sou · GUB3115 · 2007-01-01 00:00:00 — Projektgruppen föreslog att berörda utbildningar inom andra ut- bildningsformer successivt borde föras över till den nya utbild- ningsformen kvalificerad yrkesutbildning. Skälet till detta var att frågan om hur eftergymnasial yrkesutbildning kunde introduceras i det reguljära utbildningsväsendet bedömdes som komplex och svåröverskådlig. Projektgruppen uteslöt i detta sammanhang inte möjligheten att dessa utbildningar kunde komma att administreras inom ramen för den nya myndighetens verksamhet utan att ingå i den kvalificerade yrkesutbildningen. Beslut om kvalificerad yrkesutbildning som ny utbildningsform Försöksverksamheten låg till grund På grundval av och projektgruppens överväganden och förslag föreslog regeringen i propositionen Kvalificerad yrkes- utbildning (prop. 2000/01:63) att kvalificerad yrkesutbildning skulle införas som en ny reguljär utbildningsform. be- slutade också i enlighet med regeringens proposition (bet. 2000/01:UbU14). I fråga om utbildningens inriktning utgick regeringens förslag i stort sett från vad som låg till grund för försöksverksamheten. I flera avseenden kom dock regeringen att förtydliga förutsättning- arna för verksamheten. Enligt regeringen hade erfarenheterna från försöksverksamheten visat att det krävs en samverkan mellan olika aktörer för att åstadkomma en utbildning med hög kvalitet och re- levans för arbetslivets behov. Vidare visade erfarenheterna att det både inom och vid sidan av det offentliga utbildningsväsendet ut- vecklats utbildningar som kombinerade teori och praktik med ak- tivt lärande i arbetslivet. Regeringen slog således fast följande angå- ende utbildningens innehåll: EnT utbildning som skall präglas av teoretiskt djup och aktivt lärande i arbete, förutsätter att den har sin grund i kunskap som gene- rerats i produktionen av varor och tjänster och dels i vetenskap, med förankring i aktuella forskningsresultat, dels består av en viss del ar- betsplatsförlagd utbildning som kan ge förståelse- och förtrogenhets- Dessa utgångspunkter låg också till grund för det lagförslag som godkände. Försöksverksamheten handlade också om att bryta traditionella könsbundna studie- och yrkesval. En erfarenhet var att försöks- verksamheten hade attraherat nya studerandegrupper. Dessa bestod av studerande från studieovana miljöer och studerande med annan etnisk och kulturell bakgrund. Därför borde ett av syftena med den kvalificerade yrkesutbildningen vara att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval samt motverka social sned- rekrytering. Även detta förslag godkände . Regeringen konstaterade att utbildning som genomförs även måste ha ett beständigt värde. Att utbilda enbart för att tillgodose dagsaktuella arbetsmarknadsbehov sågs varken som rationellt eller effektivt. Regeringen förutskickade därför en ur- valsprocess som utmärktes av efterfrågestyrning och medvetna val utifrån nationellt fastställda kriterier och höga kvalitetskrav. Ut- gångspunkten måste vara att nå balans mellan lokala, regionala och nationella intressen och behov. Regeringen såg i detta sammanhang också behov av att skapa utrymme för resurser till områden som av politiska skäl sågs som viktiga att tillgodose. Därmed kan riskerna för en alltför ensidig anpassning till vissa delar av arbetsmarknaden undvikas. Regeringen fann vidare att utbildningen borde avslutas med en särskild examen som kunde legitimera utbildningsformen och bidra till en sammanhållen identitet. En kvalificerad yrkesexamen skulle kunna uppnås efter fullgjorda kursfordringar om 40–120 KY-po- äng. Regeringen ansåg att mål för utbildningsformen som helhet skulle leda till att utbildningen definieras nationellt och internatio- nellt. Mål för utbildningens innehåll skulle bestämmas med ut- gångspunkt i lokala och regionala behov. 