sou · GUB3109 · 2007-01-01 00:00:00 — Rapportera parkeringsanmärkningar utfärdade för diplomatbilar till (). Rapportera parkeringsanmärkningar som utfärdats för stulna fordon till polisen. Ta emot betalningar via bank- och plusgiro, m.m. Ta emot uppgifter från polis och domstolar om undanröjda parkeringsanmärkningar. Återbetala avgifter, bl.a. efter att en anmärkning blivit undanröjd Producera och expediera påminnelser och ålägganden. Begära indrivning av obetalda parkeringsanmärkningar hos kronofogdemyndigheten. Ta emot betalningar som gjorts till kronofogdemyndigheten. Redovisa inbetalda avgifter till kommuner och statlig inkomst- titel. Uppdatera register om utfärdanden, betalningar, undan- röjanden, påminnelser, ålägganden, restföringar, m.m. Besluta om nedsättning (små återstående belopp, felaktigt höga belopp, etc.). Handha omfattande kundtjänst. Sköta drift, underhåll och vidareutveckling av system, datorer och övrig utrustning. Handha samordningskontakter med samtliga intressenter (kommuner, polisen, kronofogdemyndigheten, Posten, banker m.fl.). Handha särskild rutin för påminnelser och ålägganden i fråga om parkeringsanmärkningar utfärdade för fordon i norska bilregistret. rapportering till UD bygger på en överenskommelse mellan myndigheterna. Det är inte möjligt att påminna eller kräva ägare till diplomatfordon på betalda felparkeringsavgifter men rapporter ger UD en möjlighet att meddela förhållandena till respektive ambassad. Även rapporteringen till polisen vad avser stulna fordon bygger på en myndighets- överenskommelse och ger polisen underlag i sin efterforskning av stulna fordon. 7.1.3Överföring till kommunerna av ansvar och uppgifter angående felparkeringsavgifter och Svenska Kommunförbundets utredning Dåvarande hemställde i en skrivelse till dåvarande Kommunikationsdeparte- mentet om att regeringen skulle tillsätta en utredning för att undersöka möjligheten för de kommuner, som så önskar, att ta över ansvaret för hanteringen av felparkeringsavgifter från . Med hänvisning till uppgifter lämnade av anfördes i skrivelsen att bristfälliga rutiner från sida beträffande indrivning av felparkeringsavgifter innebar mer än i uteblivna intäkter för . Det framfördes vidare att av utfärdade och ej undanröjda parkerings- anmärkningar i förblev obetalda utan att orsaken kunde fastställas på ett enligt förbundet godtagbart sätt. Dessa anmärkningar motsvarade intäkter på ca för . Liknande förhållanden angavs gälla för och . remitterade skrivelsen till och i sitt remissvar redovisade verket uppgifter som motsade vad som framförts om bortfallna intäkter i Kommun- förbundets skrivelse. uppgav dock att man inte var emot förslaget att verkets uppgifter angående parkeringsanmärkningar skulle föras över till kommunerna. En överenskommelse träffades senare mellan , och att man i samarbete med skulle utreda möjligheterna av och formerna för att i en försöks- verksamhet pröva den föreslagna förändringen. Utredningen resulterade i en rapport om administration av felparkeringsavgifter. Med rapporten som grund hemställde och Svenska ansvar och uppgifter angående felparkeringsavgifter (N2000/10423/TP). Utredningen klargjorde i rapporten olika förhållanden som påverkar ställningstagandet till förslaget att överföra ansvar och uppgifter i fråga om felparkeringsavgifter från till kommunerna. Dessa var sammanfattningsvis följande. Att hantera betalningar av felparkeringsavgifter kan inte sägas vara naturligt kopplat till någon av huvuduppgifter. Uppgiften ligger däremot mycket nära kommunernas trafik- övervakning. Kvalitet och service kan höjas om kommunen får direkt vetskap om polisens undanröjanden, vilket bör leda till bättre insikt om vad som kan förbättras i övervakningen och skyltningen. Även kommunernas möjlighet att fritt få utveckla och integrera tekniska hjälpmedel – såsom handdatorer innehållande t.ex. överträdelseregister – skulle kunna ske på ett enklare och snabbare sätt än , med åtföljande ökad kvalitet genom