sou · GUB321 · 2007-01-01 00:00:00 — Detta gäller givetvis alla som vill in i medieyrket, men mediearbetare med utländsk bakgrund torde utgöra en av de grupper som drabbas hårdast p.g.a. deras avsaknad av kontakter samt deras svårigheter, åtminstone tills , att få strategiska praktikplatser i de fall de har en svensk journalistutbildning. Men även den större öppenhet för att ta emot praktikanter eller på annat sätt anlita mediearbetare med invandrarbakgrund som allt fler medieföretag har visat har sina problematiska si- dor. För det första är den nya öppenheten kulturellt selektiv i det att dess huvudsakliga föremål utgörs av mediearbetare som är rela- tivt unga, födda i eller invandrade vid tidig ålder, har en svensk utbildning och talar felfri svenska. Särskilt eftertraktade är unga kvinnor med utländsk bakgrund. Mot dessa perfekta invand- rare, som en intervjuperson lite ironiskt kallar dem som äger de nämnda egenskaperna, har de mediearbetare med utländsk bak- grund som i rekryterarnas ögon uppvisar för många Dom-drag ingen chans. Etnosocialiteten premierar Vi-egenskaperna och trots föresatsen att öka mångfalden tenderar medieföretagen att anlita de mediearbetare som mest liknar majoritetskulturen. För det andra blir även den resulterande positiva särbehandlingen pro- blematisk för de särbehandlade i det att den hos dessa kan skapa en osäkerhet om huruvida det är den egna kompetensen eller invand- rarbakgrunden som motiverar anställningen. På en mer generell nivå kan diskussionen om etnosocialitet och cronysm kopplas till Esseds begrepp om kulturell kloning. Hon använder begreppet för att beteckna en dominerande form av so- ciokulturell reproduktion som har sin grund i ett normativt gyn- nande av likhet. Kulturell kloning vilar på den för-givet-tagna önskvärdheten av vissa kulturformer och etniska grupper, det bekantas självklarhet och ett förkastande av dem som uppfattas som avvikande. Oavsett om det sker på samhällets makro- eller mikronivå innebär gynnandet och reproduktionen av likhet varie- rande grader av avhumanisering av avvikarna, exkludering samt sociala orättvisor och ojämlikheter (Essed 2002: 1069-70). Tilläm- par man detta resonemang på de former av rekrytering som här diskuteras kan man se poängen med Esseds begrepp. Få skulle er- känna att man exkluderar eller väljer bort arbetssökande p.g.a. olikhet därför att det skulle betraktas som vardagsdiskriminering. Mediearbetare med utländsk bakgrund Gynnande av den egna gruppen, av dem vars kultur är lika eller lik- nar majoritetskulturen är däremot något som tas för givet och inte ses som problematiskt, även om konsekvenserna av gynnande av likhet och diskriminering av olikhet oftast sammanfaller. Förtjäns- ten hos begreppet kulturell kloning är att det riktar kritiken mot den ständigt pågående och sällan ifrågasatta reproduktionen av lik- het (se Essed 2002: 1078). Av intervjuerna framstår visstidsanställningar som den vanligaste diskrimineringsmekanismen inom typen anställningsformer. Från främst de yngre mediearbetarnas perspektiv verkar denna anställ- ningsform accepteras som ett av mediemarknadens villkor och som det pris man måste betala för att etablera sig på mediemarknaden. De som är lite äldre erkänner dock det problematiska med den bristande anställningstryggheten. För medieföretagen fungerar visstids- och praktikanställningar i en del fall som besparingsåtgär- der eller som ett sätt för företagen att hålla fasta kostnader nere. Denna mekanism drabbar inte bara mediearbetare med utländsk bakgrund utan även yngre mediearbetare överlag. Visstidsanställ- ningar utgör en form av strukturell diskriminering. För det första p.g.a. den faktiska bristen på trygghet och den avsaknad av förmå- ner såsom sjukvård, fortbildning och engagemang i mediearbeta- rens karriärutveckling från chefernas sida som hör till denna anställningsform. Detta gäller oavsett om redaktörers och rekryte- rares beslut att tillsvidare- eller