sou · GUB322d2 · 2007-01-01 00:00:00 — Detta uteslöt emellertid inte enligt domstolen att deras oberoende och opartiskhet kunde bli föremål för tvivel i ett enskilt fall. Enligt domstolen fanns inte skäl att betvivla den subjektiva opartiskheten hos intresseledamöterna. I fråga om den objektiva opartiskheten konstaterade domstolen däremot att intresseledamöterna hade fö- reslagits av och hade nära anknytning till två organisationer som hade ett gemensamt intresse av att förhandlingsklausulen i hyres- kontraktet även fortsättningsvis skulle gälla. När Langborger för- sökte bli fri från förhandlingsklausulen i sitt hyreskontrakt kunde han därför enligt domstolen med fog hysa berättigade tvivel att in- tresseledamöterna hade ett gemensamt intresse som var motsatt hans eget och att således den intressebalans, som ligger i Bostads- domstolens sammansättning i andra fall, i detta fall riskerade att rubbas. Artikel 6.1 hade därför enligt domstolen inte respekterats. dom i Langborger-målet ledde till att sam- mansättningsreglerna i hyresnämnderna och Bostadsdomstolen justerades i viss utsträckning. Reglerna ändrades för de mål där det kunde antas att en parts talan i målet kunde stå i strid med ett ge- mensamt intresse hos de organisationer som intresseledamöterna i nämnden eller domstolen hade anknytning till. Dessa mål skulle i stället handläggas av enbart juristdomare. Hyresnämnderna skulle avgöra målen med två lagfarna ledamöter och Bostadsdomstolen med tre lagfarna ledamöter.18 upphörde sedan Bo- 17Campbell and Fell v. , dom , Applica- tion No. 7819/77; 7878/77, Serie A, vol. 80, punkt 78. 1990/91:98 s. 34. Dess verksamhet övertogs i stället av hov- rätt.19 I målet Dyrwold m.fl. mot var omständigheterna i huvud- sak följande.20 Mellan Dyrwolds bolag och förelåg kollektivavtal (hängavtal). hade stämt bolaget inför Arbetsdomstolen under åbero- pande av att bolaget brutit mot vissa bestämmelser i kollektivavta- let. AD hade funnit att bolaget gjort sig skyldigt till kollektivav- talsbrott och utdömt skadestånd. Vid avgörandet av målet i AD hade sju ledamöter deltagit. Fyra av dessa var intresseledamöter. Två av intresseledamöterna var utsedda efter förslag från SAF och två var utsedda efter förslag från LO. Dyrwold m.fl. gjorde gällande att det förelåg ett brott mot arti- kel 6.1 eftersom tvisten inte prövats av en oavhängig (oberoende) och opartisk domstol. Enligt Dyrwold m.fl. var ledamöterna som utsetts efter förslag från SAF och LO i kon- flikt med Dyrwold m.fl. på grund av att Dyrwolds bolag tillhörde en fristående arbetsgivarorganisation. Dessutom var bolagets mot- part i AD, , ansluten till LO. konstaterade att i enlighet med de princi- per som utvecklats i Langborger-målet var den avgörande frågan huruvida intressebalansen i AD:s sammansättning hade rubbats och om den hade gjort det om detta kunde medföra att domstolen inte var oberoende och opartisk vid avgörande av den aktuella tvisten inför domstolen. Så kunde vara fallet antingen om intresseledamö- terna hade ett gemensamt intresse som var motsatt klagandenas, eller om deras intressen utan att vara gemensamma ändå var mot- satta klagandenas. Kommissionen noterade att i Langborger-målet hade klaganden försökt bli fri från förhandlingsklausulen i sitt hy- reskontrakt, en klausul som hade överenskommits mellan organisationer som hade nära anknytning till de organisa- tioner som hade nominerat de intresseledamöter som dömde i den aktuella tvisten. Tvisten i Langborger-målet hade således en klar anknytning till organisationernas intressen och intresseledamöterna hade ett gemensamt intresse som var motsatt klagandens. Kommis- sionen konstaterade att den nu aktuella tvisten inför AD var av an- 1993/94:200. 