sou · GUB355 · 2007-01-01 00:00:00 — och kapitalanskaffningsproblem som utredningen pekat på. Ett förslag i nämnd riktning skulle för övrigt strida inte bara mot intentionerna i utredningens direktiv utan också mot grund- läggande tankar bakom beslut om försäkringsrörelse- reform . För att kunna komma till rätta med nämnda brister bör i stället försäkringstagarnas ställning i ömsesidigt bedrivna försäkrings- bolag stärkas på andra sätt som incitament för en effektiv ägarstyrning skapas och möjligheterna till extern kapitalförsörjning förbättras. Utredningens allmänna utgångspunkter för den nya associationsrättsliga regleringen följer i kapitel 7. Kapitel 8 redogör för utredningens särskilda överväganden om ömsesidigt bedrivna livförsäkringsbolag. Också i andra europeiska länder gäller särskild lagstiftning för för- säkringsverksamhet. Rörelseregleringen i de olika länderna vilar visserligen på skilda traditioner, men den är , efter ett om- fattande harmoniseringsarbete inom EU, i stora delar gemensam för många stater. På livförsäkringssidan skiljer sig emellertid skyddsregleringen fortfarande åt på väsentliga punkter, och det gäller inte minst hanteringen av företagens överskott. Den svenska regleringen framstår där som mycket ovanlig. I länder som brukar jämföras med uppställs nämligen inte generella förbud mot vinstutdelning i livförsäkringsaktiebolag. Inte heller finns där bestämmelser som ger försäkringstagarna direkt inflytande i ett sådant bolags egna organ. På associationsrättens område förekommer i övrigt endast mera begränsad försäkringsspecifik reglering. Även utomlands skall försäkringsverksamhet vanligtvis drivas antingen i aktiebolagsform eller i ömsesidig eller kooperativ form. För den ömsesidiga före- tagstypen är associationsrättsliga särbestämmelser betydligt vanli- gare än för försäkringsaktiebolag, men även de ömsesidiga före- tagen tillämpar ofta många generella associationsrättsliga regler. Inte i något EU-land har införts en allmän lag för ömsesidiga före- tag. Den i förekommande associationen för meddelande av enbart tjänstepensionsförsäkring, tjänstepensionskassan, har mot- svarigheter i två av de nordiska grannländerna. Liksom i gäller i dessa länder en del särbestämmelser för sådana institut. Nedan ges en kortfattad redogörelse för förhållandena i några andra europeiska länder, vilken tar sikte på de frågor som behandlas i detta betänkande. För varje land kommer att återges dels före- kommande associationsformer och deras associationsrättsliga grund, dels de ömsesidiga företagens särskilda förhållanden, dels ock hanteringen av överskott i livförsäkringsföretag. behandlas i några nationer befintliga regler om och tillvägagångssätt vid ombildning av ett försäkringsföretags associationsform. Också utländska lagstiftares särbehandling av små försäkringsföretag tas upp. Slutligen beskrivs försäkringsmarknaden i de skilda länderna. Tyngdpunkten i framställningen ligger på de länder där för- hållandena kan sägas mest likna dem i . Det gäller i första hand de nordiska länderna. Också , vars rättstraditioner, bl.a. på försäkringsområdet, den svenske lagstiftaren ofta fallit tillbaka på, ges ett större utrymme. Även förhållandena i beskrivs något utförligare. Den brittiska ordningen har med sitt betydande genomslag i EG:s försäkringsdirektiv fått ökat intresse inte bara hos oss utan även i andra europeiska länder (se bl.a. SOU 1995:87 s. 92 ff.). Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund Försäkringsverksamhet i regleras genom lov om finansiel virksomhed (FIL), som trädde 2004. Som framgår av namnet omfattar lagen även annan finansiell verksamhet än försäk- ringsverksamhet. Försäkringsbolag skall enligt FIL vara aktiebolag (aktieselskab), ömsesidiga försäkringsbolag (gensidige selskab) eller tvaergående pensionskasser. Tvaergående pensionskasser är enligt FIL föreningar eller sam- manslutningar, vilkas medlemmar antingen är utbildade på ett särskilt område eller är anställda i ett företag av en bestämd typ och vilka har till föremål att som ett led i anställningsvillkoren eller annan anknytning till verksamheten säkra pension enligt likartade regler för alla medlemmar. Som tvaergående pensionskasser räknas också föreningar eller sammanslutningar, vilkas medlemmar är självständiga företagare inom samma bransch och vilka har till föremål att säkra pension enligt likartade regler för alla medlem- mar. En tvaergående pensionskasse anses vara ett slags ömsesidigt företag. En speciell form utgör de arbetsmarknadsrelaterade livförsäk- ringsaktiebolagen (arbejdsmarkedsrelateret livsforsikringsaktie- selskab). Med ett sådant bolag förstås i FIL ett livförsäkringsaktie- bolag som dels direkt eller indirekt ägs av försäkringstagarnas fackliga organisationer, eventuellt tillsammans med arbetsgivar- organisationer i branschen, dels bildats till följd av avtal, dels ock enligt bolagsordningen inte får dela ut vinst till ägarna. Bolaget betraktas i princip som en tvaergående pensionskasse, och det kan som huvudregel inte ändra form till ett allmänt livförsäkrings- aktiebolag. För försäkringsaktiebolagen gäller, genom hänvisningar i , den allmänna aktiebolagslagen (aktieselskabsloven). Även reglerna för ömsesidiga försäkringsbolag och tvaergående pensionskasser tar sin associationsrättsliga utgångspunkt i aktiebolagslagen. För dessa företag ges emellertid i FIL åtskilliga särregler (se vidare härom i det följande). För samtliga försäkringsbolag upptas i FIL sådana särbestämmelser om ägare och ledning m.m. i ett försäkringsbolag som följer av EG:s försäkringsdirektiv. Det bör i sammanhanget nämnas att det i saknas en allmän associationsrättslig lag om ekonomiska föreningar. Däremot ges i lov om erhvervsdrivende virksomheder vissa bestämmelser för kooperativa andelsselskaber. Den regleringen, som är betydligt mera begränsad än allmänna associationsrättsliga regelverk, upp- ställer krav på registrering och på att vissa villkor skall uppfyllas för att en förening skall få kalla sig andelsselskab samt innehåller bestämmelser om årsredovisning och firma. Särskilt om ömsesidiga försäkringsföretag Ömsesidiga försäkringsbolag karakteriseras av att försäkringstaga- ren vid teckning av en försäkring blir medlem i bolaget. Någon annan person än en försäkringstagare kan inte bli medlem. Med- lemskapet, som följer av FIL, innebär rösträtt på stämman. Bolags- ordningen kan föreskriva att medlemmarna skall svara för bolagets förpliktelser och i så fall skall omfattningen av ansvaret anges i denna. Ett på så sätt föreskrivet ansvar kan endast göras gällande av bolaget. Återförsäkringstagare kan avtala bort sitt ansvar om bolagsordningen medger det, men premieintäkten från sådana återförsäkringstagare får inte vara för stor i förhållande till den totala verksamheten. Kollektivet av försäkringstagare anses äga det ömsesidiga försäk- ringsbolaget. Detta innebär emellertid inte att medlemmen vid inträdet i bolaget skall göra ett kapitaltillskott eller att denne när försäkringsförhållandet upphör har ett krav på bolagets kapital. Upplöses ett ömsesidigt försäkringsbolag efter likvidation, ombildning eller fusion har däremot kollektivet av försäkrings- tagare som utgångspunkt ett anspråk på bolagets egna kapital. För- säkringstagarkollektivet beslutar genom bolagsorganen hur den gemensamma förmögenheten skall fördelas. Försäkringstagarna har som redan nämnts rösträtt på stämman, men i bolagsordningen kan intas bestämmelser om att stämman skall bestå av delegerade som har utsetts av försäkringstagarna och, i förekommande fall, garanterna eller ställföreträdare för dem. De delegerade utses i enlighet med av bolaget antagna bestämmelser, s.k. valgregulativ. Ömsesidiga försäkringsbolag skall vid bildandet ha ett garanti- kapital, som utgör lånat kapital. Detta kapital anses böra återbetalas när det är erforderligt för försäkringsrörelsen, men någon föreskrift härom finns inte i FIL. Ömsesidiga försäkrings- bolag har endast ett fåtal möjligheter att förnya eller