sou · GUB36 · 2007-01-01 00:00:00 — Skyddsgrundsdirektivet använder samlingsbegreppet allvarlig skada för att beteckna de situationer eller handlingar som kan grunda rätt till skydd som alternativt skyddsbehövande. Enligt artikel 15 i skyddsgrundsdirektivet utgörs allvarlig skada dels av dödsstraff, avrättning, tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av en sökande i ursprungslandet, dels av allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt. 4 kap. 2 § NUtlL första stycket 1 omfattar dödsstraff, avrättning, tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Även en civilperson som enligt artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet är utsatt för ett allvarligt och personligt hot till liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt omfattas enligt utredningens bedömning av rekvisiten i punkt 1. Utredningen har emellertid av tydlighetsskäl förslagit att en ny punkt 2 i paragrafen uttryckligen skall omfatta de situationer som omfattas av artikel 15 c. Vid genomförandet av skyddsgrundsdirektivet krävs att begreppet allvarlig skada återspeglas i den nationella rättsordning- en. Däremot kräver inte skyddsgrundsdirektivets genomförande att begreppet som sådant används i den svenska författningstexten. Det förslag utredningen lämnat täcker väl allvarlig skada enligt skyddsgrundsdirektivet och skyddsgrundsdirektivet är således genomfört i denna del. Att införa begreppet allvarlig skada i NUtlL är olämpligt eftersom det skulle innebära att systematiken i lagen bryts. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. Utredningens bedömning och förslag: Skyddsgrundsdirektivet använder sig i artikel 2 e, som innehåller definitionen av alternativt skyddsbehövande, av ett objektivt riskrekvisit grundad anledning att förmoda och verklig risk att lida allvarlig skada. rekvisit kan även upp- fattas som mer förmånligt för den enskilde vid bedömningen av hans eller hennes skyddsbehov än NUtlL rekvisit välgrundad fruktan. NUtlL rekvisit skall anpassas härtill. Av artikel 2 e följer att en person uppfyller kraven för att anses som alternativt skyddsbehövande om det finns grundad anledning att förmoda att personen, om han eller hon återsänds till sitt ursprungsland, eller, i fråga om en statslös person, till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort, skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada. Enligt 4 kap. 2 § första stycket 1, 2 (vad avser skydd på grund av svåra motsättningar i hemlandet) och 4 NUtlL krävs för att en utlänning skall anses som skyddsbehövande i övrigt att han eller hon känner en välgrundad fruktan för de händelser som skyddet avser. För rätt till skydd enligt punkten 2 vad avser yttre eller inre väpnad konflikt, krävs att utlänningen behöver skydd. I förarbetena till 4 kap. 2 § första stycket 1 uttalas inte varför samma subjektiva rekvisit som i flyktingbestämmelsen använts. I anslutning till utformningen av 3 kap. 3 § första stycket 3 UtlL (4 kap. 2 § första stycket 4 NUtlL), förföljelse på grund av kön eller homosexualitet, där rekvisitet välgrundad fruktan också används, uttalas att samma grad av förföljelse bör föreligga där som i flyktingdefinitionen varför samma begrepp används.43 I prop. 2004/05:170 Ny instans- och processordning i utlännings- och med- borgarskapsärenden, uttalas att uttrycket välgrundad fruktan i 4 kap. 2 § första stycket 2 vad avser skydd på grund av svåra motsätt- ningar i hemlandet, skall tolkas på samma sätt som i flykting- och tortyrbestämmelsen och innefattar såväl ett subjektivt som ett objektivt rekvisit.44 I litteraturen har uttalats att rekvisitet välgrundad fruktan är uppfyllt när det med hänsyn till utlänningens personliga förhållan- 1996/97:25 s. 103. 2004/05:170 s. 274. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. den och förhållandena i hans eller hennes hemland finns anledning att anta att han eller hon kommer att bli utsatt för det som han eller hon söker skydd mot. I praxis har tolkningen av om en person kommer att bli utsatt för det som han eller hon söker skydd mot, tagit sin utgångspunkt i objektiva faktorer. Så får anses vara fallet om en saklig bedömning av utlänningens föregående verksamhet och andra konkreta omständigheter ger anledning anta att han eller hon kommer att bli utsatt för det som han eller hon söker skydd mot. Om den fruktan som utlänningen säger sig hysa är välgrundad eller inte måste ytterst bedömas mot