sou · GUB344 · 2007-01-01 00:00:00 — Av de elevskydds- ombud som svarade på enkäten i samband med 2001 uppgav i och i gymnasieskolan att de fått någon utbildning för sitt uppdrag. har i sin rapport om elev- medverkan i arbetsmiljöarbetet framfört slutsatsen att utbildning- arna i arbetsmiljöfrågor för bl.a. elevskyddsombud bör ses över och preciseras. konstateras i rapporten att bemyndigandet i 18 b § AMF för att utfärda verkställighetsföreskrifter om elevskyddsombud är begränsat till 6 kap. 17 § första stycket AML, vilket medför att sådana föreskrifter bara kan behandla delar av elevskyddsombudens verksamhet. påtalar att bl.a. frågor om utbildning av elevskyddsombud faller utanför bemyndi- gandet. Även på området för vuxna studerande finns det brister i utbild- ningen. Enligt kartläggning av universitet och högskolor ger endast fyra av de 48 undersökta universiteten och högskolorna elevskyddsombuden en arbetsmiljöutbildning. Be- hovet av utbildning kommer dessutom att öka på detta område om det föreslagna systemet med studerandeskyddsombud införs, efter- som studerandeskyddsombuden föreslås få avsevärt utvidgade befogenheter i förhållande till den nuvarande regleringen. Vi delar således bedömningen att det behövs närmare riktlinjer för utbildningen av elevskyddsombud och studerandeskydds- ombud. Sådana riktlinjer bör lämpligen kunna meddelas som verk- ställighetsföreskrifter till bestämmelsen i 6 kap. 18 § andra stycket AML att huvudmannen för utbildningen skall se till att elev- skyddsombuden får den utbildning som behövs. Det nuvarande bemyndigandet i 18 b § AMF stadgar att och styrelserna för universitet och högskolor bemyndigas att för sina verksamhetsområden meddela föreskrifter för verk- ställighet av 6 kap. 17 § första stycket AML. 1989/90:61 s. 15. Elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet 6 kap. 17 § AML har det första stycket fått en ny motsvarighet i paragrafen i dess helhet. Bemyndigandet bör därmed gälla hela 17 §. I enlighet med resonemanget ovan bör bemyndigandet också gälla 6 kap. 18 § andra stycket, vilket möjliggör verkställighetsföre- skrifter angående utbildning, men även i fråga om ledighet om det skulle behövas. Vi menar att det också vore lämpligt att kunna meddela föreskrifter angående elevskyddsombudens och studeran- deskyddsombudens rätt till information enligt 18 § tredje stycket. Däremot bör inte bemyndigandet omfatta 6 kap. 18 § första stycket AML. Där anges att elevskyddsombuden utses av eleverna, vilket enligt vårt förslag skall gälla även i fråga om studerande och deras ombud (se ovan angående sättet att utse representanter). Vi menar att eftersom eleverna och de studerande har rätt att själva utse sina elevskyddsombud bör inte någon annan kunna föreskriva hur detta närmare skall gå till. Vi föreslår därmed att bemyndigandet i 18 b § AMF utvidgas till att gälla 6 kap. 17 § och 18 § andra och tredje styckena AML. Dessutom föreslås att rätten att meddela föreskrifter, som gäller för och styrelserna för universitet och högskolor, även skall gälla för Myndigheten för kvalificerad utbildning (KY-myn- digheten). Det skall härvid uppmärksammas att det finns ett förslag om att skall ombildas och uppgå i en ny myndig- het för vuxnas lärande.22 Om det förslaget genomförs bör bemyndigandet i stället avse den nya myndigheten för vuxnas lärande. När konsekvenserna av förslagen om elevers och studerandes med- verkan i arbetsmiljöarbetet skall beskrivas kan det vara lämpligt att följa den indelning av elever och studerande som vi utgått från i våra överväganden och förslag. Dessa tre grupper består av de yngre eleverna samt elever i särskola och särvux elever i årskurs 7–9 och specialskolans årskurs 7–10 samt gymnasieskolan studerande på eftergymnasial utbildning och annan utbildning för vuxna. 