sou · GUB396d2 · 2007-01-01 00:00:00 — 890Theakston v. [2002} EWHG 137 (QB). they fostered was not a true image, it is in the public interest that it should be corrected.891 Uppgifter om en persons levnadsförhållanden kan dock vara skyddade om denne genom att dessa offentliggörs skulle utsättas för fara. Detta har möjliggjort förbud att publicera uppgifter om adress m.m. angående mycket unga personer som begått grova brott eller liknande situationer.892 Även för personer som villigt satt sig i det massmediala ljuset så gäller denna yttersta gräns. Vi ser här hur dels faktorer som hur intim en relation är kan påverka om den anses privat eller ej, dels att faktorer utanför själva uppgifterna som sådana kan ha betydelse för att klassa dessa som privata. Längst har dock domstolarna gått i sin tolkning av vad som är privat natur i fallet v. !.893 Fallet gällde kända skådespelare som sålt rättigheterna till bilder från sitt bröllop exklusivt till en viss tidning, men där magasinet ! kom att publicera en del bilder ändå. Stämningen kom att baseras på breach of confidence i meningen av ett intrång i privatlivet. Domstolen gav makarna rätt till skadestånd. Att makarna medgett en publicering kunde inte ändra på att andra publiceringar var ett intrång i deras privatliv, men det kunde påverka skadestånds storlek, menade man. Det måste efter detta sägas att utvecklingen gått till att skydda inte det som hör den personliga sfären och den personliga integriteten till, utan till att skydda det ekonomiska intresse som kan knytas till vissa personers bild, namn, röst eller liknande. Privatlivet har därmed utsträckts till att få en upphovsrättslig karaktär. Hursomhelst framhöll flera av domarna i målet att det belyste hur främmande det var att kategorisera denna typ av ärenden som ett brytande av förtroende och uttryckte missnöje med det rådande läget. 891Woodward v. Hutchins [1997] 1 WLR 760 s. 763. 892Venables v. [2001] 430. Se även X (A woman formerly known as ) v. SO, [2003] EWHC 1101, där totalförbud att publicera uppgifter om en person medgavs. 893[2005] EWCA 595. Fallet är en rättslig följetong med en mängd förvecklingar och detta är den femte eller sjätte domen. 6.7.3Bilder och känsliga uppgifter v. visar på de bedömningar som enligt brittisk rätt skall vidtas vid publicerandet av personliga uppgifter om s.k. kändisar.894 Fallet gällde en fotomodell som i tidningen uppgivits delta i en grupp för behandling av narkotikaproblem. I en första artikel var reportaget om detta tämligen återhållsamt, men efter att dagen därefter vidtagit rättsliga åtgärder följdes detta av en mera hätsk rapportering om samma förhållanden. I fallet konstateras att under sin karriär offentligt påstått sig inte använda droger och att tidningen därför varit berättigad att i det allmänna intresset rapportera om att detta inte varit sant. Likaså var domstolen enig om att det låg i allmänhetens intresse att få veta att hon nu undergick behandling för sitt drogmissbruk. Oenigheten i domstolen gällde hur man skulle behandla de mer detaljerade uppgifterna om den typ av behandling fick (hos Anonyma Narkotikamissbrukare), hur ofta hon gick på denna och de bilder som åtföljde reportaget. Kärnan i oenigheten tycks bestå i om uppgifterna om terapimetod skulle uppfattas som näraliggande medicinska uppgifter eller som ett närmast självklart förtydligande av den tillåtna uppgiften att genomgick behandling. Också det förhållandet att fotografier tagna i hemlighet (om än på en offentlig plats) publicerats synes ha haft betydelse, såsom ett intrång i möjligheterna att röra sig fritt, att försöka åtgärda en sjukdom samt i en allmän livssituation av stän- dig bevakning.895 Sammantaget fann majoriteten av domstolens ledamöter (3) att tidningen inte varit berättigad att offentliggöra uppgifter om den behandling genomgick och de foton som bekräftade dessa uppgifter, men minoriteten (2) tyckte att denna typ av uppgifter till stöd och illustration utav den huvud- sakliga berättelsen borde ligga inom den redaktionella friheten att avgöra, i stället för att överprövas av domare. I lagstiftningen finns en regel i sektion 45 i Youth and Criminal Evidence Act 1999 vilken möjliggör för en domstol att hindra publicerandet av ett barns eller en ungdoms namn om denna 894[2004] UKHL 22. 