bakgrund av förhållandena i utlänningens hemland. Skyddssökandens subjektiva upplevelse har dock också betydelse för riskbedömningen.45 I artikel 2 e i skyddsgrundsdirektivet används ett objektivt rekvisit, det skall föreligga grundad anledning (substantial grounds) att förmoda att utlänningen vid ett återsändande skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15. Enligt skyddsgrundsdirektivet saknar inte det subjektiva momentet helt relevans, jfr artikel 2 e, inte vill begagna sig av hemlandets skydd. Tyngdpunkten vid bedömningen av om det föreligger behov av skydd ligger emellertid på de objektiva rekvisiten. Även beträffande beviskravet föreligger en skillnad mellan skyddsgrundsdirektivets artikel 2 e och 4 kap. 2 § första stycket 1 och 4 NUtlL. rekvisit grundad anledning att förmoda att utlänningen vid ett återsändande skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada kan uppfattas som mer förmånligt för den enskilde vid bedömningen av dennes skydds- behov än rekvisitet välgrundad fruktan i NUtlL. Ett direktivs genomförande i den nationella lagstiftningen ställer krav på tydlighet och precision. 4 kap 2 § NUtlL skall därför anpas- sas till skyddsgrundsdirektivets ordalydelse för att inte riskera upp- komsten av ett rättsläge som de facto avviker från skyddsgrunds- direktivet (se utredningens diskussion i avsnitt 2.4.2). Bestämmel- sen bör kunna ges följande lydelse. 4 kap. 2 § första stycket Med alternativt skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, men där det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återsändande dit 1996/97:25 s. 97 och par. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. 1.skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behand- ling eller bestraffning, 2.skulle som civilperson löpa allvarlig och personlig risk till liv eller hälsa på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, 3.skulle i annat fall behöva skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt, eller skulle på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet riskera att utsättas för allvarliga övergrepp, eller 4.skulle vara i fara att utsättas för förföljelse på grund av sitt kön eller sin homosexualitet och utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk inte vill, begagna sig av detta lands skydd. De föreslagna ändringarna beträffande rekvisiten torde knappast medföra någon ändring i praxis. 4.4Upphörande av ställning som alternativt skyddsbehövande Artikel 16 i skyddsgrundsdirektivet reglerar när en person upphör att uppfylla kraven för att betecknas som alternativt skydds- behövande. Artikeln har följande lydelse. 1.En tredjelandsmedborgare eller en statslös person skall upphöra att uppfylla kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande, då de omständigheter som ledde till att status som alternativt skydds- behövande beviljades inte längre föreligger, eller har ändrats i sådan grad att skydd inte längre behövs. 2.Vid beaktande av punkt1 skall medlemsstaterna ta hänsyn till om omständigheterna har ändrats så väsentligt och varaktigt att personen som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehö- vande är utsatt för en verklig risk för allvarlig skada. NUtlL innehåller en bestämmelse om upphörande av flyktingskap i 4 kap. 5 § NUtlL som dels tar sikte på åtgärder av flyktingen själv, dels på förändringar i de politiska förhållandena i flyktingens Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. Bestämmelsen motsvarar artikel 1 C i Genèvekonven- tionen (se avsnitt 3.4.3). I NUtlL saknas en bestämmelse om upphörande av status som skyddsbehövande i övrigt eftersom någon statusförklaring inte finns för denna grupp. Utredningens förslag: – I NUtlL införs en bestämmelse mot- svarande artikel 16.1 i skyddsgrundsdirektivet om upphörande av ställning som alternativt skyddsbehövande. Ett införlivande av skyddsgrundsdirektivet i svensk rätt ställer dels krav på att en s.k. skyddsstatusförklaring införs i NUtlL (se avsnitt 4.6), dels att en upphörandebestämmelse införs i lagen. En sådan bestämmelse bidrar också till att tydliggöra att en persons skydds- behov skall prövas mot bakgrund av förhållandena då tillstånds- eller avlägsnandefrågan avgörs. Beträffande bestämmelsens närmare utformning bör inte formuleringen i 4 kap. 5 § punkten 5 NUtlL användas för alternativt skyddsbehövande. Språkbruket i den bestämmelsen innehåller subjektiva element som är främmande