bl.a. färre felskrivna parkeringsanmärkningar. Genom att kom- munerna får ett eget fullständigt anmärkningsregister kan de självständigt producera den statistik som krävs som underlag för att förbättra skyltning, personalutveckling, arbetsmetoder, bemanningsplanering och annat i verksamheten. De bilister som har frågor eller synpunkter om utfärdade parkeringsanmärkningar behöver inte kontakta flera ansvariga myndigheter. Kommunens lokalkännedom innebär också att mer korrekta och fullständiga besked kan förväntas. Kommunerna bör i samarbete med de lokala polismyndigheterna på ett bättre sätt kunna hantera de fall då fordon med utländska registreringsskyltar är eller borde vara registrerade i . Kommunerna kan genom särskilda insatser, t.ex. av det slag genomfört i nära samarbete med kronofogdemyndigheten, i viss mån öka betalningen av restförda anmärkningar. Likaså är det sannolikt att kommunerna genom sin närhet till och kännedom om fordons- ägarna kan öka betalningsgraden för dem som har en stor mängd obetalda parkeringsanmärkningar. I rapporten gjordes vidare bedömningen att endast några få av de större kommunerna kunde ha möjlighet att inom den egna organisationen helt handha de uppgifter som skulle övertas. var därför berett att tills vidare, på uppdrag av ansvariga kommuner, utföra sådana av verkets nuvarande arbetsuppgifter som kommunerna finner svårigheter att skapa egna lösningar för. När det gällde frågan om indrivning anfördes i huvudsak följande i rapporten. Varken kommunerna eller betalar några indrivningsavgifter. Om en överföring av ansvaret för dessa ärenden till kommunerna skulle medföra att de hanteras som enskilda mål skulle kommunerna, förutom en besvärlig handläggning, få betala sammanlagt i avgift hos kronofogdemyndigheten för att indrivning ska pågå av en skuld på ett oftast lägre belopp. Avgifterna kan inte överföras till de som blivit restförda. Om kommunerna då skulle restföra obetalda felparkeringsavgifter i samma utsträckning som , kan de sammanlagda indrivningsavgifterna beräknas till . Beträffande notoriska betalningsförsummare anfördes i rapporten att det bör vara intressant att närmare studera möjligheten att med hjulblock eller borttransportering stoppa fortsatt användning av fordon i de fall de har ett så stort antal obetalda parkeringsanmärkningar att det utan tvivel kan antas att ägaren systematiskt utnyttjar bristerna i regelsystem eller upp- följningsrutiner. Trafikövervakarna kan ges tillgång till de uppgifter som behövs för att på plats kunna observera och säkert fastställa sådana fall. En sådan lösning kan tillämpas oavsett vilket lands registreringsskyltar fordonet har. I rapporten drogs slutsatsen att en överföring av ansvar och uppgifter beträffande felparkeringsavgifter från till kommunerna är mycket lämplig för de kommuner som så önskar. Enligt rapporten var dock en förutsättning att indrivning av obetalda avgifter fortfarande kunde ske som allmänt mål. Man menade också att en utvärdering av förändringen borde göras . Resultatet av den utvärderingen skulle då enligt rapporten kunna ligga till grund för beslut om vad som skall gälla för handhavandet av ärendena i de kommuner som ansett att den gällande ordningen var tillfredsställande. Vidare anfördes att det specifika problemet med att kunna följa upp betalning av parkeringsanmärkningar utfärdade för fordon med utländska registreringsskyltar är av den art att särskilda åtgärder bör övervägas, oavsett vad utredningen leder till. Slutligen angavs i rapporten att man inte funnit anledning att förändra de gällande reglerna och rutinerna för rättelse och bestridande av parkeringsanmärkningar. I beslut gav regeringen verket (ESV) i uppdrag att analysera polisens och kostnader för att hantera felparkeringsavgifter. Förslaget skulle utarbetas efter samråd med och . I rapporten konstaterar ESV sammanfattningsvis att intäkterna från det avdrag på då gällande per helt eller delvis betald felparkeringsavgift som avräknas för statens