895Jfr avgörande i Fallet mot . är med om en rättsprocess.896 Regleringen syftar till att skydda barn mot negativa effekter utav att exponeras i media i samband med uppmärksammade rättegångar. Regleringen kom att prövas i ett yttrandefrihetsperspektiv i fallet In re S (a child).897 Modern till barnet ifråga hade här åtalats för mord på barnets äldre bror och en domstol hade interimistiskt förbjudit pressen att publicera barnets namn, samt för att ytterligare skydda barnet mot psykologiska skador, även namnet på modern och brodern. ändrade dom- stolen sin bedömning till att publicering angående modern och bro- dern tilläts. Detta överklagades av fadern. En enig House of Lords fann dock att intresset av att utsätta brottmål för offentlig gransk- ning vägde tyngre än ett barns rätt till (indirekt) skydd av sin per- sonliga integritet genom att modern och broderns namn och bild inte publicerades.898 Så långt sträckte sig alltså inte skyddet. I övrigt bör här påminnas om vad som ovan sagts om domstolsförbud att publicera uppgifter gällande barn och ungdomar. Man har i brittisk rätt inte egentligen ansett att frågor om kommer- siell reklam handlar om yttrandefrihet och användandet av annon- ser m.m. har varit tämligen strikt reglerat tidvis.899 Särskilt reklam i etermedia är strikt reglerat och övervakning sker under ledning av den ovan nämnda myndigheten . Olika yrkesgrupper såsom läkare, advokater och arkitekter omfattas dessutom av sär- skilda begränsningar i hur de kan marknadsföra sig. Denna mycket restriktiva hållning visavi kommersiell reklam såsom något förknippat med yttrandefrihet är dock på väg att del- vis luckras upp som en följd av att krävt visst skydd för ekonomiska meddelanden om dessa innehåller korrekt 896Sektion 39 lyder: (a) no newspaper report of the proceedings shall reveal the name, address, or school, or include any particulars calculated to lead to the identification, of any child or young person concerned in the proceedings, either as being the person by or against or in respect of whom the proceedings are taken, or as being a witness therein []. 897[2004] UKHL 47. 898En av de materiella knäckfrågorna i fallet var om underrätten tillämpat Europakonven- tionen på ett felaktigt sätt, något Court of Appeal funnit, ehuru detta inte påverkat målets utgång. HL fann tvärtom att underrätten gjort en riktig bedömning av hur konventionen fick verkan i denna typ av fall. Fallet visar därigenom också något om konventionens genomslag i brittisk rätt. 899Barendt s. 392 f. Detta har dock inte lett till någon direkt remarkabel förändring av den traditionella grundinställningen.900 Detta kan illustreras av ett fall gällande förenligheten med vissa förbud (som beräknas träda i kraft ) mot tobaksreklam i förhållande till skydd av yttrandefrihet.901 Sex bolag på tobaksmarknaden stod bakom pro- cessen och de menade att regleringen var alltför långtgående i för- hållande till sitt ändamål. Man baserade sin argumentation i hög grad på hur liknande frågor lösts i amerikansk rätt och hänvisade bland annat till där gällande rättspraxis. Reklam för tobak tilläts enligt den brittiska regleringen, men bara på Webbsidor och ställen där tobaks säljs och då inte med större notiser än storleken A5, inkluderande en obligatorisk hälsovarning som täcker ca en tredje- del av denna yta. Den brittiska domstolen fann inte klagandens argumentation vara övertygande. Man framhöll att artikel 10 i ger staterna en vid tolkningsmarginal och att skyddet av allmän hälsa är ett godtagbart ändamål för reglering av konventionens friheter, särskilt mot bakgrund av att kommersiella yttranden inte har samma skydd som politiska. Under dessa om- ständigheter kan domstolar bara ingripa i uppenbara fall av oproportionerliga åtgärder och något sådant var det inte fråga om här, menade domstolen. Konventionen ansågs inte kunna hindra de nya reglernas giltighet.902 Även på detta område är det reklam i etermedia som stått i centrum för uppmärksamheten. Enligt lag skall som nämnts in- ledningsvis en särskild kommission (The Broadcasting Standards Commission) se över gränserna för god smak och sedlighet för program sända i TV. Detta har genom överflyttats till ovan nämnda myndighet och denna har gett ut riktlinjer som ytterligare skall förtydliga kraven på program. Bland annat ingår där en relativt detaljerad lista över faktorer som bör beaktas vid bedömningen av om ett programs innehåll är fören- ligt med god smak och sedlighet. I denna nämns graden av skada 900Barendt s. 410. 