sou · GUB329 · 2007-01-01 00:00:00 — av utredningen av teckenspråkets ställning Genom beslut av regeringen bemyndigades chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en bred översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket. Statsrådet utsåg förre riks- dagsledamoten för detta uppdrag. Som sakkunniga och experter i utredningen har förordnats , stf föreståndare, översättar- institutet vid , departementssekreterare, , förbundsordförande, , departementssekreterare, , handläggare, , kansliråd, Utbildnings- och , konsulent, för döva i , departementssekreterare, , docent, , dövkonsulent, rehabilitering i , kansliråd, , kansliråd, , kansliråd, Utbildnings- och kulturdeparte- mentet , utredare, kommuner och landsting , departementssekreterare, entledigades från sitt uppdrag och i hennes ställe förordnades . entledigades och i hennes ställes förordnades . entledigades och i hennes ställe förordnades . entledigades och i hennes ställe förordnades . entledigades och i hans ställe förordnades . Som huvudsekreterare i utredningen har för- ordnats och till sekreterare fr.o.m. . entledigades från sitt uppdrag och i hennes ställe har förordnats . Utredningen har av regeringen givits i uppdrag att göra en bred översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket i olika sammanhang (Kommittédirektiv 2003:169, tilläggsdirektiv 2005:40, 2005:100). Som en del i uppdraget har ingått att kartlägga nuvarande forskning samt att analysera behovet av eventuella forskningsinsatser. I direktiven till utredningen uppges att en ytlig genomgång av forskning om personer som är döva, dövblinda, vux- endöva eller hörselskadade tyder på att det finns en betydande inhemsk och internationell medicinsk forskning som tar upp orsa- ker till dövhet och nedsatt hörsel samt behandling och medicinsk teknik. Inom ramen för denna medicinska forskning finns även forskning med fokus på habilitering och rehabilitering. Enligt direktiven finns vidare lingvistisk forskning om teckenspråk, svenska för döva samt forskning om språklig interaktion hos per- soner som är teckenspråkiga. Denna forskning är enligt direktiven i stort begränsad till barn och ungdomar. Däremot saknas till mycket stor del forskning som belyser teckenspråkets roll för ökad tillgänglighet liksom om livssituatio- nen för personer som är teckenspråkiga i förhållande till utveck- lingen i samhället. Inte heller finns det forskning om samhälls- utvecklingen utifrån utbildningspolitiska, arbetsmarknadspolitiska, socialpolitiska, äldrepolitiska och handikappolitiska perspektiv. Forskning saknas som analyserar denna utveckling utifrån bryt- ningen mellan handikappolitikens inriktning på tillgänglighet, del- aktighet och integrering å ena sidan och dövas hävdande av kultu- rell särart, intern gemenskap och segregering å andra sidan. Kun- skapen om hur vuxenlivet gestaltar sig för personer som är tecken- språkiga är otillräckligt belysta då det gäller arbetsliv, olika slag av samhällsstöd, vård och behandling samt äldreomsorg. Det stora flertalet personer som till följd av hörselnedsättning är teckensprå- kiga lever och verkar i miljöer där ytterst få andra kan teckenspråk. För att kartlägga nuvarande forskning och för att få en bild av vilka eventuella forskningsinsatser som behöver göras har utredningen uppdragit åt fyra forskare – , , och – från tre universitet att bidra med sin expertis om kunskap och forskning inom sina respektive forsknings– områden. Det här delbetänkandet – Teckenspråk och teckenspråkiga, Kun- skaps- och forskningsöversikt – som överlämnas innehåller tre delar: Det svenska teckenspråket av och Dövas liv med teckenspråk av Teckenspråk och pedagogik av I var och en av de tre delarna behandlas företrädesvis svensk kun- skap och forskning, men också nordisk och internationell. Förfat- tarna ansvarar var för sig för urval och innehåll i respektive bidrag. , professor i teckenspråk, och , docent i teckenspråk, , redovisar i sitt