kostnader inte täcker och polisens kostnader för hanteringen av felparkeringsavgifter . ESV föreslog därför att avdraget för statens kostnader även fortsättningsvis skulle utgå från antalet helt eller delvis betalda felparkeringsavgifter, att ersättningen till skulle höjas med till för varje redovisad felparkeringsavgift, att ersättningen till polisen borde uppgå till åtminstone per betald felparkeringsavgift, att det avdrag som görs för statens kostnader enligt förordningen om felparkerings- avgifter således borde höjas till åtminstone , att liksom nu får disponera inkomsterna, att polisens kostnader liksom nu täcks av anslag och att utreder om det är möjligt att effektivisera betalnings- och påminnelserutinerna. ESV:s rapport ledde till att avdraget för statens kostnader för varje helt eller delvis betald felparkeringsavgift höjdes från till (SFS 2003:861). Däremot innebar höjningen inte att fick behålla mer än för varje redovisad felparkeringsavgift. Vid bl.a. samrådsmöte med har framkommit att varken eller längre står bakom alla delar av skrivelsen till om överförande av uppgifterna till kommunerna, se avsnitt 3.6. har framfört i huvudsak följande synpunkter. En anledning till att hanterar felparkeringsavgifterna är att myndigheten har de nödvändiga uppgifterna om fordons- ägare. En annan anledning är att central hantering av så stora volymerna ger möjlighet till hög automatiseringsgrad och därmed ökad kostnadseffektivitet. Om hanteringen skulle delas upp på varje kommun kan det bli fråga om ökade kostnader, vilket kan tala för att betalningsprocessen borde hänga samman även . Uppgiften som sådan är inte på ett naturligt sätt knuten till huvuduppgifter och den ger negativa associationer och därmed badwill för verket. I ett ändrat system, där den kommun där anmärkningen utfärdats tar emot begäran om rättelser, är det naturligt att kommunerna även tar över den kundtjänst om betalnings- förhållanden som bedriver . skulle däremot fortfarande kunna ges i uppdrag att administrera redo- visning och uppföljning av betalningar. Det saknar då betydelse om det postgironummer för inbetalning som står på parkerings- anmärkningen tillhör . Påminnelser och andra handlingar som sänder ut bör i så fall ange kommunen som avsändare och mottagare av fordonsägarens eventuella synpunkter och reaktioner. Om fordonsägaren bestrider betalningsansvar bör information om det enkelt och säkert kunna överföras till och där påverka den fortsatta hanteringen av ärendet. Med ett sådant förfarande förefaller det troligt att inkassoärenden fortfarande kan handläggas som allmänna mål. Det sämsta scenariot för är ett administrativt system med för små volymer. Detta kan uppstå om kommunerna får välja om de själva ska handha all administration eller låta göra det och endast de mindre kommunerna överlåter detta till . En annan aspekt är problemet med uppföljning av felparkerings- avgifter för utlandsregistrerade fordon. Detta kan komma att kräva sådana kontakter med utländska fordonsregister som endast Väg- verket kan etablera. Det skulle inte heller finnas ett centralt felparkeringsregister om kommunerna tog över hela hanteringen av parkeringsanmärkningar. I det förslag som och överlämnade till 2000 beaktades inte de syn- punkter som förts fram om problem med små volymer. Om det blir aktuellt att foga in även kontrollavgifter i systemet skulle möjligen även kunna kontrollera om betalning av dessa civilrättsliga fordringar har skett och skicka ut påminnelser. Det skulle då vara en fördel för den enskilde om uppgifter avseende både felparkeringsavgifter och kontrollavgifter var samlade på ett ställe. 