3TP PT Prop. 2000/01:63, s.13 Regeringen såg också anledning att stärka de studerandes for- mella inflytande över utbildningen. Därför föreslog regeringen att företrädare för de studerande skulle ges rätt att ingå i beredande och beslutande organ på såväl lokal, regional och nationell nivå be- roende på organisationens utformning. Vidare föreslog regeringen vissa åtgärder för att stärka rättssäkerheten för de studerande. Regeringens avsikt var också att skapa ett samlat system för ef- tergymnasial yrkesutbildning. Införandet av kvalificerad yrkesut- bildning sågs som ett första steg i denna process. Regeringen in- stämde dock i projektgruppens bedömning att detta borde göras successivt. I första hand borde förutsättningar skapas för de ut- bildningar som var aktuella att föra över från försöksverksamheten. Överföringen av utbildningar från kompletterande utbildningar, påbyggnadsutbildningar och utbildningar inom folkhögskolan skulle dock ske successivt i takt med att resurser tillfördes och att berörda utbildningar levde upp till krav som gäller för den nya ut- bildningsformen kvalificerad yrkesutbildning. Med utgångspunkt i de olika alternativ som övervägts av såväl som projektgruppen, fann regeringen att en ny myndighet borde bildas med uppgift att administrera kvalificerad yrkesutbildning. I uppgifterna skulle ingå att pröva och bevilja statsbidrag för utbildning, utöva tillsyn och svara för uppföljning och viss utvärdering. I ansvaret skulle även ingå att verka för en omprövning av beslut om statsbidrag. Vidare skulle myndigheten utarbeta en strategi för utveckling av utbildningsformen samt svara för en sammanhållen information till presumtiva studerande. Regeringen avsåg att ge den nya myndigheten i uppdrag att lämna förslag på kvalitetskriterier som senare skulle fastställas av regeringen. Vidare slog regeringen fast att utvärderingen av hela utbildningsformen borde göras av en oberoende instans. Beträffande hur resurserna skulle fördelas till utbildningarna fö- reslog regeringen att det statsbidragssystem som tillämpats skulle gälla . borde ett system liknande det som tillämpas för högskoleutbild- ning prövas med fasta ersättningsbelopp med prestationsbaserade inslag. beslutade i enlighet med regeringens förslag. I fråga om hur andra utbildningsformer skulle inordnas, hänvisade ut- skottet till den pågående utredningen om kortare yrkesutbildningar vid universitet och högskolor. framhöll vi- dare vikten av att öka antalet platser . Vissa förändringar i den kommunala vuxenutbildningen När gymnasieskolan reformerades, kom på- byggnadsutbildning att införas som en del i den kommunala vux- enutbildningen. Skälet var att den nya gymnasieskolans utbild- ningsutbud i huvudsak skulle organiseras i ett antal treåriga natio- nella utbildningsprogram. Det innebar bland annat att utrymmet för de tidigare specialkurserna minskade. Dessa skulle kunna ges antingen inom ramen för respektive gymnasieprogram eller som påbyggnadsutbildning inom vuxenutbildning eller som högskoleutbildning. Syftet med ut- bildningen skulle vara att ge vuxna sådan utbildning som leder till en högre kompetens i yrket eller till ett nytt yrke. System med interkommunal ersättning I syfte att underlätta övergången till den nya ordningen fick kom- muner och landsting möjlighet att anordna specialkurser/påbyggnadsutbildning i enlighet med tidigare beslut som fattats av länsskolenämnderna. infördes ett system med interkommunal ersättning vilket innebar skyldigheter för hemkommuner att betala för utbildningens kostnader i anordnar- kommunen. Detta system skulle tillämpas för ett begränsat antal platser och för sådana utbildningar till vilka det fanns ett allmänt intresse att anta sökande från hela landet. Inledningsvis krävdes ett särskilt bemyndigande från regeringen, vilket tillämpades för teknikerutbildning, men efter hand kom fler påbyggnadsutbildningar som kommunerna anordnade att omfattas. En begränsning infördes dock som innebar att rätten till inter- ersättning enbart skulle omfatta utbildningar som inte redan tillgodosågs inom gymnasieskolan. Ett bestämt antal platser fastställdes för dessa riksrekryterande påbyggnadsutbildningar. Beslut