sou · GUB379 · 2007-01-01 00:00:00 — (2000) Even in : Racism, Racialized Spaces, and the Popular Geographical Imagination. (2006) svensk välfärdssvar på etnicitet: intersektionella perspektiv på barn och barnfamiljer i de los . Om väl- färdens gränser och det villkorade medborgarskapet. Pripp, O., Plisch, E. & , S. (2004) Tid för mångfald. : Mångkulturellt centrum. Pripp, O. (2005) Tid för mångfald: en studie av de statligt finansie- rade kulturinstitutionernas arbete med etnisk och kulturell mång- fald. : Mångkulturellt centrum. Runfors, A. (2003) Mångfald, motsägelser och marginalisering: En studie av hur invandrarskap formas i skolan, : Prisma. Schierup, C-U., , S. & , A. (1994) Den interna arbetsmarknaden: Etniska skiktningar och dekvalificering, i Schierup, C-U. & , S. (red.) Arbetets etniska delning. (1979) The Wealth of Nations. Harmondsworth: Penguin. M., & Piazza, T. (1993) The scar of race. (1993) The rhetoric of Empire: Colonial discourse in jour- nalism, writing and administration. (2005) Uni-versalism, i de los . & Kamali M. Bortom vi och dom: Teoretiska reflektioner om makt, integra- tion och strukturell diskriminering. (1999) En nödvändig omständighet – Om svensk slavhandel i i (red.) Svenska Överord – En bok om gränslöshet och begränsningar, Sympo- sion.Socialpolitik, nr. 1–2, 1996. SOU 1974:69 , nr 3 : . SOU 1974:70 , nr 4 : . SOU 1972:66 Ny kulturpolitik. SOU 2004:21 Egenförsörjning eller bidragsförsörjning? SOU 2005:69 inifrån: Röster om etnisk diskriminering. SOU 1995:76 Arbete till invandrare. SOU 2005:69 inifrån: Röster om etnisk diskriminering. SOU 2006:59 Arbetslivets (o)synliga murar. SOU 2006:60 På tröskeln till lönearbete. SOU 2006:40 Utbildningens Dilemma. SOU 1996:55 , framtiden och mångfalden. SOU 1996:55 , framtiden och mångfalden: slutbetänkande från . SOU 2004:21 Egenförsörjning eller bidragsförsörjning? Invandrarna, arbetsmarknaden och välfärdsstaten. SOU 2005:41 Bortom vi och dom: Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2006:40 Utbildningens dilemma: Demokratisk ideal och andrafierande praxis. SOU 2006:30 Är Rättvisan Rättvis. SOU 2006:21 Mediernas vi och dom. SOU 2006:37 Om välfärdens gränser och det villkorade medborgar- skapet. SOU 2005:112 Demokrati på svenska? SOU 2006:52 Diskrimineringens retorik: En sludie av svenska valrörelser 1988–2002. SOU 2006:53 Partierna nominerar: Exkluderingens mekanismer. SOU 2006:78 Hälsa, vård och strukturell diskriminering. (2000) Svensk invandrar- och integrationspolitik: En fråga om jämlikhet, demokrati och mänskliga rättigheter. Tesfahuney, M. (1999) Monokulturell utbildning i Utbildning och Demokrati 8 (3): 65–84. Thorns, D. (2002) The Transformation of Cities: and . Basingstoke: Palgrave. (2005) Elitdiskurser och institutionell rasism, i de los . & Kamali M. Bortom vi och dom: Teoretiska reflek- tioner om makt, integration och strukturell diskriminering. (1968) Economy and Society. : , W. J. (1980). The Declining Significance of Race. 3Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Syftet med rapporten inifrån. Röster om etnisk diskrimine- ring (SOU 2005:69) är att ta människors erfarenheter på allvar och ta vara på den kunskap som dessa besitter om diskriminering. Detta genom att de i sin vardag ständigt utsätts för samhällets rasifie- rande processer. Människor från marginaliserade områden i , och bildade därför fokusgrupper som omtalade den diskriminerande praktik som de utsätts för. Därmed omtalades även effekterna av dessa praktiker. De teman som avhandlades var: politik, medier, boende, arbetsmarknad och arbetsliv, skola och utbildning, polis- och rättsväsende och slutli- gen välfärdstjänster.1 Dessa teman har sedan återkommit i utred- ningens löpande rapporter. I vart och ett av dessa områden identi- fierade deltagarna i fokusgrupperna såväl egna erfarenheter som andras berättelser av eller om etniska och religiösa diskrimine- ringar. Den här kunskapen har tidigare inte tagits till vara i diskus- sioner om makt, integration och diskriminering, något som krävs för att kunna formulera nödvändiga motåtgärder (SOU 2005:69, s. 20). I rapporten står det: Det är dessa människor själva som måste tillskrivas rätten att definiera sin situation och utforma studien. De är inga studieobjekt som ska användas som statistiska material, och inte heller neutrala föremål som ska passa in i epistemologiska traditioner vilka förstärker makt- förhållandena och därmed orättvisorna i samhället (SOU 2005:69, s. 24). 