sou · GUB323 · 2007-01-01 00:00:00 — För andra ledare börjar engagemanget med de egna barnens idrottande. Det finns inget stöd för den ibland framförda uppfattningen att viljan till ideellt engagemang är på ut- döende. Tvärtom visar den tidigare citerade föreningsstudien att av landets idrottsföreningar inte har någon anställd perso- nal, dvs. drivs helt på ideell basis, och att av förening- arna inte ger sina ledare/tränare någon som helst ekonomisk kom- pensation. I praktiken innebär det att tränarsysslan i de flesta fall är en icke oväsentlig privat kostnad i form av kostnader för bensin, telefon, porto m.m. Trots det lägger ledarna ned mycket tid på sin idrottsverksam- het, i genomsnitt . I en genomsnittsförening handlar det om drygt , dvs. drygt en och en halv heltidstjänst. Till detta skall också läggas allt det arbete som föräldrar och andra aktiva lägger ned på alltifrån lottförsäljning och jour i före- ningens cafeteria till tvätt av matchtröjor och liknande. Utan detta gigantiska oavlönade arbete skulle idrottsrörelsen inte fungera. I föreningsstudien2 fick föreningarna också svara på frågan var- ifrån de får sina intäkter. Det visade sig att olika avgifter betalda av medlemmarna är den klart viktigaste intäktskällan, motsvarande av de sammanlagda intäkterna. Statligt och kommunalt stöd svarade för tillsammans , lotterier för , egna arrangemang för samt reklam och sponsring för . Jämfört med en motsvarande studie gjord 1994 har av- giftsuttaget från medlemmarna nästan dubblerats medan samhälls- stödet och de flesta övriga intäktskällor minskat något i betydelse. Intäkten från spel och lotterier ökade , tack vare Bin- goLottos framgångar, men har minskat igen, då försäljningen av BingoLotter gått tillbaka. 2004 gav Folkspels lotte- rier totalt till idrottsföreningarna. Det statliga bidraget utgörs av lokalt aktivitetsstöd, som fördelas av RF baserat på antalet aktiviteter för barn och ungdomar i åld- rarna 7–. Detta finansieras i huvudsak av idrottens andel av överskottet från AB . Även de kommunala bidragen består till stor del av lokalt aktivitetsstöd, men kommunerna ger även andra former av stöd till exempelvis olika projekt, anlägg- ningar eller lokaler. Det statliga lokala aktivitetsstödet var 2004 , finansierat via överskottet från , me- dan det kommunala stödet beräknas till ca varav un- gefär utgörs av olika former av kontantstöd. Självklart ser situationen helt annorlunda ut för en stor elitföre- ning. För t ex utgör publikintäk- terna den överlägset största intäkten (nästan 2004) följt av övriga idrottsrelaterade intäkter (13,) och spe- lartransfers (). Vid en jämförelse utgör medlemsav- gifter och bidrag förhållandevis små poster (ca 1,4 resp. ). Även SF skiljer sig markant åt sinsemellan när det gäller finansiering. Självfinansieringsgraden, dvs. andelen intäkter utöver stödet från RF, varierar från ()(). Skillnaderna ligger till stor del i möj- ligheterna att hitta sponsorer, men också i publikt intresse för för- 2Se s. 53 andra stycket. 3Vilket har varit fallet ett enstaka år. bundets egna evenemang (framför allt landskamper). Dessa både faktorer samverkar dessutom i de flesta fall. Varje SF får dock ett grundbidrag från RF, baserat på en bedöm- ning av förbundets utveckling. Som underlag för denna bedömning förs en dialog med förbunden, utifrån bl.a. antal föreningar, antal aktiva, antal LOK-stödsaktiviteter samt utbildningsinsatser. Genomförda och planerade satsningar i enlighet med RF-stämmans beslut tas också upp. Statens ordinarie anslag till idrotten, varur SF- bidraget tas, uppgick till . Till det skall läggas det s.k. Handslaget mellan regeringen, kommunerna och svensk idrott. Inom ramen för Handslaget har regeringen aviserat att får disponera under en fyraårspe- riod för satsningar på idrottens barn- och ungdomsverksamhet. Pengarna kommer från AB Svenska Spels överskott. En förutsätt- ning för bidraget är att idrottsrörelsen fortsätter och intensifierar sitt arbete med att nå nya grupper av främst barn och ungdomar, att hålla tillbaka avgifterna, att förbättra möjligheterna för flickors deltagande, att motverka droger samt att vidareutveckla samarbetet med skolorna. 