om vilka utbildningar som hade rätt till interkommunal ersättning kom sedan att fattas av . Skyldigheten att betala interkommunal ersättning förtydligades i vissa avseenden. skulle bland annat utgå ifrån om utbildningen hade betydelse i ett nationellt eller regionalt perspektiv, i första hand för arbetsmarknaden. Verket skulle också bedöma om arbets- livet medverkade i utbildningen, om utbildningen gav förutsätt- ningar till fördjupad kunskap och kompetens inom ett visst yrkes- område och om utbildningen främjade kvinnors och mäns otradi- yrkesval. Vidare fanns ett antal nationellt fastställda kurs- planer för utbildningar som leder till yrken inom områden som är reglerade i särskild lag eller förordning, till exempel elinstallation, ambulanssjukvård, persontransporter med buss, trafiklärare och teknikerutbildning. Kritik mot interkommunal ersättning ledde till översyn framförde flera, bland annat och , kritik mot systemet med interkommunal ersättning. Denna kritik bottnade främst i svårig- heterna för betalande kommuner att förutse framtida kostnader. Regeringen gav därför skrivelsen Utbildning för kunskap och jäm- likhet – regeringens utvecklingsplan för kvalitetsarbetet i förskola, skola och vuxenutbildning (skr 001/02:188) till känna att systemet borde ses över för att undvika de oönskade effekterna av systemet med interkommunal ersättning. En möjlighet kunde vara att ut- veckla vissa av utbildningarna till kvalificerad yrkesutbildning. Regeringen utvecklade dessa intentioner i departementsprome- – fortsatt utveckling av vuxnas lärande (Ds 2003:23). Regeringen föreslog i denna att staten borde överta an- svaret för finansiering av viss påbyggnadsutbildning som systemet med interkommunal ersättning avskaffades. I vilken ut- sträckning olika påbyggnadsutbildningar borde övergå till annan lämplig utbildningsform borde utredas i särskild ordning. Regeringen beslutade genom en förordningsändring att avveckla regleringen om interkommunal ersättning beträffande på- byggnadsutbildning. Detta beslut gjordes möjligt genom att medel omfördelades från det generella statsbidraget till staten. hade en samrådsgrupp utsetts med företrädare för olika delar av utbildningssystemet med uppgift att leda överföringen av olika utbildningar till lämpliga utbildningsformer. Utgångspunkten för arbetet var att förutsättningslöst pröva lämplig utbildningsform för de olika påbyggnadsutbildningarna. Arbetet med överföring skedde genom att respektive huvudman själv fick ta initiativ till samråd med lämplig myndighet eller utbildningsanordnare. Resultatet av denna process har sedan fastställts av samrådsgruppen, vilket också legat till grund för regeringens beslut . Enligt regeringens beslut innebar överföringen att ett stort antal utbildningar gavs möjligheter att omvandlas till kvalificerad yrkes- utbildning och en mindre del fick statlig finansiering som kommu- nal påbyggnadsutbildning. Ett par utbildningar fick möjligheter att övergå till högskoleutbildning respektive folkhögskoleutbildning samt kompletterande utbildning. Regeringen har gett i uppdrag att besluta om antal platser och statsbidrag för påbyggnadsutbildning (se bilaga 3 och beskrivningen av påbyggnadsutbild- ning). har reviderat sina före- skrifter beträffande påbyggnadsutbildning och på upp- drag av regeringen tagit fram nationella kursplaner på nya kommu- nala påbyggnadsutbildningar. Förändringar som rör kompletterande skolor/utbildning Stöd till kompletterande skolor Staten har ekonomiskt stött fristående skolor och utbildningar som räknas till kompletterande ut- bildningar. Rätten att starta och bedriva en fristående skola över grundskolenivå är en del i den allmänna näringsfriheten. I samband med regeringens proposition om Valfrihet i skolan (prop. 1992/93:230) föreslog regeringen att fristående utbildningar borde delas i två grupper. Den ena gruppen, som kunde betecknas som fristående gymnasieskolor, anordnade utbildning som motsvarade gymnasieskolan inom det offentliga