sou · GUB352 · 2007-01-01 00:00:00 — Njugghet och intolerans mot människor av annan etnisk bakgrund be- ror oftast på rädsla, okunskap och fördomar. har vi sett oroande tendenser både i och det tidigare , att mycket av människors bekymmer och osäkerhet vänds mot invand- rare och flyktingar. De åtgärder som föreslogs i sammanhanget var att argumentera, diskutera och manifestera. Värt att notera i denna valrörelse var hur ett par partier gled från resonemang om rasism till frågan om konflikt mellan grupper. I samma avsnitt som i citatet ovan fortsatte : Om öppna konflikter mellan svenskar och invandrargrupper upp- kommer måste det finnas en beredskap att agera snabbt. På andra håll i världen – både i och i finns det goda erfarenheter av medlare som arbetar lokalt. Här gjordes alltså en tydlig koppling mellan rasism och etnisk konflikt. I Invandrarpolitiskt program förkom en liknande glidning mellan etnisk diskriminering och etniska konflikter. I det centrala materialet förekom några meningar där vi svenskar relaterades till flyktingar. Där handlar det främst om svenskarna som flyktingmottagare, till exempel: –Segregation, är det en konsekvens av att vi har tagit emot för många flyktingar? –Nej, jag tycker inte vi har tagit emot så många flyktingar. (Reporter och i Om svar anhålles 1/9 1994) 1994: Stramhet gentemot de många Även i detta val uttalades föreställningen att en flykting är en gäst: – Människor som kommer hit, som flyr ifrån nånting, och kommer som gäster till vårt land, borde man inte nöja sig med att få av so- cialbidraget till exempel? (i Om svar anhålles 30/8 1994) I just detta uttalande är det tydligt hur flyktingens subjektsposition påverkas genom att bli betraktad som gäst. Gäster kanske kan för- vänta sig att bli mottagna som om de är välkomna, men de kan inte kräva något av sina värdar, till exempel en levnadsstandard likvärdig deras. I det mer perifera materialet framställdes denna relation på flera olika sätt. Mottagarperspektivet fanns där uttalat någon enstaka gång. På ett par ställen uttrycktes att vi har skyldigheter mot dem, respektive inte kan neka dem vissa saker, det vill säga att de placeras i den position där de i egenskap av rättighetsinneha- vare kan ställa krav på oss: När flyktingar kommer till våra eller andra länders gränser har de rätt att begära och få en – asyl. Vi har skyldighet att utreda om de har skäl som är starka nog för att de ska få asyl. (Invandrare och flyktingar, faktablad s) Vidare förekom, liksom 1991, i flera fall att svenskar och in- vandrare relaterades till samma sociala system: Jämlikhetsmålet innebär att invandrare ska så långt möjligt ha samma rättigheter och skyldigheter som infödda svenskar. (Invandrar- och minoritetspolitiskt handlingsprogram, kds) Den relation som omtalades eller efterfrågades beskrevs även ibland i termer av samverkan: Vill vi undvika pyrande motsättningar, måste vi tillsammans – svenskar och icke-svenskar – finna en väg ut ur segregationen. (En offensiv mot diskrimineringen i arbetslivet, fp) Det förekom också att invandrare, eller nya invånare framställdes som en resurs eller tillgång för oss. Detta placerar oss i en sub- jektsposition där vi har att avgöra om vi ska förslösa resursen eller värna om den: Det gäller att gå vidare och ge de nya invånarna i möjlighet att använda sin företagsamhet, sina kunskaper och sin energi till arbete i . De är en resurs som vi inte har råd att förslösa. (Invandrarpolitiskt program, c) 1994: Stramhet gentemot de många invandrarna utgör en kulturell tillgång som vi ska värna om. (Invandrarpolitisk plattform. mångkulturellt och solidariskt , v) I en mening utrycktes en relation som jag inte funnit i materialet från de tidigare båda valåren, nämligen att vi ställer krav på dem: Därför måste vi kräva att alla invandrare lär sig behärska språket. (Liberal invandrarpolitik 2000, fp) Diskriminering i valrörelsen ? Även i detta val var de medverkande i TV:s utfrågningar och de- batter personer som