sou · GUB351 · 2007-01-01 00:00:00 — I första stycket föreskrivs skyldighet för den som sänder TV-pro- gram på annat sätt än genom tråd att utforma sändningarna på ett sådant sätt att programmen blir tillgängliga för personer med funk- tionshinder i den omfattning som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver. Enligt andra stycket skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer vid bestämmande av på vilket sätt och i vilken omfattning programmen skall göras tillgängliga för personer med funktionshinder beakta programföretagens finansiella förutsätt- ningar, den tekniska utvecklingen av tillgänglighetstjänster inom TV-området och antalet tittare som följer sändningarna. Bestämmelsen, som motiveras utförligt i avsnitt 8.9.3, syftar till att skärpa kraven på programföretagen att tillse att TV-program- men görs tillgängliga för personer med funktionshinder. De när- mare formerna för skärpningen skall framgå av de föreskrifter som regeringen eller den av regeringen utsedda myndigheten meddelar. Föreskrifterna bör i första hand innehålla bestämmelser om i vilken utsträckning programföretagen skall vara skyldiga att texta, tecken- språkstolka och syntolka programmen samt förse dem med uppläst textremsa. Undantag från kraven eller sänkta krav kan föreskrivas för programföretag med begränsade finansiella eller tekniska för- utsättningar eller med litet tittarunderlag. Vidare kan det i före- skrifterna medges undantag för programtyper som av tekniska skäl bedöms vara svåra att förse med tillgänglighetstjänster. 7 kap. 5 § Paragrafen reglerar högsta tillåtna annonstid i TV-sändningar och ljudradiosändningar. I ett nytt fjärde stycke har särskilda bestämmelser om annonstid i mobil TV införts. Enligt dessa bestämmelser har den som sänder mobil TV rätt att sända annonser högst mellan hela klockslag. Sändningstiden för annonser i mobil TV får dock inte överskrida av sändningstiden . Genom bestämmelserna tillåts annonser i mobil TV i den utsträck- ning som TV-direktivet och tillåter sändning av reklam. Skälet till att annonser bör tillåtas i större utsträckning i TV-sändningar som är särskilt avsedda att tas emot i mobila mot- tagningsenheter än för traditionella TV-sändningar är framför allt de skilda förhållanden under vilka sändningarna tas emot, se vidare i allmänmotiveringen, avsnitt 7.6.3. Ändringen i femte stycket är endast av redaktionell karaktär. 7 kap. 6 § Ändringen innebär att mobil TV undantas från kravet på att den sammanlagda annonstiden i televisionen vid ett givet tillfälle inte får understiga en minut sedan sändningstiden för den särskilda annonssignaturen har frånräknats. Undantaget är motiverat av att ett flertal korta annonsinslag får anses mindre störande än ett längre sammanhängande annonsblock för den som följer sändning- arna i en mobil mottagningsenhet, särskilt eftersom det kan antas att tittarna huvudsakligen kommer att följa sändningarna under kortare stunder. Ändringen motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 7.6.3. 7 kap. 10 § Ändringen är föranledd av att benämningen lokalt kabelsändar- företag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmän- motiveringen, avsnitt 9.6.2. 8 kap. 1 § I första stycket har kravet på att sändningsverksamheten skall utövas sakligt för att en programtjänst skall få s.k. must carry-status ut- gått. Ändringen är föranledd av förslaget i 6 kap. 11 § om att samtli- ga programföretag som sänder TV-program på annat sätt än genom tråd skall utöva sändningsverksamheten sakligt, med undantag för annonssändningar. Ett krav på saklighet för att en programtjänst skall uppnå must carry-status fyller därmed inte längre någon funktion. kommer paragrafen att ändras i viss ut- sträckning (se SFS 2005:365). För att den nu föreslagna ändringen skall gälla både före och efter föreslås även en ändring i lagen (2005:365) om ändring av radio- och TV-lagen. Ändringen framgår av avsnitt 2 i författningsförslaget och kom- menteras i avsnitt 13.2 i denna kommentar. 