1 Rapporten bygger på utsagor från fyra hearingar och 18 fokusgrupper. Deltagarna kommer från , och . I hearingarna deltog representanter för invandrarorganisationer och boende i marginaliserade och stigmatiserade områden i dessa tre städer. Sammanlagt medverkade cirka 160 personer, kvinnor och män i olika åldrar, i samtalen (SOU 2005:69, s. 11). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Den förutsättningen har styrt upplägget för detta kapitel. Resulta- ten i den andra rapporten, Den segregerande integrationen. Om social sammanhållning och dess hinder (SOU 2006:73), som också redovisas i det följande, flätas in i och diskuteras i samband med den tematik som fokusgrupperna anfört. Det skapar ett korsrefere- rande som fäster erfarenheterna som fokusgrupperna påtalar med forskarnas resultat, och tvärtom. Den segregerande integrationen (SOU 2006:73) spänner över flera områden som integrationspolitik, mediebilder av stigmatiserade och rasifierade områden, både i , och . Vidare behandlas konkreta fall av myndigheters diskriminerande praktik samt arbetslivets och utbildningsväsendets exkluderingar. Flera av forskarna analyserar respektive fält utifrån teorier om rum och makt. Den ansatsen har gjort det möjligt att se att den strukturella diskrimineringen på ett övergripande och generellt plan är jämför- bar oavsett om exkluderingsprocesser sker i eller . Det handlar om processer som urskiljer och sorterar ut människor från samhällets rätts- och trygghetssystem utifrån etniska och rasifie- rade principer. Arbete, utbildning och politik Fokusgruppdiskussionerna gav ett entydigt besked om att personer med utländsk bakgrund genom den diskriminerande praxis som råder på arbetsmarknaden har svårigheter att få tillträde till den- samma. Särskilt svårt är det för utomeuropéer. Det här förhållandet väcker frustration, ilska och uppgivenhet. När man kommit in på arbetsmarknaden är anställningarna ofta vikariat eller korta pro- jektanställningar, vilket ger ett osäkert arbetsliv med allt vad det innebär ifråga om svårigheter att planera för sitt liv (SOU 2005:69, s. 25). Kopplat till det begränsade välfärdssystem som personer med utländsk bakgrund har tillgång till diskuterades det hur a- kassan kan utesluta personer från att få ut ersättning med hänvis- ning till personens språkkunskaper. Man har jobbat , betalat a-kasseavgift , men man har job- bat med folk som talar ens eget språk. Sen när man blir arbetslös anser arbetsförmedlingen att man inte står till arbetsmarknadens förfogande. Och får man ingen a-kassa (man i ) (SOU 2005:69, s. 125). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Förutom att personer med invandrarbakgrund lever under hotet att utsorteras från samhällets trygghetssystem så visar diskussionerna att den svenska arbetsmarknaden exkluderar efter etniska skiljelin- jer. Deltagarna är överens om att det är svårt för personer med utländsk bakgrund, särskilt med utomeuropeisk bakgrund, att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden. Många av dem får över huvud taget inget jobb, inte ens ungdomar som är födda här och kan språket. Andra hänvisas till tidsbegränsade eller underkvalificerade uppdrag. Åtskilliga tvingas arbeta till lägre lön än de som inte har utländsk bakgrund. Att ha ett utländskt namn eller bryta på svenska ställer således till stora problem. Många kallas inte till intervju, för andra nedvärderas meri- terna, ytterligare några får höra att de är överkvalificerade. Karriärmöj- ligheterna är begränsade för nästan