20Dyrwold and others v. , beslut , Ap- plication No. 12259/86. Frågan var om Dyrwolds bolag hade brutit mot vissa av bestämmelserna i kollektivavtalet och därför var skyldigt att utge skadestånd. Tvisten var enligt kommissionen av sådan karaktär att varken SAF eller LO objektivt sett kunde ha något annat intresse än att se till att kollektivavtalet tolkades och tillämpades på ett kor- rekt sätt. Detta intresse kunde inte stå i motsats till klagandens. Kommissionen lät sig inte heller övertygas om argumentet att kon- flikten mellan SAF, å ena sidan, och den organisation som bolaget tillhörde, å andra sidan, medförde att de intresseledamöter som hade nominerats av SAF hade ett gemensamt intresse med de in- tresseledamöter som nominerats av LO eller ett intresse som stod i motsats till klagandens. Att acceptera ett sådant argument skulle enligt kommissionen innebära detsamma som att anse att i de fall där intresseledamöterna hade nominerats av SAF eller LO skulle AD inte vara en oavhängig och opartisk domstol i alla de tvister där endast en av parterna var ansluten till SAF eller LO. Detta skulle enligt kommissionen stå i strid med uttalanden i Langborger-målet. Kommissionen konstaterade sammanfattningsvis att i motsats till situationen i Langborger-målet förelåg inte något gemensamt intresse hos intresseledamöterna. Enligt kommissionen förelåg inte berättigade skäl för klagandena att hysa tvivel om att intresseleda- möterna hade intressen som var motsatta deras eget eller att intres- sebalansen hade rubbats på ett sådant sätt att domstolen inte var att anse som oavhängig och opartisk. fann inte att det förelåg något brott mot artikel 6.1 och förklarade målet inadmissib- le, dvs. det togs inte upp till närmare prövning i sak. Plåtslageri och Ventilation Handelsbolag I målet Plåtslageri och Ventilation Handelsbolag mot var omständigheterna i huvudsak följande.21 Mellan bolaget och förelåg kolle- tivavtal (hängavtal). Bleck- och Plåtslagareförbunder hade stämt bolaget inför Arbetsdomstolen under åberopande av att bolaget brutit mot vissa bestämmelser i kollektivavtalet. AD hade funnit att bolaget gjort sig skyldigt till kollektivavtalsbrott och utdömt ska- destånd. Vid avgörandet av målet i AD hade tre ledamöter deltagit, varav två var intresseledamöter. En av intresseledamöterna hade 21 Plåtslageri och Ventilation Handelsbolag v. , Europakommissio- nens beslut , Application No 12733/87. utsetts efter förslag från SAF och en hade utsetts efter förslag från LO. Bolaget gjorde gällande att det förelåg ett brott mot artikel 6.1 eftersom tvisten inte prövats av en oavhängig (oberoende) och opartisk domstol. Bolaget hävdade att de ledamö- ter i AD som utsetts efter förslag från SAF och LO var negativt inställda till bolaget på grund av att detta inte var anslutet till SAF utan tillhörde en fristående arbetsgivarorganisation. fann inte att det förelåg något brott mot artikel 6.1 och förklarade målet inadmissib- le. Kommissionen resonerade på samma sätt som i Dyrwold- målet. I målet Yom-tov mot var omständigheterna i huvudsak föl- jande.22 Arbetsgivaren , som inte var ansluten till någon arbetsgivarorganisation, hade stämts av inför Arbetsdomstolen med påstående att han sagt upp en av sina anställda i strid med anställningsskyddslagen. AD hade funnit att Yom-tov genom uppsägningen brutit mot anställningsskyddslagen och utdömt skadestånd. Vid avgörandet av målet i AD hade sju le- damöter deltagit. Fyra av dessa var intresseledamöter utsedda efter förslag från SAF, , LO respektive TCO. Yom-tov gjorde gällande att det förelåg ett brott mot artikel 6.1 eftersom tvisten inte prövats av en oavhängig (oberoende) och opartisk domstol. Enligt Yom-tov hade arbetsgi- varledamöterna och arbetstagarledamöterna ett gemensamt intresse motsatt hans eget bestående i att de ville skapa en arbetsmarknad där alla var organiserade. resonerade på samma sätt som i Dyrwold- målet och i Plåtslageri och Ventilation Handelsbo- lag. Kommissionen fann inte att det förelåg något brott mot artikel 6.1 och förklarade målet inadmissible. En- ligt kommissionen var tvisten av sådan karaktär att ingen av arbets- givar- eller arbetstagarledamöterna objektivt sett kunde ha något annat intresse än att se till att bestämmelserna i anställningsskydds- lagen