utan tvekan kategoriserades som svenskar i den allmänna debatten. Av de 45 väljare som TV valt ut i detta val att ställa frågor till partiledarna framgick att fyra hade invandrat från andra länder (två från , en från och en från ). Det har redan framgått att inklippta partimedlemmar i krati hävdade att det förekom hemskt mycket bidragsfusk av flyktingar och invandrare, att invandrare, främst muslimer, stod för det mesta våldet mot kvinnor och barn och att muslimer har en hemsk kvinnosyn. argumenterade mot i den centrala valdebatten outtalade anklagelser mot flyktingar att inte vara riktiga flyktingar: – Alltså, människor flyr inte för sitt nöjes skull. Det ska till väldigt mycket innan man bestämmer sig för att bryta upp ifrån det land där man lever, där man har sina rötter, historiskt, kulturellt och så vidare. (Ur Om svar anhålles 28/8 1994) Jag uppfattar att hon argumenterade mot en typ av nedvärderande generalisering av flyktingar som förekom i den offentliga diskus- sionen vid tiden men inte fanns explicit uttryckt i det valmaterial jag har analyserat, nämligen att många flyktingar bara var lycksö- kare som ljög om sitt asylbehov. antydde dock en sådan syn i TV-materialet då hon upprepade gånger talade om att vi 1994: Stramhet gentemot de många inte hade råd att ta hit alla dem som har det sämre än vad vi har det i . Den metaforiska framställningen av flyktingar som svårhejdbara vattenmassor gjorde avtryck även i denna valrörelses uttalanden. Flyktingström förekom i olika partiers material, till exempel: För att förebygga nya flyktingströmmar vill vi helt stoppa svensk vapenexport (Så här tycker vi. för valarbetare 1994, mp) använde en djurmetafor som hade det gemensamt med vattenmassorna att människor utanför gränser metaforiskt framställdes som ett slags svårhejdbart naturfenomen: Om vi inte ser till att förutsättningarna i de baltiska staterna och blir så att människorna där kan försörja sig, kommer det att innebära ett lämmeltåg till . (-94 INFO ) Men framför allt bör nedvärdering diskuteras utifrån med vad flyk- tingar och invandrare associerades. I avsnittet om perspektiv på flyktingpolitiken har redan framgått att Ny Demokrati förknip- pade flyktinginvandring, och därmed flyktingar, med höga kostna- der, framväxten av en underklass i , fattigdom för redan fat- tiga pensionärer, bidragsfusk, våld mot kvinnor, oönskat kulturin- flytande, kriminalitet och aids. Detta var ju inte olikt budskapet 1991. Det går i dessa resonemang ofta inte att skilja mellan potenti- ella flyktingar, de som kunde tänkas söka asyl , och exi- sterande människor boende i . En skillnad, om än inte helt tydlig, mot 1991 var annars att människor som existerade och bodde i (och inte bara flyktingar) förknippades med pro- blem på ett sätt som inte tidigare varit så tydligt. Segregation hade börjat diskuteras. tog bland annat upp det i partiledarin- tervjun. Visserligen har jag inte funnit tecken på att detta fenomen direkt belastades den invandrade delen av befolkningen, på så sätt som kopplingen mellan kriminalitet och flyktingar definitivt be- tydde att flyktingar var kriminella, men nedanstående dialog är ändå intressant. Frågan ställdes av en verksamhetschef i en skola i ett inklippt inslag i partiledarintervjun med och var riktad till denne: 1994: Stramhet gentemot de många – Jo jag jobbar i norra . Här har vi haft en situation där vi har väldigt många invandrarbarn i skolorna. Under dom så har antalet invandrarbarn ökat väldigt mycket och vi har också fått barn från många nya länder. Det här har inneburit att i 24 av våra skolor här i nordöstra så har vi faktiskt invandrarbarn. Jag undrar om du tycker detta är en utveckling som är bra eller om du vill göra nånting åt det, för att förändra den? (Reportern i studion med ) – Segregation, är det en konse- kvens av att vi har tagit emot för många flyktingar? () – Nej, jag tycker inte vi har tagit emot så många flyktingar. Men jag kan hålla med om att det blir tufft i en del