22 Se delrapporten ny myndighet för vuxnas lärande från (U 2005:04) . Elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet Förslaget till ett utökat bemyndigande kommenteras särskilt på slutet. De yngre eleverna samt elever i särskola och särvux finns en generell rätt till elevmedverkan för alla som genomgår utbildning. I förarbetena till bestämmelserna om elev- skyddsombud uttalades också att de yngre eleverna i takt med sin mognad bör få möjlighet att delta i arbetsmiljöarbetet. Elever i sär- skola och särvux berördes inte särskilt när bestämmelserna om elevskyddsombud infördes, men även dessa elever omfattas åtmin- stone av den allmänna rätten till medverkan i arbetsmiljöarbetet. Vi har ansett att denna grundläggande rätt till medverkan i arbetsmiljöarbetet inte framgår av den nuvarande utformningen av 6 kap. 17 §. Vi har därför föreslagit att det skall slås fast i 6 kap. 17 § första stycket AML att de som genomgår utbildning skall ges tillfälle att medverka i arbetsmiljöarbetet, förutsatt att det är rimligt med hänsyn till utbildningens art och utbildningsperiodens längd. I fråga om de yngre eleverna samt elever i särskola och särvux har vi också föreslagit att det skall anges i 6 kap. 17 § andra stycket att omfattningen och utformningen av elevernas deltagande i arbets- miljöarbetet skall anpassas efter deras ålder, mognad och förutsätt- ningar i övrigt. Förslaget innebär inte någon egentlig förändring av gällande rätt. Avsikten är ändå att förtydligandet skall leda till att de elever som är i fråga får delta i arbetsmiljöarbetet i större utsträckning . Detta bör kunna ske inom ramen för skolans befintliga arbetsformer för elevernas delaktighet och inflytande. Förslaget kan inte förväntas leda till några kostnadsökningar för skolhuvud- männen. Elever i årskurs 7–9 och specialskolans årskurs 7–10 samt gymnasieskolan Den största förändringen för denna grupp av elever är att elev- skyddsombudens roll i skyddskommittén stärks. Elevskydds- ombuden kommer att kunna påverka arbetet i skyddskommittén på ett annat sätt än tidigare, bl.a. genom att lägga fram förslag och delta i beslut. Arbetsmiljölagstiftningen har emellertid som ut- Elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet gångspunkt att det krävs enighet för att beslut skall kunna fattas i skyddskommittén. En sådan beslutsordning torde också vara det vanliga i samverkansavtal och liknande avtal. Enligt vårt förslag skall elevskyddsombuden inte ensamma kunna hindra övriga del- tagare från att fatta beslut i skyddskommittén (eller ett alternativt samverkansorgan). I det avseendet påverkas alltså inte besluts- ordningen i skyddskommittén. Den föreslagna bestämmelsen i 7 § AMF att elevskyddsombud skall ges tillfälle att delta i skyddsrond utgör endast ett förtydli- gande och innebär alltså ingen förändring i förhållande till vad som gäller . Enligt ändringsförslaget till 16 § AMF skall även ett elevskydds- ombud kontaktas av tillsynsmyndighet eller besiktningsorgan som är ute på förrättning på skolan. En sådan förpliktelse innebär att det krävs en extra åtgärd av de berörda i förhållande till vad som gäller , även om redan har som rutin att kon- takta elevrepresentanter vid sina inspektioner. Åtgärden att kon- takta ett elevskyddsombud kan hur som helst knappast vara för- knippad med några särskilda problem eller kostnader. Studerande på eftergymnasial utbildning och annan utbildning för vuxna I denna grupp kommer skyddskommitténs arbete att påverkas i ännu större utsträckning, eftersom det föreslås att studerande- skyddsombuden skall bli fullvärdiga ledamöter av skydds- kommittén och delta i detta arbete utan någon begränsning alls. Förslaget innebär att den frihet för arbetsmarknadens parter att avtala om skyddskommitténs närmare arbetsformer i viss mån inskränks på detta område, i och med att hänsyn måste tas till studerandeskyddsombudens nya roll. Arbetsmarknadens parter kan eventuellt behöva anpassa sina samverkansavtal eller liknande avtal till denna nya situation. När det gäller förändringarna i 7 och 16 §§ AMF hänvisas till vad som sagts ovan. Beträffande studerandeskyddsombuden föreslås också att de skall få driva ärenden enligt 6 kap. 6 a § AML och 9 § AMF samt överklaga verkets beslut i sådana