfrämjande åtgärder med priser utan att dela ut de priser som beskrivs eller någon skälig motsvarighet till dessa. 20.Beskriva en produkt som gratis, kostnadsfri, utan avgift eller liknande om konsumenten måste betala annat än den ound- vikliga kostnaden för att svara på affärsmetoden och hämta eller betala för leverans av produkten. 21.I marknadsföringsmaterialet inkludera en faktura eller liknande betalningshandling som ger konsumenten intryck av att han redan har beställt den marknadsförda produkten när så inte är fallet. 22.Oriktigt påstå eller skapa intryck av att näringsidkaren inte age- rar i syften som hänför sig till dennes näringsverksamhet, affärs- verksamhet, yrkeskår eller yrkesområde, eller felaktigt uppträda som konsument. 23.Oriktigt skapa intryck av att produktservice efter försäljning är tillgänglig i en annan medlemsstat än den där produkten säljs. 24.Ge intryck av att konsumenten inte kan lämna platsen innan ett avtal har utarbetats. 25.Göra personliga besök i konsumentens hem och ignorera den- nes anmodan om att lämna hans hem eller inte komma tillbaka, utom under de omständigheter och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyl- dighet fullgjord. 26.Ta upprepade och oönskade kontakter per telefon, fax, e-post eller annat medium utom under de förhållanden och i den utsträck- ning som är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet full- gjord.