sou · GUB346 · 2007-01-01 00:00:00 — Jag kommer här att komplettera detta sociokulturella perspektiv med en redogörelse för sociala rörelser. Detta svårfångade fenomen beskriver den italienske sociologen som en kedja av mer eller mindre sammanhängande händelser spridda och rum där aktörerna består av grupper eller organisationer som sam- manlänkas i mönster av interaktion. Sociala rörelser menar han därmed utgörs av komplexa och väldigt heterogena nätverksstruk- turer. Fenomenet har undersökts i syfte att klar- göra dessa strukturer och dess inre dynamik. Dessa studier har vi- sat att kollektivt handlande i hög grad skapas av sociala band mellan deltagare.74 Den svenske sociologen pekar på att so- ciala rörelser inte per definition är demokratiska, de syftar heller inte med nödvändighet till demokratisering. Trots att menar han att de historiska mobiliseringar som resulterat i ett ökat medbor- gerligt inflytande över samhälleliga beslutsprocesser ofta har drivits av sociala rörelser.75 Genom att koppla samman sociokulturella förändringar och so- ciala rörelser i det svenska samhället så är det möjligt att visa dels hur samhällsförändringarna konkret påverkat 73Ahrne, , , (1996) Det sociala landskapet – En sociologisk beskrivning av , s. 32 f 74Diani, (2003) Introduction: Social Movements, Contentious Actions, and : From Metaphor to Substance? i , and McAdam, (ed.) (2003) Social Movements and Networks, Relational Approaches to Collective Action, s. 1 75Thörn, (2002) Globaliseringens dimensioner – nationalstat, världssamhälle, demokrati och sociala rörelser, s. 156 medborgarna dels hur medborgarna reagerat på dessa förändringar. Tanken är alltså att mer konkret visa hur ett samband mellan sam- hällsförändring och politiskt missnöje skulle kunna se ut. Det kan tilläggas att ovan nämnda perspektiv har flera kopp- lingar till forskningsfältet kring begreppet Contentious Politics. hävdar exempelvis i boken att: When backed by dense social networks and galvanized by culturally resonant, action-orientated symbols, contentious politics leads to sustained interaction with opponents. The result is the so- cial movement.76 Tarrow menar alltså att framväxten av sociala rörelser i det moderna samhället förändrat möjligheten att upprätt- hålla och koordinera kollektiva aktioner. Därför bör också kollek- tiva aktioner och kollektivt våld ses som en del av det politiska fäl- tet. 60-talet – välfärdsexpansion, radikalisering och en ökad medvetenhet kan det svenska samhället beskrivas som ekonomiskt och politiskt stabilt. hade en intakt produk- tionsapparat och återuppbyggnadsbehoven i gjorde att ex- portmarknaden var närmast omättlig. De grundläggande välfärds- reformerna hade också genomförts eller beslutats andra hälft. Kulturellt kom framtidstron att breda ut sig och bli alltmer hegemonisk, trots detta blev inte välfärden allmän förrän en bra bit in . Den främsta orsaken kan sägas vara att var- dagens villkor inte förändrades i samma takt som den allmänna framtidstron. I och med välfärdssamhällets intåg informaliserades de sociala relationerna och människors möten blev mindre form- bundna. kom också många traditionella värden att omdebatteras, du-reformen var ett av flera kulturella uttryck för denna sociokulturella förändring. Även könsrollerna kom att debatteras och många idéer lyftes fram som hjälpte till att ifrågasätta traditionella mönster mellan män och kvinnor. Informaliseringen kan sammantaget sägas verka nedbrytande på givna kulturella former och öppnade dörren för alternativa vanor. höjdes en första kritik av välfärdssamhället.77 76Tarrow, (1998) in Movement – Social Movements and Contentious Politics, s. 2 77Ahrne & Roman (1996) s. 37 f Historikern betraktar i sin bok 1968 – när allting var i rörelse, som en radikaliseringsprocess med ett ovanligt långt förlopp. Upptakten kallar han det liberala 60-talet, präglat av förskjutningar i tankar och perspektiv ofta influerade av internationella sociala och