ärenden. Ärenden enligt 9 § AMF, som handlar om att ledamot av skyddskommitté vid oenighet kan vända sig till , är ytterst ovanliga. Elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet studerandeskyddsombud att driva sådana ärenden kan knappast leda till någon ökad belastning för . Ärenden enligt 6 kap. 6 a § AML är däremot betydligt vanligare – Arbets- miljöverket hade drygt 300 sådana ärenden . Några ärenden kommer sannolikt att initieras av studerandeskyddsombud om de ges den rätten. Här kan också nämnas att bland förslagen angående studerande- skyddsombudens ökade rätt till information ingår att Arbetsmiljö- verket skall tillställa studerandeskyddsombud avskrift av de skrift- liga meddelanden i arbetsmiljöfrågor som lämnas till ett arbetsställe (7 kap. 14 § AML). Detta leder till en viss ökad administration för . De utökningar av uppgifter som tagits upp här kan dock inte förväntas få större omfattning än att Arbets- miljöverket kan hantera detta inom befintliga resurser. Förslaget om att studerandeskyddsombuden skall kunna föra skadeståndstalan medför en ny typ av mål i allmän domstol. Dessa kan antas bli mycket få till antalet och inte påverka domstolarnas arbetsbörda. Konsekvenser av ett utvidgat bemyndigande Vi har också föreslagit ett utvidgat bemyndigande i fråga om rätten att meddela föreskrifter om elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet. Vad detta kan få för konsekvenser är naturligt- vis avhängigt av hur bemyndigandet utnyttjas framöver – bemyndi- gandet i sig ändrar ju inte på några faktiska förhållanden. Vi vill ändå peka på att ett av motiven för att utvidga bemyndi- gandet är att det har påtalats från många håll att det finns ett behov av föreskrifter om utbildning av elevskyddsombud. Detta behov kommer dessutom att öka om det föreslagna systemet med studerandeskyddsombud införs. Förhoppningen är därför att sådana föreskrifter kommer att meddelas. Detta bör i sin tur kunna leda till att fler elevrepresen- tanter får den utbildning som de behöver för uppdraget, vilket också kan innebära att huvudmännen för utbildningen får ökade kostnader för detta. Dessa kostnadsökningar går inte att beräkna, eftersom föreskrifterna i fråga inte finns. Det är också så att huvudmannen för utbildningen har ansvaret för att elevskyddsombuden får den utbildning som behövs för uppdraget. Elevers och studerandes medverkan i arbetsmiljöarbetet Det är alltså inte fråga om någon ny skyldighet som åläggs huvud- mannen. En merkostnad uppstår därför bara om huvudmannen lägger mindre resurser på utbildningen av elevskyddsombud i förhållande till vad som eventuellt kan komma att preciseras i före- skrifter om detta. 5Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering 5.1De möjliga lösningarna i korthet Tänkbara sätt att göra bestämmelserna dispositiva: Bestämmelserna görs dispositiva med EG-spärr Bestämmelserna görs dispositiva genom att samma regler i stället får föreskrivas i kollektivavtal. För det fall bestämmelserna om systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering skall göras dispositiva måste det beaktas att regler- ingen delvis utgör ett genomförande av tvingande EG-lagstiftning. Det är ramdirektivet och bildskärmsdirektivet som berörs (se mera om dessa nedan). Ett sätt att göra bestämmelserna dispositiva kan därför vara att tillåta kollektivavtal under förutsättning att avtalen inte under- skrider nivån i de berörda direktiven. Detta brukar kallas att bestämmelserna görs semi-dispositiva med EG-spärr. En annan lösning kan vara att bestämmelserna görs dispositiva genom att samma regler i stället får tas in i kollektivavtal. Skillna- den blir då endast att ett annat tillsyns- och påföljdssystem kommer att gälla. Det bör föreskrivas att avtalen skall slutas eller godkännas av en central arbetstagarorganisation, bl.a. för att möjliggöra en överblick över avtalssituationen på området. Uppdraget är att presentera en eller flera alternativa lösningar på hur bestämmelserna angående systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering i arbetsmiljölagen och före- Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete skrifter skulle kunna göras dispositiva. Konsekvenserna av för- ändringen i fråga om bevakningen av arbetsmiljön skall analyseras. I uppdraget ingår således inte att göra överväganden om det över huvud taget är lämpligt att göra bestämmelserna dispositiva. Efter- som bestämmelserna delvis utgör ett genomförande av tvingande EG-regler kan det dock redan som en utgångspunkt konstateras att bestämmelserna i dessa delar inte får avtalas bort. 5.3Vilka bestämmelser omfattas av uppdraget? De bestämmelser som skall göras dispositiva är enligt direktiven bestämmelserna angående systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering i arbetsmiljölagen och före- skrifter. Dessa regler är 3 kap. 2 a § AML, Arbets- miljöverkets föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete samt föreskrifter om arbetsanpassning och rehabili- tering. Nedan ges vissa kommentarer till dessa regler med avseende på uppdraget. 5.3.13 kap. 2 a § AML Den nuvarande lydelsen av 3 kap. 2 a § AML är följande. Arbetsgivaren skall systematiskt planera, leda och kontrollera verk- samheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön uppfyller föreskrivna krav på en god arbetsmiljö. Han skall utreda arbetsskador, fortlöpande undersöka riskerna i verksamheten och vidta de åtgärder som föranleds av detta. Åtgärder som inte kan vidtas skall tidsplaneras. Arbetsgivaren skall i den utsträckning verksamheten kräver doku- mentera arbetsmiljön och arbetet med denna. Handlingsplaner skall därvid upprättas. Arbetsgivaren skall vidare se till att det i hans verksamhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliterings- verksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt denna lag och enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring vilar på honom. Första och andra styckena i denna paragraf handlar om systema- tiskt arbetsmiljöarbete och omfattas därför av uppdraget. I be- tänkandet av företagshälsovårdsutredning föreslås att paragrafens första stycke kompletteras med en regel om att det skall ske en systematisk bedömning av behovet av extern expert- Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete hjälp såsom företagshälsovård, som en integrerad del av det syste- matiska arbetsmiljöarbetet.1 Även det tillägget utgör en bestäm- melse om systematiskt arbetsmiljöarbete och kommer därför att omfattas av detta uppdrag om förslaget genomförs. I paragrafens tredje stycke anges att arbetsgivaren skall se till att det finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. I direktiven nämns endast bestämmel- serna om systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering, vilket gör att man kan fråga sig om bestämmelsen i tredje stycket såvitt avser arbetsanpassning inte omfattas av utredningsuppdraget. Frågor om arbetsanpassning och rehabilitering är dock nära för- knippade med varandra. Det finns dessutom särskilda materiella regler i 2 kap. 1 § andra stycket och 3 kap. 3 § andra stycket AML med krav på arbetsanpassning. Det som krävs enligt 2 a § tredje stycket är att denna verksamhet skall vara organiserad på lämpligt sätt, vilket kan sägas ha ett samband även med det systematiska arbetsmiljöarbetet i paragrafens första och andra stycken. Slutsatsen av detta blir att kravet i 3 kap. 2 a § att det skall finnas en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassningsverksamhet har ett sådant nära samband med paragrafens övriga delar att även detta krav rimligen måste omfattas av utredningsuppdraget. Detta inne- bär att hela denna paragraf omfattas av uppdraget. Däremot om- fattas de grundläggande bestämmelserna om arbetsanpassning i 2 kap. 1 § och 3 kap. 3 § AML inte av uppdraget. föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete, , omfattas av uppdraget.2 Det kan dock ifrågasättas om bestämmelserna om företagshälso- vård m.m. i föreskrifternas 12 § jämte tillhörande bilaga 2 skall an- ses ingå i uppdraget. Företagshälsovård och annan sakkunnig hjälp utifrån kan visserligen ha en anknytning till det systematiska arbetsmiljöarbetet, men består även av annan verksamhet. Reglerna i 12 § i föreskrifterna jämte bilaga 2 innehåller bestämmelser om när företagshälsovård eller motsvarande sakkunnig hjälp utifrån skall anlitas, vilka krav som skall ställas på denna hjälp samt krav på att arbetsgivaren ger information till den som anlitas. 