visstidsanställa medarbetare faktiskt avser att diskriminera eller inte. För det andra, och ännu viktigare i den här kontexten, p.g.a. att sådana beslut leder till en andrafiering av delar av företagens arbetskraft, en hierarkisk, särskiljande åtskillnad mellan dem som anses värda att tillsvidare anställas och dem som inte gör det. Den så skapade särskiljande åtskillnaden kommer förmodligen att bestå, trots alla rykten om att medieindu- strin går mot en typ av organisation som mer och mer kommer att vila på uppdrag och tidsbegränsade kontrakt, så länge de tillsvidare- anställda är fler än de visstidsanställda. När det gäller kollegors och chefers behandling av mediearbetarna med utländsk bakgrund pekar studien på en stor variation av krän- kande och nedvärderande former av behandling. Bland de givna ex- empel finns allt från föraktfulla flin, blickar, folk som vägrar att hälsa och läxar upp mediearbetaren med utländsk bakgrund, spy- diga, halvrasistiska och grovrasistiska kommentarer om invand- rare eller specifika folkgrupper, utfrågning om personens politiska färg, stereotypa och kränkande antaganden och föreställningar om Mediearbetare med utländsk bakgrund mediearbetaren själv och dennas närmaste, till etniskt grundade ne- gativa rolltillskrivningar och övernitisk uppmärksamhet på medie- arbetarens sätt att tala och skriva. Mycket i mediearbetarnas berät- telser tyder på att en stor del av dessa former av kränkande behandling bygger på allmänt cirkulerande kulturrasistiska före- ställningar och oavsett om de är avsiktliga eller inte utgör de en källa till stort obehag. Dessa mekanismer fungerar exkluderande, de upprätthåller dikotomier mellan Vi och Dom och reproducerar därmed andrafierandet. Några få intervjupersoner nämnde inga sådana exempel alls, de karaktäriserade sina relationer till chefer och kollegor som mycket positiva överlag, ansåg sina möjligheter att göra karriär och påverka arbetets innehåll vara goda och angav att de aldrig hade särbehandlats p.g.a. sin etniska tillhörighet. I en del fall har jag utifrån intervjupersonens egen berättelse ansett mig finna anledning att undra om det inte förelåg ett visst inslag av för- nekande av diskriminering från mediearbetarens sida, men givet materialets omfattning (en intervju på mellan en och med varje mediearbetare) och det faktum att intervjun var den enda teknik som tillämpades, anser jag mig inte ha tillräckligt underlag för att göra tolkningar i denna riktning (sådana förnekel- setendenser har observerats i ett fåtal andra studier, se t.ex. de los 1997). Detta pekar dock på behovet av fortsatt forskning inom området. De flesta mediearbetare målade däremot upp en bild som prägla- des av stor ambivalens, med upplevelser av uppskattning och inklu- dering och erfarenheter av kränkande behandling och exkludering om vartannat. När inkludering och exkludering förekommer i samma berättelse är detta i en del fall tids- och arbetsplatsrelaterat, på det sättet att man anser sig ha varit exkluderad tidigare men inte nu längre därför att man t.ex. jobbar på en annan arbetsplats eller redaktion, har hunnit bygga upp ett fungerande förhållande till chefer och kollegor, eller har haft tid och möjlighet att visa vad man kan. Här kan vi alltså tala om diakrona (icke samtidiga) upp- levelser av inkludering och exkludering. I andra fall är dessa upple- velser synkrona (samtidiga) vilket t.ex. innebär att mediearbetaren erfar att hennes/hans kompetens erkänns och bejakas av chefer men inte av kollegor, eller att man uppskattas så länge man beter sig och agerar inom vissa, av redaktionskollektivets bestämda, spe- cifika ramar. Det senare exemplet utgör en sorts villkorad inklude- ring, vilken ibland ställer mediearbetaren inför svåra dilemman och Mediearbetare med utländsk bakgrund omöjliga val såsom det mellan att acceptera kränkande behandling eller byta jobb. Mediearbetare vid mångfaldsredaktioner uttryckte en tydlig uppfattning av att