7.2Vägverkets övriga uppgifter inom parkeringsområdet roll i övrigt när det gäller parkering och parkerings- övervakning kan i huvudsak delas in i tre delar. ansvarar för väghållningen för allmänna vägar där staten är väghållare. Här finns ett intresse för vilka bestämmelser rörande stannade och parkering som finns på dessa vägar och hur de efterlevs och övervakas. Det gäller både de generella bestämmelserna i trafikförordningen och de lokala bestämmelser som länsstyrelse eller kommun meddelar genom lokala trafik- föreskrifter. När det gäller övervakningen av dessa bestämmelser sker den av både kommunala parkeringsvakter och polis. Övervakning av parkeringsvakter kan endast ske i de kommuner som har parkeringsövervakning och då i första hand inom tätorter. är vidare föreskrivande myndighet när det gäller närmare föreskrifter till trafikförordningen och vägmärkes- förordningen. När det gäller trafikförordningen handlar det om föreskrifter och allmänna råd rörande meddelande av lokala trafikföreskrifter där bland annat ger exempel på hur föreskrifter om särskilda trafikregler kan utformas. finns sådana föreskrifter och allmänna råd i bl.a. VVFS 1999:164. I 13 kap. 9 § trafikförordningen anges vidare att får meddela föreskrifter om utformningen av parkeringstillstånd för rörelsehindrade samt om hur sådana tillstånd utfärdade i något annat land skall gälla här i riket. får vidare meddela föreskrifter om hur parkeringstillstånd för rörelsehindrade skall användas. När det gäller vägmärkesförordningen ger närmare föreskrifter om hur vägmärken och tilläggstavlor skall användas, bland annat när det gäller parkering. Slutligen är det regioner som väghållnings- myndigheter som meddelar föreskrifter enligt 10 kap. 14 § trafik- förordningen i samband med vägarbeten. Sådana föreskrifter kan bl.a. avse stannande och parkering. Utöver dessa tre roller torde även komma att få en viss roll när det gäller parkering genom den föreslagna rikstäckande databasen för trafikföreskrifter (RDT). Frågan bereds f.n. i . Genom att föreslås svara för denna databas kommer verket att beröras av de lokala trafikföreskrifter om parkering som meddelas. Utredningens förslag: Kommunerna bör ta över ansvar för hantering av felparkeringsavgifter. Hanteringen av felparkeringsavgifter kan enligt utredningens mening inte sägas vara naturligt kopplad till någon av Uppgiften kan däremot sägas ligga mycket nära kommunernas trafikövervakning. Även kommunernas möjlighet att fritt få utveckla och integrera tekniska hjälpmedel – såsom handdatorer innehållande t.ex. överträdelseregister – skulle kunna ske på ett enklare och snabbare sätt än , med åtföljande ökad kvalitet genom bl.a. färre felskrivna parkeringsanmärkningar. De bilister som har frågor eller synpunkter om utfärdade parkeringsanmärkningar behöver inte kontakta flera ansvariga myndigheter. Därtill är det enligt utredningens uppfattning en viktig principfråga att den som utfärdar en avgift också får bemöta dem som klagar. Kommunens lokalkännedom innebär också att mer korrekta och fullständiga besked kan förväntas. Kommunerna bör i samarbete med de lokala polismyndigheterna på ett bättre sätt kunna hantera de fall då fordon med utländska registreringsskyltar är eller borde vara registrerade i . Kommunerna kan genom särskilda insatser, t.ex. av det slag genomfört i nära samarbete med kronofogdemyndigheten, i viss mån öka betalningen av restförda anmärkningar. Likaså är det sannolikt att kommunerna genom sin närhet till och kännedom om fordonsägarna kan öka betalningsgraden för dem som har en stor mängd obetalda parkeringsanmärkningar. Slutligen kan anföras att trafikövervakningen ingår som en del av trafiksäkerhetsarbetet, för vilket kommunerna spelar en viktig roll (se t.ex. prop. 2006/07:1 utgiftsområde 22 s. 32). Det tycks naturligt att – som ett led i kommunernas trafiksäkerhetsarbete – i större utsträckning involvera kommunerna även i den efterföljande hanteringen av felparkeringsavgifter. Utredningen kommer i följande kapitel att mer i detalj beskriva utredningens förslag till ett enhetligt sanktionssystem med LKOP som förebild, enligt vilket kommunerna själva får driva in obetalda felparkeringsavgifter på samma sätt som sker med stöd av LKOP. Utredningens förslag innebär att inte längre skall ansvara för hanteringen av felparkeringsavgifter. Istället