1SOU 2004:113 s. 24 och 205. 2AFS 2001:1, kompletterade genom AFS 2003:4. Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete självklart att dessa regler utgör bestämmelser angående systema- tiskt arbetsmiljöarbete. De författningsförslag som lämnas i denna del pekar emellertid inte ut de specifika föreskrifter som blir dispo- sitiva, utan anger i stället områdena för dispositivitet. 5.3.3Arbetsmiljöverkets föreskrifter om arbetsanpassning och rehabilitering I enlighet med det resonemang som förts ovan om 3 kap. 2 a § tredje stycket AML bör föreskrifter om arbets- anpassning och rehabilitering3 omfattas av uppdraget, även om direktiven inte uttryckligen nämner arbetsanpassning. Bestämmel- serna om arbetsanpassning i 12 § i dessa föreskrifter innefattas dock inte i uppdraget. Den paragrafen handlar nämligen inte om hur verksamheten för arbetsanpassning skall organiseras, utan anger snarare vad som krävs i fråga om arbetsanpassning på individnivå. 5.4Vilka av bestämmelserna genomför EG- lagstiftning? I det här avsnittet analyseras i vilken utsträckning de bestämmelser uppdraget omfattar genomför EG-direktiv som måste garanteras om reglerna görs dispositiva. Inledningsvis skall sägas att både de svenska bestämmelserna och EG-bestämmelserna på de berörda områdena delvis är ganska all- mänt utformade. De enskilda medlemsstaterna får dessutom – inom de gränser som satts upp genom praxis – välja form och tillvägagångssätt för genomförandet av direktiv, vilket innebär att det inte är fråga om någon direkt översättning av lagtext samlad på ett ställe. Det är därför inte lätt att exakt peka ut vilka bestämmelser som motsvarar varandra. Oklarheterna åter- speglas inte minst i det förhållandet att kommissionen inlett över- trädelseförfaranden mot – och många andra länder – för att inte ha genomfört reglerna på ett korrekt sätt. Det har lett till att i vissa fall ändrat sina regler eller i annat fall stämts inför (se vidare nedan). 3 AFS 1994:1. Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete Mot bakgrund av detta kan analysen nedan inte göra anspråk på att vara fullständig, och den präglas i vissa delar av osäkerhet. Den yttersta uttolkaren av hur, eller om, har genomfört EG- direktiven är förstås . 5.4.13 kap. 2 a § AML Denna paragraf genomför delar av rådets direktiv /391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (ramdirektivet). Ramdirektivet fastställer minimikrav i syfte att främja för- bättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet. Direktivet är uppdelat i fyra avsnitt. Det första innehåller allmänna bestäm- melser om direktivets tillämpningsområde, räckvidd och definitio- ner (artiklarna 1–4). Det andra avsnittet reglerar arbetsgivarnas skyldigheter (artiklarna 5–12) och det tredje (artikel 13) arbets- tagarnas skyldigheter. Det sista avsnittet (artiklarna 14–18) inne- håller övriga bestämmelser, bl.a. om hälsokontroll och särdirektiv. Av artikel 16 framgår att särdirektiv kan antas av rådet, men att ramdirektivet skall tillämpas fullt ut på alla områden som omfattas av särdirektiven, utan att hindra tillämpningen av de strängare eller mer specifika bestämmelser som finns i särdirektiven. 3 kap. 2 a § första och andra styckena AML torde i huvudsak speglas i artikel 6 om arbetsgivarens allmänna skyldigheter i ram- direktivet. Även artikel 9 kan anses berörd eftersom det däri anges att arbetsgivaren skall se till att det finns en riskvärdering av miljö- faktorer på arbetsplatsen. 