alla (SOU 2005:69, s. 26). Sammantaget påtalar deltagarna att de upplever att de avkrävs en svenskhet som i sin tur hålls utom räckhåll (Ibid: 26, jfr Azár, 2005). Detsamma gäller för kunskapskraven. Kraven vari- erar, men befinner sig strax bortom de kunskaper som man har, uppger deltagarna (2005:69, s. 27–28). Ständig vida- reutbildning och en beredskap för att byta inriktning på sin utbild- ning, för att anpassa den till arbetsmarknaden, hjälper inte. I rap- porten återges ett uttalande från en kvinna som arbetar som kon- sulent på Arbetsförmedlingen för ungdomar i åldern 20–. Hon pratar om en uppgivenhet hos ungdomar: De är ändå födda här och de har inte de här drömmarna, som handlar om att åka tillbaka. De känner sig så malplacerade. De får inte något inträde i arbetslivet. Jag har flera personliga vänner, som har flyttat från för att de har upplevt det så svårt (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 27). Att ha ett namn som definieras som osvenskt samt att bryta på svenska är två hinder som deltagarna påtalar att de möter på arbetsmarknaden. Språkets roll i diskrimineringen av personer med utländsk bakgrund sammanfattas av plenumet i där man sade att Språk är ofta en ursäkt för att diskriminera, det är inte ett skäl utan en ursäkt (Ibid: 32). Det är inte bara i förhållande till arbetsmarknaden dessa synpunkter förs fram utan också i kontak- ten med myndigheter och sjukvård. De vill inte förstå en om man ringer till sjukhuset exempelvis. Det sker omedvetet eller medvetet på något sätt (man i ) (SOU 2005:69, s.122). Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Deltagarna ger exempel på de inkonsekvenser som de möter i anslutning till hur arbetsgivare och Arbetsförmedlingen betraktar språket. När du söker jobb hos Arbetsförmedlingen är det alltid samma sak. Första frågan är om jag kan språket, om jag har läst det. Jag brukar skoja och säga menar du den förlorade tiden på Komvux?. Dom tit- tar på mig och säger att jag måste läsa svenska. Då visar jag att jag har MVG [Mycket Väl Godkänd] i alla betygen. Men jag bryter fortfa- rande. Då säger de att jag måste läsa på (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 33). Utsagan bekräftar kunskapskravens relativa och flytande gräns. Men den är bara relativ i den bemärkelsen att den alltid kan korri- geras av den som definierar denna gräns. För den som utsätts för den, den som diskrimineras, är den alltid bortom och utom räck- håll. En högutbildad man säger: Först sa de att språket är nyckeln till integration, och jag lärde mig språket, jag var ju barn när jag kom till . Sedan sa de att utbild- ning är nyckeln till integration, jag har utbildat mig. Sedan sa de att arbete är nyckeln till integration, efter att jag sökt många jobb, fick jag ett. Sedan sa de, att sociala koder är nyckeln till integration, jag är ju uppvuxen här men försökte ändå att lära mig de sociala koderna på arbetsplatsen. Men jag har fortfarande inte blivit integrerad och kom- mit in i samhället. Jag trodde först att det var fel på mig, men när jag pratar med många andra i min situation ser jag att nyckeln till integra- tion är att vara född blond och blåögd av svenska föräldrar (SOU 2005:69, s. 34). Att invandrade personers meriter nedvärderas var också en generell åsikt. Det gäller både arbetslivserfarenheter och utbildningsmeriter som citatet nedan visar: Även då vi har akademisk utbildning hemifrån räknas det inte som en merit, inte heller det som vi jobbat med i vårt hemland. Man börjar från noll här. Sedan jobbar man inte inom sitt yrke, man jobbar med vilket jobb som helst (man i ) (SOU 2005:69, s. 35). Den diskriminerande praktiken uttrycks också genom hänvisningar till att personen är överkvalificerad. Deltagarna menar att det är en praktik som används då andra diskriminerande praktiker inte kan användas (Ibid: 37). Återigen blir den relativa och flytande gränsen för den utsatta tydlig. Fokusgruppdeltagarna var eniga om att arbetsgivarnas fördomar om personer med