901R v. Secretary of State for Health [2004] EWHC 2493 (Admin. 902Se Caddell, Freedom of Commercial Speech and the UK Courts, L.J. [2005] s. 274 ff. för en kommentar som framhåller det nya i att en brittisk domstol överhuvudtaget givit kommersiell reklam en prövning visavi artikel 10 i konventionen. eller upprördhet, den sannolika storleken på publiken, publikens sannolika förväntningar på programmet ifråga, risken för att publi- ken överraskas av programinnehållet samt det önskvärda i att be- hålla redaktionellt oberoende över sändningar.903 Politiskt innehåll får sändas enligt regler som står att finna i den ovan nämnda Program Code och de är som nämnts ovan mycket restriktiva. Utgångspunkterna är – som i många andra rättssystem – att tillåtandet av politisk reklam innefattar risker för den demo- kratiska processen som bör undvikas. Det politiska innehåll som tillåts att sändas skall vidare leva upp till samma standard vad gäller god smak och sedlighet som annat som sänds i TV/radio. Ett fall som gällde ett politiskt partis film inför valet kan illustrera detta. Partiets huvudsakliga fråga var pro-life, dvs. motstånd till aborter, och filmens innehåll bestod av ett utdraget och detaljerat uppvisande av aborterade . Samtliga TV-kanaler vägrade sända bilderna i fråga, men hade inga invändningar mot de ljudband som åtföljde bilderna. Efter flera försök att få in modifie- rade versioner av filmen sändes en version som i stället för bilderna innehöll skylten censurerat samt en röst som beskrev de bilder det var fråga om. I Court of Appeal vann partiet och domstolen fann att BBC:s vägran att sända filmen varit i strid med lagen. Domen överklagades och i R v. BBC ex parte kom House of Lords att för sin del godta BBC:s bedömning.904 Domstolen avfärdade i sammanhanget också påståenden om att politiska yttranden måste stå fria från begränsningar med hänsyn till god smak, att ett sådant rekvisit i varje fall var för vagt för att kunna användas på ett sätt som var förenligt med Europakonven- tionen samt att olika krav borde ställas på politiska och andra typer av yttranden. Det konstaterades att kraven visserligen var vaga, men att den huvudsakliga innebörden av yttrandefriheten i dessa sammanhang var att skydda mot godtycklig eller diskriminerande tillämpning av reglerna. Någon sådan ansågs inte föreligga. Någon annan bedömning föranleddes inte av praxis, där fallet VgT Verien gegen Tierfabriken v. inte ansågs gälla en liknande situation som den brittiska.905 Domstolen avfär- dade inte helt tanken att politiska yttranden kan vara mer skydds- 903Se 309 i Act 2003. 904[2003] UKHL 23. 24699/94, dom . I VgT gällde det just diskriminerande tillämpning av regler vid köp av reklamtid, i det brittiska fallet gällde det likformiga krav vid tilldelandet av gratis sändningstid. värda än andra, men var inte villig att lägga ned någon generell regel om detta. I stället framhölls en flexibel och kontextuell bedömning som det rätta sättet att närma sig dessa frågor. Ett nyare exempel som fått en hel del uppmärksamhet var när myndigheten fann att en reklamfilm där ett stort antal film- och musikkändisar uppmanade allmänheten att bekämpa världssväl- ten befanns strida mot reglerna mot politisk reklam, huvudsakligen för att den indirekt uppmanade allmänheten att söka påverka reger- ingen att ändra sin utrikespolitik.906 Fallet visar att OFCOM intar en sträng hållning i tolkningen av politiskt, där man skulle kunna mena att en snävare förståelse än uppmaningar att motarbeta världssvälten vore mer naturlig.907 Tillämpningen av regleringen har kritiserats och vissa anser att särskilt den vida tolkningen av vad som är politiska frågor innebär en orimlig inskränkning av yttrandefriheten.908 Sammantaget kan sägas att möjligheterna att sända politiskt material under partipolitisk kontroll i TV är begränsade i Stor- . Endast i samband med val ges en möjlighet till politiska partier av viss storlek att fritt kunna få tillgång till detta medium . Att det är just TV (och i viss mån radio) och inte andra former av massmedia som reglerats på detta sätt sammanhänger med att detta medium ansetts vara ett särskilt kraft- fullt sätt att påverka tittare (och lyssnare). Dessa medium har alltså längre gående restriktioner vad gäller yttrandefriheten än andra medier i . 