politiska motsättningar. Kring mitten av sextiotalet menar att politiska öppningar möjliggjorde en intensifierad fas av radikaliseringen, han kallar det röda 60-talet. symboliseras internationellt av och i av diskussionen kring sprickorna i folkhemmet och negativa konsekvenser av den svenska modellen. menar att en ny social rörelse formerades, denna fick ett kraftigt och genomslag. Inledningsvis utgjordes denna rörelse av en ny generation radikaliserade ungdo- mar vilka skapade sin egen identitet – socialt, organisatoriskt och ideologiskt. menar att motsättningarna mellan dessa ak- tionsgrupper, solidaritetsorganisationer och politiska vänster- strömningar kunde vara stora men betraktar de ändå som en social rörelse. En rörelse som kom att utgöra motorn i den pro- cess som politiserade alla delar av samhällslivet, från utrikesfrågor till privata relationer. Åren kring 1968 utgör enligt kulmen på denna fas. skapades nya uttryck för radikalise- ringen genom den framväxande kvinnorörelsen, musikrörelsen och miljörörelsen. Den medborgerliga anslutningen blev enligt med all säkerhet större jämfört med 60-talet, som den sociala och åldersmässiga sammansättningen blev bredare. kom radikaliseringen också att innebära omfattande po- litiska reformer, här kan nämnas steriliseringslagens avskaffande, medbestämmandelagen och den kraftigt utvidgade offentliga sek- torn. menar att 70-talet utgjorde den sociala rö- relsens nedgångsfas.78 Flera av de sociala rörelser som växte fram kom att integreras i existerande strukturer. exemp- lifierar detta med Miljörörelsen som stod nära flera politiska partier och bildade ett eget. Den tidigare starkt centrerade kvinnorörelsen omformades till självständiga sammanslutningar för bland annat kvinnokultur, kvinnojourer och kvinnoforskning. Rö- relsens sammanhållande beståndsdelar, dess organisationer och ge- mensamma världsbild började enligt också att lösas upp. Rörelsernas breddade ålderssammansättning gjorde att det inte 78 (2002), s. 175 f längre gick att tala om en enhetlig 68-generation. slut gjorde att rörelsens viktigaste internationella symbol försvann. menar att en tilltagande dogmatisering skedde inom den politiska vänstern, förlusten av tron på att ett annat sam- hälle var möjligt betraktar han som en avgörande orsak till rörel- sens försvagning.79 Ifrågasättandet av det etablerade var från början alltså främst ett kulturellt fenomen, men politiserades det allt mer. Den stora gruvstrejken i –70 tillsammans med den samtida kritiken av miljonprogrammets bostadsområden i olika förorter visade på sprickor i välfärdsbygget. Med oljekrisen inleds också efterkrigstidens första krisfas. Den gröna vågen kom sedan att vända det kulturella ifrågasättandet direkt mot välfärds- samhället och dess företrädare, särskilt socialdemokratin. Mitten av sjuttiotalet kan ses som slutfasen av den svenska moderniseringen. Från den nya kvinnorörelsen ställdes krav på ett ökat samhälleligt jämställdhetsarbete genom exempelvis utbyggnaden av daghem. Det sena sjuttiotalet kan ses som en brytningstid både politiskt, ekonomiskt och kulturellt. De centrala dragen utgjordes av kvinno- rörelsens genombrott på olika samhälleliga plan – ekonomiskt ge- nom en ökad kvinnlig sysselsättning, politiskt genom olika refor- mer som avskaffandet av sambeskattningen. Även vardagslivet ge- nomgick en förändring . Efterkrigstidens väl- färdsutveckling bestod i viss mån, förändringen innebar snarare att välfärdssamhället stabiliserades i vardagens livsmönster.80 80-talet – individualisering, globalisering och ett groende missnöje Skiftet från sjuttio- kan politiskt beskrivas som när- mast motsägelsefullt. Den borgerliga regering som erövrade mak- ten 1976 fortsatte välfärdspolitiken, när socialdemokratin åter tog makten ledde detta till en politik med nyliberala inslag, främst i form av avregleringar. Sammanfattningsvis kan man säga att det sociala landskapet präglades av att eko- nomi och politik befann sig