sou · GUB392 · 2007-01-01 00:00:00 — De konventioner som har störst intresse här är de som rör skador orsakade genom förorening av olja. De har utarbetats vid internationella konferenser som anordnats inom ramen för den Internationella sjöfartsorganisationens (, IMO) verksamhet. antogs en internationell konvention om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom olja (ansvarighetskonventionen) och en konvention om upprättandet av en internationell fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja (fondkon- ventionen). Dessa har sedermera reviderats genom ändrings- protokoll till ansvarighetskonvention och ändrings- protokoll till fondkonvention. fondkonvention upphörde att gälla . Därefter har ytterligare ett protokoll antagits, protokoll till fondkonvention. undertecknades en internationell konvention om ansva- righet för skada orsakad av förorening genom bunkerolja (bunker- konventionen). Nedan beskrivs kortfattat det internationella regelverket rörande skadeståndsansvar för oljeskador till sjöss. Eftersom detta i grun- den bygger på bestämmelserna i 1969/konventioner tar redo- visningen sin huvudsakliga utgångspunkt i detta regelverk, oavsett att det numera ersatts av de ändringsprotokoll som antogs . Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador 4.21969/ansvarighets- och fondkonventioner Den industriella utvecklingen efter innebar en kraftig ökning av världens förbrukning av olja. En stor del av denna olja transporterades sjövägen till raffinaderier och förbrukare. Med transporter med tankfartyg som hade allt större lastkapacitet före- låg uppenbarligen en risk för att olyckor inträffade, som kunde orsaka skador av mycket stor omfattning. Behovet av särskilda skadestånds- regler på detta område uppmärksammades emellertid först . fanns det varken i enskilda stater eller på det internationella planet några särbestämmelser på detta område. Rättsligt sett var ersättningsfrågorna att bedöma enligt de regler som gällde i fråga om redares och lastägares skadeståndsansvar i allmän- het. Dessa regler innebar som tidigare angetts i princip att en skade- lidande endast kunde få skadestånd om han kunde styrka vållande på redarens eller lastägarens sida. Vidare hade redaren, även om han var skadeståndsskyldig, i regel rätt att begränsa sitt ansvar enligt internationella konventioner om globalbegränsning. gick det liberianska tankfartyget på grund utanför med ca olja ombord. Stora mängder olja drev i land på de engelska och franska kusterna och orsakade omfattande skador, vilka vida översteg den för fartyget gällande ansvarsbegränsningen. Genom denna olycka blev det uppen- bart att gällande skadeståndsrättsliga regler på detta område inte motsvarande samhällsutvecklingens krav, och ett omfattande inter- nationellt samarbete inleddes inom IMO (då benämnt IMCO). Samarbetet ledde till en internationell konvention, ansva- righetskonventionen, som antogs i . Som tillägg till den konventionen antogs , också i , en konvention om upprättandet av en internationell fond, fondkonventionen (se bilaga A till propositionen om Ansva- righet för oljeskada till sjöss m.m., prop. 1973:140 s. 68). Ansvarighetskonventionen är tillämplig på oljeskador som orsakats av tankfartyg och som uppkommer på en konventionsstats territo- rium eller dess territorialvatten. Den täcker även kostnader för åtgär- der som vidtagits i syfte att minska skadeverkningarna av oljeutsläpp Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador (s.k. förebyggande åtgärder), dock bara i de fall då olja har läckt ut. Har förebyggande åtgärder varit så effektiva att ingen olja har spritts utanför fartyget, utgår inte ersättning enligt konventionen för kost- naderna för dessa åtgärder. Endast skador från beständiga oljor, t.ex. råolja, tung dieselolja och valolja, ersätts. En ytterligare förutsättning är att det tankfartyg från vilket utsläppet skedde verkligen transporterade olja som last i bulk. Således innebär konventionen inget ersättningsansvar för ut- släpp