skolväsendet. Den andra gruppen, som kunde betecknas som kompletterande skolor, anord- nade utbildning som kompletterade gymnasieskolans utbildningar och som var av nationellt intresse. Utbildningen vid dessa skolor omfattar i regel inte gymnasieskolans kärnämnen, men ställer ofta krav på vissa förkunskaper, såsom viss arbetslivserfarenhet eller krav på en genomgången gymnasieutbildning. Regeringen föreslog att kompletterande skolor efter ansökan skulle kunna ställas under statlig tillsyn, förutsatt att de från natio- nell synpunkt bedömdes utgöra ett värdefullt komplement till gymnasieskolan. Vidare skulle utbildningarna ha en viss omfattning och längd. Om en utbildning ställdes under statlig tillsyn, gavs de studerande också rätt till studiemedel. Vidare konstaterade reger- ingen att kompletterande skolor vars utbildningar bedömdes som särskilt värdefulla ur nationell synpunkt, skulle ges statsbidrag. Re- geringen fann att i princip skulle det offentliga skolväsendet till- handahålla all utbildning som är nödvändig från individuella och samhälleliga utgångspunkter. Samhällsnyttan skulle därför vara klart konstaterad. I samtliga fall avsåg regeringen att beslut om statlig tillsyn och rätt till statsbidrag samt beslut om återkallelse skulle fattas av regeringen. fick en beredande roll i dessa avseenden. Översyn av kompletterande skolor För att anpassa den svenska skattelagstiftningen till dåvarande EG: s regler för mervärdesskatt infördes regler om mervärdesskatt på tjänster inom utbildningsområdet som inte erkänts av det all- männa utbildningsväsendet. I detta sammanhang fann att utbildning som vissa enskilda skolor bedrev och som inte godkänts som kompletterande skolor borde ställas under statlig tillsyn för att undvika oönskade effekter (prop. 1996/97:110, bet 1996/97:SkU:6, 1996/97:UbU4y). Följden blev att dessa ställdes under statlig till- syn och antalet kompletterande skolor ökade. För att tydliggöra de kompletterande skolornas roll i utbild- ningssystemet och statens ansvar för dessa, tillsattes en utredning med uppgift att bland annat definiera begreppet kompletterande skola och, lämna förslag om avgränsning till det offentliga skolvä- sendet, högskoleutbildning samt annan yrkesutbildning. Utred- ningen skulle också överväga vilka förändringar som behövde göras av bidragssystemet och om det fanns skäl att införa särskilda regler och kriterier för beslut om statligt stöd till den utvidgade kretsen av kompletterande skolor (dir 1997:42). Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 1998:11). Utredningen konstaterade att begreppet kompletterande skola borde ändras till fristående utbildningar med statlig tillsyn inom olika områden. Anledningen var dels att det inte nödvändigt- vis behövde röra sig om hela skolans utbildningsutbud som var aktuellt för statlig tillsyn, dels att flera av utbildningarna i praktiken bedrev utbildning på en eftergymnasial nivå. Därför borde begreppet skola undvikas. Utredningen fann således att de kompletterande skolorna utgjorde ett komplement både till gym- nasieskolan och till högskoleutbildning. För att klargöra gräns- dragningen mot gymnasieutbildning och högskoleutbildning före- slog utredningen att varje huvudman måste definiera och beskriva nivån för respektive utbildning och dess plats i utbildningssyste- met. Vidare föreslog utredningen att utbildningar som fick statligt stöd skulle delas upp i tre grupper. Den första gruppen skulle inne- hålla utbildningar som enbart var ställda under statlig tillsyn. Den andra gruppen skulle rymma utbildningar som dessutom berätti- gade de studerande till studiestöd. Den tredje gruppen skulle bestå av utbildningar som, förutom att de var ställda under statlig tillsyn, både fick statsbidrag och berättigade till studiestöd. Gemensamt för utbildningarna skulle vara, oavsett vilken grupp de tillhörde, att kvaliteten var godtagbar. Detta skulle ta sig i ut- tryck i att huvudmannen för utbildningen hade fastställt relevanta behörighetskrav, att