i otakt. kom framtiden heller inte att förknippas med folkhemmet, åtminstone inte på ett trovärdigt sätt. Nya moderna värden kom istället att spela stor roll, 79Östberg (2002), s. 176 f 80Ahrne & Roman (1996) s. 38 ff framförallt en ny typ av individualism. Detta kan exemplifieras med den s.k. yuppien som kombinerade individuell yrkesmässig fram- gång med en utmanande konsumtion. Denna kombination var ny- danande, men utan den föregående informaliseringen hade den nya individualismen knappast varit möjlig. En kollektiv perspektivför- ändring kan sägas ha flyttat fokus från framtiden till . Den starka ekonomiska högkonjunktur som präglade särskilt den andra kom sociokulturellt att skilja sig från efterkrigstidens välfärdsutveckling. Påtagligt är att under denna högkonjunktur fördjupades sprickorna i den svenska modellen. Av stor vikt är det statliga budgetunderskott som sjuttiotalet efterläm- nade sig och som kom att destabilisera den svenska modellen. globaliserades stora delar av världsekonomin vilket tving- ade fram flera politiska avregleringar. Dessa regleringar har inte sällan varit centrala delar av det svenska välfärdsbygget. Globalise- ringen medförde också en ökad utomeuropeisk flyktinginvandring. Till skillnad från den tidigare arbetskraftsinvandringen så kom dessa människor att få det svårt på den svenska arbetsmarknaden. I kombination med ökade ekonomiska svårigheter ledde detta till en ökad främlingsfientlighet. Detta kan exemplifieras med utveck- lingen i där kommunen helt sonika vägrade att administrera den statliga flyktingpolitiken, ett beslut som förankrades genom en lokal folkomröstning. De ökade främlingsfientliga stämningarna kom senare också att kanaliseras politiskt genom Ny Demokrati.81 sker en framväxt av en ny militant rasideologisk rörelse, denna utveckling har bland annat beskrivits av historikern i sin bok i – 1999. Lööw menar att sker den hittills mest expansiva fasen i utvecklingen av efterkrigstidens nationalsocialistiska och rasideologiska grupper. Denna nya rörelse beskriver hon som en undergroundkultur, marknadsförd genom musik och öppna de- monstrationer. Förmågan att samordna verksamheten mellan dessa grupper, exempelvis genom skapandet av ett traditionellt politiskt parti har dock inneburit uppenbara svårigheter. Lööw menar att samtliga försök, med undantag av det senaste, (), har misslyckats. Det intensiva utvecklingsskedet för denna grupp sammanföll dock med färdigställandet av Lööws bok vilket gjort att hon inte i detalj har kunnat följa organisationens 81 (1996) s. 40 f utveckling.82 I ett senare tillägg till boken diskuteras dock ställ- ningen hos de nationalsocialistiska grupperna , detta tillägg behandlas nedan. Sammantaget kan man konstatera att och fram till valet skedde påtagliga förändringar i den svenska väljarkårens beteende. sågs länge som ett mönster av parla- mentarisk stabilitet, detta mot bakgrund av att Socialdemokratin , i nio riksdagsval erhöll av rösterna ± . sker dock ett antal händel- ser som kan sägas leda till en systemförändring både på lokal och på central nivå. Den första händelsen är lokalvalet i där socialdemokraterna förlorade makten oavbrutet reger- ingsinnehav. Resultatet kan förklaras av valfram- gångar som till stor del byggde på intensiv kritik av den svenska modellen och mot socialdemokratin som ansvariga för systemets utformning. Ett andra förändringstecken utgörs av inbrytning bland traditionella och socialdemokratiska väljare val. På central nivå kom systemförändringen 1991 med Ny Demokrati och Kristdemokratiska Samlingspartiets representation i riksdagen.83 90-talet – missnöjet politiseras Den kris som oväntat infann sig kring 1990 fördjupade den eko- nomiska och politiska obalansen. Med krisen steg arbetslösheten rekordsnabbt till nivåer som endast har sin motsvarighet på 1930- talet. Till skillnad från då skedde utvecklingen från en närmast full- ständig sysselsättning vilket ledde till en chockupplevelse. Till följd