bidrag forskning om det svenska tecken- språket. De berör frågan om teckenspråkets uppkomst och om den officiella synen på teckenspråk samt redogör för kunskapsläget. Forskningen om det svenska teckenspråket inleddes , vilket var tidigt i internationell jämförelse, och växte fram i då teckenspråken var ifrågasatta. Teckenspråksforskning bidrar till vårt vetande, inte bara om tecknade språk, utan även om det mänskliga språket över huvud taget. Forskningen har också starkt bidragit till samhällets förändrade syn på språket och till att tecken- språket blir alltmer accepterat. I bidraget beskriver och också det svenska teckenspråkets uppbyggnad, det vill säga dess lexikon och grammatik. förhållandevis ung och kunskaperna om såväl teckenspråkets upp- byggnad som hur det används är fortfarande begränsade. Särskilt angelägen forskning framöver är enligt och barns användning av teckenspråk och teckenspråk i tolksituationen. , filosofie doktor, pedagogiska institutionen vid , redovisar i sitt bidrag kunskap och forskning om dövas liv med teckenspråk och om deras kontakter med det svenska hörande samhället, både som individer och grupp. Bidraget omfattar samhällsvetenskaplig och i viss mån även beteendeveten- skaplig forskning. Ett antal utvärderingar, rapporter och utred- ningar finns med för att belysa frågor där det knappast finns någon forskning. Fredäng beskriver och analyserar forskningens syn på dövhet och dess kategorisering av döva. Samhällets intresse för döva, och därmed forskningens, har genom tiderna främst handlat om själva hörselnedsättningen. accepterar både samhället och forskningen alltmer teckenspråkiga dövas egen beskrivning av dövhet och dövkultur. De betonar personens eget val av tecken- språk som sitt primära språk och ser hörselnedsättningen som underordnad. Bidraget ansluter sig till denna syn på dövhet. Bland de forskningsområden som Fredäng tar upp finns mental hälsa, arbetsliv, medieanvändning, tolkanvändning, dövidentitet och döv- samhälle. Fredäng anser att det behövs forskning i många frågor som berör dövas sociala tillvaro. Det finns också behov av utökad kunskap om döva ur ett sociokulturellt perspektiv. , filosofie doktor, pedagogiska institutionen vid , redovisar i sitt bidrag kunskap och forskning om teckenspråk ur ett pedagogiskt perspektiv. Bidraget behandlar inte bara pedagogik och lärande utan också barnens vardag och miljö, deras språkutveckling och sociala och psykiska väl- befinnande. Det redovisar forskning om hur små barn, skolbarn och ungdomar använder teckenspråk och om språkets betydelse. gör i sitt bidrag även en tillbakablick över hur teckenspråket har använts, och inte använts, i dövundervisningen. Hon redovisar forskning om teckenspråkets roll i bland annat barns språkutveck- ling, lärande och kognitiva utveckling. Hon refererar också till forskning om barn med cochleaimplantat (CI).1 konstaterar avslutningsvis att barnets perspektiv saknas i diskussioner om teckenspråkets roll. Vuxna väljer språk för barnet, utifrån den kultur och det synsätt som råder för tillfället. anser att det saknas forskning på de flesta av de områden hon studerat, men hävdar också att det finns goda förutsättningar att bedriva pedagogisk kvalitativ forskning i eftersom det finns teckenspråkiga miljöer i både förskolan och skolan. Den nu utförda kartläggningen visar att forskning om tecken- språk och om teckenspråkiga saknas inom flera områden. visar kartläggningen att alltfler områden utforskas, att forsknings- fronten ständigt flyttas fram och att alltmer kunskap därigenom görs tillgänglig. Forskarvärldens intresse för såväl lingvistisk forsk- ning om tecknade språk som för forskning om teckenspråkigas språkutveckling, lärande och liv har alltmer ökat under det senaste kvartseklet och ökar alltjämt. Detta gäller såväl internationellt som i . Kunskapsöversiktens författare redovisar samstämmigt i sina bidrag att den offentliga synen på teckenspråket, så som den kom- mer