8 kap. 2 § Genom ändringarna i första stycket anpassas bestämmelsen till artikel 31 i USO-direktivet. Ändringen innebär att skyldigheten att tillhandahålla utrymme för lokala kabelsändarföretags sändningar utsträcks till att omfatta alla trådnät som minst 100 av de anslutna hushållen använder som sitt huvudsakliga medel för att ta emot TV- sändningar. Vidare har benämningen lokalt kabelsändarföretag ändras till lokal kabel-TV-förening. Förslagen motiveras närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 9.6.1.1. och 9.6.2. I ett nytt tredje stycke föreskrivs att de lokala kabel-TV-förening- arna skall tillhandahållas analogt sändningsutrymme i de nät där TV-sändningar sker med både analog och digital teknik. Bestäm- melsen motiveras i allmänmotiveringen, avsnitt 9.6.1.4. 8 kap. 4 § Ändringen är föranledd av att benämningen lokalt kabelsändar- företag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmän- motiveringen, avsnitt 9.6.2. 8 kap. 5 § Ändringarna är föranledda av att benämningen lokalt kabelsändar- företag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmän- motiveringen, avsnitt 9.6.2. 9 kap. 1 § Genom att paragrafen upphävs överförs tillsynen över efterlev- naden av bestämmelserna i 6 kap. 2 § helt från Justitiekanslern till och TV. Skälet härför är att föreslås få rätt att förelägga den som har brutit mot bestämmelserna i såväl första som andra stycket i 6 kap. 2 § att på lämpligt sätt offentliggöra nämndens beslut. Det framstår därvid som lämpligast att det ankommer på nämnden att utöva tillsyn över sändningarna. Föreläggande vid vite att inte på nytt sända program i strid med bestämmelserna i 6 kap. 2 § skall enligt 10 kap. 11 § meddelas av Justitiekanslern. Detta innebär att även Justitiekanslern har rätt att bedöma huruvida programmen har sänts i överensstämmelse med bestämmelsen i 6 kap. 2 §. Av 9 kap. 2 § i den lydelse som vi före- slår framgår emellertid att , om man finner att en sändning innehåller våldsskildringar, pornografiska bilder eller sexuella framställningar i strid med 6 kap. 2 §, skall göra anmälan om förhållandet till Justitiekanslern. Därmed ges Justitiekanslern möj- lighet att granska sändningarna trots att tillsynen i första hand an- kommer på . 9 kap. 2 § Vi har föreslagit ändringar i första stycket i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39). I förhållande till dessa ändringar föreslår vi , till följd av vad som anförts i kom- mentaren till föregående paragraf, att undantaget för granskning i fall som avses i 9 kap. 1 § upphävs. Ändringen i tredje stycket är föranledd av att Justitiekanslern före- slås få rätt att vid vite förelägga den som vid upprepade tillfällen och på likartat sätt överträder den nya bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket att inte på nytt sända program i strid med bestämmelsen. De närmare motiven för förslaget framgår av allmänmotiveringen, avsnitt 2.4, och kommentaren till 10 kap. 11 §. 10 kap. 8 § Av paragrafen framgår vid vilka överträdelser Granskningsnämn- den för radio och TV har rätt att förelägga ett programföretag att offentliggöra nämndens fällande beslut. Ändringarna i paragrafen är föranledda av att vissa av de skyldigheter och förbud som kan före- skrivas i tillståndsvillkor föreslås bli omvandlade till generellt tillämpliga lagregler. För att underlätta läsningen av paragrafen har dess första stycke delats upp i punkter. Punkterna 1 och 4 motsvarar de överträdelser som omfattas av paragrafen i dess nuvarande lydelse. I punkten 1 har hänvisningen till 3 kap. 3 § andra stycket (3 kap. 9 § andra stycket enligt vårt förslag i delbetänkandet Nytt regelverk för marksänd digital-TV (SOU 2004:39)) utgått, då förbudet mot diskriminering av annon- sörer föreslås bli generellt tillämpligt för samtliga sändningar som sker på annat sätt än genom tråd, se kommentaren till 6 kap. 11 §. 