lärarna var tillräckligt kompetenta, att lokaler och annan utrustning var adekvata samt att intyg eller motsvarande utfärdades som beskrev utbildningens mål och innehåll. För den andra gruppen skulle dessutom krav ställas för att av- göra om utbildningen var värdefull ur nationell synpunkt. Dessa krav handlade om behovet av att säkerställa värdefull yrkesskicklig- het. Utbildningen skulle leda till adekvat sysselsättning, utveckla erforderlig kompetens i befintligt arbete eller förbereda för hög- skolestudier eller andra former av eftergymnasial utbildning. Vidare ställdes krav om etablerade kontakter med det omgivande samhäl- let, lämplig regional lokalisering samt strävan efter jämn könsför- delning. Om flertalet av dessa krav uppfylldes, skulle utbildningen berättiga till studiestöd. För den tredje gruppen ställdes krav på att utbildningen skulle vara särskilt värdefull ur nationell synpunkt. Dessa krav handlade bland annat om att utbildningen bidrog till att bevara traditionell yrkeskunskap, ge utbildning inom smala yrkesområden, bevara viktig kunskap för samhällets kulturarv samt utveckla ny kunskap inom ett framtidsområde. Utredningen föreslog också att statsbidrag skulle fördelas och regelbundet omprövas av och att verket även skulle besluta om vilka utbildningar som skulle höra till respektive grupp. Beslut om kompletterande utbildning Regeringen ställde sig i allt väsentligt bakom utredningens förslag i propositionen Vissa skolfrågor m.m. (prop. 1998/99:110). Reger- ingen fann att samhället och arbetslivet utvecklas allt snabbare, vil- ket kräver flexibilitet inom utbildningssystemet och alternativa ut- bildningsformer. Enligt regeringens bedömning bidrog komplette- rande skolor till en mångfald inom skolväsendet. kon- staterade regeringen att den allmänna utvecklingen, även interna- tionellt sett, var att yrkesutbildningar tenderar att bli eftergymnasi- ala genom att de förutsätter avslutade gymnasiestudier. Det var därför motiverat att ändra definitionen på kompletterande skolor. Som begrepp infördes kompletterande utbildning för att markera att utbildningen var ett komplement till det offentliga skolväsendet eller att den förutsatte kunskaper som motsvarade avslutade gym- nasiestudier. fick i uppgift att besluta om ansökningar från skolor och utbildningar om att ställas under statlig tillsyn. fick också ett tydligare ansvar för tillsyn av utbildning- arna. Regeringen betonade vikten av klara, definierade kvalitetskrav på utbildningar som ställs under statlig tillsyn. Dessa krav borde omfatta huvudmannaskap, organisation, lärarkompetens samt ut- bildningens omfattning, inriktning och kvalitet. Regeringen förut- skickade också att ett gemensamt krav skulle vara att utbildningar vilade på vetenskaplig eller konstnärlig grund eller beprövad erfa- renhet.TPF4FPT Folkbildning en del i det moderna samhällets framväxt Folkbildningens rötter kan sökas upplysningsfilo- sofi. I skapade framväxten av väckelserörelsen, nykterhets- rörelsen och fackföreningsrörelsen utrymme för folkbildningens utveckling. Folkbildningen har tillkomst fått någon form av statligt stöd. Folkbildningen fick en viktig roll i framväxten av det moderna samhället. Syftet med statens stöd har varit att stärka demokrati, bildning och kultur. har folkbildningen delvis utgjort en 4TP PT Detta kommer också till uttryck i gällande förordning, SFS 2000:521, 7 §. kompensation för att det reguljära utbildningsväsendet inte varit utbyggt, vilket ledde till att viss yrkesutbildning kom att bedrivas inom folkbildningen. Ökade förhoppningar på folkbildningen – reform initierade regeringen en översyn om statens åtagande rörande folkhögskolorna. Avsikten var att förenkla sta- tens bidragsgivning som frågor om folkhögskolans roll och uppgifter i förhållande till andra utbildningsanordnare skulle utredas (SOU 1990:65). Enligt utredningen hade det allmänna utbildningsväsendet suc- cessivt övertagit uppgifter som var centrala för folk- högskolorna. En tydligare