sou · GUB371 · 2007-01-01 00:00:00 — Kronor (åtgärd 62), utgör av utgifterna i tandvårdsstödet. Implantatbehandlingar, som i huvudsak består av åtgärderna titankomponenter (åtgärd 68, inklusive 681 och 682), implantatbroar i över- och/eller under- käken (åtgärd 87 eller 86), operationer (åtgärd 84 eller 85) som måste utföras före den protetiska behandlingen och delvis hel över- eller underkäksprotes (åtgärd 75), utgör av ut- gifterna. Fyllningar (åtgärd 55), som är den vanligaste åtgärden sett till antalet utförda åtgärder, svarar för av det totala tandvårdsstödet. SOU 2006:71 Tandvårdskonsumtion och tandvårdskostnader Tabell 3.5 De tio mest kostsamma åtgärderna och dess andel av de totala utgifterna i tandvårdsstödet, De tio mest sub- av total subven- tion Källor: , egna beräkningar. De mest kostsamma åtgärderna fördelat på ålder Av tabell 3.5 framgår vilka åtgärder som är mest kostsamma i olika åldersintervall. I diagram 3.2 beskrivs storleken av den utbetalda subventionen för respektive åtgärdskategori fördelat efter ålders- grupp. Tandvårdskonsumtion och tandvårdskostnader SOU 2006:71 Diagram 3.2 Andel av subvention fördelad efter åldersgrupper och åtgärds- kategorier, 1 Unders., Källor: , egna beräkningar. I de yngre åldersgrupperna avser utgifterna i tandvårdsstödet främst bastandvård. För patienter mellan 20–betalas den största delen av tandvårdsstödet ut till undersökningar (åtgärd 11) och fyllningar (åtgärd 55). Abonnemangstandvård svarar för av det utbetalda tandvårdsstödet till denna grupp. Abon- nemangstandvården utgör också en relativt stor del av kostnaden i åldersgruppen 30–men förekommer inte bland de tio vanli- gaste åtgärderna i de äldre åldersgrupperna. Utgifterna i tandvårdsstödet för åtgärder inom åtgärdskategori 1, undersökningar m.m., går i störst utsträckning till patienter som är och . Dessa båda åldersgrupper svarar för av det utbetalda tandvårdsstödet till dessa åtgärder. Patienter i övriga åldersgrupper svarar för av utgifterna avseende dessa åtgärder. I åldersgrupperna 40–är utgifterna för protetiska behand- lingar något större än , men det som domine- rar är fortfarande bastandvård. Åldersgruppen svarar för den absolut största andelen av utgifterna i tandvårds- stödet till protetiska behandlingar. För protetiska åtgärder utbetalas 70–till patienter . Inom samtliga huvudgrupper ökar det utbetalda tandvårdsstödets andel med stigande ålder fram till åldersgruppen För patienter i åldersgruppen 60–är det utbetalda stödet till protetiska åtgärder mindre än för gruppen 50–. Utredningen menar att en trolig effekt av det s.k. 65+stödet är att patienter i åldersgruppen 60–avvaktar med protetiska behandlingar till efter 65-årsdagen. En viktig del i analyserna av tandvårdsstödet är att studera hur stor andel av tandvårdsstödet som utbetalas till olika patienter. I dia- gram 3.3 beskrivs hur utgifterna i tandvårdsstödet fördelas mellan patienterna. Diagrammet visar andelen patienter som tar del av tandvårdsstödet ställt emot hur stor andel av tandvårdsstödet som dessa får. Av diagrammet framgår att ett fåtal patienter svarar för den största delen av utgifterna i tandvårdsstödet. av det utbetalda tandvårdsstödet avser av patienterna. av det utbetalda stödet avser av pati- enterna och av det utbetalda stödet avser av patienterna. Diagram 3.3 Andel personer som får del av tandvårdsstödet, Andel personer (%) Källor: , egna beräkningar. I detta avsnitt analyseras tandvårdskostnader på individnivå baserat på uppgifter som finns registrerade i databas (se avsnitt 3.1). Tandvårdskostnaden på individnivå kan beräknas avseende både vårdgivarpris och det pris som debiterats patienten. Uppgifterna avser all tandvård för vilken ersättning från tandvårds- stödet utbetalats . Utredningen har studerat hur tandvårdskostnaderna fördelar sig på olika patienter. I diagram 3.4 redovisas tandvårdskonsumtionen för patienter i olika kostnadsintervall för dels vårdgivarpriset, dels patientpriset. Vårdgivarpriset motsvarar den