deras arbetsplatser utgjorde ett ghetto inom pub- lic serviceföretagen. Dessa redaktioner har enligt intervjuperso- nerna lägre status och tilldelas mindre resurser, vilket i sin tur re- sulterar i lägre löner för mediearbetarna. Mångfaldsredaktionerna anses också vara isolerade, vilket innebär dels att utvecklings- och karriärmöjligheterna är ringa (de finns endast inom ghettot), dels en avsaknad av yrkesmässigt meningsfulla kontakter och samarbete tvärs över redaktionsgränserna. Intervjupersonerna rapporterade att de tillfrågades om hjälp med t.ex. tolkning, översättning och förmedling av kontakter, varigenom deras insatser enligt min tolk- ning reduceras till en sorts stödfunktion. Intressant nog vilar den förväntade stödinsatsen endast på det som skiljer mediearbetarna med utländsk bakgrund från deras (huvudsakligen etniskt svenska) kollegor på andra redaktioner: det handlar om de förras språk och kontakter i hemlandet. Intervjupersonerna anser däremot att deras journalistiska kompetens och fackkunskap varken erkändes eller användes till fullo. Jag har kopplat det senare till en mycket diffus men kraftigt verksam självlegitimerande föreställning om en svensk syn på journalistik. Som och (2005: 215) noterar, vad denna svenska synen på journalistik egentligen innebär är något som tas för givet och sällan har preciserats. Man kan dock säga att föreställningen om en omutlig objektivitet är en central komponent i denna syn. Eftersom denna syn är starkt idea- liserad är det mycket som tyder på att (förmodade) andra syner på journalistik aldrig kommer att kunna mäta sig med den. I skär- ningspunkten mellan diskrimineringens första ansikte (konstruk- tionen av Dom som yrkesmässiga Andra) och dess andra an- sikte (konstruktionen av Vi som bärare av en stolt tradition av svensk journalistik) skapas och reproduceras sofistikerade modeller och variationer av villkorad inkludering. Om arbete vid public service företag innebär att man inlemmas i en svensk, (i de flestas ögon förmodligen också) prestigefylld gemenskap, så gör det bristande erkännandet och bruket av mediearbetarnas fulla kompetens och fackkunskap att de endast kan betraktas som vill- korligt inkluderade. Den status som mångfaldsredaktionerna har inom public servi- ceföretagen och de villkor under vilka deras medarbetare verkar framstår som diskriminerande i dubbel bemärkelse: dels särbe- Mediearbetare med utländsk bakgrund handlas mediearbetarna genom lägre produktionsresurser och lö- ner, sämre utvecklingsmöjligheter och bristande erkännande för deras fackkunskap, dels reproducerar dessa sämre förutsättningar en föreställning om att dessa program (och i förlängningen de mångfaldsfrågor som de behandlar) är mindre värda. Intervjupersonerna vittnar om en rad försök till styrning av det journalistiska arbetet från redaktionsledningarnas och/eller kolle- gornas sida. Det kan t.ex. handla om hur ett ämne ska angripas (t.ex. vad en mediearbetare karaktäriserar som en problemoriente- rad syn på invandrare) och vilka huvudpersoner ett reportage ska ha (en strulig kille och en duktig tjej som hjälper till jätte- mycket hemma); vilka ämnen de ska skriva och inte skriva om; och att de förväntas förmedla kontakter med människor med in- vandrarbakgrund, vilka ska uppfylla vissa mycket specifika krav, såsom att de ska vara på ett visst sätt och göra vissa saker. Journa- listiken är oftast starkt mallad och arbetar efter hårt formalise- rade berättelsemönster med t.ex. en given uppsättning dramatur- giska roller. Detta utgör en mycket generell mekanism inom pro- fessionen och togs upp spontant av flera intervjupersoner. Jag anser dock att nämnda styrningsförsök ändå kan betraktas som diskrimi- nerande mekanismer. För det första därför att många av de medie- arbetare med utländsk bakgrund som är föremål för trycket att arbeta på ett visst sätt brukar befinna sig i en utsatt position på mediemarknaden, vilket gör det särskilt svårt för dem