2 ges rätt att besluta om offentliggör- ande av ett fällande beslut om överträdelse av förbudet mot att sän- da program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller pornografiska bilder på tider och sätt som avses i 6 kap. 2 § första stycket. Denna bestämmelse har tidigare endast sanktionerats genom en rätt för Justitiekanslern att vitesförelägga den som har gjort sig skyldig till upprepade överträdelser av bestämmelsen. Med hänsyn till att föreslås få rätt att besluta om offentliggörande av ett fällande beslut om en enstaka överträdelse av bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket (se p. 3 nedan) framstår det emellertid som rimligt att denna sanktion kan användas även vid enstaka överträdelser av bestämmelsen i 6 kap. 2 § första stycket, särskilt då dessa överträdelser får anses vara av allvarligare karaktär än överträdelser av 6 kap. 2 § andra stycket. 3 ges rätt att besluta om offentlig- görande av ett fällande beslut om överträdelse av den föreslagna be- stämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket om skyldighet att iaktta åter- hållsamhet vid sändning av program som innehåller våldsskildringar eller avancerade sexuella framställningar. Bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket är avsedd att omfatta sådana våldsinslag och inslag med pornografiskt innehåll som enligt nu rådande praxis utgör en del av villkoret om skyldighet att ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft (3 kap. 2 § 9). Genom att till- ståndsvillkoret omvandlas till en generellt tillämplig lagregel som omfattar alla program som sänds på annat sätt än genom tråd ut- vidgas möjlighet att ingripa mot sådana in- slag till att omfatta alla sändningar i marknätet, oavsett vilka villkor tillståndshavarens sändningstillstånd har förenats med, och även sådana trådlösa sändningar som inte kräver tillstånd. Bestämmelsen i p. 5 ger rätt att besluta om offentliggörande av ett fällande beslut om överträdelse av någon av de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 11 § om skyldighet att utöva sändningsrätten sakligt eller att respektera den enskildes privatliv eller förbudet mot diskriminering av annonsörer. Även dessa be- stämmelser kan enligt radio- och TV-lagens nuvarande lydelse föreskrivas som tillståndsvillkor (3 kap. 1 §, 2 § 12 och 3 § andra stycket) och har rätt att förelägga den som överträder villkoren att offentliggöra nämndens fällande beslut. Liksom bestämmelsen i andra punkten innebär det förhållandet att tillståndsvillkoren omvandlas till generella lagregler att Gransknings- nämndens möjlighet att ingripa mot inslagen utvidgas till att omfatta alla sändningar i marknätet, oavsett vilka villkor tillståndshavarens sändningstillstånd har förenats med, och även andra program som sänds på annat sätt än genom tråd. 10 kap. 9 § Paragrafen reglerar vilka överträdelser som får sanktioneras med föreläggande vid vite att följa bestämmelserna. Av den nya p. 3 framgår att och TV får vitesförelägga den som åsidosätter den i 6 kap. 12 § föreslagna bestämmelsen om tillgänglighet för personer med funktionshinder eller de föreskrifter som meddelas med stöd av denna bestämmelse. Motiven för denna bestämmelse framgår av allmänmotiveringen, avsnitt 8.9.5. Ändringen i p. 4 är föranledd av att benämningen lokalt kabel- sändarföretag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 9.6.2. Ändringen i p. 5 innebär att och TV får vitesförelägga den som åsidosätter ett tillståndsvillkor om skyldighet att tillhandahålla mobil TV som fri-TV eller att erbjuda sändningarna till operatörerna på icke-diskriminerande villkor en- ligt 3 kap. 8 a § att följa det aktuella villkoret. Övriga ändringar i paragrafen är av redaktionellt slag. 10 kap. 11 § Ändringarna i första stycket är endast av redaktionell karaktär. I ett nytt andra stycke föreskrivs att Justitiekanslern får förelägga den som vid upprepade tillfällen och på likartat sätt åsidosätter den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 2 § andra stycket om skyldighet att iaktta återhållsamhet vid sändning av program som innehåller våldsskildringar eller