6.9Meddelarfrihet och anonymitet m.m. Frågor om yttrandefrihet i anställningsförhållanden och därmed sammanhängande skydd mot ingripanden mot enskilda för att de utnyttjat sin yttrandefrihet regleras i brittisk rätt främst genom Human Rights Act 1998, genom vilken getts rättslig status i Storbritannien.909 I övrigt finns det regler som be- gränsar de offentligt anställdas yttrandefrihet i den mån de innehar 906Ofcom broadcast bulletin 43, , Make s. 4–12. 907Jfr det svenska rättsfallet RÅ 1984 2:52, där uppmaningar till fred inte ansågs vara politiska i egentlig mening. 908Se , A Monstrous and Unjustifiable Infringement? : Political Expression and the Broadcasting on Advocacy Advertising, Modern L.R. vol 66, 2003 s. 224. 909Barendt, Freedom of Speech (2005) s. 488. vissa typer av positioner.910 I korthet kan sägas att de offentligt anställda delas in i tre grupper. En grupp är helt fri att delta i all politisk opinionsbildning så länge detta sker utanför arbetstid, den andra gruppen har restriktioner för sådana aktiviteter men kan ansöka om tillstånd hos sina överordnade. Den tredje gruppen är helt förbjuden att delta i nationella politiska aktiviteter, men kan få tillstånd att delta i lokala.911 Samma typ av rättsgrund (breach of confidence) används i för- hållande till såväl avslöjande av statshemligheter som information av privat natur mellan enskilda.912 På detta område är det också tämligen vanligt med mål som rör att en sökande vill hindra publi- kationen av något och där domstolen kan medge en sådan talan om skadorna för sökanden skulle bli svåra att reparera m.m. Det är således på detta sakområde som förhandsingripanden är vanligast, eftersom man ansett att det är svårt att i efterhand kompensera den utsatte via skadestånd såsom i förtalsärenden. I detta avsnitt skall behandlas hur den rättsliga regleringen ser ut då den används i fall då offentligt anställda sprider uppgifter de kommit över under sin anställning. I offentliga sammanhang har frågan om en publikation utgör ett brott mot förtroendet prövats i fallet AG v. , ett fall som rörde publicerandet av en f.d. ministers dagboksanteck- ningar.913 Anteckningarna innehöll uppgifter om regeringsärenden och hur övriga ministrar agerat i olika sammanhang och frågan var om det skulle bryta mot det kollegiala förtroende som en regering måste arbeta under att i efterhand publicera ett arbete av den aktuella typen. Domstolen besvarade denna fråga nekande, men framhöll att det kan förekomma andra situationer liknande den be- handlade där intresseavvägningen kunnat utfalla annorlunda. Just det var fallet i det omtalade Spycatcher-fallet.914 En före detta anställd vid skrev en bok med detta namn och den brittiska regeringen ville stoppa publicerandet av verket och rap- porter om innehållet i nationell media av det skälet att det skadade nationens säkerhet genom de uppgifter som förekom i boken. De brittiska domstolarna medgav interimistiskt att stoppa offentlig- görandet av uppgifter om boken. Därefter publicerades boken i 910Se Local Government and Housing Act 1989. 911Barendt s. 492. 912Det har föreslagits att detta beror på att man i brittisk statsrätt fortfarande ser på kronan/staten som ett i hög grad privaträttsligt subjekt. 913[1976] QB 752. 914AG v. [1987] 3 All ER 316. De brittiska domstolarna kom mot denna bakgrund att vid den slutgiltiga prövningen betona att säker- hetspersonal visserligen har ett livslångt krav på sekretess för den information de besitter om säkerhetsfrågor, men att det i den upp- komna situationen inte var rimligt att (som brukligt) utsträcka detta krav till tredje man som får del av informationen.915 kom senare att fällas i för det interimistiska för- budets långvariga hinder för publikationer.916 har lik- nande fall lösts med lite mer hänsyn till yttrandefrihetsintresset, men man har också betonat det önskvärda i kontakter med säker- hetstjänsten innan sådant känsligt material offentliggörs.917 och menar att domstolarnas hållning på detta område knappast kan ses som ett entusiastiskt omfattande av yttrandefri- hetens principer.918 Det