skolor där man får väldigt många språkgrupper. Som TV-tittare fick man aldrig veta vad skolledaren ifråga ansåg om att det fanns invandrarbarn i skolorna eller vari problemet bestod. Att problematiseringen inom ramen för den då- varande offentliga debatten inte var självklar visas av att reportern och gjorde olika tolkningar. Reportern förstod, eller valde att formulera, problemet som en fråga om segregation och markerade också att en tänkbar orsak till segregationen stod att finna i svensk flyktingpolitik: flyktingarna var kanske för många. I avsnittet om distansering har jag redan pekat på att kulturskill- nader tenderade att påpekas och problematiseras mer än 1991. Kultur- eller värderingsskillnaderna kopplades i flera fall ihop med konflikt eller konfliktrisk. Som framgår av citaten lades skulden till konflikterna inte på den invandrade parten, vilket jag hade analy- serat som diskriminerande. Enda undantaget från detta mönster av lika (eller outtalad) skuldfördelning var ett uttalande av i slutdebatten om gäng invandrare som kom in från för- orterna till i och slogs med varandra. Men även om invandrarna inte ensamma gavs skulden för kulturkonflikterna var det enbart till de invandrade grupperna eller deras kulturer som negativt värderade fenomen kopplades: Som liberaler måste vi reagera när liberala värden åsidosätts av politiska skäl, i religionens hägn eller i namn av andra kulturella traditioner. Liberalismen är universell. Våra värderingar om hur det svenska sam- hället ska se ut är följaktligen allmängiltiga. Denna grundsyn leder oss till att fördöma och aktivt arbeta mot t.ex. kvinnlig omskärelse var sådan än förekommer. Respekten för oliktän- kande, religiösa eller kulturella traditioner kan aldrig förleda oss att ac- ceptera denna sedvänja. (Liberal invandrarpolitik 2000, fp) 1994: Stramhet gentemot de många är ett mångkulturellt land. Människor som har invandrat hit ska ha rätt att utveckla det egna kulturarvet inom ramen för de lagar och regler som gäller hos oss. Det innebär bland annat att vi inte ac- cepterar tvångsäktenskap eller stympning av kvinnors könsorgan. Vi accepterar inte heller att flickor på grund av religiösa eller andra skäl inte får fullfölja sin grundutbildning. (Invandrarpolitisk plattform. För ett mångkulturellt och solidariskt , v) Det förekom också resonemang om kriminalitet. I följande stycke som inleder ett avsnitt kallat Bekämpa ungdomskriminaliteten nämns visserligen svenska ungdomar men det att resonemanget förekom i ett invandrarpolitiskt program gjorde att det sannolikt av de flesta läsare i första hand associerades med invandrare: I storstadsområdena har det blivit allt vanligare att gäng – ibland bestå- ende av svenska ungdomar men också gäng av ungdomar med invand- rarbakgrund – drar runt och ägnar sig åt våld, skadegörelse, snatteri, stölder och andra kriminella aktiviteter. Ofta tar de sig och in från förorterna till city. Konfrontationer mellan olika sådana gäng förekommer allt oftare. (Liberal invandrarpolitik 2000, fp) I centens Invandrarpolitiskt program talades om att svenska normer och lagar ska följas och att skolan mer än tidigare måste ta upp de konflikter som kulturmöten kan ge upphov till, samt att köns- stympning måste motarbetas. Det är ju inte i sig nedvärderande att ta avstånd från tvångsäk- tenskap eller könsstympning. Vad jag velat peka på här är hur en koppling mellan fenomen som var starkt negativt värderade och invandrares kulturer hade vunnit insteg i diskursen. I sin helhet var inte heller detta års valdiskurs objektifierande gent- emot invandrare eller flyktingar: något nyttoperspektiv lades inte på flyktingpolitiken och i de diskussioner som rörde politiken gentemot invandrare diskuterades inte dessa som ting i avsaknad av egna intressen eller behov. Däremot föreföll nyttoresone- , enligt vilka det svenska samhället kunde eller borde dra nytta av invandrarna många och långa detta år. anlade i sitt Invandrarpolitiskt program genomgående