3Beskattningen av ideella föreningar I detta kapitel beskrivs de nuvarande reglerna om beskattningen av ideella föreningar. Inom skatterätten är huvudregeln att ideella föreningar beskattas på samma sätt som andra juridiska personer, t.ex. aktiebolag. Om fö- reningen är allmännyttig, t.ex. en idrottsförening, gäller särskilda skatteregler som innebär att föreningen är inskränkt skattskyldig, dvs. endast skyldig att betala skatt för vissa inkomster av närings- verksamhet. Det nuvarande systemet för beskattningen av ideella föreningar infördes och tillämpades första gången vid taxering (prop. 1976/77:135, bet. SkU 1976/77:45, rskr. 1976/77:323 och SFS 1977:575). gällde att en ideell förening var oinskränkt skattskyldig för inkomst och förmögenhet. Från denna huvudregel fanns dock åtskilliga undantag. Ideella föreningar med s.k. kvalificerat allmän- nyttigt ändamål var skyldiga att betala kommunalskatt endast för inkomst av fastighet och rörelse. Skattefrihet förelåg dock för själva fastigheten med tillhörande byggnad om den användes i den ideella verksamheten. Idrotts- och gymnastikföreningar var enligt huvudregeln oinskränkt skattskyldiga för inkomst och förmögen- het. För dessa föreningar gällde dock särskilda bestämmelser vid beräkningen av inkomst från sådan rörelse som bestod i att anordna idrottstävlingar, försäljning av idrottsmärken och liknande verk- samhet. Bestämmelserna innebar att idrotts- och gymnastikföre- ningar fick avdrag inte bara för direkta omkostnader utan även för kostnader som hade indirekt anknytning till den inkomstgivande verksamheten. När nuvarande regler om inskränkt skattskyldighet för ideella föreningar infördes fördes en ingående diskussion om skä- Beskattningen av ideella föreningar len för och emot skattefrihet. Det som talade emot skattefrihet var att det ansågs mer ändamålsenligt att stödja en önskvärd verksam- het med direkta bidrag än genom lättnader i beskattningen samt att ideella föreningar – i likhet med andra juridiska personer – borde bidra till finansieringen av den offentliga sektorns utgifter. Till stöd för en fortsatt och utvidgad skattefrihet åberopades framför allt föreningarnas allmännyttiga verksamhet samt nyttan av förenings- verksamheten i sig. I propositionen anfördes bl.a. följande: Ideella föreningar kännetecknas av att enskilda personer samverkar för att främja sådana ändamål som i regel utan vidare brukar anses allmän- nyttiga. Just denna på det enskilda initiativet grundade form av sam- verkan har ett betydande värde för vårt samhällsliv. Det betonades sär- skilt att värdet inte bara ligger i att de ideella föreningarna förbättrar livsvillkoren för stora persongrupper och därigenom utgör ett värde- fullt komplement till det allmännas insatser. Ett minst lika stort värde har själva föreningsarbetet, dvs. det förhållandet att enskilda personer frivilligt och ofta utan ersättning samverkar för att lösa olika ideella uppgifter. Skattelagstiftningen bör därför utformas så att den inte motverkar förekomsten av ett vitalt föreningsliv. betonades vikten av att skattereglerna inte får utformas så att enskilda före- ningsmedlemmar kan dra nytta av skattebefrielsen.1 Regeringen tillsatte Stiftelse- och föreningsskattekommit- tén som fick uppdraget att se över reglerna om inkomst- och för- mögenhetsbeskattning av stiftelser och ideella föreningar. Beträf- fande de ideella föreningarna skulle översynen inriktas på en utvär- dering av de krav för att erhålla inskränkt skattskyldighet som till- kom genom lagstiftning. Det var i första hand fråga om en teknisk översyn som hade som mål att modernisera systemet och göra det mer ändamålsenligt (dir. 1988:6). I kommitténs slutbetänkande Översyn av skattereglerna för stif- telser och ideella föreningar (SOU 1995:63), övervägdes en metod som innebar oinskränkt skattskyldighet med rätt till avdrag för vad som getts ut för att främja allmännyttig verksamhet. Av materiella och praktiska skäl stannade kommittén emellertid för att behålla den gällande metoden för skattefrihet. För de ideella föreningarna innebar förslaget i huvudsak en tek- nisk omarbetning i förtydligande syfte. Beträffande ändamåls-, verksamhets- och öppenhetskraven föreslogs inga ändringar. När det gäller fullföljdskravet föreslogs att detta skulle gälla även kapi- talvinster på tillgångar vars löpande avkastning är skattefri. 