invandrarbakgrund har en direkt diskriminerande Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter effekt på arbetssökande. Föreställningen om svenskheten som norm och modell skapar denna diskriminerande praktik. Jag märkte att det faktiskt är sant att om man tar in en invandrare på en homogent svensk arbetsplats, då blir det en slags vad händer nu då? eller hur ska vi förhålla oss till den här killen? Jag kan framstå som väldigt svensk, men då får jag höra du är adopterad, va?, och ganska snabbt säger de han verkar okej den här. Sedan blir det att den här killen är inte en riktig invandrare, va? (man i ) (SOU 2005:69, s. 40). Mannens utsaga illustrerar att han, när han betecknas som invand- rare, inte äger rätten till föreställningen om normalitet. I andra situationer än på arbetet menar en del av deltagarna att de kan agera mot diskrimineringen på lite olika sätt. Man kan försöka ignorera eller överse med det. På arbetsplatsen går det däremot inte att värja sig från de diskrimineringar och fördomar som möter den med utländsk bakgrund. Att ständigt överse med kränkningarna ska- par i sin tur frustration och hopplöshet. Den blir bara för mycket för att man har dagliga kontakter med sina kollegor och måste stå ut med mycket. På gatan, eller i affären kan man nonchalera dem, passera förbi, låtsas att de inte finns, hon eller han menade inte mig eller så. Men på en arbetsplats är det nästan omöjligt och därför blir det svårt att låtsas att man inte ser. En gång, två gånger, tio gånger, blir man arg och säger något dumt eller själv mår man dåligt (man i ) (SOU 2005:69, s. 43). Trots de upprepade dagliga diskriminerande händelser och situa- tioner som möter deltagarna upplever de att deras erfarenheter, om hur en diskriminerande praktik reproduceras, inte erkänns. Man får ingen respekt. Det är som om vi är helt hopplösa. Vi har inte rätt att ifrågasätta någonting. För det betyder att man inte vill komma in på arbetsmarknaden Då skulle de inte skicka problemen till oss. Att det skulle vara vi invandrare som är problemet för att vi befinner OSS utanför arbetsmarknaden. Hela ansvaret har lagts på oss. Vad har jag för problem? Luktar jag illa? Jag pratar med brytning, ja. För jag kommer inte från EU. Det är klart att min brytning kan göra svenska språket fult (man i ) (SOU 2005:69, s. 44). Följande citat från en annan manlig deltagare från illu- strerar detta: I tror många etniska svenskar att arbetsmarknaden är rättvis och ickediskriminerande. Denna föreställning i sig kan försvåra arbete Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter som syftar till att motverka diskriminering. Förnekandet i sig är dis- kriminerande (SOU 2005:69, s. 47). Flera artikelförfattare (t.ex. Eliassi, 2006; Pripp, 2006; , 2006) visar hur förnekandet av den strukturella diskrimineringen hindrar personer med utländsk bakgrund att verka på ett jämlikt sätt i sam- hället (se vidare nedan). Inom utbildningssystemet, som också var en av samtalspunk- terna i fokusgruppsamtalen, talar deltagarna om att de möter etnisk diskriminering. Föräldrar är medvetna om skolsystemets brister och att diskrimineringen är inbyggd i utbildningssystemet. Det är en påfrestande kunskap, särskilt när man inte anser att man har makt att ändra situationen. Föräldrar och elever menar att de möter en rasistisk och diskriminerande struktur på många olika stadier. Det sker både i möten med skolpersonal och i själva undervisning- ens innehåll (SOU 2005:69, s. 76). Ungdomar med utländsk bakgrund hänvisas till yrkesförbere- dande linjer i stället för till teoretiska studier. Det beror på att lärarnas och syokonsulenternas förväntningar på dessa barn är lägre än på barn med icke-utländsk bakgrund (Ibid: 71). En annan kritik som framfördes var att de flesta lärare inte har utländsk bakgrund samt att mycket möda läggs på elevernas privatliv, de utgår från att eleverna har problem hemma. Anledningen till detta är en alltmer kulturaliserad syn på individen, då denna identifieras som invand- rare