ett perspektiv på in- vandrare enligt vilka dessa sades vara nyttiga antingen för företa- 1994: Stramhet gentemot de många gen i eller för som land eller nation, parallellt med en argumentation som hävdade olika åtgärder för de berörda in- vandrarnas skull. Följande är ett exempel på de nyttoinriktade re- sonemangen i detta program: Man kan också se till nyttoaspekten. I takt med att våra internationella kontakter ökar har vårt land allt större behov av fler välutbildade män- niskor med goda språkkunskaper. Med invandrarbarnen får vi dessa kunskaper. menar att invandrarbarnen är en resurs för vårt samhälle som vi bättre borde ta till vara. I En offensiv mot diskrimineringen i arbetslivet anlades också ett nyttoperspektiv på invandrarna i flera sammanhang, exempelvis: Invandrarnas kompetens är en tillgång för samhället och den bör aktivt utnyttjas i själva integrationsprocessen, i utbildningssystemet, i pro- gram för hjälp för fattigare länder och i tvärkulturella företag. skrev i sin Invandrarpolitisk plattform: Det är en tillgång för vårt land att ha invånare med goda språkkunskaper och vi bör ta tillvara denna resurs. Förslag som pekar mot negativ särbehandling För flera av partierna syntes en tydlig omsvängning i flyktingpoli- tiken. Då hållningen till flyktingpolitiken är central för frågan om Ny Demokratis inflytande diskuterar jag dessa förändringar i detalj i nästa avsnitt. Kort kan sägas här att förändringarna handlade om mer restriktivitet i möjligheterna för människor att söka och erhålla asyl och att bli bofasta i . Vilka förslag som specifikt berörde de redan invandrade och som skulle kunna förstås som förslag till negativ särbehandling framför- des? I det centrala materialet rörde diskussionen i första hand flyk- tingpolitiken men några diskussioner om de invandrade som bodde i tangerades. En fråga gällde hemspråket, där i både partiledarutfrågningen och slutdebatten framförde förslaget att hemspråk inte längre skulle bedrivas med skattemedel och inte på ordinarie skoltid. Med avstamp i en idé om lika rätt till modersmålsundervisning oavsett vilket språk ens föräldrar talar, kan detta förslag betraktas som negativt särbehandlande. Ytterli- gare ett förslag som framfördes av i partiledarutfrågningen 1994: Stramhet gentemot de många var något som självklart måste ses som negativt särbehandlade av boende i , nämligen att flyktingar som inte var svenska medborgare bara skulle ha rätt till av socialbidraget. I det mer perifera materialet framfördes några förslag som pe- kade mot hårdare myndighetskrav gentemot gruppen av invandrade i . Socialdemokraterna talade i sitt faktablad Invandrare och flyktingar om att kravet på att delta i undervisningen i svenska för invandrare skulle få ett starkare drag av obligatorium. ta- lade i Invandrarpolitiskt program om att man inte skulle få välja bort det svenska språket. En liknande formulering i material finns citerad ovan. föreslog i En ny flyktingpolitik. Ansvar och huma- nism hårdare krav för uppnående av medborgarskap. För att bli be- viljad svenskt medborgarskap skulle krävas vistelse i landet med permanent uppehållstillstånd samt tillräckliga kunska- per i svenska språket (men med möjlighet till undantag för äldre invandrare). Kravet på bevisade svenskkunskaper för erhållande av medbor- garskap kan sägas vara negativt särbehandlade gentemot de inflyt- tade då ju inga krav alls ställs på infödda för att erhålla eller behålla medborgarskap. Specifikt särbehandlande blir det då det plockar ut en av de färdigheter som med goda argument kan anses viktiga för att kunna leva som en aktiv medborgare i ett land – kunskaper i landets officiella språk – från andra kunskaper, som viss orientering om samhälleliga och andra förhållanden i och utanför landet, viss allmänbildning och förmåga att ta till sig information på främ- mande språk (i är till exempel kunskaper i engelska viktiga i många sammanhang). Bland dessa färdigheter är just tillräckliga kunskaper i