öka sitt risk- kapital. Ett sådant bolag kan i detta syfte öka garantikapitalet, ta upp förlagslån eller inrätta s.k. medlemskonti efter särskilt beslutade inbetalningar från medlemmarna. Till riskkapitalet räknas även saerlige bonushensaettelser, varom mera nedan. För vissa mindre ömsesidiga skadeförsäkringsbolag finns sär- skilda bestämmelser som innefattar bl.a. lägre krav på minsta solvenskapital och undantag från kravet på en direktion. Detta gäller för bolag vilkas verksamhet är begränsad till att i teckna direkt försäkring för olycksfall eller sjukdom, om de försäk- rade också är försäkringstagare, eller för husdjur, allt under förut- sättning att försäkringarna tecknas för högst i sänder. Dess- utom skall det finnas bestämmelser i bolagsordningen om ett högsta belopp som bolaget får teckna utan återförsäkring, eller att detta belopp fastställs av tillsynsmyndigheten, Finanstilsynet, och om möjlighet att kräva extra bidrag från försäkringstagarna eller sätta ned förmåner. Vidare får bolaget, för att omfattas av särbestämmelserna, inte ha en årlig premieintäkt som överstiger ett av Finanstilsynet fastställt belopp eller en premieintäkt som till mindre än hälften härrör från fysiska personer som är medlemmar i bolaget. Om de angivna mindre ömsesidiga skadeförsäkrings- bolagen också har ett begränsat geografiskt verksamhetsområde och de tecknade försäkringarna inte överstiger tre miljoner danska omfattas de inte av FIL. Ett ömsesidigt skadeförsäkringsbolag kan i andra fall av Finans- tilsynet undantas från lagens bestämmelser. om de samlade försäkringarna inte överstiger sex miljoner danska och bolagets risk för en enskild försäkring, oavsett om den är återförsäkrad eller inte, inte överstiger av bolagets samlade premieintäkt, eller om bolagets verksamhet är geografiskt begränsad och avser endast en verksamhetsgren. Finanstilsynet kan i sistnämnda fall undanta bolag från lagens bestämmelser även om verksamheten avser annat än försäkring för olycksfall, sjukdom eller husdjur, bara den inte omfattar ansvarsförsäkring, arbets- skadeförsäkring, motorfordonsförsäkring, kautionsförsäkring eller kreditförsäkring. För tvaergående pensionskasser gäller i stort sett samma regler som för ömsesidiga försäkringsbolag. Medlemmarna i en pensions- kassa kan emellertid inte göras ansvariga för kassans förpliktelser. Minst hälften av styrelsens ledamöter skall väljas av och bland medlemmarna i kassan. Premien för livförsäkringsavtal skall fastställas betryggande, så att det är stor säkerhet för att livförsäkringsbolaget har tillräckliga medel att uppfylla avtalet när det förfaller. Försäkringstagarna betalar därför som regel en premie för försäkringen som är försik- tig i förhållande till nuvärdet av de avtalade försäkringsåtagandena. Mot den bakgrunden anses det rimligt att försäkringstagaren får andel i det överskott som kan förväntas under avtalens löptid. Beräkning och fördelning av realiserat resultat till försäkrings- tagarna skall regleras i tekniska grunder. De skall vara betryggande och rimliga gentemot de enskilda försäkringstagarna och andra berättigade. De skall dessutom vara precisa och klara samt leda till en rimlig fördelning. Kravet på rimlig fördelning anses innebära att utgångspunkten för fördelningen av det realiserade resultatet är den även i kallade kontributionsprincipen, enligt vilken det realiserade resultatet fördelas bland de berättigade parterna efter det förhållande med vilket de har bidragit till överskottet. Principen gäller om inte parterna avtalat om något annat och gäller även fördelningen av resultatet mellan eget kapital och försäk- ringstagarna Den del av bolagets resultat som tillfaller försäkrings- tagarna (bonus) skall frigöras på ett rimligt sätt under försäkrings- avtalens löptid. Av reglerna i de tekniska grunderna för fördelning av överskott skall det klart och precist framgå hur det resultatet används till för- delning mellan de enskilda försäkringstagarna, till avsättning till försäkringsbestånden