totala kostnaden för genomförd behandling. Patientpriset motsvarar det pris som vård- givaren debiterat patienten, dvs. med hänsyn tagen till den subven- tion som utgår för respektive åtgärd. Av diagrammet framgår att av patienterna beta- lade för sin tandvård . av patienterna hade tandvårdskostnader som översteg . Patienten betalar dock inte hela tandvårdskostnaden, utan vård- givarens priser subventioneras genom tandvårdsstödet. För att få en uppfattning om tandvårdens konsumtionskostnader behöver därför analyser göras även utifrån vårdgivarpriset. Av diagrammet framgår att av patienterna konsumerade tandvård som kostade . Dessa patienter genomgår enskilda eller en kombination av åtgärder som exempelvis under- sökningar, viss förebyggande vård och fyllningar (lagningar av hål). Behandlingar till en kostnad genomgår av patienterna och behandlingar som kostar mer än genomgår av patienterna. Diagram 3.4 Andel patienter i olika kostnadsintervall fördelat efter vårdgivarpriser och patientpris, Källor: , egna beräkningar. En mer detaljerad beskrivning av vårdgivarpriser, patientpriser och utbetalt tandvårdsstöd fås genom att studera fördelningen mellan olika åldersgrupper och fördelningen mellan kvinnor och män. Fördelningen mellan kvinnor och män visar att skillnaderna mellan könen är små (tabell 3.6). Det genomsnittliga vårdgivar- priset för kvinnor är och för män . Den utbetalda subventionen är något högre för kvinnor än för män, vilket medför att männens patientpris i genomsnitt är högre. Av tabell 3.6 framgår vidare att det genomsnittliga vårdgivar- priset ökar med stigande ålder. Patientpriset har en likartad utveck- ling som vårdgivarpriset med en väsentlig skillnad. Patientpriset stiger med åldern 60–64 för att sedan minska för patienter som är . Den främsta förklar- ingen till detta är högkostnadsskyddet för personer som gäller protetiska behandlingar. Det genomsnittliga tandvårds- stödet för patienter mellan 60–är . högre för 60–64–åringar än för dem som är . Tandvårdskonsumtion och tandvårdskostnader SOU 2006:71 Genomsnittligt vårdgivarpris, patientavgift och subvention, Källor: , egna beräkningar. 3.5.2Höga kostnader i följd Höga tandvårdskostnader uppstår för de flesta patienter någon eller i livet. Endast en liten andel patienter har höga kostnader i följd. Orsakerna till att en patient har höga kostnader i följd är flera, men sannolikt är en viktig förklaring att patienten genomgår en behandling som sträcker sig . Utredningen har följt enskilda individers tandvårdskostnader –2005. För de patienter som finns registrerade under samtliga år har utredningen studerat hur stor andel som har kostnader som överstiger 2 000, 3 000 och under ett, två, tre eller . Beräkningarna av dem som har höga kost- nader är gjorda som ett genomsnitt av dem som har höga kostnader , 2004, 2003, 2002, 2001 och 2000. Beräkningarna av dem som har höga kostnader är ett medelvärde för åren 2005–2004, 2004–2003, 2003–2002, 2002–2001 och 2001–2000. För dem med höga kostnader under tre och har andelarna beräknats på liknande sätt. Andelen patienter med kostnader är . De flesta av dessa har denna kostnad under endast . har en kostnad som överstiger i rad och har denna kostnad . har en kostnad som överstiger i rad. av patienterna har en kostnad som överstiger . under två, tre respektive sjunker markant. Endast om- kring har kostnader som överstiger i rad. Andelen patienter som har kostnader överstigande är . Andelen som har denna kostnad under två, tre respektive är . Diagram 3.5 Andel med kostnader över 2 000, 3 000 och under 1, 2, 3 och , –2005 Andelen med höga kostnader är beräknat som ett genomsnitt över åren 2000–2005. Källor: , egna beräkningar. Tandvårdspatienternas socioekonomiska situation har belysts i ett antal olika studierTPF4FPT. I den folkhälsopolitiska rapporten konstateras att personer med kort utbildning eller ensamboende löper en högre risk för dålig tandhälsa. Dessa var mer benägna att trots behov avstå från att söka tandvård. Ekonomiska faktorer var den viktigaste orsaken till att personer med tandvårdsbehov valde att avstå från att söka vård. Slutsatserna pekar på att personer med svag ekonomi har en sämre tandhälsa än personer med goda ekonomiska förutsättningar. 