till uttryck i uppslagsverk, utredningar och läroplaner, långt in i vår egen tid varit att teckenspråk inte ses som ett fullvärdigt språk och att dövhet har betraktats som en defekt som det gällde att övervinna och om möjligt bota. Forskningen såväl internationellt som i dominerades fram tills helt av detta sätt att se på dövhet och på teckenspråk. Sett ur ett internationellt perspektiv kom lingvistisk forskning om teckenspråk igång tidigt i (1972). Denna forskning som har sin hemvist vid har, liksom den pedago- gisk/psykologiska forskning som bedrevs vid Lärar- 1 Cochleaimplantat (CI) är ett hjälpmedel som genom elektrisk stimulering av hörselnerven kan ge personer med hörselnedsättning eller dövhet möjlighet att uppfatta ljud. Frågan om CI på barn har sedan början av 1990-talets givit upphov till motsättningar i såväl i andra västländer då det gäller effekter som detta hjälpmedel kan ge. Det har inte ingått i utredningens uppdrag att analysera och värdera nyttan av olika behandlingsmetoder, av hörseltekniska hjälpmedel eller att beröra frågor om orsaker till dövhet och nedsatt hörsel eller om behandling och medicinsk teknik. Då det gäller CI hos barn redovisades den medicinska kunskap som finns att tillgå av () i rapporten cochleaimplantat (CI) hos barn. I rapporten anges att endast i ett fåtal vetenskapliga studier har bilaterala CI utvärderats varför den vetenskapliga dokumentationen om patientnyttan av bilaterala CI hos barn är otillräcklig. I rapporten uppger SBU vidare att det är viktigt att kunskap i teckenspråk upprätthålls hos barnet och dess omgivning, eftersom resultaten efter implantation varierar mellan individer och då det ibland finns situationer där man inte kan använda implantatet. högskolan i , haft stor betydelse för förståelsen av språkets betydelse för döva barns utveckling och lärande i vårt land. Resultat från denna forskning kom också till stor del att utgöra underlag för statsmakternas beslut att teckenspråk skulle införas som undervisningsspråk i specialskolan för döva och hörselskadade. Den forskning om teckenspråk och om teckenspråkiga som växte fram , och som ovan refererats, har därefter utvecklats och etablerats vid flera universitet och högskolor och inom nya forskningsområden. I bidragen redovisas förutom den kunskap som vunnits också den forskningsbredd som finns såväl internationellt som i . Utredningen kommer i sitt kommande slutbetänkande att åter- komma till behovet av fortsatta forskningsinsatser. 2 , , , . Dövas liv med teckenspråk Det svenska teckenspråket .................................................. Den officiella synen på teckenspråket som språk .................. Dokumentation av det svenska teckenspråket ....................... Forskning om tecknade språk........................................................... Det svenska teckenspråkets uppbyggnad......................................... Befintlighet och förflyttning ................................................. Form- och storleksbeskrivningar.......................................... Teckenbildning genom inlåning av svenska munrörelser.... 41 Den spatiala organisationen ...................................................... Behov av fortsatta forskningsinsatser .............................................. Tolkning mellan talat och tecknat språk................................. Ett tidigt belägg för teckenspråk i finns i Kgl. Vetenskaps- handlingar och ingår i en beskrivning av Ålhems socken, författad av lektor från . Till slut bör jag ej lämna obemält att här i Socknen och Flinsmåla-gård är född och ännu lefver en som utifrån sin födsel och döf och dumb men kan icke dessmindre på sit sätt läsa och skrifva, hvilket senare han gör tämmeligen nätt, samt addera och subtrahera. När man igenom tecken frågar honom, huru gammal han är, upsät- ter han sit födelse-år 1704, och med vanligt subtraherande räknar ut sin ålder. Han föregifver sig hafva lärt sig detta sjelf, och ingen vet