1 Prop.1976/77:135 s. 71–72. Beskattningen av ideella föreningar verksamhet som bedrivs i rent finansierande syfte föreslogs att det för skattefrihet skulle krävas att verksamheten bedrivs huvudsakli- gen med hjälp av oavlönade arbetsinsatser från föreningsmedlem- marna och att den inte bedrivs under sådana förhållanden att skat- tebefrielsen kan antas medföra snedvridning av konkurrensen. Kommittén konstaterade att inslaget av professionalism har ökat bland de ideella föreningarna, inte minst inom idrotten. Den före- slog en lagreglering som innebar att det skall göras en helhetsbe- dömning av de verksamheter inom en förening som har naturlig anknytning till det allmännyttiga ändamålet. Så länge det går att konstatera att dessa verksamheter, sedda som en helhet, huvudsak- ligen, dvs. till 80–, utövas av andra än professionella del- tagare, skall föreningen enligt förslaget ha möjlighet att få skatte- befrielse. Stiftelse- och föreningsskattekommitténs förslag har inte lett till lagstiftning. Förslagen redovisas i bilaga 3 till betänkandet. 3.2Vad är en ideell förening? Det finns inte någon civilrättslig lagstiftning för ideella före- ningar. Avsaknaden av uttryckliga regler gör att den ideella före- ningen kan bildas relativt enkelt och formlöst, vilket av tradition har ansetts befrämja föreningslivet. I praxis har ansetts att en ideell förening äger rättskapacitet då den antagit stadgar med ett tillräckligt preciserat innehåll och valt styrelse. Förbindelser som ingås för en sådan förening är rättsligt bindande för före- ningen och inte de enskilda medlemmarna. Om föreningen inte uppfyller dessa grundförutsättningar blir avtal som ingås för före- ningens räkning bindande endast för dem som har ingått avtalet. Av praxis kan även utläsas att styrelsen äger företräda föreningen om inte stadgarna säger något annat. Stadgarna skall, muntligen eller skriftligen, ange föreningens namn och ändamål samt hur be- slut i föreningen skall fattas (NJA 1987 s. 394). I övrigt har de ide- ella föreningarna stor frihet att utforma stadgarna på det sätt man själv vill.2 2 har gett professor i uppdrag att kartlägga de ideella föreningarnas rättsliga villkor. I uppdraget – som inte omfattar skattefrågor – ingår att lämna förslag på andra åtgärder än lagstiftning som kan underlätta för ideella föreningar att överblicka och tillämpa de regler som gäller för dem. Arbetet beräknas vara färdigt (Ju2004/5669/P). Beskattningen av ideella föreningar De ideella föreningarna kan delas in i två huvudgrupper (prop. 1976/77:135 s. 27). Till den ena gruppen hör föreningar som har annat syfte än att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. Det kan t.ex. vara fråga om föreningar för religionsutövning, politisk verksamhet, vetenskaplig forskning, främjande av konst och litte- ratur, välgörenhet, sällskapsliv och idrott. Även om det är vanligt att också verksamheten i dessa fall är av ideell natur, finns det inget som hindrar att de driver ekonomisk/kommersiell verksamhet i form av rörelse. Till viss del begränsas dock dessa möjligheter av vad föreningen använder sina pengar till. Om överskottet går till enskilda medlemmar kan föreningens status som ideell förening äventyras. Den andra gruppen omfattar föreningar som har till syfte att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. För att en förening med ett sådant syfte skall godtas som ideell förening ford- ras att