får kommunerna själva sköta denna hantering. Enligt 8 § förordningen (1997:652) med instruktion för får verket sälja uppgifter till myndigheter och enskilda ur den del av vägtrafikregistret som avser fordonsregistrering som verket för enligt FVTR. Uppgifter får lämnas ut på terminal, på medium för automatisk databehandling eller på annat sätt. Grunderna för prissättningen bestäms av . Med stöd av denna bestämmelse säljer uppgifter som rör fordonsregistrering bl.a. till parkeringsbolag. Uppgifterna om vem som äger ett fordon och dennes adress är nödvändiga för att parkeringsbolagen skall kunna driva in utfärdade kontrollavgifter. Även om i fortsättningen inte skall administrera felparkeringsavgifterna åt kommunerna kommer kommunerna att på samma sätt som parkeringsbolagen kunna vända sig till verket för att köpa erforderliga uppgifter ur fordonsregistret. 8 Ett enhetligt sanktionssystem 8.1En gemensam sanktion vid felparkering på gatu- mark och tomtmark Utredningens förslag: En gemensam sanktion, benämnd felparkeringsavgift, införs för felparkering på gatumark och tomtmark. Bestämmelser om felparkeringsavgift, parkerings- övervakning och flyttning av fordon förs samman i en särskild lag om felparkering m.m. har gjort bedömningen att ett enhetligt sanktionssystem bör vila på civilrättslig grund, men även ha offentligrättsliga inslag. Med förslag som utgångspunkt föreslår att en gemensam sanktion införs för felparkering på gatumark och tomtmark. återkommer nedan till vad som skall avses med felparkering. har övervägt vad den gemensamma sanktion som föreslås skall benämnas. Utredningen har stannat vid att det är lämpligast att benämna sanktionen fel- parkeringsavgift. Denna benämning är väl etablerad hos allmän- heten och är mer precis än begreppet kontrollavgift, som även förekommer i annan lagstiftning (se bl.a. 15 kap. 9 § skatte- betalningslagen [1997:483] och 5 § lagen [1998:514] om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m.]). När begreppet felparkeringsavgift används i det följande avses således, om inte annat framgår av sammanhanget, den föreslagna sanktionen vid både överträdelser på gatumark och på tomtmark. Med felparkering avses överträdelser med registrerade fordon av föreskrifter som rör parkering eller stannande, eller förbud eller villkor om parkering som en markägare har beslutat. Bestämmelser om felparkerings- avgift, parkeringsövervakning och flyttning av fordon – som finns i LFP, LKOP, LKP och LFF – förs samman i en särskild lag Syftet med detta är att skapa en mer överskådlig lagstiftning. Den gällande regleringen på det civil- rättsliga området, dvs. i första hand LKOP, bör i detta samman- hang kunna användas som förebild. Dock bör även delar av LFP kunna användas. Utredningen har övervägt att även föra samman de centrala förordningsbestämmelserna, men funnit att det är en bättre ordning att behålla förordningsbestämmelserna i olika förordningar eftersom dessa är så detaljerade att en gemensam förordning inte skulle underlätta överskådligheten. Förslaget om ett gemensamt sanktionssystem innebär att sank- tionen även för överträdelser av det som benämns offentlig- rättslig parkering kommer att hanteras civilrättsligt och drivas in av kommunerna på samma sätt som sker med stöd av LKOP. kan för sin del inte se några principiella olägenheter ur t.ex. rättssäkerhetssynpunkt med förslaget att införa ett enhetligt sanktionssystem som vilar på civilrättslig grund. Tvärtom menar utredningen att den enskildes ställning stärks genom förslaget. Den enskilde kommer exempelvis inte att bli betalningsskyldig för en felparkeringsavgift som han eller hon anser felaktig. Som närmare kommer att utvecklas föreslår utredningen också att en ny , , inrättas. Förslaget innebär att den enskilde kommer att kunna begära att få sitt ärende prövat i ett alternativt förfarande på samma sätt som andra typer av konsumentfrågor prövas i . Utredningen menar också att det kan komma att bli aktuellt med att senare införa ett krav på auktorisation för att få bedriva verksamhet i vilken ingår utfärdande av felparkeringsavgifter, se avsnitt 10.5. 