tolkades och tillämpades på ett korrekt sätt. Detta intresse kunde enligt kommissionen inte stå i motsats till klagandens. Kommissionen lät sig inte heller övertygas om argumentet att 22 Yom-tov v. , beslut , Application No 12962/87. Yom-tov kunde befara att intresseledamöterna kunde missgynna honom på den grunden att de hade ett gemensamt intresse av att uppnå en arbetsmarknad där alla, till skillnad mot honom själv, var organiserade. Att acceptera ett sådant argument skulle enligt kom- missionen innebära detsamma som att anse att i de fall där intresse- ledamöterna hade nominerats av någon organisation på arbets- marknaden skulle AD inte vara en oavhängig och opartisk domstol i alla de tvister där en av parterna inte var ansluten till någon av des- sa organisationer. Detta skulle enligt kommissionen stå i strid med uttalanden i Langborger-målet. Kommissionen konstaterade sammanfattningsvis att i motsats till situationen i Langborger-målet förelåg inte något gemensamt intresse hos intresseledamöterna. Enligt kommissionen förelåg inte berättigade skäl för klaganden att hysa tvivel om att intresseleda- möterna hade intressen som var motsatta hans eget eller att intres- sebalansen hade rubbats på ett sådant sätt att domstolen inte var att anse som oavhängig och opartisk. I målet Smeeton-Wilkinson mot var omständigheterna i huvudsak följande.23 Smeeton-Wilkinson, som inte var ansluten till någon arbetstagarorganisation, hade blivit uppsagd på grund av ar- betsbrist. Han hade väckt talan vid och yrkat dels ogiltigförklaring av uppsägningen, dels skadestånd. Han hade gjort gällande i första hand att arbetsgivaren sagt upp honom utan saklig grund i strid med 7 § anställningsskyddslagen och i andra hand att arbetsgivaren inte hade iakttagit turordningsreglerna i 22 § anställningsskyddslagen. Tingsrätten, som bestått av tre juristdo- mare, hade funnit att brott mot turordningsreglerna förelåg och tillerkänt Smeeton-Wilkinson skadestånd. Domen överklagades av såväl Smeeton-Wilkinson som arbetsgivaren till Arbetsdomstolen. Vid huvudförhandlingen i målet hade Smeeton-Wilkinson, med hänvisning till artikel 6.1. , dels begärt att domstolen skulle bestå av enbart juristdomare, dels gjort gällande att intresseledamöterna inte var opartiska. AD hade avslagit hans begäran. I dom hade AD, liksom tingsrätten, funnit att brott mot turordningsreglerna förelegat och tillerkänt honom skadestånd. Vid avgörandet av målet i AD hade sju ledamö- 23 Smeeton-Wilkinson v. , beslut , Appli- cation No 24601/94. Fyra av dessa var intresseledamöter utsedda efter för- slag från SAF, , TCO respektive LO. Smeeton-Wilkinson gjorde bl.a. gällande att han inte fått en oav- hängig (oberoende) och opartisk rättegång enligt artikel 6.1 Euro- pakonventionen. Han menade bl.a. att ledamöterna i inte var oberoende eftersom de endast utsågs för en begränsad tid och såle- des inte var oavsättliga och att domstolen inte varit oberoende ef- tersom arbetsgivaren var ansluten till en arbetsgivarorganisation medan han själv inte var ansluten till någon arbetstagarorganisation. konstaterade att ledamöterna i utsågs av regeringen för en period och att de inte kunde avsättas från sitt uppdrag under den tiden. Kommissionen konstaterade vi- dare att ledamöterna var skyddade från yttre påtryckningar genom bestämmelsen i 11 kap. 2 § regeringsformen vilken innebär att myndighet och inte heller får bestämma hur en dom- stol skall döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt skall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Mot bakgrund därav fann kommissionen att det inte fanns skäl att ifrågasätta AD:s obe- roende. I fråga om den påstått bristande opartiskheten hos intresseleda- möterna konstaterade kommissionen att den objektiva men inte den subjektiva opartiskheten hos intresseledamöterna ifrågasattes. Kommissionen konstaterade vidare att förhållandena var annorlun- da än i Langborger-målet där intresseledamöterna hade ett gemen- samt motsatt intresse till