av ekonomins internationalisering och avreglering var det inte hel- ler möjligt att likt bemöta krisen med en expansiv eko- nomisk politik för att stimulera efterfrågan. Försöken att komma tillrätta med krisen inriktade sig istället på en radikal bantning av statsutgifterna, konsekvensen blev att arbetslösheten närvaro i var- dagen blev ännu mera påtaglig. Nittiotalet kom också alltmer att präglas av en växande klyfta mellan å ena sidan de ekonomiskt och politisk ledande och stora delar av allmänheten å den andra. Medan eliten påtalade vikten av nedskärningar och lyfte fram EU-medlem- 82Lööw, (2000) Nazismen i –1999. Den rasistiska undergroundrörelsen: musiken, myterna, riterna, s. 9 f, 138 83Bjurulf, Bo & , (red.) Det politiska missnöjets , statsvetare och sociologer ser på valet . skapet som en lösning på krisen förblev välfärdsstatens folkliga stöd intakt och i viss mån ännu starkare. Konsekvensen blev en ka- raktäristisk politisk låsning där de lösningar som förespråkas av eliten blivit allt svårare att genomföra under den politiska demo- kratins villkor, har välfärdsstatens prestationer på allt fler områden blivit svår att hålla på vad många anser vara en rimlig nivå. En minskad folklig tilltro till det politiska systemet grundar sig emellertid inte bara i politikens svårigheter att upprätthålla berätti- gade välfärdsprestationer. En serie kritiska händelser har också allt- sedan Palmemordet fördjupat klyftan och tillsammans med ar- betslösheten bidragit till en slags kulturell chock. Till dessa händel- ser hör den akuta ekonomiska krisen och Riks- bankens kraftiga räntehöjningar vilket sågs som en bekräftelse på det politiska systemets oförmåga. Flera skandaler avslöjades i bland annat där kommunpolitiker skaffat sig fördelar på det all- männas bekostnad som välfärden stod under fortsatt press.84 I en debattartikel frågar sig och vad 60-talets nya vänster har haft för betydelse för samtidens syn på den svenska krisen ? De konstaterar att delar av det aktivistiska arvet överlevt i form av att medbor- garna blivit aktivare på många områden i politiken vilket de be- traktar som en viktig förändring av politisk kultur i . Den nya vänsterns politiska arv utgörs således av människors handlings- beredskap, deras vilja och vana att vara aktiva har överlevt trots att de politiska alternativ och utopier som då engagerade så starkt nu är avsomnade85. konstaterar de att arvet främst kommit att förvaltas av den välutbildade medelklassen. Kon- sekvensen blir att en direktdemokratisk kritik mot folkrörelsetra- ditionens representativa demokrati smälter samman med nyliberala ambitioner att bryta den maktapparat som skyddat den svenska modellen och den svenska välfärdsstaten. och konstaterar att en vilja att protestera överlevde som po- litikens innehåll, målet för protesterna, försvann.86 Försök har också gjorts att jämföra 60-talets nyvänster med da- gens autonoma vänstergrupper. har exempelvis analyserat hur anarkismen återuppväckts av olika grupper. Hon menar att för nyvänstern låg anarkis- 84Ahrne & Roman (1996) s. 42 f 85Lundberg & (1997) s. 63 86Lundberg & (1997) s. 64 mens värde i en förändringsstrategi som syftade till individens fri- görelse. För 70-talets alternativa rörelser praktiserades anarkismen snarare apolitiskt, i syfte att främja engagemang i sociokulturella projekt med en underliggande målsättning att omvandla världen. Den autonoma vänstern som växte fram har enligt Turonska anammat nyvänsterns ståndpunkter, dock i en förenklad form. Hon menar att de endast betraktar anarkismen som en kampdoktrin som föreskriver våld.87 Turonska beskriver uppkomsten av 90-talets autonoma vänster som ett resultat av desillusionerade erfarenheter av välfärdssamhäl- lets ekonomiska kris i kombination med trovärdighetsproblem hos den representativa demokratins institutioner. Hon pekar på det faktum att ungdomar i flera europeiska länder drabbats av arbets- löshet, genom att ungdomar utgör de autonoma gruppernas