4TP PT Tandhälsans utveckling följs i SCB:s undersökningar om levnadsförhållanden () och folkhälsoenkät. För att komplettera bilden av de socioekonomiska faktorernas betydelse har utredningen analyserat hur dessa faktorer påverkar individens tandvårdskonsumtion. Uppgifterna i databas om patienternas tandvårdskonsumtion har kompletterats med ett antal socioekonomiska variabler. Därigenom kan betydel- sen av faktorer som utbildningsbakgrund, civilstånd, födelseland, inkomster och inkomstslag studeras. Utredningen har med hjälp av en statistisk regressionsmodell skattat den genomsnittliga tandvårdskostnaden för olika socio- ekonomiska grupper. Fördelen med en regressionsmodell i förhål- lande till att enbart jämföra den genomsnittliga kostnaden i olika grupper är att man kan konstanthålla för andra egenskaper än den studerade och därmed isolera effekten till enbart en variabel. Som exempel kan nämnas att ett rakt genomsnitt av tandvårdskostnaden för socialbidragstagare kommer att bli beroende av egenskaper som åldersstruktur och utbildningsbakgrund bland socialbidragstagarna. Därmed blir bilden av vad enbart socialbidragsberoendet betyder för tandvårdskostanden missvisande. Detta kan hanteras statistiskt genom att använda en regressionsansats. Vid ett sådant förfarande blir den genomsnittliga skillnaden i tandvårdskostnaden mellan kvinnor och män relativt liten. När skillnaden i andra egenskaper har eliminerats visar tabell 3.7 att männens tandvårdskostnader är högre än kvinnor- nas. Andra egenskaper som har en relativt liten betydelse för tand- vårdskonsumtionens storlek är civilstånd, arbetslöshet, sjukskriv- ning eller att ha sjuk- och aktivitetsersättning. Att vara gift eller sammanboende innebär en något lägre tandvårdskostnad än för ensamstående, men den genomsnittliga skillnaden är endast . Att vara arbetslös innebär att tandvårdskostnaden är något högre än för patienter som inte är arbetslösa, men den genomsnittliga skillnaden är endast . För patienter som är sjuk- skrivna är tandvårdskostnaden högre än för patienter som inte som inte är det. Patienter med sjuk- och aktivi- tetsersättning konsumerar tandvård för mindre än de som inte har sådan ersättning. Den faktor som betyder mest för tandvårdskostnaden är ålder. Den genomsnittliga skillnaden mellan olika åldersgrupper är för- hållandevis stor. De lägsta tandvårdskostnaderna återfinns i grup- pen 20–, där den genomsnittlige patienten konsumerar tand- vård till ett värde av . sedan med stigande ålder. Den genomsnittliga tandvårdskonsum- tionen för patienter är . Den största ökningen i procentuella termer sker mellan åldersgrupperna 20–och 30–där tandvårdskonsumtionen ökar samt mellan åldersgrupperna 60–och 65+ där tandvårds- konsumtionen ökar med . Uttryckt i kronor sker den största ökningen mellan och ålders- gruppen där den genomsnittliga tandvårdskonsumtionen ökar med nästan . Tabell 3.7 Den genomsnittliga effekten på tandvårdskonsumtionen för patienter med olika socioekonomiska egenskaper, allt annat lika (kronor) 30–39 år 40–49 år 50–59 år 60–64 år Källa: Egna beräkningar. Den faktor som näst efter ålder betyder mest för tandvårdskostna- dens storlek är socialbidragsberoende. Socialbidragstagare har i genomsnitt en tandvårdskostnad som är högre än de som inte har socialbidrag. Även individens födelseland har en relativt stor betydelse för tandvårdskostnaden i förhållande till andra egenskaper, vilket även gäller för personer som har barn. Personer födda i har lägre tandvårdskost- nader än utrikes födda. Individer med barn har högre tandvårdskostnader är personer utan barn. Effekterna av dessa faktorer kan vid en bedömning en och en anses vara små, men om man adderar effekten av skillnaden i andra egenskaper som