klaganden. I det nu aktuella målet där- emot var frågan i tvisten inför AD om klagandens arbetsgivare ge- nom att säga upp denne hade brutit mot anställningsskyddslagen och därigenom ådragit sig skadeståndsskyldighet. Tvisten var enligt kommissionen av sådan karaktär att ingen av de organisationer som hade nominerat intresseledamöterna objektivt sett kunde ha något annat intresse än att se till att bestämmelserna i anställningsskydds- lagen tolkades och tillämpades på ett korrekt sätt. Detta intresse kunde enligt kommissionen inte stå i motsats till klagandens intres- se. Kommissionen prövade slutligen klagandens argument att han inte var fackligt ansluten medan hans arbetsgivare var ansluten till en arbetsgivarorganisation. Ett godtagande av att detta skulle inne- bära att AD inte var en opartisk domstol skulle enligt kommissio- nen innebära detsamma som att anse att i alla de fall där intressele- damöter utsetts på förslag av någon organisation på arbetsmarkna- den skulle AD inte anses vara en opartisk domstol i alla de tvister där en av parterna inte var ansluten till någon av dessa organisatio- Detta skulle enligt kommissionen stå i strid med Europadom- stolens uttalanden i Langborger-målet. Sammanfattningsvis fann kommissionen att Smeeton-Wilkinson inte på objektiva grunder kunde hysa berättigade tvivel att intresse- ledamöterna hade intressen som var motsatta hans eget eller att intressebalansen hade rubbats på ett sådant sätt att opartiskheten kunde ifrågasättas. fann alltså inte att det förelåg något brott mot artikel 6.1 och förklarade målet inadmis- sible. Frågan om den s.k. objektiva opartiskheten behandlades även i må- let AB mot som avgjordes av Europadom- stolen hösten 2004.24 Bakgrunden i målet var i huvudsak följande. AB var ett bolag i textilbranschen. Bolaget var inte medlem i någon arbetsgivarorganisation och var inte bundet av kollektivavtal. Två av de ca 20 anställda var medlemmar i facket. Förhandlingar om kollektivavtal hade ägt rum mellan facket och bolaget utan resultat. Bolaget hade då varslats om fackliga stridsåtgärder. Bolaget hade hävdat att stridsåtgärderna var olagliga och frågan hade blivit föremål för prövning i Arbetsdomstolen. I AD hade bolaget begärt att målet skulle prövas av enbart yrkesdo- mare och motsatt sig att intresseledamöter som nominerats av ar- betsmarknadens parter deltog i prövningen. AD hade avslagit bola- gets begäran och avgjort målet med sju ledamöter, varav fyra var intresseledamöter (två från arbetsgivarsidan och två från arbetsta- garsidan). Arbetsgivarledamöterna var utsedda efter förslag från SAF och och arbetstagarledamöterna var utsedda efter förslag från LO och TCO. Bolaget hade förlorat målet i sak. Den arbetsgivarledamot som var utsedd efter förslag från SAF var skiljaktig. Inför gjorde bolaget gällande att det inte fått en rättvis rättegång av en opartisk domstol såsom krävs i artikel 6.1 eftersom AD:s sammansättning vid avgöran- det av tvisten inkluderade intresseledamöter. Bolaget gjorde gällan- de att samma princip som i målet Langborger mot var till- lämplig. meddelade dom i målet . Enligt domstolen (fem ledamöter mot två) förelåg inget brott mot artikel 6.1. 24 AB v. , dom den 26 okober 2004, Application No 41579/98. konstaterade inledningsvis att intresseledamö- terna i AD avlägger domared och att de har speciella kunskaper och erfarenheter av förhållandena på arbetsmarknaden. De bidrar därför till domstolens förståelse av förhållandena på arbetsmarknaden och förefaller i princip vara mycket väl kvalificerade att delta i avgöran- det av arbetsrättsliga tvister. konstaterade också att ett system med intresseledamöter i specialdomstolar är vanligt förekommande i många länder. I ett enskilt fall kan emellertid le- damöternas oberoende och opartiskhet ifrågasättas. I målet var endast intresseledamöternas objektiva opartiskhet ifrågasatt. konstaterade att prövningen syftar till att fastställa huruvida det finns sådana garantier i detta avseende beträffande