avancerade sexuella framställningar att inte på nytt sända program i strid med bestämmelsen. Ett sådant före- läggande får enligt tredje stycket förenas med vite. Med upprepade tillfällen avses i första hand att det program- företag som föreläggandet riktas mot har fällts av för radio och TV för brott mot bestämmelsen. Ett vitesföreläggande kan dock bli aktuellt även annars, under förut- sättning att mer än en överträdelse av bestämmelsen är föremål för Justitiekanslerns prövning. I kravet på att överträdelserna skall vara upprepade ligger även att de skall ligga någorlunda nära varandra i tiden. Att överträdelserna skall ha skett på likartat sätt innebär att det skall röra sig om inslag av likartat slag, t.ex. återkommande sändningar av våldsinslag som inte kan betecknas som så allvarliga att de utgör brott mot bestämmelsen i 6 kap. 2 § första stycket. Skälen till att det enligt förslaget skall ankomma på Justitiekanslern att utfärda vitesföreläggande vid överträdelser av 6 kap. 2 § andra stycket är att vite är en förhållandevis kraftfull sanktion och att ett eventuellt vitesföreläggande grundar sig på bedömningar som har nära samröre med vad som kan anses utgöra missbruk av yttrandefriheten. Av 12 kap. 5 § framgår att frågor om utdömande av vite som förelagts av Justitiekanslern prövas av all- män domstol på talan av Justitiekanslern samt att bestämmelserna om yttrandefrihetsmål tillämpas vid rättegången i ett sådant mål. De närmare motiven för bestämmelsen framgår av allmänmotive- ringen, avsnitt 2.3. 11 kap. 2 § Tillägget i första stycket 1 innebär att ett tillstånd att sända TV- program får återkallas eller ändras om tillståndshavaren väsentligt brustit mot de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 11 § om saklig- het, respekt av den enskildes privatliv och förbud mot att diskrimi- nera annonsörer eller mot den i 6 kap. 12 § föreslagna bestämmelsen om skyldighet att utforma sändningarna så att programmen blir till- gängliga för personer med funktionshinder. Återkallelse är tänkt att tillgripas som yttersta åtgärd mot en till- ståndshavare som inte följer de bestämmelser som gäller för sänd- ningarna. Åtgärden bör således som huvudregel inte tillgripas förrän andra, mindre ingripande sanktioner har visat sig vara resultatlösa. 11 kap. 6 § Ändringen i bestämmelsen är föranledd av att benämningen lokalt kabelsändarföretag ändras till lokal kabel-TV-förening, se när- mare i allmänmotiveringen, avsnitt 9.6.2. 12 kap. 1 § I paragrafens första stycke anges i vilka fall ärenden om återkallelse skall tas upp av allmän domstol på talan av Justitiekanslern. Be- stämmelsen grundar sig på 3 kap. 5 § YGL, där det föreskrivs att en fråga om ingripande på grund av missbruk av yttrandefriheten skall prövas av en domstol under medverkan av en jury. Bestämmelsen har kompletterats med överträdelser av 6 kap. 11 §, eftersom åter- kallelse på grund av sådana överträdelser får anses utgöra ingripan- den på grund av missbruk av yttrandefriheten. Däremot kan över- trädelser av den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 12 § eller de före- skrifter som kan komma att meddelas med stöd av denna bestäm- melse inte anses vara av sådan karaktär att de innefattar missbruk av yttrandefriheten, även om bestämmelsen i sig innebär en inskränk- ning i programföretagets rätt att självständigt avgöra vad som skall förekomma i programmen. Återkallelse av tillstånd på grund av överträdelser av 6 kap. 12 § får därför prövas av Radio- och TV- verket i enlighet med 12 kap. 1 § andra stycket. 13 kap. 2 § Ändringarna i paragrafen är föranledda av att benämningen lokalt kabelsändarföretag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 9.6.2. 13 kap. 3 § Ändringarna i första stycket innebär att vitesförelägganden som meddelats vid överträdelser av bestämmelsen i 6 kap. 12 § om till- gänglighet för personer med funktionshinder och de föreskrifter som meddelas med stöd av denna bestämmelse samt vid överträdel- ser av villkor för tillstånd att sända mobil TV som föreskrivits en- ligt 3 kap. 8 a § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Ändringarna i andra stycket innebär att ovan nämnda vitesföre- lägganden gäller om inte något annat förordnas. 