3 kap. 2 a § tredje stycket handlar om att arbetsgivaren skall ha en lämplig organisation för arbetsanpassnings- och rehabiliterings- verksamhet. I ramdirektivet artikel 6.2 d) finns en bestämmelse om arbetsgivarens skyldighet att anpassa arbetet till den enskilde. Detta är en sådan materiell bestämmelse om arbetsanpassning som närmast har sin motsvarighet i 2 kap. 1 § och 3 kap. 3 § AML, vilka inte omfattas av uppdraget. Kravet på en organiserad verksamhet för arbetsanpassning i 3 kap. 2 a § tredje stycket bör därför inte ses som ett genomförande av nämnda bestämmelse i ramdirektivet. Inte heller i övrigt genomför 3 kap. 2 a § tredje stycket AML någon EG-lagstiftning. Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete Beträffande finns anledning att ta upp två EG- direktiv; ramdirektivet och rådets direktiv /270/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa i arbete vid bildskärm (bild- skärmsdirektivet). Ramdirektivet har delvis genomförts genom . Enligt en analys gjord av , ansvarig på för , speglar de enskilda bestämmelserna i föreskrifterna direktivets artiklar på följande sätt. Art 5 p 1 Art 1, Art 2, Art 6 p 2 a-e, g-I Art 6 p 3 a, Art 5 p 1 Art 11 p 1 och 2 Art 1 p 1 och 2 samt Art 6 p 1 och 2 g Art 7 p 1 och 5 samt Art 6 p 1 Art 6 p 3 a Art 6 p 3 a Art 6 p 3 a Art 7 p 3 och 5 Enligt samma analys innehåller 7 § i föreskrifterna – om arbets- tagarnas kunskaper – bestämmelser som får anses implementerade genom 3 kap. 3 § AML. Dessa bestämmelser torde kunna knytas till direktivets artikel 12 om utbildning av arbetstagare. Som fram- går ovan tar analysen även upp artiklarna 1 och 2 i direktivet, vilka handlar om direktivets tillämpningsområde och räckvidd. Dessa artiklar behöver inte genomföras annat än på så sätt att räckvidden inte får begränsas nationellt och kan därför förbigås i detta sam- manhang. En parallelluppställning över genomförandet av ramdirektivet som gjort anger att bilaga 1 till genomför artikel 10.3 b) och c) samt artikel 11.2 b) – d). Av parallelluppställningen framgår också att bilaga 2 Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete till föreskrifterna (om företagshälsovård m.m.) utgör ett genom- förande av artikel 7.4. Det redovisas också i parallelluppställningen att paragraferna 6 och 12 i genomför artikel 7.8 i ramdirektivet. I artikel 7.8 första stycket står det att medlemsstaterna skall definiera de erforderliga färdigheter och kvalifikationer som avses i punkt 5, dvs. som krävs hos de personer eller företag som i enlighet med artikel 7 särskilt skall ägna sig åt skydd mot och förebyggande av risker i arbetet inom företagen. Kommissionen har stämt inför och hävdat att inte har genomfört artikel 7.8 på ett korrekt sätt. har i sitt svaromål hävdat att genomförandet har skett genom 6 § i SAM-före- skrifterna. Sammanfattningsvis kan konstateras att till stora delar utgör ett genomförande av ramdirektivet. Flertalet av de artiklar som handlar om arbetsgivarnas skyldigheter (avsnitt II, artiklarna 5–12) synes beröras av föreskrifterna. Däremot kan knappast några av bestämmelserna i de andra avsnitten i direktivet anses genomförda genom . Detta direktiv är det femte särdirektivet enligt artikel 16.1 i ram- direktivet. I ingressen till bildskärmsdirektivet anges att ram- direktivet skall tillämpas fullt ut vid arbete med bildskärms- utrustning utan att det hindrar strängare och/eller mera specifika bestämmelser i bildskärmsdirektivet. Huvuddelen av bildskärmsdirektivet är genomfört genom före- skrifterna om arbete vid bildskärm.4 Enligt dåvarande Arbetarskyddsstyrelsens allmänna tillämpningsråd till dessa före- skrifter har dock artiklarna 3, 6 och 8 i direktivet genomförts genom regler i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om intern- kontroll av arbetsmiljön, dvs. har också anmält till kommissionen att bildskärms- direktivet har genomförts genom bl.a. Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om internkontroll. Detta framgår t.ex. av kommissio- nens rapport (2004) 62 slutlig om tillämpningen av bl.a. ramdirektivet och bildskärmsdirektivet. 4 AFS 1998:5. Avtal om systematiskt arbetsmiljöarbete