och där föreställningen om svenskhet är norm. Därmed skapas också en världsbild som inte igenkänns av elever med utländsk bakgrund. Den här idealbilden av svenskheten är något som alla invandrarbarn brottas med. De pendlar mellan två världar, den här förödande resan mellan hem och skola, dag ut och dag in. Barnen hittar vare sig där eller här. Utanförskapet befästes redan i de här barnen och det är den andra generationens stora dilemma. Det gör att det är jäkligt få som klarar sig igenom skolan (man i ) (SOU 2005:69, s. 72). Barnen möter diskriminerande uppfattningar genom det sätt som deras religion omtalas, hur de själva blir tilltalade och genom vilka utbildningar som anses vara lämpliga för dem. Den sista aspekten återkommer i syokonsulenters råd till ungdomar med utländsk bakgrund. Men lilla gumman, du är invandrare, du ska gå på handels- och kon- torslinjen, det passar dig för invandrare är bättre på praktiska i Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter saker De [syokonsulenterna] säger vad vi ska göra i stället för att ta vara på våra egna intressen (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 74). En skolpsykolog som arbetat i berättar hur klassificeringen av barnen sker. Jag upptäckte att vissa barn var problematiserade utan att ha inlärningssvårigheter. Det är någonting annat som läraren och skolan reagerat på. Men det handlar om fördomar, ja om negativa projice- ringar. Man förlägger någonting som man har själv inom sig på den andre (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 75). Intervjuutdraget i Barzoo Eliassis undersökning visar hur socialar- betares problematiseringar av klienter med utländsk bakgrund sker med kulturaliserade förklaringar, men även vilka effekter det får. Socialarbetaren hänvisar till en thailändsk kvinna i citatet nedan: : Hon kan svenska ganska bra och kan göra sig förstådd. Det är bara det att hon tolkar in saker på fel sätt och har inte nyansen i språ- ket, om någon har varit högljudd mot henne så har hon uppfattat det som hotfullt och argt. Barzoo: Hur då? : Hon träffade en handläggare här som hade höjt rösten och sagt något med lite högre tonläge. Då har hon uppfattat det som att hon blivit utskälld men i själva verket har handläggaren höjt rösten för att vara tydlig. Det kan bli missförstånd. Längre fram i intervjun säger : När hon pratar så blir hon hög- ljudd, hon blir väldigt engagerad och pratar med hög ton. Kan nästan se ut som hon är arg. Sen tänker vi: Är det på det här viset med alla i . Hon har sagt att det är hennes sätt och att hon inte är arg. (Eliassi, 2006: s. 267) Utdraget visar hur socialarbetaren i sitt vardagliga arbete ger hän- delser förklaringar utifrån föreställningar om kultur. Den Andra kulturaliseras medan personen från den egna organisationen uttrycker en individualitet (Ibid.). I fråga om språk och språkundervisning talar deltagarna om synen på det svenska språket som chauvinistiskt. Arabiska, som många talar i , är t.ex. inte ett valbart språk utan återfinns enbart som ett hemspråk (SOU 2005:69, s. 81). Vidare är den utländska bakgrunden i sig själv strukturerande för klassammans- ättningar (både svenska 2 och SFI) och inte de faktiska kunska- perna. Man upplever också bland deltagarna att man är tvungen att prestera mer: Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Jag kan känna att det är en oskriven lag att jag som invandrare, svart eller kvinna, måste bevisa extra mycket att jag är duktigare eller ambi- tiösare än en svensk student (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 85). Mångfalden och integreringens retorik skriver att kultursektorn ofta talar om mångfald och mångkultur men att arbetet med att förstärka de positioner som personer med utländsk bakgrund har i kulturlivet har låg prioritet (Pripp, 2006: 198). Intervjuer med chefer inom organisationer i kultursektorn visar på en ovilja att se över den egna verksamheten med den etniska mångfalden för ögonen. Denna typ av förnekelse reproducerar