sociala bas har detta varit en särskilt viktig faktor för dess framväxt. Turonska menar att den autonomvänster som etablerade sig i erkänner sin förankring i en socialistisk-anarkistisk tradition. Hon beskriver målet att bekämpa extremhögern som den minsta gemensamma nämnaren mellan dessa grupper som kan an- ses bilda en antirasistisk front. Utöver detta betraktar Turonska fronten som mycket splittrad, de autonoma står till vänster om den politiskt etablerade vänstern. Avståndstagandet från den politiskt etablerade vänstern utgör också en viktig komponent, de autonoma är emot att organisera sig i ett politiskt parti utan ser sig själva som ett nätverk av självstyrda grupper som mobiliserar sina sympatisö- rer när händelserna kräver det. menar hon att mot detta frihetliga inslag ställs ett konspiratoriskt, en metod att organisera sig i ett slags hemligt sällskap byggt på disciplin och effektivitet.88 Turonska nämner inga särskilda organisationer i sin diskussion om den nya autonoma vänstern, en grupp som dock stämmer väl in på hennes beskrivning är Anti-fascistisk aktion (). bilda- des 1993 och ser sig själva som ett landsomfattande nätverk med uppgift att bekämpa fascismen både ideologiskt och fysiskt. I Häften för kritiska studiers temanummer kring sociala rörelser dis- kuterar bland annat utifrån begreppet neosek- terism. betraktar neosekten som en synnerligen exklusiv och exkluderande kollektiv identitetskonstruktion, som karaktäri- seras av en kompromisslös hållning i de politiska kraven på det tra- 87Turonska, (1997) Anarkism . Politiskt våld från nyvänstern till de autonoma Häften för kritiska studier, nr. 2, 1997, s. 33 f 88Turonska (1997) s. 43 f ditionella politiska systemet.89 Enligt bygger en del av neosektens aktioner på våld – mot andra eller mot egendom. Den politiska neosekten utgör därmed en typ av högriskaktivism, denna verksamhet kräver enligt ett visst mått av hemlighetsma- keri.90 beskriver som ett nätverk av militanta, anarkis- tiska och antirasistiska aktionsgrupper som tillämpar den våld- samma konfrontationens strategi. Hon menar att rekryteringen av nya medlemmar främst sker genom personliga kontakter – detta för att försäkra sig om att de nya medlemmarna delar gruppens mål och medel. Organisationen är uppbyggd som ett handlingsnätverk bestående av informella vänstergrupper. Bortsett från det allmänna målet, att bekämpa fascismen, är aktionsinriktade aspekter enligt mer eller mindre hemliga. innebär det faktum att de flesta aktionerna sker i form av direkta konfrontatio- ner att tiden och platsen för aktionerna är förutsägbara. konfrontationer med olika rasistiska och nyfascistiska grupper markerar ett starkt, ofta våldsamt, ställningstagande mot att det offentliga rummet upplåts åt dessa grupper. Konkret tar sig aktio- nerna enligt uttryck i ett öppet våld, i form av stenkast- ning eller verbal förolämpning. Detta sker inte bara i direkt protest mot de rasistiska grupperna utan också mot samhällets våldsmakt, som anses skydda de rasistiska gruppernas säkerhet. Det faktum att AFA-aktivisterna under sina aktioner bär maskering förklaras också med att masken skyddar mot såväl polisens som de rasis- tiska/fascistiska gruppernas registrering.91 diskuterar som sagt också ställningen hos de na- tionalsocialistiska och rasideologiska grupperna vid slutet av 90- talet. Hon konstaterar att exempelvis den rasistiska brottsligheten sett en faktisk ökning dels när det gäller olika former av misshan- del, dels grövre brottslighet. Lööw nämner polismorden i , mordet på syndikalisten och bil- bomben i mot två journalister. Hon konstaterar att det fortfarande saknas en kontinuitet i såväl debatt som i åtgärder, debatten tenderar att ta sitt avstamp i och blundar därmed för tidigare händelser. Händelserna i betraktades exempel- vis som ett trendbrott trots att Vitt Ariskt Motstånd 89Peterson, (2002) Hemlighetsmakeriets roll i militant politisk strategi, i Häften för kritiska studier, nr 1, 2002, s. 14, se även , (2001) Contemporary Political Protest – Essays on political militancy. 