intresseledamöterna att varje rimligt tvivel beträffande deras objektiva opartiskhet kan uteslutas. kon- staterade att såvitt avsåg frågan om intresseledamöternas objektiva opartiskhet var, i enlighet med avgörandet i Langborger-målet, den avgörande frågan huruvida intressebalansen i AD:s sammansättning hade rubbats och, om så var fallet, om detta kunde medföra att domstolen inte var opartisk vid avgörande av den aktuella tvisten inför domstolen. Detta kunde vara fallet antingen om intressele- damöterna hade ett gemensamt intresse som var motsatt klagan- dens, eller om deras intressen utan att vara gemensamma ändå var motsatta klagandens. konstaterade att en av de fyra intresseledamöterna, den arbetsgivarledamot som var utsedd efter förslag från SAF, var skiljaktig i AD och ville bifalla bolagets talan. Det förelåg således inte något gemensamt intresse för alla fyra intresseledamöterna som stred mot bolagets intresse. Likväl kvarstod frågan om de övriga tre intresseledamöterna företrädde intressen som stred mot bolagets. Bolagets huvudsakliga påstående i tvisten inför AD var att dess rätt att stå utanför organisationerna på arbetsmarknaden hade kränkts genom den påstått olagliga stridåtgärd som vidtagits mot bolaget av Industrifacket. erinrade om att bola- get och Industrifacket var ense om att stridåtgärderna i fråga inte stod i strid med medbestämmandelagen och att AD:s prövning av- såg frågan om åtgärderna hade kränkt bolagets negativa förenings- rätt enligt artikel 11 . Huvudfrågan i den prövningen var om anställninsgvillkoren i det av Industrifacket fö- reslagna kollektivavtalet var mer förmånliga än de som gällde hos bolaget. ansåg att tvisten mellan bolaget och Industri- facket var av sådan natur att de intresseledamöter som satt i AD och de organisationer som hade nominerat dem objektivt sett inte kunde ha något annat intresse än att säkerställa att anställningsvill- koren granskades och tolkades på ett korrekt sätt samt att princi- perna i artikel 11 tillämpades och tolkades på ett korrekt sätt. Detta intresse kunde enligt inte anses stå i strid med bolagets intresse. Det skulle enligt domstolen vara fel att anta att intresseledamöternas syn på dessa sakliga fråge- ställningar skulle påverkas av att de tillhörde den ena eller den and- ra av de nominerande organisationerna. konsta- terade att det som skiljde det aktuella målet från Langborger-målet var att de organisationer som hade nominerat intresseledamöterna i hade ett gemensamt intresse av att de organisa- tioner som var anslutna till dem även fortsättningsvis skulle få för- handla om hyran. Detta ville Langborger få slut på genom att få förhandlingsklausulen struken ur sitt hyreskontrakt. Vidare hade den anslutna hyresgästorganisationen ett ekonomiskt intresse av att förhandlingsklausulen bibehölls eftersom den erhöll en för- handlingsersättning som uppgick till av hyran. Det förelåg ingen sådan anknytning mellan tvisten i det nu aktuella målet och de organisationer som hade nominerat intresseledamöterna. beaktade också den omständigheten att bola- get inte var anslutet till någon arbetsgivarorganisation och alltså inte kunde sägas ha någon representation i AD medan motparten, Industrifacket, var ansluten till LO som hade nominerat en av in- tresseledamöterna i domstolen. Ett godtagande av att detta skulle ge anledning till tvivel om AD:s opartiskhet skulle enligt Europa- domstolen innebära detsamma som att anse att i alla de fall där in- tresseledamöter nominerats av någon organisation på arbetsmark- naden skulle AD inte anses vara en opartisk domstol i alla de tvister där en av parterna inte var ansluten till en sådan organisation. Detta skulle enligt strida mot övervägandena i Lang- borger-målet. fann sammanfattningsvis att det inte fanns fog för bolagets farhågor om att de intresseledamöter som deltagit i AD hade intressen som stod i strid med bolagets eller att intresse- balansen var rubbad på ett sådant sätt att AD inte uppfyllde kravet på opartiskhet vid avgörandet