för kategorin alternativt skyddsbehövande. I konsekvens härmed bör bestämmelsens ordalydelse knytas till lydelsen av artikel 16.1 i skyddsgrundsdirektivet. Av artikel 16.2 följer att för att upphörandebestämmelsen skall vara tillämplig, det skall vara fråga om en sådan väsentlig och var- aktig förändring att en verklig risk för allvarlig skada inte längre föreligger. Enligt fast svensk praxis i anslutning till upphörande av flyktingskap, skall endast klara, djupgående och bestående föränd- ringar som är ägnade att undanröja grunden för utlänningens fruk- tan för att utsättas för förföljelse beaktas. För skyddsgrundsdirek- tivets genomförande är det tillräckligt att i motiven till den nya bestämmelsen hänvisa till denna praxis och några författningsänd- ringar krävs inte i denna del. En upphörandebestämmelse för alternativt skyddsbehövande kan införas efter bestämmelsen i 4 kap. 5 § NUtlL om upphörande av flyktingstatus. Bestämmelsen bör kunna utformas enligt föl- jande. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. När ställningen som alternativt skyddsbehövande upphör 4 kap. 5 a § En utlänning som avses i 2 § upphör att vara alternativt skydds- behövande när de omständigheter som ledde till att han eller hon be- dömdes som sådan inte längre föreligger eller har ändrats i sådan grad att skydd inte längre behövs. 4.5Uteslutning från ställning som alternativt skyddsbehövande samt uppehållstillstånd och skydd mot verkställighet I detta avsnitt behandlas dels uteslutning från ställning som alter- nativt skyddsbehövande (i skyddsgrundsdirektivet benämnt undan- tag) dels uppehållstillstånd och skydd mot verkställighet. Uteslutning från ställning som alternativt skyddsbehövande I artikel 2 e anges som en förutsättning för att en person skall uppfylla kraven för att erhålla ställning som alternativt skydds- behövande att han eller hon inte omfattas av artikel 17.1 och 17.2. Artikel 17 reglerar i vilka fall en person inte uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande, de s.k. uteslutnings- grunderna (undantagen). Bestämmelsen har följande lydelse. En tredjelandsmedborgare eller en statslös person uppfyller inte kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om det finns synnerliga skäl för att anse att a)han eller hon har förövat ett brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott, b)han eller hon har förövat ett allvarligt brott, c)han eller hon har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i stadga, Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. d) han eller hon utgör en fara för samhället eller säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig. 2.Punkt 1 gäller personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i för- övandet av de brott eller gärningar som nämns däri. 3.Medlemsstaterna får besluta att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om vederbörande innan han eller hon fick tillträde till medlemsstaten har begått ett eller flera brott som inte omfattas av punkt 1, men som skulle gett fängelsestraff om de hade begåtts i den berörda medlemsstaten, och han eller hon lämnade sitt ursprungsland endast för att undvika påföljder för dessa brott. Med beviljande av status som alternativt skyddsbehövande i artikel 18 avses ett konstaterande av att en utlänning är alternativt skydds- behövande och har rätt till skydd (se avsnitt 4.6). Av artikel 24 föl- jer att medlemsstaterna är skyldiga att utfärda ett tillstånd för bosättning. Artiklarna har följande lydelse. Medlemsstaterna skall bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös person status som alternativt skyddsbehövande om han eller hon uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehö- vande enligt kapitlen II och V. efter det att status som alternativt skydds- behövande har beviljats, skall medlemsstaterna till de personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande utfärda ett uppehålls- tillstånd som skall gälla och vara förnybart om inte tving- ande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ord- ningen kräver något annat. I artikel 21 finns ett skydd mot avvisning. Artikeln har följande lydelse. Medlemsstaterna skall i enlighet med sina internationella förpliktel- ser respektera principen om non-refoulement. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. 