svenska språket den som skulle sortera bort störst andel av de inflyttade. Förslagen på hårdare krav på deltagande i svenskundervisning för invandrare är kanske inte direkt negativt särbehandlande – det är svårt att se hur den relevanta jämförelsen skulle göras. Men förslagen andas en mer krävande ton gentemot flyktingar och invandrare. Ny Demokrati krävde fortfarande utvisning av flyktingar som begick grova brott i (-94 INFO). Eftersom detta redan förekom var det inte klart om det var en utvidgning av detta förfa- ringssätt som krävdes eller om man bara ville understödja en praxis som tillät att boende i landet som inte var svenska medborgare sär- behandlades om de blivit dömda till brott. En ny flyktingpolitik. Ansvar och humanism explicita på punkten att 1994: Stramhet gentemot de många de ville ha fler utvisningar då de krävde att utvisning på grund av brott skulle ske i större omfattning än . Detta valår hade flera partier fört in en diskussion om repatrie- ring av flyktingar. Kds föreslog i sitt Invandrar- och minoritetspo- litiskt handlingsprogram försök med flyktingutbildning inför återre- san till hemlandet i och återvändandeprojekt för flyk- tingar som vistats i och själva önskade återvända. Även socialdemokraterna talade om innehållet i återvändandepro- gram i sitt faktablad Invandrare och flyktingar och berörde frågan i En ny flyktingpolitik. Ansvar och humanism. Också i En offensiv mot diskrimineringen i arbetslivet nämndes repatrieringsfrågan. Den typ av återvändandeprojekt som partierna beskrev skulle inte i sig vara negativt särbehandlande – de flyktingar som verkligen önskar återvända (vilket ju gällt bland annat många flyktingar från ) kan dra nytta av sådana program. Men i den infekte- rade flyktingdebatt som pågått är frågan hur dessa förslag tolkades. Det finns en skala från frivilligt och eget initiativ, till mer eller mindre av tryck för att få flyktingar att lämna landet, till ett system där alla uppehållstillstånd är tillfälliga och återkallas när regeringen bedömer att det är säkert för flyktingarna att åter- vända. Ett aktivt officiellt budskap om att repatriering är något ef- tersträvansvärt kan också av flyktingar uppfattas som att man inte är speciellt önskvärd i det nya landet även om budskapet inte är förenat med några tvångsåtgärder. Alla partier utom Ny Demokrati som talade om repatriering i valet uttalade att eventuell åter- flyttning skulle vara frivillig men talade om stimu- lans till frivilligt återvändande: Stimulanser och insatser av olika slag för frivilligt återvändande bör komma till stånd. Särskilda repatrieringsprogram bör utvecklas och gärna ske i samarbete med mottagarländerna. (En ny flyktingpolitik. Ansvar och humanism, m) Inflytandet av Ny Demokratis flykting- och invandrarretorik Liksom i förra kapitlet ska jag här se till hur de övriga partierna ställde sig till de förslag av relevans för denna rapports tema som Ny Demokrati drev och hade drivit –1994. 1994: Stramhet gentemot de många Invandrare och flyktingar i Ny Demokrati krävde ju att flyktingar som inte var svenska med- borgare endast skulle kunna få av socialbidraget. Detta krav drevs inte av något annat parti. Ett annat Ny Demokrati-krav var att skulle läggas ner (exempelvis framfört i slutde- batten). anslöt sig till detta krav men ville att Invand- rarverket skulle delas upp i två myndigheter (En ny flyktingpolitik. Ansvar och humanism). Till kravet på att utvisa flyktingar som be- går grova brott anslöt sig ju i samma program. Möjli- gen fanns här en påverkan. Hemspråket var ingen stor fråga 1994. I det stora hela har jag inte urskiljt något genomslag för den restriktivare hållning gent- emot hemspråk som Ny Demokrati förespråkade under denna pe- riod utöver den förändring som skedde . Ny Demokratis förslag i flyktingpolitiken var tydliga. Man ville inskränka rätten för anhöriga till flyktingar att få uppehållstillstånd till att gälla enbart make, maka och minderåriga barn. Man ville att enbart skulle