den inte bedriver ekonomisk verksamhet. Om en förening som bedriver ekonomisk verksamhet gör detta i syfte att främja medlemmarnas ekonomiska intressen, kan den inte godtas som ideell förening. Om en sådan förening inte registreras har man att göra med en oregistrerad ekonomisk förening som saknar egen rättskapacitet. Konsekvensen av att föreningen saknar rättskapacitet blir att dess medlemmar inte går fria från ansvar för föreningens förbindelser. Den svenska idrottsrörelsens grundläggande bestämmelser finns i stadgar. Där anges bl.a. att idrottsrörelsens organisationer skall vara ideella föreningar (2 kap. 2 §). Detta krav kan sägas omfatta två delar. För det första innebär det ett krav på att idrottsrörelsen skall organiseras så att den består av medlemsor- ganisationer som erkänns som juridiska personer. De olika organi- sationerna skall alltså ha egen rättskapacitet. För det andra har man valt den ideella föreningen som organisationsform eftersom detta gör att idrottsföreningen kan bildas utan formella krav och utan myndigheters formella medverkan. Den ideella föreningen utgör även en demokratisk organisationsform.3 Den svenska idrottsrörel- sen vilar således på tre grundprinciper, en demokratisk organisa- tionsstruktur, en sammanhållen bredd- och elitidrott och ett ideellt arbetande ledarskap. 3 och , Ideella föreningar – problem och alternativ, Idrotts- juridisk skriftserie . Beskattningen av ideella föreningar 3.3.1Inskränkt skattskyldighet för allmännyttiga ideella föreningar Bestämmelserna om ideella föreningars inkomstbeskattning finns i 6 kap. 3, 4, och 6 §§, 7 kap. 7–13 §§ och 21 § inkomstskattelagen (1999:1229), IL. Huvudregeln är att svenska juridiska personer, bland dem ideella föreningar, är skattskyldiga till statlig inkomst- skatt för all sin inkomst. Den statliga skatten för juridiska personer är av den beskattningsbara inkomsten. Ideella före- ningar kan bli inskränkt skattskyldiga om de uppfyller vissa i lagen uppställda villkor: Ändamålskravet (7 kap. 8 § IL) Föreningen skall ha till huvudsakligt syfte att, utan begränsning till medlemmarnas eller andra bestämda personers ekonomiska intres- sen, främja vissa allmännyttiga ändamål, såsom religiösa, politiska, idrottsliga eller kulturella ändamål. Verksamhetskravet (7 kap. 9 § IL) Föreningen skall i den verksamhet som bedrivs uteslutande eller så gott som uteslutande tillgodose allmännyttiga ändamål. Fullföljdskravet (7 kap. 10–12 §§ IL) Föreningen skall, sett av , bedriva en verk- samhet som skäligen motsvarar avkastningen på föreningens till- gångar. får medge undantag från fullföljdskravet för en fö- rening som avser att förvärva en fastighet eller annan anläggning som är avsedd för den ideella verksamheten. Detsamma gäller om en förening avser att genomföra omfattande byggnads-, repara- tions-, eller anläggningsarbeten på en fastighet som används av fö- reningen. Öppenhetskravet (7 kap. 13 § IL) Föreningen får inte vägra någon inträde som medlem, om det inte finns särskilda skäl för det med hänsyn till arten eller omfattningen av föreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annat. Beskattningen av ideella föreningar En ideell förening som uppfyller de i 7 kap. 7–13 §§ IL uppställda villkoren är inskränkt skattskyldig, vilket innebär att den är befriad från skatt på kapitalinkomster och under vissa förutsättningar även för inkomst av rörelse och fastighet. En allmännyttig ideell före- ning som har inkomst som inte kvalificerat sig för skattefrihet medges grundavdrag med . En allmännyttig ideell förening som är inskränkt skattskyldig är också frikallad från skattskyldighet för förmögenhetsskatt. För att en ideell förening skall behandlas som inskränkt skattskyl- dig krävs enligt 7 kap. 8 § IL att föreningen skall ha till huvudsak- ligt syfte att främja sådana ändamål som anges i 4 § eller andra all- männyttiga ändamål, såsom religiösa, välgörande, sociala, politiska, idrottsliga, konstnäriga eller liknande kulturella