också är vanligt förekommande bland de utrikes födda som att vara socialbidragstagare, att ha barn, vara lågutbildad blir skillnaden i tandvårdskonsumtion snabbt ganska stor. Förvärvsarbetande har i genomsnitt lägre tandvårdskonsumtion än personer som står utanför arbetsmarknaden. I förhållande till dem som står utanför arbetsmarknaden är tandvårdskostnader lägre för privat anställda, lägre för kommun- anställda och lägre för statligt anställda. Före- tagare har en högre tandvårdskonsumtion än anställda och i genomsnitt uppgår denna skillnad till . Utbildningens betydelse för tandvårdskonsumtionen framgår också av tabell 3.7. Ju högre utbildning desto lägre är tandvårds- konsumtionen. Personer med högskoleutbildning har i genomsnitt en tandvårdskonsumtion som är lägre än personer vars högsta utbildning är . Skillnaden i tandvårdskonsum- tion mellan personer med grundskoleutbildning och gymnasie- utbildning är däremot relativt liten och uppgår i genomsnitt till . Individens inkomst med hänsyn tagen till individens försörj- ningsbörda har en viss betydelse för tandvårdskostnaden om än inte så stor. Individer med låga inkomster har också lägre tand- vårdskostnader. Personer i kvartil 1 har lägre tandvårdskostnader än personer i kvartil 4 och 5. Skillnaden mellan kvartil 1, 2 och 3 är däremot bara . En möjlig tolk- ning av detta resultat är att personer med låga inkomster anpassar sin tandvårdskonsumtion efter sin ekonomiska situation. De genomför endast de nödvändigaste tandvårdsåtgärderna då behov uppstår och prioriterar istället andra utgifter framför tandvård. 3.7Tandvårdskonsumtion i olika länder Tandvård är en relativt liten utgift i alla länder men det finns bety- dande skillnader mellan länderna (diagram 3.6). tillhör de länder som lägger störst del av bruttonationalinkomsten (BNI) på tandvård. Diagram 3.6 Andel av BNI som lades på tandvård, Källa: EU Chief Dental Officers (2004). Ett annat sätt att mäta tandvårdskonsumtionen är andelen av hus- hållens utgifter som går till tandvård (diagram 3.7). Enligt den senast tillgängliga undersökningen gick en betydligt större del av hushållens totala utgifter till tandvård i och än i övriga EU-länder. Diagram 3.7 Andelen av hushållens utgifter som gick till tandvård, Källor: samt egna beräkningar. Ett annat sätt, om än grovt, att mäta tandvårdskonsumtionen är mängden tandvårdspersonal per 1 000 invånare. Eftersom tand- vårdspersonal har olika uppgifter i olika länder är det viktigt att vara försiktig i jämförelser av antalet i olika yrkeskategorier i olika länder. Ser man till det totala antalet tandvårdspersonal i relation till befolkningen så ligger i topp och inte långt efter. har framförallt relativt många tandhygienister och tandsköterskor medan antalet tandtekniker är relativt lågt. Diagram 3.8 Antal tandvårdspersonal per 1000 invånare, Källa: EU Chief Dental Officers (2004). Utredningen har i detta kapitel belyst tandvårdskonsumtionens utveckling –2005. Nedan sammanfattas resultat och slutsatser från de genomförda analyserna. Huvuddelen av utgifterna i det statliga tandvårdsstödet, , betalas ut till privata vårdgivare. Det har skett en förskjutning av tandvårdskonsumtionen från bastandvård till protetiska åtgärder. Denna förskjutning har för- stärkts av 65+reformen, men även denna obeaktad har andelen protetiska åtgärder ökat. Huvuddelen av de protetiska åtgärderna utförs av privata vårdgivare. Ett fåtal åtgärder svarar för en övervägande del av det totala antalet utförda åtgärder. De flesta åtgärder som utförs inom tand- vården är inom bastandvården. Även i förhållande till de totala utgifterna är det ett fåtal åtgärder som står för den övervägande delen. De mest kostsamma åtgärderna är dock protetiska åtgärder. De mest kostsamma åtgärderna är kronor och implantatbehand- lingar. Tillsammans utgör dessa åtgärder av de totala utgifterna i det statliga tandvårdsstödet. Tandvårdsersättningen till åldersgrupperna avser främst bastandvård. För gruppen avser tandvårds- ersättningen