som sådana och till eget kapital. Finans- tilsynet har utfärdat närmare föreskrifter om kontributions- principen. Av föreskrifterna följer att det resultat som skall delas med försäkringstagarna inte är ett försäkringsbolags totala resultat utan realiserat resultat, vilket är det försäkringstekniska resultatet med vissa justeringar. Försäkringstagarna står därför i normalfallet inte allmän rörelserisk. Fördelningen av realiserat resultat mellan eget kapital och för- säkringstagarna behöver inte regleras i avtalen. Det egna kapitalets andel av realiserat resultat skall delas upp i en andel relaterad till förräntning av eget kapital (dvs. en andel av realiserat resultat enligt kontributionsprincipen) och en andel, ett risktillägg, som avspeglar den risk som åvilar det egna kapitalet. I de flesta bolag är risk- tillägget beräknat som en andel av en post i balansräkningen, t.ex. försäkringstekniska avsättningar. Fördelningen till det egna kapitalet kan ses över . Vid resultatets fördelning mellan eget kapital och försäkringstagarna anses eget kapital endast kunna tillföras ett tillägg, jämfört med vad som tillförs försäkringstagarna, om det kan grundas på risken för ett underskott som rör förpliktelser som åvilar det egna kapitalet. Finanstilsynet har utfärdat en vägledning om marknadsdisciplin för och anmälning av regler för eget kapitals andel av det realiserade resultatet i livförsäkringsbolag och tvaergående pensionskasser. Om bolagen följer vägledningen gör Finanstilsynet inte någon prövning av fördelningen till eget kapital. I stället publiceras bolagens regler och respektive års faktiska fördelning till eget kapital på Finanstilsynets hemsida. Avsikten är att genom marknadsdisciplin, dvs. genom öppenhet, se till att fördelningen till eget kapital är rimlig. Finanstilsynets föreskrifter om kontributionsprincipen innebär vidare att försäkringstagarnas andel av det realiserade resultatet skall tillföras de försäkringstekniska avsättningarna. Bonusen skall fördelas till de enskilda försäkringarna på ett rimligt sätt under för- säkringens livstid och den kollektiva reserven, den del som fördelas kollektivt till bestånden, skall ha en passande storlek i förhållande till bolagets förpliktelser och ekonomiska situation i övrigt. Kontributionsprincipen gäller även vid ett negativt resultat, vilket innebär att de försäkringstekniska avsättningarna minskar, men i så fall i första hand den kollektiva reserven. Den del av det realiserade resultatet som fördelas kollektivt till bestånden (kollektivt bonuspotentialer) är avsedd för en framtida fördelning till enskilda försäkringstagare. Om en försäkringstagare återköper sin försäkring kan denne dock inte ställa krav på de medel som är innehållna i sådana kollektiva reserver. På grund av nedgången på de finansiella marknaderna och fick vissa bolag ett behov av att stärka kapitalbasen. Det infördes därför en möjlighet att avsätta en del av det realiserade resultatet som skall fördelas till enskilda försäkringstagare till en särskild del av de försäkrings- tekniska avsättningarna, saerlige bonushensaettelser, som kan räknas in i kapitalbasen. En förutsättning för att ett försäkrings- bolag skall kunna göra sådana avsättningar är att det i försäk- ringsvillkoren anges att så kan ske. Om en försäkringstagare åter- köper sin försäkring eller om utbetalning av försäkringsförmånerna påbörjas skall även försäkringens andel i dessa avsättningar betalas ut. Avsättningarna skall tilldelas samma avkastning som eget kapital, oavsett om det är positivt eller negativt, vilket innebär att avsättningarna bär samma risk som aktiekapitalet. Alla bolag har inte använt möjligheten att göra avsättningar till saerlige bonushen- saettelser. De förekommer inte i t.ex. de bankägda livförsäkrings- aktiebolagen. Ett livförsäkringsbolag som baserar premieberäkningen på realistiska förutsättningar (t.ex. livräntor utan rätt till bonus) är inte förpliktade att ge försäkringstagarna andel i ett eventuellt överskott