från fartyg som går i barlast. Denna begränsning har senare tagits bort genom ändringsprotokoll (se avsnitt 4.3). Skadeståndsansvaret för oljeskador ligger hos fartygsägaren och är strikt. Ägaren är alltså ansvarig även om han varken förfarit uppsåt- ligt eller varit vårdslös. I några fall kan dock ägaren befrias från ansvar. Det gäller om skadan beror på en krigshandling eller allvarlig naturkatastrof, på sabotage av utomstående eller på en försummelse från någon myndighets sida att underhålla hjälpmedel för navigering. Fartygsägaren har enligt ansvarighetskonventionen rätt att be- gränsa sin ansvarighet till ett belopp motsvarande högst 133 SDR per fartygs dräktighetstal. Ansvarigheten kan dock inte i något fall överstiga 14 miljoner SDR. Detta senare belopp motsvarar . Beräkningsenheten SDR, som är Internationella valutafondens beräkningsenhet, infördes i ansvarighetskonventionen genom att ett ändringsprotokoll till konventionen antogs . Genom ändringen ersattes den tidigare beräkningsenheten Poincaré- francs med SDR. Ändringsprotokollet trädde 1981. Om fartygsägaren själv har orsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet har han dock inte någon rätt att begränsa sitt ansvar. Fartygsägaren måste för att få åberopa ansvarighetsbegränsningen upprätta en s.k. begränsningsfond. Den skall uppgå till det ansvarsbe- lopp som gäller för ägaren samt ett tillägg för att täcka kostnaderna för förvaltningen av fonden, fördelning av medel m.m. Fonden skall upprättas vid den domstol där talan har väckts om ersättning för oljeskada. Skadeståndskrav får bara riktas mot fartygsägaren eller dennes för- säkringsgivare. Sådana krav får alltså inte riktas mot ägarens anställda eller hans uppdragstagare (s.k. kanalisering av ansvarigheten). Fartygs- ägaren har emellertid i sin tur rätt att föra regresstalan mot tredje man. Konventionen reglerar inte sådan talan utan den får bedömas enligt tillämplig nationell rätt. Fartygsägarens ansvarighet skall vara täckt av en försäkring eller av en säkerhet av annat slag när fartyget transporterar Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador olja som last. Fartyg som transporterar mindre än olja som bulklast samt statsfartyg omfattas inte av försäkringsplikten. Den stat där fartyget är registrerat är skyldig att se till att försäkringsplikten har uppfyllts. Ett särskilt försäkringscertifikat, som skall utfärdas eller bestyrkas av en myndighet i registreringsstaten, skall medföras om- bord på fartyget. Varje konventionsstat skall dessutom söka förhindra att fartyg som för dess flagg och som är försäkringspliktigt går i trafik utan giltigt certifikat. Konventionsstaterna har också åtagit sig att inte ta emot utländska fartyg i sina hamnar, om inte försäk- ring finns för ansvarigheten enligt konventionen. Detta gäller även i fråga om fartyg från stater som inte tillträtt konventionen. Talan om skadestånd som grundas på konventionens bestämmelser preskriberas från den dag då skadan uppkom eller senast från den skadeorsakade händelsen (se departementsserien om Änd- rade regler om ansvarigheten för oljeskador till sjöss, Ds 1994:120 s. 43 ff.). anslöt sig till konventionen, som införlivades i svensk rätt genom lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss (nu- mera upphävd och ersatt av 10 kap. sjölagen). Genom fondkonventionen upprättades en internationell fond för er- sättning av skador som orsakats av förorening genom olja, Inter- nationella oljeskadefonden. Fondkonventionen är avsedd att kom- plettera ägaransvaret enligt ansvarighetskonventionen och fungerar därför som ett supplement till den. Stater som inte är anslutna till ansvarighetskonventionen får inte tillträda fondkonventionen. Fondens skyldighet att betala ersättning till skadelidande gäller endast för skador som har uppkommit inom en fondstats område, dvs. inom en stat som har tillträtt fondkonventionen. Den som inte har kunnat få ersättning eller full ersättning från fartygsägaren för en skada orsakad av oljeutsläpp