främst protetiska behandlingar. En trolig effekt av högkostnadsskyddet för äldre, den s.k. 65+reformen, är att patienter i åldersgruppen 60–avvaktar med protetiska behandlingar till efter 65-årsdagen. Ett fåtal patienter svarar för den största delen av utgifterna i tandvårdsstödet. av det utbetalda tandvårdsstödet avser av patienterna. av patienterna betalade för sin tandvård . Det genomsnittliga vårdgivarpriset ökar med stigande ålder. Patientpriset ökar med stigande ålder fram till , då det minskar, vilket främst förklaras av högkost- nadsskyddet för personer som gäller protetiska behandlingar. Patienter med höga tandvårdskostnader har detta under ett eller ett fåtal enskilda år och inte i följd. Endast en liten andel av patienterna har höga tandvårdskostnader i följd. av patienterna har tandvårdskostnader i rad. Den viktigaste faktorn för att förklara tandvårdskonsumtionens storlek är ålder. De lägsta tandvårdskostnaderna återfinns i gruppen 20–, där den genomsnittlige patienten konsumerar tandvård till ett värde av . Tandvårdskonsumtionen ökar sedan med stigande ålder. Den genomsnittliga tandvårdskonsumtionen för patienter är . Andra socioekonomiska förklaringar är socialbidragsberoende, koppling till arbetsmarknaden och individens födelseland. tillhör de länder som lägger störst del av bruttonational- inkomsten (BNI) på tandvård. I detta avsnitt diskuteras först skillnaderna i prisutveckling för olika åtgärder. Därefter följer en kort redogörelse för prisskillna- derna mellan olika vårdgivare. Vidare ges privata respektive offent- liga vårdgivares syn på konkurrenssituationen på tandvårdsmarkna- den. Avsnittet avslutas med en jämförelse av prisutvecklingen för tandvård i olika länder och en summering. Ökade kostnader för dem som betalar för tandvården kan antingen komma från en ökad konsumerad volym eller ett ökat pris. Pati- enternas utgifter för tandvård har ökat . har statens kostnader för tandvårdsstödet ökat . Patienternas och statens samlade utgifter har ökat med . har priserna, enligt SKL, ökat med . Det innebär att volymökningen stått för en relativt liten del av de ökade kostnaderna för tandvård. Inom ramen för den s.k. 65+reformen har dock volymökningar stått för en stor del av kostnadsökningen. Utredningen analyserade i föregående betänkande prisutveck- lingen på tandvårdsmarknaden sedan prisregleringen upphörde . Ökningen i vårdgivarnas priser har varit kraftig men det är svårt att säga exakt hur stor. Patientpriserna har ökat mindre än vårdgivarnas priser till följd av att den statliga ersättningen för vissa åtgärder höjdes 1999 och 2002. De stora prisökningarna behöver inte nödvändigtvis innebära att vårdgivarnas priser ökat för mycket. Detta eftersom priset på en vara skall avspegla kostnaden för att producera denna. Utredningen anser att det är svårt att säkert avgöra orsakerna till de kraftigt ökade priserna . Utredningen menar dock att huvuddelen av prisökningen kan förklaras av att kostnaderna för att producera tandvård har ökat men också att det skett en nödvändig anpassning från de tidigare reglerade priserna. Det är dock ännu inte säkerställt om detta kan förklara hela pris- ökningen eller om vårdgivarna kunnat använda sin starka ställning gentemot patienten för att ta ut onormalt höga ersättningar. Utredningen anser därför att det är viktigt att fördjupa analysen av prisutvecklingen. 4.2Prisutvecklingen för olika åtgärder SKL har den mest omfattande statistiken över prisutvecklingen för olika åtgärder och har dessutom tagit fram vägningstal som gör det möjligt att beräkna den sammanvägda prisökningen. Denna stati- stik omfattar endast landstingens priser för allmäntandvård och inte specialisttandvård där huvuddelen av implantantvården bedrivs. Statistiken måste därför användas med viss försiktighet. Enligt SKL har den sammanvägda prisökningen 1998 till 2006 varit för allmäntandvården. Skillnaden i ökningstakt mellan olika åtgärder är stor, som visas i diagram 4.1. Den klart högsta prisökningstakten har åtgärd 32 (tanduttagning, varje ytterligare inom samma kvadrant och vid samma behandlingstillfälle) haft medan åtgärd 11 (undersökning) haft den lägsta prisökningen . Åtgär- derna inom grupp 3 (Oralkirurgi) och 5 (Konserverande behand- ling) har haft de generellt högsta prisökningarna medan grupperna 1 (Undersökningar), 2 (Förebyggande åtgärder) och 4 (Pulpakirurgi) haft de generellt lägsta prisökningarna. Diagram 4.1 Prisökning per åtgärd 1998–2006, procent Källor: SKL (2006a) samt egna beräkningar. 