profilering och inriktning att nå de svår- rekryterade borde därför eftersträvas. Folkhögskolan skulle således i större utsträckning vara ett eget alternativ till det offentliga ut- bildningsväsendet.TPF5FPT som folkhögskolans roll sågs över lades nya riktlinjer fast för ansvarsförhållandet för ungdomsskolan. Ett nytt statsbi- dragssystem infördes och kommunerna övertog ansvaret för att leda och utveckla skolan. () avvecklades och en ny förvaltningsmyndighet, , inrättades. Regeringen ansåg att folkbildningen hade spelat en historiskt viktig roll för samhällets demokratisering genom att ge människor ökade möjligheter till utbildning och deltagande i det politiska li- vet. Utmärkande för folkbildningsarbetet har varit den fria och fri- villiga studieformen, vilket regeringen såg som en förutsättning för yttrandefriheten och för de enskilda medborgarnas möjligheter att bilda opinioner. TPF6FPTFolkbildning var, enligt regeringen, unik i så måtto att den framgångsrikt förenade individualitet och solidaritet. Folkbildningens historiskt betydelsefulla roll skulle därför inte bara värnas, utan också ges förutsättningar att stärka denna roll. Regeringen betonade folkbildningens frihet och frivillighet. Folkbildningen skulle själv formulera sina mål, känna ansvar för sin verksamhet samt föra en levande diskussion om innehåll och kva- litet. Mot denna bakgrund fick en ideell förening, Folkbildningsrå- 5TP PT Någon motsvarande översyn av statens relation till studieförbunden gjordes inte. Däremot lämnade SÖ 1988 en rapport om studieförbundens uppgifter som senare redovisade sin syn på. Rapporten och förbundets synpunkter låg sedan till grund för regeringens proposition. 6TP PT Prop. 1990/91:82, s.7 det, i uppgift att sköta bidragsgivning och övriga myndighetsupp- gifter som följde med statens bidrag till folkbildningen.TPF7FPT Vidare slog regeringen fast att utbildning som bedrivs vid folk- högskolorna till form och innehåll tydligt ska skilja sig från utbild- ning inom det offentliga utbildningsväsendet. Detta kom seder- mera också till i uttryck i förordningen för statsbidraget (1991:977).TPF8FPT Den statliga utvärderingen har lett till vissa förändringar En förutsättning för att myndighetsuppgifterna övergick till en ideell förening var att statsbidragets effekter och resultat utvärde- rades med jämna mellanrum. har regeringen låtit genomföra två statliga utvärderingar. I samband med den första utvärderingen Folkbildningen – en ut- värdering (SOU 1996:159) kom regeringen att betona dels de de- mokratiska, dels de fördelningspolitiska syftena för statens bi- dragsgivning (prop. 1997/98:115). Som syften skulle också gälla att folkbildningen bidrar till att stärka och utveckla demokratin samt att statsbidraget ska bidra till att bredda kulturintresset i samhället. Regeringen slog också fast att arbetslösa skulle tillföras som prio- riterad målgrupp. En annan förändring rörde villkoret, som slog fast att folk- högskolorna skulle skilja sig från offentliga utbildningsformer i fråga om innehåll och metod. Regeringen föreslog att denna re- striktion skulle tas bort. I stället skulle folkbildningens aktörer själva ges ansvar att bestämma vilken folkhögskoleutbildning som ska finansieras genom statsbidraget. Skälet var att det offentliga skolväsendet hade närmat sig folkhögskolorna i sättet att förmedla kunskap och att staten inte borde föreskriva former och arbetssätt för folkbildningen. Förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildning kom också att ändras i enlighet med regeringens pro- position. Den andra utvärderingen genomfördes och presenterades i betänkandet Folkbildning i brytningstid – en utvärdering av studie- 7TP PT Myndighetsuppgifterna som i huvudsak bestod av att fördela statsbidraget var års reform en uppgift för , . Bidraget var uppdelat på studieförbund och folkhögskolor. Statsbidraget till studieförbunden återfanns under olika anslagsposter. För- utom SÖ fördelade vissa medel till studieförbundens kulturverksamhet.