är berättigad till ersättning från fonden i följande tre fall: 1.om fartygsägaren inte är ansvarig enligt ansvarighetskonven- tionen, t.ex. därför att någon av befrielsegrunderna enligt den konventionen föreligger, 2.om varken fartygsägaren eller hans försäkringsgivare kan betala den ersättning som de är skyldiga att betala enligt ansvarighets- konventionen, Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador 3.om skadorna överskrider det begränsningsbelopp som gäller för fartygsägarens ansvarighet enligt ansvarighetskonventionen. Fonden är inte ersättningsskyldig, om oljeskadorna beror på krigs- handling eller oljeutsläpp från örlogsfartyg eller annat statsfartyg som används i annan verksamhet än affärsverksamhet. Fonden är i praktiken inte heller ansvarig för skador som har orsakats av inte identifierade fartyg. Däremot är fonden ersättningsskyldig för ska- dor som har uppkommit till följd av en sådan naturkatastrof som befriar fartygsägaren från ansvarighet. Också fondens ansvarighet är begränsad. Det sammanlagda belopp som kan betalas i ersättning för en och samma olycka enligt an- svarighets- och fondkonventionerna får inte överstiga eller 60 miljoner SDR. Även för fondkonventionens del har Poincaré- francen genom ett ändringsprotokoll ersatts som beräk- ningsenhet av SDR. Förutom att ersätta de skadelidande skall fonden också ersätta fartygsägaren för en del av det skadestånd han har betalat. Om fartygs- ägaren själv har orsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet, betalas ingen ersättning till fartygsägaren. Inte heller skall ersätt- ning lämnas om ägaren inte har följt vissa säkerhetsföreskrifter som anges i artikel 5.3 i fondkonventionen och skadan helt eller delvis har berott på denna underlåtenhet. Internationella oljeskadefonden finansieras genom avgifter som läggs på sjötransporterad råolja eller tjock eldningsolja. Avgift till fonden skall betalas av var och en, fysisk eller juridisk person, som i en fondstat under ett kalenderår har tagit emot olja. Avgifter till fonden utgår i form av grundavgifter och årsavgif- ter. Grundavgiften är en engångsavgift som skall betalas av varje av- giftsskyldig i staten i samband med att den staten tillträder fondkon- ventionen. Årsavgifterna, som till helt övervägande del utgör fondens inkomster, betalas till fonden med hänsyn till fondens behov av medel under löpande kalenderår. Fondens högsta beslutande organ är församlingen, i vilken alla med- lemsstater är representerade. Vidare finns en exekutivkommitté som består av en tredjedel av församlingens medlemmar, dock minst sju och högst 15. främsta uppgift är att besluta i frågor om reglering av skadeståndskrav. Fondens förvaltning sköts av sekretariatet som förestås av en direktör. I dennes uppgifter ingår Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador bl.a. att anställa personal, driva in avgifter, ansvara för förvaltningen av fondens tillgångar, handlägga ersättningsanspråk samt upprätta för- slag till budget och bokslut. Församlingen eller exekutivkommittén kan delegera till direktören att under vissa förutsättningar träffa slut- liga uppgörelser om ersättningsanspråk mot fonden (prop. 1973:140 s. 114 och Ds 1994:120 s. 45 f.). anslöt sig till konventionen, som införlivades i svensk rätt genom lagen (1973:1199) om ersättning från den internationella olje- skadefonden (numera ersatt av lagen [2005:253] om ersättning från de internationella oljeskadefonderna). 