på försäkringen. Sådana avtal kombineras typiskt sett med ogaranterade , dvs. att förmåner som beräknas på framtida inte är garanterade. Dessa avtal skall, i likhet med avtal med rätt till bonus, vara betryggande och rimliga gentemot försäkringstagarna. Livförsäkringsbolag, som har valt att ingå sådana avtal, kan välja att ge försäkringstagarna bonus om det under avtalets löptid visar sig att bolaget har haft ett överskott på försäkringarna. Alla ömsesidiga livförsäkringsbolag har ombildats till aktiebolag. Motiven har sagts vara ett behov av nytt kapital i de ömsesidiga livförsäkringsbolagen och ökade möjligheter till omstruktureringar i de danska försäkringskoncernerna. Vid den första ombildningen bildade det ömsesidiga livförsäk- ringsbolaget ett dotterförsäkringsaktiebolag till vilket alla tillgångar och skulder överläts. Försäkringstagarna i det ömsesidiga livförsäk- ringsbolaget tilldelades aktier i dotterbolaget som därefter börs- noterades. Förfarandet ansågs dock vara kostsamt och komplicerat. Det infördes därefter en lagbestämmelse om omvandling, som endast anger att form, innehåll och genomförandet av en omvand- ling skall godkännas av Finanstilsynet och att det försäkringsbolag som fortsätter driva verksamheten inträder i det upphörande försäkringsbolagets rättigheter och förpliktelser. De därefter följande ombildningarna har gått till så att det ömse- sidiga livförsäkringsbolaget bildar ett dotterförsäkringsaktiebolag, till vilket alla tillgångar och skulder överlåts. Kvar i det ömsesidiga livförsäkringsbolaget finns därefter endast aktierna i dotterbolaget. Det ömsesidiga livförsäkringsbolaget ombildas sedan till en före- ning eller annan juridisk person som har till ändamål att ta tillvara försäkringstagarkollektivets rätt. Medlen i föreningen skall användas till fördel för försäkringstagarna. Finanstilsynet granskar ombildningsprocessen, som skall följa en fusionsliknande process eller en process som liknar beståndsöverlåtelse. I alla ombildningar har det varit viktigt att säkerställa att försäkringstagarnas ställning inte försämras efter ombildning. Finanstilsynets uppfattning har varit att försäkringstagarna har ägt det ömsesidiga bolaget kollektivt och att det inte varit fråga om individuella äganderätter, varför det inte är nödvändigt att de enskilda försäkringstagarna till- delas aktier i det nya försäkringsbolaget. Det är dock ett ställ- ningstagande som har ifrågasatts. Det har också införts en möjlighet att fusionera in ett ömse- sidigt försäkringsbolag i ett aktiebolag. Det har tidigare inte ansetts möjligt eftersom försäkringstagarna därigenom skulle riskera att få en sämre rätt. Försäkringstagarna skall underrättas enligt samma regler som för en beståndsöverlåtelse, vilket innebär att Finans- tilsynet skall kungöra att en fusion skall ske och ge försäkrings- tagare att lämna invändningar. För att en fusion skall vara möjlig skall de kollektiva bonusavsättningarna helst vara lika stora i de båda bolagen. Vid en fusion anses de enskilda försäkringstagarna ha rätt att tilldelas aktier i det över- tagande försäkringsaktiebolaget. Särbehandling av små försäkringsföretag Utgångspunkten i FIL är att samtliga försäkringsbolag står under offentlig tillsyn av Finanstilsynet. Viss verksamhet har emellertid undantagits från tillståndskravet i FIL och därmed också från till- synen. Det gäller pensionskassor som säkrar pension för anställda i ett privat företag eller företag inom samma koncern, begravelse- kasser och ligbraendingsforeningar, krigsförsäkringsverksamhet som regleras genom annan lag, erkända arbetslöshetskassor som står under statens tillsyn, viss assistansverksamhet och vissa namn- givna företag. Som framgått av det föregående kan vidare vissa mindre ömsesidiga försäkringsbolag komma att underkastas endast begränsad tillsyn eller ibland hållas helt utanför tillsynsområdet. I förhållande till landets storlek förvaltas betydande tillgångar i de danska försäkringsföretagen. Tillgångarna i försäkringssektorn