ändamål. Hänvis- ningen till 4 § innebär att en ideell förening även anses uppfylla än- damålskravet om föreningen har till huvudsakligt ändamål att 1. främja vård och uppfostran, 2. lämna bidrag för undervisning eller utbildning, 3. bedriva hjälpverksamhet bland behövande, 4. främja vetenskaplig forskning, 5. främja nordiskt samarbete, eller 6. stärka försvar under samverkan med militär eller annan myndig- het. De i 4 § angivna ändamålen gäller även för stiftelser. Gemen- samt för alla ändamålen är att de inte får vara begränsade till vissa familjers, föreningens medlemmar eller andra bestämda personers ekonomiska intressen. I förarbetena till den tidigare lagtexten som fanns i lagen om statlig inkomstskatt och som är vägledande för rättstil- lämpningen anges att ett allmännyttigt ändamål skall anses före- ligga om ändamålet ligger inom ramen för de exempel som anges i lagtexten. Om ändamålet har en alltför säregen karaktär eller direkt strider mot vad som kan anses acceptabelt från allmän synpunkt, bör en förmånsbehandling i form av inskränkt skattskyldighet inte beviljas. Det angavs även att en exakt definition av begreppet all- männyttig inte kan göras och att begreppet kommer att förändras i takt med samhällsutvecklingen. När det gäller idrott klargjordes att till idrott räknas också gymnastik, sport, och friluftsliv.4 anser att samhällsutvecklingen medför att begreppet allmännyttigt ändamål inte kan fastslås en gång för alla. 1976/77:135 s. 71 ff. och SkU 1976/77:45 s. 27 ff. Beskattningen av ideella föreningar nar i anslutning till förarbetena att ett sätt att uttrycka allmännytta är att ändamålet enligt en utbredd uppfattning skall anses vara värt att stödja.5 I samband med att de nuvarande reglerna infördes fram- höll skatteutskott att frågan om ändamålet är allmän- nyttigt eller ej inte enbart kan bedömas med hänsyn till stadgarnas innehåll. Det fordras en mer generell bedömning mot bakgrund av föreningens allmänna karaktär och inriktning.6 Vid en genomgång av praxis framgår att Regeringsrätten intagit en förhållandevis generös inställning till begreppet allmännyttig. Som exempel på föreningar som ansetts allmännyttiga kan nämnas , och Svenska (RÅ 83 1:63 I. III och IV) och kommuns konstförening (RÅ 2002 ref. 6). Däremot har en hyres- gästförening (RÅ 1980 Aa 129), (RÅ 83 1:63 III) och (RÅ 1986 not. 129–132) inte ansetts som allmännyttiga. I RÅ 1999 ref. 25 uttalade Regeringsrätten att det inte går att dra någon klar gräns mellan idrott och friluftsliv, sär- skilt inte när det gäller aktiviteter inom den s.k. motionsidrotten. Mot denna bakgrund fann Regeringsrätten att verksamhet, som uppmuntrar till regelbunden fysiskt aktivitet och därigenom bidrar till ökad hälsa, skulle anses vara allmännyttig. En förenings ändamål får inte vara begränsad till vissa familjers, föreningens medlemmar eller andra bestämda personers ekono- miska intressen (7 kap. 8 § andra stycket IL). Detta innebär att fö- reningar som har till ändamål att främja medlemmarnas ekono- miska intressen – såsom arbetsgivarföreningar, fackföreningar och branschföreningar – inte omfattas av den inskränkta skattskyldig- heten. I förarbetena uppmärksammades det förhållandet att en fö- rening har till ändamål att tillhandahålla medlemmarna tjänster eller varor till reducerade priser. Departementschefen menade att om förmånerna kan anses utgöra ett direkt led i det ideella arbetet och således innebär ett direkt fullföljande av föreningens allmännyttiga ändamål, bör tillhandahållandet inte hindra skattebefrielse. Som exempel nämns att en handikappförening som subventionerar hjälpmedel till sina medlemmar bör kunna befrias från skattskyl- dighet även om verksamheten får en betydande omfattning. Om däremot en båtklubb har till uppgift att svara för skötseln av med- lemmarnas båtar eller en idrottsklubb skall begränsa medlemmarnas utgifter för idrottsutrustning, bör föreningen kunna bli undantagen 5Skatteverkets handledning för stiftelser och ideella föreningar 2003 s. 122. 