diskurser om behovet av mångfald men osynliggör de diskriminerande förhållanden som råder. Detta tema återkommer också senare i detta kapitel. Flera av cheferna menade att den etniska registreringen, som en sådan utvärdering skulle innebära, kändes obehaglig. Effekten av en sådan strategi gör att man reproducerar och rationaliserar (legitimerar) en praktik där personer med utländsk bakgrund inte får tillträde. Vidare omtalades mångfalden i termer av risk. Dessa risker, menade cheferna, bestod i att verksamhetens kvalitet och kompe- tens inte skulle fortsätta vara förutsättningen för arbetet. Mångfald och kvalitet uppfattades alltså som två motsatta poler. Detta syn- sätt var tydligt i de fall verksamheten inte arbetade aktivt med mångfaldsfrågor. Institutioner som arbetade aktivt med mångfald ansåg däremot inte att det riskerade att hota kvaliteten i verksam- heten eller kompetensen bland personalen (Pripp, 2006: 199ff). Effekten av en mångfaldsretorik som inte tillämpas i praktiken beskrivs också i artikel. Föreställningar om den mångkulturella politiken inkorporeras i politiska diskurser men i praktiken verkställs inte de uppställda målen för mångfald (Pérez, 2006: 333; Bunar, 2001: 252). Verksamheten, politisk eller institu- tionell, förespeglar mångfald men undandrar sig ansvaret att arbeta aktivt med dessa frågor i sin organisation. Detta leder i sin tur till en tydlig misstro mot en mångkulturell politik bland personer med utländsk bakgrund (Pérez, 2006: 334). Det bristande förtroendet för institutioner och myndigheter har redovisats tidigare i detta kapitel men i samband med fokusgrup- pernas samtal om integrationsfrågor och integrationsprojekt kom kritiken att beröra just det Pérez tar upp i sin artikel. Sammanfattande slutsatser av utredningens rapporter Förtroendet är borta, dels på grund av att integrationsprojekten upplevs som en egen ekonomi som existerar för projektledarens skull, och dels för att man upplever att man inte får vara med och formulera projektens verksamhet och mål (SOU 2005:69, s. 48). Det är svenskar, som är födda här, som talar om hur det är att vara invandrare. Storstadssatsningen innebar att många fick jobb, även de som har utländsk bakgrund, men när pengarna drogs in var det bara svenskar som fick behålla jobben. Sju av tio chefer i bor inte ens i utan i kranskommunerna , som är vita svenska homogena samhällen (kvinna i ) (SOU 2005:69, s. 48). artikel Den segregerande integrationen historiserar den svenska integrationspolitiken och visar att den i sin iver att tala om lika rättigheter har ignorerat frågor om lika möjligheter och likvärdigt utfall (Kamali, 2006: 348). Det grundläggande demo- kratiska kravet går igen i fokusgruppdeltagarnas uppfattningar om politik och representantskap. När det gäller invandrare och politik diskuterar man nästan bara representation men inte makt. Men makten utövas i hög grad av tjänstemännen. Och där finns nästan bara etniska svenskar. Så på det sättet blir det här representationspratet av invandrare lite av ett alibi. När någon klagar kan man visa att här finns tre, fyra förtro- endevalda invandrare (man i ) (SOU 2005:69, s. 94). I inifrån är politik det område där deltagarnas åsikter går mest isär. Det är deltagarnas olika syn på politisk representation som framkommer som den avgörande åsiktsdelaren. Några talar om att det finns personer med utländsk bakgrund i politiken, andra menar att de är för få eller att de fungerar som alibin till den nor- merande politiken och ytterligare andra hävdar att den utländska bakgrunden utestänger dem från politiken. Den sista aspekten kan handla om att man inte ges tillträde till politiska arenor eller att ämnen som berör och engagerar inte hamnar på den politiska agen- dan. En strategi för att visa detta kunde vara att inte rösta, menade några deltagare (: 90). Deltagarna diskuterade det som en av deltagarna kallades alibi- fenomenet. Alltså en person som är synlig utåt men vars infly- tande i politiken är marginellt.