8.2Markägares rätt att besluta om förbud och andra parkeringsvillkor Utredningens förslag: En markägare skall få förbjuda parkering eller bestämma villkor för parkering på mark eller anläggning som markägaren äger eller disponerar. Detta gäller dock endast i den mån ett sådant förbud eller villkor inte omfattas av föreskrifter om stannande och parkering som gäller på marken eller anläggningen. Förbud eller villkor som meddelas av markägaren skall tydligt märkas ut genom skyltning på platsen. 8.2.1Vissa gränsdragningsproblem mellan LFP och LKOP Utredningen har i avsnitt 4.5 konstaterat att den grundläggande rättsliga skillnaden mellan parkering på gatumark och tomtmark inte bör förändras. Det innebär att vissa gränsdragningsproblem kommer att finnas även med det enhetliga sanktionssystem som utredningen föreslår. Ambitionen är dock att i den mån det är möjligt försöka undanröja en del av dessa problem. Frågan om LFP eller LKOP skall tillämpas i ett visst fall är som beskrivits i avsnitt 4.4 inte alltid helt klar. Till utredningen har framförts att en markägare kan ha intresse av att utfärda en felparkeringsavgift för en överträdelse av ett förbud eller villkor som markägaren meddelat, trots att det även är fråga om en överträdelse enligt en offentligrättslig föreskrift om stannande eller parkering. Ett exempel på detta är följande. Enligt 3 kap. 49 § punkten 2 TrF får ett fordon inte parkeras så att fordonet med något hjul står utanför en parkeringsruta eller annan markering som anger var parkering får ske. Av 1 § LFP och 1 § FFP följer att en sådan överträdelse skall beivras med en felparkeringsavgift. Om överträdelsen har skett på tomtmark och parkeringsrutan målats dit av markägaren skulle det kunna hävdas att det både är en fråga om en överträdelse av bestämmelsen i 3 kap. 49 § punkten 2 TrF och en överträdelse av ett av markägaren utfärdat parkeringsvillkor. I ett sådant fall skulle överträdelsen kunna beivras enligt både LFP och LKOP. Liknande frågeställningar kan bl.a. uppkomma vid parkering på ett övergångsställe som en markägare målat på sin mark. Framför allt kan de beskrivna gränsdragningsproblemen uppkomma när det på tomtmark finns parkeringsvillkor och annan trafikreglering som i stor utsträckning påminner om den reglering som finns på gatumark, t.ex. övergångsställen. Två exempel på detta är Sahlgrenska område i och i . Enligt uppfattning tar de generella bestämmelserna om stannande och parkering i 3 kap. 47–57 §§ TrF inte sikte på parkeringsvillkor som en markägare har utfärdat. I det angivna exemplet med parkeringsrutan står det därför klart att överträdelsen skall beivras enligt LKOP och inte med stöd av LFP. Detta torde dock förutsätta att markägaren utfärdat ett parkerings- villkor med innebörd att ett fordon inte får parkeras så att fordonet med något hjul står utanför parkeringsrutan. Exemplet visar dock att det kan finnas ett behov av ett förtydligande i lagstiftningen av vilka förbud eller villkor avseende parkering som en markägare får meddela. Om detta tydligt framgår i lag bör ett sådant gräns- dragningsproblem som beskrivits delvis kunna undvikas. 8.2.2Markägares möjlighet att meddela förbud mot stannande och parkering menade i sin rapport till nya parkerings- bestämmelser (N1999/296/RS) att det i vissa fall kan finnas ett behov av att förbjuda stannande på tomtmark. I stället för att sådana förbud meddelas genom lokala trafikföreskrifter borde markägaren ges möjlighet att under vissa förutsättningar förbjuda stannande. Risken med att en sådan möjlighet skulle kunna utnyttjas av mindre seriösa markägare för att på ett enkelt sätt kunna öka intäkterna från kontrollavgifterna var enligt inte tillräcklig för att avfärda lösningen. För att begränsa möjligheterna till missbruk föreslogs att stannande fick förbjudas endast om synnerliga skäl föreligger.