6SkU 1976/77:45 s. 28. Beskattningen av ideella föreningar från skattskyldighet bara om sådana uppgifter framstår som obe- tydliga i jämförelse med föreningens ideella verksamhet.7 En annan fråga som togs upp i förarbetena var vad som gäller om en förening har till uppgift att bedriva professionell idrott. Depar- tementschefen kom fram till att professionella inslag i t.ex. fot- bolls-, ishockey- eller basketklubbar inte äventyrar en skattebefri- else så länge antalet professionella utövare är obetydligt i förhål- lande till det totala antalet aktiva föreningsmedlemmar.8 Problemet när det gäller de allmänna villkoren och hur inslaget av professio- nalism skall bedömas tas vidare upp kapitel 5. Det gäller även frå- gan om distrikts-, regional-, riks- och andra samarbetsorganisatio- ner såsom allianser och liknande skall räknas som allmännyttiga föreningar. Det andra villkoret för ideella föreningars inskränkta skattskyldig- het gäller den faktiskt bedrivna verksamheten. För inskränkt skatt- skyldighet krävs inte bara att föreningen har ett allmännyttigt än- damål utan också att föreningen i sin verksamhet uteslutande eller så gott som uteslutande tillgodoser ett sådant ändamål (7 kap.9 § IL). Med uttrycket uteslutande eller så gott som uteslutande avses i inkomstskattelagen cirka 90–. Det innebär att det endast finns ett obetydligt utrymme för verksamhet som främjar okvalificerade ändamål, dvs. sådana ändamål som inte kan anses allmännyttiga.9 Verksamhetskravet har främst betydelse i de fall en förening lämnar ekonomiska förmåner till sina medlemmar. I förarbetena nämns att det sannolikt är ganska sällsynt att det i stadgarna direkt uttalas att föreningen har till uppgift att ge medlemmarna ekono- miska förmåner. Ett mer praktiskt fall torde vara att stadgarna tiger på denna punkt men att föreningen i en eller annan form faktiskt tillgodoser medlemmarnas ekonomiska intressen. Situationer av detta slag bör enligt förarbetena behandlas enligt samma principer som de fall då stadgarna tillåter ekonomiska fördelar åt medlem- marna. Skattefriheten bör inte gå förlorad om utgivandet av förmå- nerna utgör ett direkt led i fullföljandet av det allmännyttiga ända- 1976/77:135 s. 76. 1999/2000:2 s. 83. Beskattningen av ideella föreningar I andra fall bör föreningen anses oinskränkt skattskyldig om inte förmånerna till medlemmarna utgör endast ett obetydligt in- slag i föreningens verksamhet.10 Verksamhetskravet kan även få betydelse för frågan i vilken ut- sträckning en förening kan bedriva verksamhet som inte har annat samband med det ideella arbetet än att den skall finansiera detta. Den nuvarande skattefriheten för hävdvunnen finansieringsverk- samhet som framgår av 7 kap. 7 § andra stycket IL förutsätter nämligen att föreningen uppfyller verksamhetskravet, som innebär att föreningen endast i obetydlig omfattning får bedriva verksam- het som går ut på att finansiera andra än allmännyttiga ändamål. I RÅ 1983 1:88 tog Regeringsrätten ställning till festplatsverksamhet som bedrivits av en idrottsförening i syfte att finansiera den ideella verksamheten. gjorde i målet gällande att före- ningens idrottsliga verksamhet inte kunde anses vara föreningens huvudsakliga verksamhet eftersom den festplatsverksamhet som föreningen bedrev var så omfattande. Regeringsrätten konstaterade att festplatsverksamhet var en vanlig finansieringskälla för idrotts- föreningar. Med hänsyn härtill samt till den förhållandevis begrän- sade omfattningen av verksamheten och till det ideella inslaget i verksamheten, fann Regeringsrätten att det var fråga om skattefria inkomster från en hävdvunnen finansieringskälla. Av rättsfallet kan sannolikt den slutsatsen dras att en förening inte endast i obetydlig omfattning kan bedriva hävdvunnen finansieringsverksamhet utan att det strider mot verksamhetskravet. Osäkerhet råder dock om hur omfattande finansieringsverksamheten får vara i förhållande till den allmännyttiga verksamheten.