90Peterson (2002) s. 14 f. 91Peterson (2002) s. 17 ff gjorde sig kända som bankrånande aktivister. konstaterar ett ökat tryck mot Vit Makt-världen – från polis och det övriga rättsväsendet, från politiker, kommuner och debattörer och från anti-rasister. Trots detta menar hon att de högerextrema gruppernas verksamhet inte har minskat i någon betydande utsträckning. som vissa medlemmar lämnat rörelsen på grund av omvärldens tryck och en tilltagande radikalism så tilldrar den sig också nya militanta individer. Lööw tycker sig kunna urskilja ett mönster med grovt kriminellt belastade som delar med sig av sina speciella kunskaper – ett mönster som känns igen från andra länder och som där fött terroristgrupper. Oavsett hur utvecklingen för de högerextrema grupperna ser ut så konstaterar hon att nya grupper sannolikt kommer att uppstå med nya serier av våld som följd. Till följd av detta betonar Lööw vikten av att debatten inte stannar vid manifestationer och utlovade krafttag. Istället bör frågan om hur det var möjligt för denna rörelse att blomma upp.92 – nya sociala rörelser? konstaterar att det finns tecken på att vi kan stå inför en ny period av radikalisering liknande den som skapades av 1960-talets sociala rörelser. Han menar att den i så fall skulle ha sina rötter i tredje världen och hos de sociala rörelser som kritiserar globaliseringens negativa effekter.93 Sociologen me- nar dock att den sociala rörelse som etablerade sig i , och –2000 utgör en unikt global, och mycket heterogen rörelse – bestående av fackföreningar, miljö- och solidaritetsorganisationer, kyrkor och nya rörelser som exempelvis Attac. menar att den gemensamma nämnaren för dessa or- ganisationer består i kritiken av den ekonomiska globaliseringen med utgångspunkt i ett ställningstagande för global rättvisa och ett ekologiskt hållbart världssamhälle.94 Mycket av det som sägs och görs på det ekonomiska planet utgår ifrån existensen av globaliseringen som en omvälvande kraft. konstaterar emellertid att det är oklart vad vi mer exakt menar med begreppet globalisering, vilka krafter som styr 92Lööw (2000) s. 480, 486 93Östberg (2002) s. 179 f 94Thörn, (2002) och den globala rättviserörelsen i , , (red.) (2002) Vad hände med i ?, s. 227 f och hur fenomenet skall förstås. Han menar att det som gör att globaliseringen väcker så starka reaktioner har att göra med ett nytt sätt att betrakta tid och rum. Vi blir mer och mer medvetna om att det vi gör också har konsekvenser för andra. Detta innebär att det lokala skeendet inte kan ses utanför ett globalt sammanhang. Det moderna samhället kännetecknas också av en ökad intensifiering av globala sociala relationer som gör att vi upplever oss närmare var- andra . menar att detta utgör bakgrunden till att vi diskuterar legitimiteten och trovärdigheten hos internatio- nella organ som IMF och och talar om motkrafter mot en snabbt expanderande marknadsekonomi.95 De händelser som utspelade sig i gjorde i synnerhet oss svenskar påtagligt medvetna om vår del i en global utveckling. Detta trots att inte hyste några av de globala organisationer eller institutioner – IMF, WTO, Världsban- ken eller G8 som på andra platser varit föremål för den nya sociala rörelsens protester. blev likväl ett tillfälle att kriti- sera den ekonomiska och politiska världsordningen, bakgrunden är enligt att EU kommit att betraktas som en företrä- dare för den nyliberala politik som präglat globaliseringens senaste fas. I ett försök att förstå det som hände i pekar han på det faktum att blev en världspolitisk scen som bevakades av journalister från hela världen. De konsekvenser som detta kom att leda till betraktar han som kännetecknande för globaliseringens processer.96 Det faktum att våldet kom att hamna i centrum för medias rap- portering från tar som utgångspunkt för en dis- kussion kring vad han kallar medialiseringsmyten.