2.Om det inte är förbjudet enligt de internationella förpliktelser som avses i punkt 1 får medlemsstaterna avvisa en flykting, vare sig denne formellt erkänts eller ej om a)det finns skälig anledning att anta att vederbörande utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig, eller b)vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. 3.Medlemsstaterna får återkalla, upphäva eller vägra att förnya eller bevilja ett uppehållstillstånd för en flykting om han eller hon omfattas av punkt 2. Uteslutning från ställning som alternativt skyddsbehövande I NUtlL är bestämmelserna om uteslutning (undantag) knutna till bestämmelserna i 5 kap. 1 § NUtlL om rätten till uppehållstillstånd. Enligt 5 kap 1 § första stycket NUtlL har skyddsbehövande i övrigt rätt till uppehållstillstånd. De som omfattas av bestämmel- serna i 4 kap. 2 § NUtlL kan vägras uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 1 § andra stycket NUtlL. Med stöd av punkterna 3–6 i detta stycke får uppehållstillstånd nekas om utlänningen kan sändas till ett annat land där han eller hon är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett land som inte erbjuder motsvarande skydd. När tortyrbestämmelsen i 4 kap. 2 § första stycket 1 NUtlL är tillämplig får utlänningen inte nekas uppehållstillstånd på andra grunder.46 Förbudet mot verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut enligt 12 kap. 1 § NUtlL är i dessa fall absolut. Den som uppfyller rekvisiten i 4 kap 2 § första stycket 4 NUtlL är visserligen att anse som skyddsbehövande i övrigt men kan vägras uppehållstillstånd om det finns synnerliga skäl på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet. För den som uppfyller rekvisiten i 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 NUtlL får uppehållstillstånd vägras om det på grund av hans eller hennes brottslighet finns särskilda skäl att inte 46 Jämför 5 kap. 1 § andra stycket 1 och 2 NUtlL. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. bevilja uppehållstillstånd eller om det finns synnerliga skäl att inte bevilja sådant tillstånd på grund av vad som är känt om utlänning- ens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet.47 Vid bedömningen av om uppehållstillstånd skall vägras har det inte i lagmotiven ställts upp några uttömmande riktlinjer för vilken grad av brottslighet som omfattas av bestämmelsen. Enligt motiven till den äldre lydelsen av bestämmelsen angavs att särskilda skäl mot att ge skydd åt en de-facto flykting eller en krigsvägrare kunde vara att han gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet.48 En samman- vägning skall göras av samtliga faktorer i ärendet, där sökandens skyddsbehov ställs i relation till brottsligheten och andra omstän- digheter.49 Den brottslighet som avses är i första hand sådan som begåtts i Sverige.50 Enligt UtlL kan uppehållstillstånd väg- ras utlänning som på grund av yttre eller inre väpnad konflikt be- höver skydd om det på grund av brottslighet eller någon annan om- ständighet som hänför sig till den skyddsbehövandes person finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd. Rekvisitet någon annan omständighet som hänför sig till den skyddsbehövandes person togs bort i NUtlL, vilket klargjort att endast brottslighet kan ligga till grund för att vägra uppehållstillstånd. Reglerna om verkställighetshinder i 12 kap. NUtlL och skyldig- heten att redan vid bedömningen av tillståndsfrågan beakta eventu- ella verkställighetshinder kan medföra att utlänningen trots sin brottslighet får stanna i Sverige.51 12 kap. 1 § NUtlL innehåller ett generellt förbud mot verk- ställighet som medför risk för dödsstraff, kroppsstraff eller för tortyr eller annan liknande behandling. För de utlänningar som omfattas av dessa verkställighetshinder föreligger en rätt till uppe- hållstillstånd, se 4 kap. 2 § första stycket 1 NUtlL jämfört med 5 kap. 1 § andra stycket 1 och 2 NUtlL. Enligt 12 kap. 2 § NUtlL får utlänning, när en avvisning eller en utvisning skall verkställas inte sändas till ett land där han eller hon riskerar att utsättas för förföljelse och inte heller till ett land där 475 kap. 1 § andra stycket 2 NUtlL. 1988/89:86 s. 156. 1994/95:179 s. 46 f. 1994/95:179 s. 46 f. 518 kap. 17 § NUtlL. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. han eller hon inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon löper risk för förföljelse. Enligt andra stycket samma paragraf får en utlänning dock sändas till ett land som avses i första stycket, om det inte går att sända utlänningen till något annat land och utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säker- het att låta honom eller henne stanna i . Detta gäller inte om den förföljelse som hotar utlänningen i det andra landet innebär fara för hans eller hennes liv eller annars är av särskilt svår beskaf- fenhet. Genom orden synnerligen grovt brott har vid verkställig- het klargjorts att undantagsbestämmelserna inte har tillämpning i sådana fall då utlänningen genom mängden av brott kan anses ha gjort sig skyldig till synnerligen grov brottslighet, såvida inte åt- minstone något av brotten ensamt kan anses som synnerligen grovt. Gränsen för vad som skall anses som ett synnerligen grovt brott har i praxis vanligen ansetts gå vid brott för vilket utlänningen har ådömts ett långt fängelsestraff.52 Den som är skyddsbehövande i övrigt beviljas uppehållstillstånd, 5 kap. 1 § NUtlL. I vissa fall kan dock uppehållstillstånd vägras (se ovan). Av 2 kap. 4 § NUtlL följer att uppehållstillstånd kan beviljas , tidsbegränsat uppehållstillstånd, eller utan tidsbegräns- ning, permanent uppehållstillstånd. Om en person har skydds- behov anses han eller hon ha kommit till i avsikt att bosätta sig här. Normalt skall permanent uppehållstillstånd beviljas redan från början.53 I 5 kap. 7 § NUtlL anges när ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd får beviljas. Enligt uppgift från beviljas inte skyddsbehövande i övrigt tidsbegränsade uppehålls- tillstånd understigande . Utvisning på grund av brott Bestämmelserna om utvisning på grund av brott återfinns i 8 kap. NUtlL. Enligt 8 kap. 8 § NUtlL får en utlänning utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse eller 52Wikrén-Sandesjö a.a. s. 343. 1983/84:144 s. 86 f. och prop. 1988/89:86 s. 60 och 146. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till och dömer till annan påföljd. Utlänningen får dock utvisas endast om han eller hon döms till svå- rare straff än böter och det på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller om brot- tet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. Utvisning på grund av brott kan ske såväl av tillfälliga besökare som av den som varit bosatt i . För den som är bosatt här finns det dock vissa begränsningar i möjligheterna till utvisning som främst hänför sig till utlänningens anknytning till . Dessa begränsningar finns angivna i 8 kap. 11 § NUtlL. Av andra stycket följer att en utlänning som är flykting och som behö- ver en i får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. Utvisning får också ske om utlänningen i eller utom- lands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning anta att han eller hon skulle fort- sätta sådan verksamhet här. Enligt tredje stycket skall en utlänning som har en flyktingförklaring anses som flykting med behov av i , om det inte är uppbenbart att han eller hon är flykting med ett sådant behov. Motsvarande skydd mot utvisning saknas i NUtlL för skyddsbehövande i övrigt. Begränsningarna i 8 kap. 11 § andra stycket NUtlL hänför sig till sådana brott eller sådana handlingar som normalt genombryter det politiska verkställighetshindret enligt 12 kap. 2 § NUtlL. Bestäm- melserna skall jämföras med undantaget i artikel 32 första stycket . I dessa fall får de politiska invändningarna i stället prövas i samband med att utvisningsbeslutet skall verkställas. Domstolen skall enligt 8 kap. 17 § NUtlL redan i samband med utvisningsbeslutet beakta verkställighetshindren i 12 kap. Utvis- ning innebär att uppehållstillståndet förfaller. Kriterier för fastställande av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande, m.m. Utredningens förslag och bedömning: Skyddsgrundsdirektivets uteslutningsgrunder som kan medföra att rätten till uppehållstillstånd inskränks (5 kap. 1 § NUtlL) skall istället knytas till beviljandet av skydds- statusförklaring. I 5 kap. 1 § NUtlL införs en bestämmelse om att ett uppe- hållstillstånd för en utlänning som är alternativt skydds- behövande skall vara permanent eller ha en giltighetstid och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen krä- ver något annat. De utlänningar som omfattas av artikel 15 c i skydds- grundsdirektivet skall ha rätt till uppehållstillstånd som inte får vägras. Den svenska ordningen om skydd vid verkställighet uppfyller skyddsgrundsdirektivets krav. Uteslutningsgrunderna i artikel 17 i skyddsgrundsdirektivet tilläm- pas vid den svenska asylprövningen men framgår inte uttryckligen av NUtlL.