4.31992 års ansvarighets- och fondkonventioner Inom IMO inleddes arbetet med en revision av ansvarighets- och fondkonventionerna. Anledningen till det var främst den nedgång i penningvärdet som skett sedan de båda konventionerna antogs, vilket lett till en urholkning av konventionernas ansvarighets- och er- sättningsbelopp. Också ett antal olyckor hade visat att begränsnings- beloppen inte var tillräckligt höga för att tillförsäkra skadelidande full ersättning. Även andra förändringar föreslogs. Ändringsprotokoll till ansvarighets- respektive fondkonventionen antogs . Dessa kom emellertid aldrig att träda i kraft beroende på svårigheten att uppfylla ikraftträdandebestämmelsen i fondkonventionens ändrings- protokoll. inbjöd IMO till en internationell konferens för att anta nya ändringsprotokoll till ansvarighets- respektive fond- konventionen. Konferensen uppnådde sitt syfte genom att enas om att anta ändringsprotokoll till internationella kon- vention om ansvarighet för skada orsakad av förorening genom olja och ändringsprotokoll till internationella konvention om upprättande av en internationell fond för ersättning av skada orsa- kad av förorening genom olja (se propositionen om Ändrade regler om ersättningsansvaret för oljeskador till sjöss, prop. 1994/95:169 s. 38 f.). Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador Genom ändringsprotokollen infördes nya begränsningsbelopp för det ersättningsansvar som skall gälla för fartygsägarna och internationella oljeskadefond. Ett särskilt begränsningsbelopp infördes för fartyg under en viss dräktighet. Det konstaterades nämligen att det var en olägenhet att den komplicerade apparat som det innebar för Internationella olje- skadefonden att kräva in avgifter fick användas vid ett stort antal olyckor med små fartyg. För fartyg över den förut nämnda dräktigheten gäller ett tonnage- relaterat begränsningsbelopp upp till en viss övre gräns. Införandet av de nya begränsningsbeloppen innebar också att systemet med ersättning (gottgörelse) till fartygsägaren eller hans försäkringsgivare för en viss del av vad som hade betalats enligt an- svarighetskonventionen avskaffades. En av Internationella oljeskade- fondens uppgifter enligt fondkonventionen hade varit att överta en del av det ansvar som enligt ansvarighetskonventionen vilade på far- tygsägaren. I samband med revideringen av ansvarsbeloppen togs denna komplicerade ordning med återbetalning till fartygsägaren bort. Det betyder alltså att fördelningen av ansvaret mellan fartygs- ägaren och oljelastens mottagare enligt de reviderade konventionerna sker utan att ett visst belopp återbetalas till fartygsägaren. Vad gäller begränsningsbeloppets storlek innebar ändringarna ett ansvar för fartygsägaren på 3 miljoner SDR för fartyg med en dräk- tighet upp till 5 000 och med 420 SDR för varje dräktighetstal därut- över. Det sammanlagda beloppet får dock inte överstiga 59,7 miljoner SDR. För fondkonventionen innebär ändringen att det införs ett system som verkar i två skeden. I det första skedet kommer fondens ansvar att uppgå till 135 miljoner SDR eller . När den mängd olja som sammanlagt har tagits emot i tre konventionsstater överstiger höjs ansvaret för fonden till 200 miljoner SDR eller (a. prop. s. 39 f.). Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador Ändringsprotokollen innehåller också ett system som skall göra det möjligt att ändra gränserna för begränsningsbeloppen på ett smidigare sätt än genom ett traditionellt ändringsförfarande av konventioner. Bestämmelserna innebär att IMO:s juridiska kommitté på begäran av minst en fjärdedel kan behandla ett förslag till ändringar av an- svarsbeloppen. Ändringar kan antas med två tredjedelars majoritet av de stater som är närvarande när beslutet fattas, dock under den förut- sättningen att minst hälften av de fördragsslutande staterna är närva- rande. När de nya beloppen bestäms skall hänsyn tas till erfarenheter i fråga om inträffade olyckor och storleken på de ersättningsbelopp som har betalats. Vidare skall inflationen beaktas och, såvitt avser ansvarighetskonventionen, den effekt ändringen kan få i fråga om försäkringskostnaderna. Vidare togs det in vissa spärrar i bestämmelserna mot en alltför stor höjning av beloppen. Spärrarna innebär att det förenklade änd- ringsförfarandet inte kan inledas förrän efter det att proto- kollen öppnades för undertecknande. Det skall också gå från det att en sådan ändring trätt i kraft till dess förfarandet kan sättas igång på nytt. Härutöver kan beloppen inte ökas med räknat från . Slutligen