att stå emot trycket. För det andra för att styrningsförsöken, avsiktliga eller inte, i en del fall resulterar i att mediearbetare dras in i reproduk- tionen av andrafiering och Vi och Dom-dikotomier. Denna mekanism kan också betraktas som en form av villkorad inklude- ring som ställer mediearbetare inför svåra dilemman. I ena fallet löste intervjupersonen det genom att tacka nej till förlängt arbete på en redaktion, i ett annat fall ledde styrningsförsöken till att me- diearbetaren bestämde sig för att inte ta vissa jobb om den inte gavs full kontroll över innehållet. Av undersökningen framkommer exempel på olika uttryck för förnekande av diskriminering och rasism. Dessa omfattar en ovilja att diskutera, och en oförståelse för kommentarer och reflektioner om texters eller förhållningssätts eventuella innehåll av rasism eller fördomsfullhet, redaktioners gränsdragningar när det gäller vad man får och inte får skriva om (t.ex. den dolda diskrimineringen och rasismens strukturella aspekter) samt en ren och skär avsaknad av diskussioner om diskriminering, vilken enligt en mediearbetare Mediearbetare med utländsk bakgrund framstår desto tydligare när man jämför med den uppmärksamhet som man ägnar åt jämställdhetsaspekter i utbudet. Ytterligare ett uttryck för förnekande återfinns i större medieföretags avsaknad av kartläggningar av personalens etniska sammansättning, vilka skulle kunna utgöra en god måttstock för att utvärdera mångfaldsplaner- nas utfall. Dessa uttryck för förnekande utgör diskriminerande mekanis- mer i flera bemärkelser. Dels har de en inverkan på mediearbetarens situation och välbefinnande på arbetsplatsen, dels inverkar de på de journalistiska produkterna på det sättet att de antingen hindrar vissa teman/företeelser från att förekomma i utbudet eller blocke- rar diskussioner på arbetsplatsen som skulle kunna bidra till mer medvetna och reflexiva arbetssätt. Genom dessa mekanismer träder diskrimineringens andra ansikte, den idealiserande och förhärli- gande självförståelsen av Vi-et som öppen och tolerant fram som en stark kognitiv struktur som leder till att chefer och kollegor slår ifrån sig all diskussion om eventuell rasism i det egna utbudet. Vidare upprätthåller förnekandets mekanismer Vi och Dom- dikotomier både på arbetsplatsen och i utbudet. Slutligen, genom underlåtenheten att ta fram effektiva instru- ment för att kartlägga den etniska sammansättningen av arbets- kraften och därigenom utvärdera utfallet av mångfaldspolicies, för- svårar och fördröjer förnekandet arbetet mot en mer integrerad personalstyrka. Om man betänker att DO, den myndighet som är satt att främja och bevaka mångfaldsarbetet, har gett uttryck för ambivalens i denna fråga, vore det dock missvisande att i denna dis- kussion enbart fokusera på medieföretagens avsaknad av sådana kartläggningar. Men med tanke på att andelen av befolkningen med utländsk bakgrund har ökat stadigt är det ändå märkligt att en sådan måttstock inte har utvecklats tidigare, av någon central myndighet eller av medieföretagen själva. Varken institutionerna eller de människor som befolkar dem är dock enhetliga och ur intervjuerna kommer också fram tendenser som går emot förnekandet och pekar mot ett spirande erkännande av diskrimineringen och ett sökande efter alternativa sätt att ge- stalta verkligheten. En del mediearbetare vittnar om positiva exem- pel på diskussioner på redaktionerna där frågor såsom hur man visuellt och verbalt skildrar människor och företeelser, hur man undviker schabloner och hur man kan välja källor på alternativa sätt avhandlas. Jag betraktar dessa samtal som potentiella öppningar som i kombination med visst mediepolitiskt stöd och tillräckligt Mediearbetare med utländsk bakgrund mycket tryck från den mediekritiska debatten kan bereda marken för en process av omvärdering av invanda journalistiska värderingar och rutiner. Kapitlets andra fråga berör intervjupersonernas uppfattning om medieföretagens