ta emot konventionsflyktingar, med vilket sannolikt avsågs de som hade asylskäl i enlighet med Genève-kon- ventionen och alltså inte var exempelvis krigsflyktingar. Man krävde att alla som saknade ID-handlingar men kom från ett sä- kert land skulle avvisas direkt. Alla uppehållstillstånd ville man skulle vara tillfälliga. Man ville att aktiv repatrieringspolitik skulle bedrivas. Så kallade katastrofflyktingar skulle få hjälp i närområ- det. Vidare uttryckte man helt enkelt att skulle ta emot färre flyktingar. I materialet Hur har NyD påverkat politiken 1991– 1994 krävde man också bland annat begränsningar i rätten till all- män rättshjälp för asylsökande och att förutsättningar för direktav- visning av personer som kommit till utan svenska myndig- heters tillåtelse skulle skapas. Det är tydligt att det hos flera av de andra partierna fanns en för- skjutning gentemot denna mer flyktingrestriktiva linje jämfört med . Som jag visat ovan möttes inte Ny Demokratis krav att färre flyktingar skulle tas emot med en retorik baserad i kravet på en ge- nerös flyktingpolitik, så som varit fallet 1991. Flera av Ny Demo- kratis krav i flyktingpolitiken återfanns hos en del av de andra par- 1994: Stramhet gentemot de många Ett sådant var alltså repatrieringskravet. Här gick modera- terna längst, såsom framgår av citatet i föregående avsnitt och ut- tryckte också i samma skrift att målet för flyktingmottagande i skulle vara repatriering och att skydd och återvändande skulle betonas. Repatrieringsdiskussionen var dock inte uppfunnen av Ny Demokrati. hade godkänt ett förslag från regeringen som behandlade utgångspunkterna för den åter- vändandepolitik som kom att fastställas efter mitten av (, 2006: 92). De krav som gällde införande av temporära uppehållstillstånd var ju redan tillgodosedda vad gällde vissa av Jugoslavien-flyktingarna. Frågan gällde om detta skulle göras till en framtida modell, antingen i vissa situationer, eller som Ny Demokrati ville, som standard. Socialdemokraterna tycktes mena att tillfälliga uppehålls- tillstånd kombinerat med en repatrieringspolitik var något som skulle tillämpas allmänt vid större katastrofer: Tillfälliga uppehållstillstånd och stöd till återvändare När stora grupper människor tvingas på flykt som resultat av krig, et- niska rensningsaktioner eller miljökatastrofer vill vi kunna ge tillfälliga uppehållstillstånd. För att dessa ska bli meningsfulla, måste de som får tillstånd att stanna få hjälp att återvända till hemlandet. Dessa så kallade återvändarprogram ska ha som mål att förbereda människor så att de kan bidra till att bygga upp sina länder efter krig eller katastro- fer. (Invandrare och flyktingar, faktablad s) I denna skrift förefaller det också som om socialdemokraterna fortsatt förespråkade den mer begränsade asylpolitik som bara godkände asylskäl i mening som grund för permanent uppehållstillstånd medan krigsflyktingar alltså skulle erbjudas temporärt skydd. Som jag förstår det ville även permanenta regeln om tillfälliga uppehållstillstånd för åtminstone en flyktinggrupp. Man talade om att uppehållstillstånd skulle beviljas Genève-flyktingar och dem som hade uppenbara humanitära skäl. Vad gäller de senare tycktes man förorda tillfälliga uppehållstillstånd. Begreppen de facto-flykting och krigsvägrare ville man utmönstra ur lagstift- ningen. För anhöriga till dem som gavs uppehållstillstånd skulle reglerna skärpas. Kds, däremot, uttalade i Invandrar- och flyktingpolitiskt hand- lingsprogram att de beslutade lagbestämmelserna om tillfällig asyl 1994: Stramhet gentemot de många bara skulle användas vid mycket speciella situationer med massflykt till . I nämnda program tog man också avstånd från kravet på att dokumentlösa flyktingar skulle utvisas direkt samt att trans- portföretagen skulle ha ansvar för visumkontroll. Vad gäller frågan om antalet flyktingar har jag bara funnit att explicit tog avstånd från kravet på mottagande av färre flyktingar. I sin Så här tycker vi.