sattes det en absolut gräns för hur stor ändring som kan göras inom ramen för det förenklade ändringsförfarandet. Beloppen får aldrig överskrida de belopp som hade bestämts i ändringsprotokollen. IMO skall skriftligen underrätta konventionsstaterna om de änd- ringar som har beslutats av juridiska kommittén. Kommitténs beslut är inte direkt bindande för staterna. Det får ingen verkan om minst en fjärdedel av de fördragsslutande staterna från underrättelsen meddelar att de inte godtar ändringen. I annat fall anses däremot ändringen ha godtagits vid utgången av 18-månadersperio- den. Ändringen träder i kraft . När ändringen träder i kraft binder den alla fördragsslutande stater, alltså även de stater som har röstat emot förslaget (a. prop s. 40 f.). höjdes det högsta begräsningsbelopp som kan komma ifråga för en fartygsägare till 89,77 miljoner SDR, det vill säga , och den högsta sammanlagda ersättningen som kan betalas i anledning av en och samma olycka enligt ansvarighets- konventionen och fondkonventionen höjdes totalt till 203 miljoner SDR, . Fondens ansvarighet är begränsad till Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador skillnaden mellan detta belopp och vad som har betalats av fartygs- ägaren eller dennes garant enligt ansvarighetskonventionen (se pro- positionen om Förbättrade ersättningsmöjligheter vid oljeskador till sjöss, prop. 2004/05:78 s. 55 f.). Vilka fartyg som omfattas Genom ändringsprotokollen blev ansvarighets- och ersättningssyste- met tillämpligt också på oljeskador genom utsläpp från ett fartyg som är konstruerat eller anpassat för att transportera olja som last i bulk. Det innebär att fartyget inte faktiskt måste transportera olja som last i bulk för att konventionerna skall vara tillämpliga. Tank- fartyg som går i barlast omfattas alltså också och utsläpp från dessa fartyg, vare sig det avser oljerester från lasten eller bunkerolja, och utgör oljeskada i konventionens mening. Vidare omfattas s.k. kombi- nationsfartyg, dvs. fartyg som kan ta såväl olja som annan last, när de transporterar olja och under resorna som följer på en oljetransport, om det inte visas att inga oljerester finns kvar ombord efter olje- transporten. Genom förändringen kommer tankfartyg som rensar sina tankar från oljerester ute till sjöss att omfattas av ansvarighets- och ersättningssystemet och det blir därmed, om skadan överstiger fartygsägarens ansvarsbegränsning, möjligt att få ersättning från Internationella oljeskadefonden för skadan (prop. 1994/95:169 s. 41). I ändringsprotokollen preciserades skadebegreppet, skada genom förorening. Det innebär bl.a. att ersättning kan utgå för den försämring av miljön som skadan orsakat under förutsättning att denna ersättning är begränsad till, förutom utebliven vinst, rimliga åtgärder för att återställa miljön (a. prop. s. 41 f.). Genom ändringsprotokollen utvidgades det geografiska tillämp- ningsområdet så att det omfattar inte bara en stats territorium, in- begripet dess territorialhav, utan också statens ekonomiska zon. Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador Bakgrunden till ändringen var den utveckling som ägt rum mot att genom lagstiftning skydda miljön i en stats omgivande hav utanför dess territorialgräns. Följden av utvidgningen av det geografiska tillämpningsområdet blir att skador genom förorening som inträffat utanför en stats terri- torialvatten men inom ett område som inte sträcker sig längre än utanför detta kan ersättas. För att ändringen skall bli tillämplig för en stat måste den dock ha inrättat en exklusiv eko- nomisk zon runt sin kust eller ha beslutat om att ett motsvarande område skall finnas inom vilket de nya reglerna kan tillämpas. Förebyggande åtgärder för att förhindra eller minska skador inom en stats territorium och dess ekonomiska zon är ersättningsgilla oav- sett var de har vidtagits. En sådan zon har inrättats i (a. prop. s. 42). Skyldigheten att betala avgifter till Internationella oljeskadefonden Genom ändringsprotokollet till