berätta annat. Han tecknar dessutan väl sina tankar, som merendels dumbar pläga, i synnerhet för dem som äro vane vid honom. (cita- tet återgivet i ) Detta skrevs alltså , innan den svenska dövundervisningen startades av Per 1808. I Borgs efterlämnade handskrifter återfinns följande passage om teckenspråk, som också stöder antagandet att teckenspråks- kommunikation fanns före dövundervisningens tid: det språk, eller rättare sagt, den grundval för et språk, som har warit till så länge som det funnits Döfstumme i werlden, som är deras natur- liga språk och som de aldrig lemna om de än ägde skrift- och tonsprå- ket i fullkomlig besittning, jag menar det Naturliga teckenspråket. Vi vet inte hur och när det svenska teckenspråket uppstod. Vi vet heller ingenting om hur teckenspråket såg ut innan dövundervis- ningen startade. Vi kan emellertid anta att dövundervisningen kom att betyda mycket för språkets utveckling, inte bara genom att det användes i undervisningen, utan också genom det enkla faktum att en stor grupp döva fick möjlighet att träffa varandra. Vad vi däremot vet är att det svenska handalfabetet skapades av Per för användning i undervisningen: För att befästa minnet av bokstäfverne, äfvensom till sam- talande läras de sedan et hand Alfabet, hvarigenom bokstäfverne med- delst olika ställningar av handen, så vidt möjligt, uttrycks. (, P.A.) Borgs handalfabet används . För en utförligare beskrivning av handalfabetet och dess användning, se 1981, 1977. Den officiella synen på teckenspråket som språk Den officiella synen på teckenspråket, sådan den kommer till uttryck i offentliga uppslagsverk, utredningar och läroplaner, var länge att det inte var ett fullvärdigt språk: Utmärkande för åtbördsspråket är dess åskådlighet. Däri ligger också dess begränsning, i det det lämpar sig bäst för framställning av det konkreta, då däremot det abstrakta i dess högre former ej kan uttryckas på detta sätt. (Psykologisk – pedagogisk uppslagsbok 1956) I Det döva barnets språk- och talutveckling (SOU 1955:20) skri- ver man: Teckenspråket skiljer sig från de hörandes tal genom stora avvikelser i syntaktisk struktur, varför det utöver ett starkt hämmande inflytande, när barnet skall lära sig tala. (ibid s. 13) Vidare kan man läsa att teckenspråk används i regel blott vid undervisning av mycket svagt begåvade barn. (ibid s. 13) Läroplanen för föreskriver: Som kom- munikationsmedel i undervisningen kan teckenspråket endast accepteras under förutsättning att det beledsagar talet (Lgr 69 II:Spsk). En förändrad syn på teckenspråk börjar komma till uttryck i betänkande Kultur åt alla som skriver bl.a. följande: Åtbörderna eller händernas språk är därför ett naturligt kommunika- tionsmedel för döva. // Åtbörderna används som symboler på samma sätt som det talade språkets ord. // Åtbörderna följer inte varandra på samma sätt som orden i talspråket. De följer andra regler och har en annan grammatik (SOU 1976:20 s. 66 – 69). (SOU 1979:50) konstaterar med hänvis- ning till svenska forskningsresultat att teckenspråket är dövas språk (ibid, s. 4). Detta internationellt sett unika ställningstagande följdes 1981 av det riksdagsuttalande som innebar det officiella erkännandet av språket (Prop. 1980/81:100) och 1983 av läroplanen för specialskolan som föreskriver att skolans undervisningsspråk är teckenspråk och svenska (1983). slutligen ger dock uttryck för en kluven syn på teckenspråket. Å ena sidan säger man Att tecken- språket är ett språk är således redan fastslaget i (SOU 1997:192 s. 111), å andra sidan skriver man att Språket får snarare i första hand ses som ett kommunikationsmedel för döva, ett sätt för döva att trots sitt handikapp kunna kommunicera med omgiv- ningen (ibid). Benämningen åtbördsspråket som förekommer i citaten ovan används inte . I betecknas språket som dövas teckenspråk (1989–1996, se även 1989-1996). I föreliggande text används det svenska tecken- språket eller enbart teckenspråket för det i