mångfaldspolicies och mångfaldsarbete. Mediearbe- tare vid både public service och privata företag uttryckte överlag en både desillusionerad och illusionslös inställning till mångfaldsar- bete och mångfaldspolicies. En del ser planerna som något positivt, och tycker att företagen ibland gör något bra, men de flesta anser att varken planer eller policies tål verklighetens ljus. Mediear- betare vid public service anför att väldigt lite av planerna omsätts i praktiken och att det inte finns någon egentlig kraft bakom dem, att det går långsamt och att resultaten är magra. Man betonar också att planerna handlar mycket om yta och show-off och misstror högsta ledningens vilja till förändring, som de framsteg som görs tillskrivs enskilda redaktioner och rekryterare på lägre nivåer. Ett par exempel på problem som intervjupersonerna omnämner är att det inte anställs fler med utländsk bakgrund samt att mål- gruppen för ett praktikprojekt omvandlades på så sätt att man till slut tog de sökande som hade flest likheter med majoritetskulturen. Privata företag anses vara mindre fixerade vid etniska och kulturella skillnader än public serviceföretagen samt prioritera kompetens- och prestationsbedömningar. Men båda typerna av företag tillskrivs ett lika svagt intresse eller förmåga att åstadkomma integrerade ar- betsplatser och ett balanserat utbud. Således tolkas förekomsten av fler människor med utländsk bakgrund i utbudet och bland företa- gens arbetskraft främst som ett uttryck för att de ena vill tjäna pengar och de andra vill uppfylla pappersmål. Ur intervjuerna med mediearbetarna kommer således en bild fram av medieföretagens mångfaldspolicies och mångfaldsarbete som betonar diskrepansen mellan retorik och praktik, långsamhe- ten och de ringa resultaten. I vilken utsträckning medieföretagen förverkligar de uppsatta målen och utvärderar mångfaldsarbetet är en fråga som denna undersökning enbart för sig inte kan besvara. Men medarbetarnas uppfattning om både policies och det genom- förda arbetet utgör skäl nog att studera dem närmare. Mediearbetare med utländsk bakgrund Abu-Eid, (2005) Två blondiner och en tolk. I Publicist- klubbens årsbok 2005. : Publicist- klubben. , (2002) Medialiseringen av det offentliga samtalet. I (red.) Fackets och politikens medialisering – klasskampen på en åsiktsmarknad. LO idédebatts skriftserie, nr 6. , (2003) Riv stängslen. Medierna som mötesplats: public journalism i svensk tappning. : Stiftelsen stitutet för Mediestudier. Del 3 (2001). : Statistiska central- byrån. , (2004) Nyheter från gränsen. Tre studier i journalistik om invandrare, flyktingar och rasistiskt våld. : In- stitutionen för journalistik, och masskommunikation, universitet. , (2002) (SV). I ter Wal, (red.) Racism and Cultural Diversity in the : An overview of rese- arch and examples of good practice in the EU Member States, 1995–2000. : EUMC (). , (1998) Inledning. I , (red.) magi i vita medier. Camauër, (2005) Minoritetsmedier och minoritetsmediepoli- tik I – En kartläggning. : Styrelsen för psy- kologiskt försvar. Camauër, (2003) Ethnic Minorities and their Media in . An Overview of the Media Landscape and State Mi- nority Media Policy. nr 2/2003. Cashmore, E. (1996) Dictionary of race and ethnic relations. Dilemma: Institutional Patterns of Racial Discrimination. < / > Startsida/Dilemma/Project overview/The Eu- ropean Dilemma: Institutional () Cottle, (1997) Television and Ethnic Minorities: Producers Perspectives. Aldershot: Avebury. , kovänder om integrationen. Mediearbetare med utländsk bakgrund , (2005) Upplever man att man blir diskriminerad? /o.o.i.s?id=1748 (). de los , (1997) Invandrare och tjänstemän, en studie om invandrartjänstemännens villkor i det svenska arbetslivet. de los , , (2005) Teoretiska re- flektioner om makt, integration och strukturell diskrimine- ring. I de los , , (red.) Bortom vi och dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005: 41. de los , , (2002) Vardagsdiskrimi- nering och rasism i . Integrations- verkets rapportserie : 13. Dielemans, (2005) På spaning efter ett trendbrott. Dir. 2004: 54. Makt, integration och strukturell diskriminering. , , (2005) Mediefältets janusan- sikte: medieeliten, journalisterna och mångfalden. I Görans- son, (red.) Makten och mångfalden. Eliter och etnicitet i . , m.fl. (2001) Journalist 2000 – slutsatser. I Journalist 2000. JMG granskaren 2-3/2001. , , (2005) : Racisms, Ethnicities and Media. Makten och mångfalden. Eliter och etnicitet i . Rapport från Integrationspolitiska maktutredningens forsk- ningsprogram. , , Lasåke (red.) (2000) Metoder i kommu- nikationsvetenskap. El , , Ülkü (2005) Tio I top. I Publicist- klubbens årsbok 2005. : Publicist- klubben. , (2000) Det journalistiska arbetet – erfarenheter av ett svårt uppdrag. I , , Stig- (red.) En studie om kommunika- tion, rykten och förtroende. : Styrelsen för Psykolo- giskt Försvar. Mediearbetare med utländsk bakgrund Essed, (2005) Vardagsrasism. I de los , , (red.) Bortom vi och dom. Teoretiska re- flektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005: 41. Essed, (2002) Cloning cultures: the social injustices of sameness. Ethnic and Racial Studies 25 (6). , (2005) Utländsk bakgrund – tillgång eller hin- der på vägen mot makt?. I Makten och mångfalden. Eliter och etnicitet i . Rapport från Integrationspolitiska maktut- redningens forskningsprogram. Invandrar- och minoritetsmedia i . rapport (2000). Ju2005/5486/IM, Dnr 1458-2005. – Strukturell diskriminering i (SOU 2005: 56). Om- budsmannen mot etnisk diskriminering. Kamali, (2005a) Ett europeiskt dilemma. Struktu- rell/institutionell diskriminering. I de los , , (red.) Bortom vi och dom. Teoretiska reflektio- ner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av utredningen om makt, integration och strukturell diskrimi- nering. SOU 2005: 41. Kamali, (2005b) inifrån. Röster om etnisk diskrimi- nering. Rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005: 69. Knocke, Wokko m.fl. (2003) Retorik och praktik i rekryteringspro- cessen. , , (2004) Makt, integration och diskriminering – det svenska dilemmat. En första överblick av kunskapsluckor i forskningen. Utredningen om strukturell diskriminering. , (1996) On the Continuing Problem of Media Effects. In Curran, , (red.) (2001) (O)likhetens geografier – marknaden, forskningen och de Andra. Geografiska regionstudier nr. : Upp- sala universitet, . Personer med utländsk bakgrund. Riktlinjer för redovisning i statisti- ken (2002). Meddelanden i samordningsfrågor för of- ficiella statistik 2002: 3. Mediearbetare med utländsk bakgrund Policy för etnisk och kulturell mångfald i SVT 2005 (2005). : Mångkulturellt Center SVT. Pred, (2000) Even in : Racisms, Racialized Spaces, and the Popular Geographical Imagination. : Publi- cistklubben. Råd till arbetsgivare – att främja lika rättigheter och lika möjligheter oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning (2004). : Ombudsmannen mot etnisk diskrimine- ring. , (2004) i medieskugga. Om medier som medel och hinder för integration. : Stiftelsen tet för Mediestudier. SOU 2005: 41. Bortom vi och dom. Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering. Rapport av utred- ningen om makt, integration och strukturell diskriminering. SOU 2005: 56. Det blågula –strukturell diskriminering i . Betänkande från utredningen om strukturell diskrimi- nering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet. SOU 2005: 69. Röster om etnisk diskriminering. Rapport av Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. Statistisk årsbok för 2004 (2004). : Statistiska cen- tralbyrån. Svenska Journalistförbundets webbplats. Högst andel visstidsan- ställda i etermedierna. < / > /Startsida/Presskontakt/, 2004/ Högst andel visstidsanställda i etermedierna. (2005) . (2001) Journalister är inte som andra – eller? I Journalist 2000. JMG granskaren 2-3/2001. Zoonen, van (1994) Feminist .