fondkonventionen infördes en be- gränsning i skyldigheten att betala avgift till Internationella olje- skadefonden för den som i ett land tar emot sjötransporterad olja. Bakgrunden till denna bestämmelse var ett japanskt missnöje med avgiftssystemet. Under förberedelsearbetet till 1992 års inter- nationella konferens för att anta ändringsprotokollen pekades från japansk sida på det faktum att de japanska oljemottagarna svarat och svarade för största delen av avgifterna till fonden. var de japanska avgiftsskyldigas andel av avgifterna och deras andel . Den japanska delegationen vid konferensen uttalade att den japanska regeringen inte torde vara be- redd att överväga en ratificering av ändringsprotokoll till fondkonventionen, om inte garantier kunde ges för att de japanska oljemottagarnas andel av avgifterna till fonden inte skulle bli opro- portionerligt stor. Man ansåg att det borde införas ett tak för ett lands avgiftsskyldiga att betala avgifter till fonden. De bestämmelser om ett begränsningssystem för avgiftsskyldig- heten som har införts genom ändringsprotokollet innebär att ett lands oljemottagare inte skall behöva svara för av Internationella oljeskadefondens behov av årsavgifter. Innebär lan- dets mottagande av olja att denna del överskrids, skall övriga staters avgiftsskyldiga oljemottagare till lika delar svara för den överskjutan- de delen. Begränsningssystemet skall vara i kraft till dess att den totala Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador mängden avgiftspliktig olja som har tagits emot i de länder som anslutit sig till ändringsprotkollet till fondkonventionen uppgår till . Begränsningssystemet kan dock längst vara i kraft till dess att har gått från det att ändringsprotokollet trädde i kraft (a. prop. s. 42 f.) hade 112 stater anslutit till ansvarig- hetskonvention och 96 stater till fondkonvention, däribland . har införlivat de båda konventionerna i svensk rätt genom 10 kap. sjölagen och lagen om ersättning från den internationella oljeskadefonden. Den sistnämnda lagen har – som ovan angetts – sedermera upphävts och ersatts av lagen om ersättning från de inter- nationella oljeskadefonderna. Det internationella ansvarighets- och ersättningssystem som skapa- des av konventioner, och före dem av ansvarig- hetskonvention och fondkonvention, har tjänat sitt syfte väl. I merparten av de olyckor som har inträffat under de som det internationella ansvarighets- och ersättningssystemet varit i kraft, har de skadelidande fått full ersättning inom rimlig tid. Vid vissa olyckor har emellertid ansvarsbeloppen visat sig vara otillräck- liga. I de fallen har de skadelidande fått vidkännas en proportionell reducering av ersättningen. För att snabbt åstadkomma en lösning på problemen med otill- räckliga ansvarsbelopp beslöt parterna fondkonvention att utöka det befintliga ansvarighets- och ersättningssystemet med ett tredje ersättningssteg i form av en internationell kompletteran- de oljeskadefond. Ett arbete med den inriktningen inleddes i en särskild arbetsgrupp inom 1992 års internationella oljeskadefond. Arbetet kom att flyttas över till IMO och avslutades där då protokoll till fondkonvention antogs. Genom protokollet upprättades en ny internationell oljeskade- fond, kompletterande oljeskadefond. Denna fond skall be- Internationellt konventionsarbete rörande oljeskador tala ersättning för oljeskador när den ersättning som betalas av den ansvarige fartygsägaren och oljeskadefond inte är tillräcklig för att täcka uppkomna skador. Sammanlagt kommer enligt dessa tre steg ett belopp om 750 miljoner SDR, vilket motsvarar , att finnas tillgängligt för ersättning åt skadelidande som drabbas av oljeskador. har 19 stater anslutit till protokoll, däribland . Protokollets materiella bestämmelser har införlivats i lagen om er- sättning från de internationella oljeskadefonderna (prop. 2004/05:78 s. 1 och 57). oljeskadefond, oljeskadefond och kom- pletterande oljeskadefond har ett gemensamt sekretariat under- ställt en direktör.