använda teckenspråket. I generisk bemärkelse används tecknat språk eller tecknade språk.1 Dokumentation av det svenska teckenspråket Långt innan den moderna forskningen om det svenska tecken- språket påbörjades publicerades ett antal teckenböcker som i första hand beskriver enskilda tecken, men som i några fall också inne- håller en kort inledning om språkets uppbyggnad. Den första boken om teckenspråket Teckenspråket med undertiteln med rikt illustrerad av dövstumma använda åtbördsspråket kom ut . Om den säger i föreläsningen vid sin professorsinstallation: En svensk föregångare till det nutida vetenskapliga studiet av tecken- språk var den döve skräddaren , som 1916 gav ut den första boken om svenska teckenspråket, Teckenspråket, i vilken 380 tecken beskrivs bl.a med hjälp av fotografier. I bokens inledning ges talrika prov på utomordentliga förmåga att analysera sitt eget, då helt outforskade språk. fick dock inte möjlighet att fortsätta sitt pionjärarbete. Den här föreläsningen tillägnas minnet av . 1 I internationella publikationer används vanligtvis Swedish Sign Language, ibland förkortat till SSL. Många av skarpsynta observationer om språkets gram- matik (1916) har senare bekräftas av den språkveten- skapliga forskningen. Nästa arbete om teckenspråk dröjde ända , då för döva utgav dövas åtbörds- språk. Därefter följde Teckenspråk för döva. Illustrerad sammanställd av och utgiven av 1968. utgav , som 1978 kom i en utökad version omfattande ca 2 600 tecken. Nämnas bör också Tala, teckna, peka (Edenås ) som beskriver drygt 1 200 tecken. Utmärkande för teckenböckerna och framåt är att urvalet av tecken i stor utsträckning bestämts av hörande inlära- res behov. Man har utgått från listor med svenska ord och registre- rat tecken med motsvarande betydelse. Tecknen är ordnade i ordens alfabetiska ordning, dvs. tecken som råkar översättas med ord som börjar på bokstaven A hamnar först. Den enda sökvägen är alltså på de svenska orden. Svenskt teckenspråkslexikon utgivet av (1997) representerar ett helt annat arbetssätt i och med att man här utgått inte från ord, utan från tecken, som först doku- menterats med hjälp av transkription och fotografier och sedan översatts till svenska. Bokens uppläggning skiljer sig från de tidi- gare böckernas genom att tecknen här är ordnade i s.k. handforms- klasser. (En tidig föregångare med liknande uppläggning är Dic- tionary of American Sign Language, Stokoe et al. Det inne- bär att tecken med samma handform beskrivs i samma avsnitt och ordnas sedan inom varje klass enligt läge och rörelseart. Givet att man vet ett teckens form kan man alltså slå upp det för att få veta vad det betyder. Den information som lämnas om tecknen i Svenskt tecken- språkslexikon gäller huvudsakligen tecknets form och i någon mån dess betydelse. Formen beskrivs med hjälp av foton, transkription och beskrivning i text av hur tecknet utförs. Betydelsebeskriv- ningen inskränker sig till svenska glosor och svenska meningar som avser att visa tecknets användning. Digital version av Svenskt teckenspråkslexikon (2001) är en vidareutveckling av Svenskt teckenspråkslexikon i form av en interaktiv databas som innehåller det tryckta lexikonets informa- tion kompletterad med videosekvenser. Där visas tecknet dels i isolering, dels i en teckenspråksmening som belyser dess använd- Den digitala versionen av Svenskt teckenspråkslexikon är alltså ett datorbaserat lexikon med rörliga bilder och med ett antal olika sökvägar såsom via svenskt ord, tecknets form, dess nummer i bokversionen och ämnesområde. Lexikonet, som framställts vid Avdelningen för teckenspråk på , , finns tillgängligt på Internet via avdelning- ens hemsida (/tsp). Svenskt teckenspråkslexikon omfattar 2 968 uppslagstecken. Om detta säger : Dock upptar det endast en liten del av hela teckenförrådet, varför det endast är ett första steg i arbetet. Mycket forskning och arbete återstår till det stora målet: ett fullständigt lexikon