av tvisten. Som framgått ovan var domstolen inte enig. Två av de sju leda- möterna var skiljaktiga och ansåg att eftersom de fyra intressele- damöterna bildade domstolens majoritet, fanns det en objektivt rättmätig oro för att AD inte var opartisk. De menade att den ba- lans mellan motstående arbetsgivar- och arbetstagarintressen som AD normalt söker uppnå, i just detta fall helt misslyckades efter- som intresset hos båda de organisationer som hade säte i domsto- len var att försäkra sig om att bolaget skulle teckna på kollektivav- talet. Det gick inte att utesluta möjligheten att alla organisationer som nominerat intresseledamöter kan uppfattas som att de är posi- tiva till att någon organiserar sig. Mot denna bakgrund fanns det inte någon beaktansvärd skillnad mot Langborger-målet. Tvistens art (en oberoende, icke organiserad arbetsgivare å ena sidan, och kollektivavtalsslutande organisationer på både den fackliga sidan och arbetsgivarsidan på den andra), att den fackliga organisationen krävt att AD med intresseledamöter skulle pröva målet i stället för tingsrätten samt att intresseledamöterna var i majoritet i AD:s sammansättning visade enligt deras mening att bolagets farhågor var sakligt grundade. Av avgörandena i och framgår, sammanfattningvis, att systemet med s.k. intresseledamö- ter i domstol inte i sig ansetts utgöra ett brott mot konventionens krav på att en domstol skall vara oberoende och opartisk. Tvärtom är intresseledamöterna mycket väl lämpade för uppgiften. I Keller- mann-målet t.ex. framhåller att intresseledamö- terna i AD på grund av sina speciella kunskaper och erfarenheter av förhållandena på arbetsmarknaden bidrar till AD:s förståelse av dessa och därför i princip förefaller vara mycket väl kvalificerade att delta i avgörandet av arbetsrättsliga tvister. En intresseledamots oberoende och opartiskhet kan emellertid ifrågasättas i ett enskilt fall. Åtskillnad görs mellan subjektiv och objektiv opartiskhet. Me- dan frågan om subjektiv opartiskhet tar sikte på att utröna om do- maren rent konkret dömer partiskt tar den objektiva opartiskheten sikte på om det för en objektiv iakttagare finns några legitima tvivel om domarens opartiskhet. Tonvikten har lagts vid den objektiva opartiskheten. För att utröna huruvida det finns i brister i den ob- jektiva opartiskheten måste man ställa sig frågan om intressebalan- sen i domstolen har rubbats och om detta medför att domstolen inte är att anse som oberoende och opartisk vid avgörandet av den Intressebalansen kan ha rubbats antingen om in- tresseledamöterna har ett gemensamt intresse som är motsatt den klagandes intresse, eller om deras intressen, även om de inte är ge- mensamma, ändå är sådana att de i vilket fall som helst står i mot- sats till klagandens. Vid bedömningen av om intressebalansen har rubbats har omständigheterna i den enskilda tvisten betydelse. Den avgörande frågan är hur nära anknytning det finns mellan det som tvisten gäller och de intressen eller värderingar som intresseleda- möterna kan antas stå för. Att ledamöterna har tidsbegränsade för- ordnanden står inte i strid med konventionen. Domstolen skall vara upprättad enligt lag Det andra kriteriet på ett domstolsförfarande som uppfyller Euro- pakonventionens krav är enligt artikel 6.1 att domstolen skall vara upprättad enligt lag. Kravet har till syfte att förhindra att extraor- dinära domstolar upprättas för att döma i särskilda mål eller för att verka i akuta krislägen.25 Förfarandet skall vara rättvist mot den enskilde Det tredje kriteriet enligt artikel 6.1 är rätten till en rättvis rätte- gång. Begreppet är mycket allmänt och kan innefatta många olika element. Dit hör t.ex. följande. Parten skall bli hörd av domstolen, dvs. skall få tillfälle att framföra vad han eller hon har att säga till stöd för sin sak och söka övertyga domstolen om att ståndpunkten är välgrundad. Bedömningen av om en kränkning har skett skall ske mot bak- grund av rättegången i dess helhet, dvs. efter rättegångens slut.