13.2Förslaget till ändring i lag (2005:364) om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844) 8 kap. 1 § I första stycket har kravet på att sändningsverksamheten skall ut- övas sakligt för att en programtjänst skall få s.k. must carry-status utgått. Ändringen är föranledd av förslaget i 6 kap. 11 § om att samtliga programföretag som sänder TV-program på annat sätt än genom tråd skall utöva sändningsverksamheten sakligt, med undan- tag för annonssändningar. Ett krav på saklighet för att en program- tjänst skall uppnå must carry-status fyller därmed inte längre någon funktion. 13.3Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1994:729) med instruktion för Radio- och TV- verket Ändringen är föranledd av att benämningen lokalt kabelsändar- företag ändras till lokal kabel-TV-förening, se närmare i allmän- motiveringen, avsnitt 9.6.2. Översyn av radio- och TV-lagen Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall analysera och överväga behovet av ändring- ar i framför allt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen (1989:41) om TV-avgift. Utredaren skall föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena. Uppdraget omfattar dock inte förslag till grund- lagsändringar. Uppdraget omfattar följande frågor: jurisdiktion: överväga behovet av lagstiftning som gör att TV- sändningar i det svenska marknätet med säkerhet kommer under svensk jurisdiktion, tillämplighet av tillståndsvillkor på vissa sändningar: lägga fram för- slag som gör att samma regler kan tillämpas på samtliga TV-sänd- ningar från ett företag, oberoende av om sändningarna sker på ett sätt som kräver tillstånd eller på något annat sätt, skydd av barn: överväga olika sätt att förbättra möjligheten att skydda barn mot olämpligt programinnehåll, t.ex. genom att det ställs upp krav på att visst innehåll skall kunna blockeras eller att det skall vara möjligt att utesluta program med visst innehåll från abonne- manget, avgiftspliktiga TV-mottagare: se över reglerna för avgiftsskyldig- het i syfte att anpassa dem till den utveckling som har skett när det gäller TV-distribution och mottagare, dock utan att grunderna för TV-avgiftssystemet rubbas, program som sänds på uppdrag av andra: överväga hur lagstiftning- en kan ändras så att det blir möjligt att sända program på uppdrag av någon annan utan att de räknas in i den högsta tillåtna sändnings- tiden för annonser, myndighetsmeddelanden: överväga om det mot bakgrund av medlemskap i unionen bör göras någon ändring av bestämmelserna om vilka skyldigheter att sända myndighetsmed- delanden som kan åläggas programföretagen, placering av sponsringsmeddelanden: överväga ändring i radio- och TV-lagen så att det bl.a. klarläggs vad som skall gälla i fråga om sponsringsmeddelanden i samband med längre pauser i program. åtgärder vid underlåtelse att lämna vissa uppgifter: lägga fram för- slag som ger och TV möjlighet att få fram nödvändiga uppgifter från programföretagen, t.ex. genom att använda föreläggande som kan förenas med vite, regler om annonser och reklam: föreslå ändrade regler som leder till att konkurrensvillkoren, så långt det kan ske utan att möjligheterna att uppfylla syftena med den svenska lagstiftningen eftersätts, blir mer likvärdiga för de TV-företag som är verksamma på den svenska reklam-TV-marknaden. Reglerna om TV-reklam till barn eller om alkoholreklam skall dock inte ändras. Utredaren skall även överväga om erfarenheterna av hur nuvarande regler tillämpas eller av an- vändningen av ny teknik bör föranleda ändrade regler. den europeiska konventionen om gränsöverskridande television: lägga fram förslag till de ändringar i lagstiftningen som behövs för att skall kunna ratificera konventionen. Uppdraget skall vara slutfört före utgången av . Radio- och