över det svenska tecken- språket (ibid. sid. vii). Arbetet med fortsatt dokumentation av teckenförrådet, som bedrivs dels av SDR, dels av en fast redaktion vid , , har resulterat i ett antal speciallexika: Tecken från området idrott (2003), som föreligger både i tryckt form och på CD-rom med 1 056 uppslagstecken, Tecken inom området (2005) med 370 tecken, Tecken för matematiska begrepp (2004) med 469 tecken. Under utgivning är Tecken inom området religion, Tecken för begrepp inom språkvetenskap och en samling med ca 500 geografiska egennamn. Därutöver har ca 3 150 persontecken, ca 1 000 vardagliga tecken, ca 1 600 ålderdomliga och regionala tecken dokumenterats i form av transkriptioner, fotografier och videoinspelningar, men är ännu inte utgivna (, pers. komm. Sammantaget är ca 11 500 tecken dokumenterade i någon form. Hur stor del av det svenska teckenförrådet dessa utgör vet vi inte. Säkert är att många specialområden, såväl akademiska ämnen som mer vardagliga, inte är inventerade. Hur stor del av det mer centrala teckenförrådet som återstår att dokumentera är svårare att bedöma. Våra observationer tyder dock på att endast en liten del av detta dokumenterats, och att ett omfattade arbete med inventering och beskrivning återstår. En svaghet med samtliga teckenspråkslexika är den ofullständiga betydelsebeskrivningen, som förlitar sig på svenska ord och meningar. Det digitala lexikonet har visserligen användningsexem- pel på teckenspråk, men ett enda exempel räcker i många fall inte för att belysa tecknets betydelse och användningsområde. Dess- utom är exempelmeningarna konstruerade och sådana redaktio- nella, icke-autentiska, exempel kan vara mindre tillförlitliga. Detta problem kan endast avhjälpas med tillgång till ett omfattande dato- riserat teckenspråksmaterial med olika typer av teckenspråkstexter, alltså en teckenspråkskorpus. En sådan korpus finns inte men är nu tekniskt fullt möjligt att bygga upp. En annan brist hos teckenbeskrivningen är avsaknaden av gram- matisk information, så som ordklasstillhörighet och morfologisk information. Även här skulle en teckenspråkskorpus möjliggöra den fördjupade analys som krävs för att få fram sådan ny kunskap. Forskning om tecknade språk Människan har utvecklat två typer av naturliga språk: talat språk och tecknat språk. Talat språk, som produceras med rösten och uppfattas av hörseln, kan med avseende på produktions- och per- ceptionssättet karaktäriseras som vokalt – auditivt. Tecknat språk kan på motsvarande sätt beskrivas som gestuellt – visuellt (eng. gestural – visual). I äldre litteratur beskrivs tecknat språk ofta som manuellt, men utöver händerna och deras rörelser deltar även mun, ögonbryn, ögon, huvud och axlar/överkropp i språkproduktionen, varför den något vidare beteckningen gestuell kommit att föredras. har även visual – spatial (visuellt – spatialt) använts för att karaktärisera tecknat språk (Emmorey & 2000). Döv- blindas kommunikation på tecknat språk kan karaktäriseras som gestuell – taktil i och med att det uppfattas med känseln.2 I och med de olika produktions- och perceptionssätten har talat och tecknat språk formats olika. Talat språk har en i grunden linjär, sekventiell uppbyggnad: ljud följer på ljud, ord på ord och satser på satser. Tecknat språk utmärks också av sekventialitet, men mer slå- ende när det gäller dess tidsmässiga utsträckning är den simultana organisationen. Detta är särskilt påtagligt i den rika förekomsten av de icke-manuella signaler som har en central funktion som syntak- tiska markörer (se Ordföljd). Tecknat språk är dessutom spatialt vilket innebär att tecken kan utföras i olika positioner och rikt- ningar i teckenrummet (se Den spatiala organisationen). Den spatiala organisationen kännetecknar såväl enskilda teckens upp- byggnad, som sats- och textstruktur. 2 Se vidare doktorsavhandling i taktil form som är världens första monografi om dövblindas kommunikation på teckenspråk (Mesch 1998, 2001).