4.2.1Orsaker till prisskillnaderna per åtgärd Utredningen ser minst fyra potentiella förklaringar till de stora skillnaderna i prisökningstakten för olika åtgärder 1.felaktiga prisrelationer i den reglerade taxan, 2.skillnader i utvecklingen av produktionskostnader, 3.prisdifferentiering efter patienternas betalningsvilja och 4.socialpolitiska ambitioner att öka efterfrågan på vissa åtgärder. Priserna i den reglerade tandvårdstaxan härrörde från en tidsstudie som gjordes . Även om vissa förändringar gjorts över tiden så gjordes det inga större förändringar av relatio- nerna mellan olika åtgärder . Den tekniska och odontologiska utvecklingen kan därför ha inneburit att de relativa kostnaderna för att utföra olika åtgärder förändrats över tiden. Med den fria prissättningen kan det därmed ha skett en anpassning till mer rimliga relationer. Vårdpersonalens tid är den största kostnaden för i stort sett all tandvård och mängden tid som behövs för olika åtgärder varierar. Så länge det inte sker strukturella förändringar av mängden tid som behövs eller av vilken personal som utför vården skall förändringar av priset på tid inte påverka prisrelationen mellan olika åtgärder. Det används olika typer av material för olika åtgärder. Föränd- ringar i priset på dessa samt förändringar i vilka material som används kan förändra relationen mellan olika åtgärder. Vårdgiva- rens pris för en behandling består av priset för själva behandlingen, priset för tandteknikerns arbete och priset för material. Skillnaden i pris mellan olika vårdgivare kan alltså bero på priserna på material och på att tandteknikerna har olika priser för sina produkter. har undersökt skillnaderna i materialpriser inom privattandvården 2005.TPF1FPT Man fann stora skillnader i såväl vårdgivarpriserna för gjut- och ädelmetaller samt titankompo- nenter. har föreslagit sänkta ersättningar för titankomponenter i implantatbehandlingar eftersom de menar att priserna på den internationella marknaden sjunkit.TPF2FPT Bland de åtgärder som ökat mest i pris finns relativt få åtgärder där inslaget av material är relativt stort. Det förefaller därmed som eventuella prisökningar på material inte kan förklara de skilda prisökningarna på olika åtgärder. En tredje möjlighet är att vårdgivarna sätter priser efter betal- ningsvilja snarare än produktionskostnad. Betalningsviljan för olika åtgärder kan skilja sig åt och om konkurrensen är otillräcklig så kan vårdgivarna ha priser som inte avspeglar kostnaderna. En hypotes är att priserna höjts mest där det känns minst, dvs. på åtgärder med ett relativt lågt pris. Diagram 4.2 visar att det inte finns någon tydlig samvariation mellan prisnivån 1998 och ökningstakten fram till 2006.TPF3FPT Intressant är dock att det är åtgärder med relativt lågt pris som haft prisökningar , men det finns även åtgärder med relativt lågt pris som haft en relativt låg prisökningstakt. Utredningen menar därmed att vårdgivarna inte kan sägas ha höjt priserna mest varken för relativt billiga eller för relativt dyra åtgärder. De åtgärder där priserna höjts mest har dock varit relativt billiga. Här är det viktigt att beakta att vissa implan- tatbehandlingar som är relativt sett dyra inte finns med i SKL:s statistik. 1TP PT (2005b). 2TP PT (2006). 3TP PT Åtgärd 32 har i figuren exkluderats eftersom prisökningstakten varit väldigt hög. Diagram 4.2 Prisökning i Landstingen 1998-2006 samt priset 1998, per åtgärd Källor: SKL (2006a) samt egna beräkningar.