TV-lagen (1996:844) trädde i kraft (prop. 1995/96:160, bet. 1995/96:KU29, rskr. 1995/96:296). tillkomst har lagen ändrats . De materiella bestämmelserna om lokalradion infördes inte i radio- och TV-lagen utan behölls i en särskild lag. Regeringen har emeller- tid föreslagit (prop. 1999/2000:55) att samtliga bestämmelser om lokalradion skall föras in i radio- och TV-lagen. Lagen (1989:41) om TV-avgift trädde i kraft (prop. 1988/89:18, bet. 1988/89:KrU9, rskr. 1988/98:97). Med undan- tag för att TV-avgiftens storlek har ändrats har lagen endast under- gått mindre ändringar sedan den infördes. Andra lagar som har betydelse i radio- och TV-sammanhang är lagen om radiokommunikation (1993:599) och telelagen (1993:597). Bestämmelserna i nu nämnda lagar har stöd i den särskilda grund- lagsregleringen av yttrandefriheten i bl.a. radio och TV genom yttrandefrihetsgrundlagen. då radio- och TV-lagen har varit i kraft har det kommit fram att vissa av lagens bestämmelser fungerar mindre väl. Lagen behöver därför ses över i vissa delar. Tekniska förändringar i fråga om TV-distribution och TV-mottagare innebär att även lagen om TV-avgift behöver ses över. En särskild utredare skall därför analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen och lagen om TV- avgift. Utredaren skall i det sammanhanget analysera vilka lagänd- ringar som är möjliga inom ramen för gällande lydelse av yttrande- frihetsgrundlagen. Utredaren skall föreslå de lagändringar som är motiverade av övervägandena. Utredaren skall inte lägga fram förslag som innebär mer omfattande ändringar i lagarnas tillämpningsom- råde, terminologi eller systematik. EG:s TV-direktiv1 bygger på den s.k. sändarlandsprincipen. Den medlemsstat som har jurisdiktion över programföretaget svarar för att sändningarna överensstämmer med de bestämmelser som gäller för sändningar avsedda för allmänheten i medlemsstaten. De andra medlemsstaterna kan som huvudregel inte ingripa mot en sändning även om de skulle strida mot bestämmelserna i direktivet. Den frihet som medlemsstaterna enligt direktivet har att sätta upp striktare eller mer detaljerade regler gäller endast i fråga om programföretag inom deras jurisdiktion. I samband med att TV-direktivet reviderades infördes en detaljerad beskrivning av vilka kriterier som skulle tillämpas för att fastställa jurisdiktionen. Avsikten2 var att öka klarheten och att undvika situa- tioner där ett programföretag kan vara under jurisdiktion av flera medlemsstater eller, omvänt, inte under jurisdiktion av någon med- lemsstat. Sådana situationer har uppstått framför allt när det har gällt satellitsändningar där programföretagen har placerat olika delar av verksamheten i olika länder. 1Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television, ändrat genom och rådets direktiv /36/EG. 2Rapport om tillämpningen av direktiv /552/EG och förslag till och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv /552/EEG ----. KOM (95) 86 Jurisdiktionen skall enligt direktivet i första hand bedömas utifrån var programföretagen är etablerade. Etableringen fastställs med hänsyn till var de viktigaste ledningsfunktionerna finns eller var en betydande del av personalen är verksam. Radio- och TV-lagens tillämpningsområde är utformat i enlighet med direktivet. Lagen gäller om den som bedriver sändningsverksamheten enligt direktivets be- stämmelser är etablerad i eller om enligt direktivet i annat fall har jurisdiktion. Lagen gäller inte om den som bedriver sändningsverksamheten är etablerad i någon annan EES-stat. Detta innebär att om programföretaget t.ex. väljer att ändra lokaliseringen av vissa ledningsfunktioner skulle jurisdiktionen kunna övergå från en medlemsstat till en annan. En sådan effekt skulle vara olycklig eftersom den skulle göra det svårare att tillgodose viktiga allmän- intressen. Den skulle också vara mindre lämplig i ett EG-perspektiv, eftersom den ansvarsfördelning som TV-direktivets regler för juris- diktion syftar till skulle bli mindre tydlig.