motsvarar av landets BNP, vilket kan jämföras med det oviktade genomsnittet i på . fanns det 103 försäkringsaktiebolag, 62 ömsesidiga försäkrings- bolag och 30 pensionskassor. Dessa försäkringsföretags totala pre- mieinkomst utgör av landets BNP, vilket är i linje med det europeiska genomsnittet. Livförsäkringsmarknaden i är, liksom i många andra länder i , betydligt större än skadeförsäkringsmarknaden sett till såväl antal företag som förvaltade tillgångar och premie- inkomst. På liv- och pensionsområdet är 41 aktiebolag och samtliga pensionskassor verksamma. Premieintäkterna i liv- och pensions- marknaden motsvarar av BNP. Den största livförsäk- ringskoncernen tar in av de samlade premie- intäkterna och de 5 största koncernerna har en marknadsandel på . Konkurrensen på den danska livförsäkrings- marknaden har ökat kraftigt ; tog de 5 största koncernerna in av livförsäk- ringspremierna. av alla yrkesarbetande i omfattas av någon form av tjänstepension. I har endast och en högre andel. Denna höga anslutning kan för- med att tjänstepensionen, liksom i , är obligatorisk för dem som omfattas av kollektivavtal. Tjänstepension kan i tryggas i livförsäkringsbolag, pensionskassor och banker. Omkring två tredjedelar av tjänstepensionsåtagandena tryggas genom att betalas till livförsäkringsbolag. Fondförsäkringsmarknaden i är fortfarande i sin linda. Endast ett par procent av livförsäkringsföretagens tillgångar utgörs av fonder som försäkringstagarna eller andra ersättningsberättigade har valt, vilket är en av de lägsta andelarna i . Efterfrågan på fondförsäkringslösningar kopplade till någon form av kapitalgaranti har dock ökat kraftigt (Swiss Re. 3/2003). På skadeförsäkringsområdet är 62 aktiebolag och lika många ömsesidiga bolag verksamma. Den största koncernen har en marknadsandel på . De 5 största koncernerna svarar för av den sammanlagda premieintäkten. Till skillnad från utvecklingen på livförsäkringsmarknaden har koncentrationen på skadeförsäkringsmarknaden ökat. av totala skadeförsäkringspremier gick till de 5 största koncernerna . Försäkringsföretagen och deras associationsrättsliga grund I får försäkringsverksamhet bedrivas av försäkringsbolag, varmed förstås försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkrings- bolag, och av försäkringsföreningar. Såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag kan vara publika. Regleringen av försäkringsföretagen upptas i skilda författningar, nämligen lag om försäkringsbolag och lag om försäkringsföreningar. En betydande del av det finländska försäkrings- och social- skyddet täcks genom lagstadgade försäkringar. Lagstadgat arbets- pensionsskydd erbjuds av bl.a. privata s.k. arbetspensions- försäkringsbolag. Sådana bolag kan vara försäkringsaktiebolag eller ömsesidiga försäkringsbolag. bolagen gäller lagen om försäkringsbolag om inte annat sägs i den särskilda lagen om arbetspensionsförsäkringsbolag. I associationsrättsligt hänseende gäller för de finländska försäk- ringsbolagen genom hänvisningar åtskilliga bestämmelser i den allmänna lagen om aktiebolag. I lagen om försäkringsbolag ges emellertid en rad från allmän bolagsrätt avvikande bestämmelser, främst för de ömsesidiga försäkringsbolagen. Lagen om försäk- ringsföreningar är uppbyggd i nära överensstämmelse med lagen om försäkringsbolag men saknar hänvisningar till föreskrifter i generella associationsrättsliga regelverk. Ett försäkringsbolag förutsätts att på bolagsstämman kunna besluta om att ändra bolagsform. Ett sådant beslut måste under- ställas social- och hälsovårdsministeriet för samtycke. Samtycke skall ges om ombildningen inte kränker de förmåner som försäk- ringarna omfattar eller någon delägargrupps intressen. Ministeriet har rätt att till samtycket foga villkor som är nödvändiga för att skydda de förmåner som försäkringarna omfattar eller delägar- gruppernas intressen. Försäkringsföreningar kan meddela endast skadeförsäkring och liknar i administrativt hänseende ömsesidiga försäkringsbolag.