är tydligt att det enligt brittisk rätt inte råder några stränga restriktioner för staten att som arbetsgivare ta till sanktioner och till och med avskeda offentligt anställda som reaktion på dessas offentliga och skarpa kritik av sin egen myndighet. De anställdas lojalitet mot arbetsgivaren tar i brittisk rätt över och väger tyngre än yttrandefrihetsintresset.919 Den s.k. Public Discloser Act 1998 ger anställda som avslöjar missförhållanden av allmänt intresse ett starkare skydd än förr och modifierar i någon mån denna bild av ett relativt svagt skydd av offentligt anställdas meddelarfrihet. Lagen ändrar och lägger till en del bestämmelser till den arbetsrättsliga lagstiftningen (Employments Rights Act 1996, ERA). I huvudsak innebär regleringen att vissa typer av avslöjanden är skyddade mot bland annat uppsägning om den enskilde avslöjat något i god tro och arbetsgivaren ändå vidtagit negativa åtgärder mot den enskilde på grund av avslöjandet.920 Rättsföljden för brott mot reglerna är skadestånd. Ett fall som illustrerar tillämpningen är v. Sutton.921 Där hade en person sagts upp av kommunen på grund av samarbetssvårigheter och bristande förtroende, faktorer som 915AG v. (No 2) [1990] 1 AC 109. Det kan noteras att två tidningar fälldes för brott mot det interimistiska förbudet och att dessa domar stod sig, AG v. [1992] 1 AC 191. 916The v. UK (1992). 917Notera dock att ett liknande fall varit uppe i , se v. UK, 68890/01, beslut att delvis bevilja prövning. I hade en f.d. spiondömd persons bok om sitt liv ansetts innefatta brott mot tystnadsplikt och intäkter av boken tillhöra kronan, som tagit dessa i beslag. Inte brott mot artikel 10. 918Bradley/s. 549. 919Barendt s. 493. 920Sektion 43 och 47 ERA. 921[2003] UKEAT 1082_02_0107. i sin tur var hänförliga till att denne ett flertal gången använt sig av sin rätt att offentliggöra uppgifter om bristande finansiell intern- kontroll i kommunen. Domstolen hade inga problem med att se uppsägningen som stridande mot reglerna till skydd för whistle- . Att förtroendet för den anställde var lågt var nämligen direkt hänförligt till dennes avslöjanden och därmed inget fri- stående, objektivt skäl till åtgärder mot denne. I brittisk rätt är det normalt sett så att källor skyddas.922 En ano- nymt publicerad text – t.ex. en insändare – ger enligt brittisk rätt tidningen ett val om någon stämmer denna inför domstol. Anting- en kan tidningen välja att röja källan och därmed själv undgå ansvar eller också sätter sig tidningen i samma situation som om den själv skrivit texten (som en ledare eller liknande). Dock ger brittisk rätt en möjlighet för domstolarna att beordra mediaföretaget/journa- listen att avslöja sina källor om det finns ett nationellt säkerhets- intresse eller om det är nödvändigt för att förhindra störningar av ordningen eller brott. I rättspraxis tycks domstolarna ha tolkat denna befogenhet tämligen generöst.923 Enbart det förhållandet att en myndighet anför att det krävs att man får reda på vem läckan är för att förhindra sekretessbrott har fått domstolarna att beordra pressen att avslöja sina källor. I praktiken tycks således det brittiska källskyddets omfattning ligga i händerna på domstolar som inte alltid är benägna att låta yttrandefrihetsintresset väga tungt. Enligt common law är det ett brott att yttra eller publicera blas- femiska ord eller bilder. I realiteten har tillämpningsområdet för detta brott inskränkts högst väsentligt och det är klart att en religions fundamentala lärosatser kan attackeras 922Se Sektion 10 i Contempt of Court Act 1981 och v. UK från . 923Barendt s. 436 f. utan att medföra ansvar.924 Blasfemi definieras som material som kan beräknas uppröra och förolämpa en persons religiösa känslor. Det krävs inget hot mot den allmänna ordningen som sådan. Det är vidare tillräckligt att materialet rent objektivt är blas- femiskt för att döma till ansvar, något subjektiv krav på uppsåt ställs inte. var det oklart om brottet ens var möjligt att begå längre. I ett relativt modernt fall, R v. från 1979925, kom den tilltalade dock att fällas för just blasfemi. Materialet be- stod av poem som kopplade samman homosexualitet med liv och korsfästelse och House of Lords dömde till ansvar med röst- siffrorna tre mot två.926 I senare praxis har det konstaterats att endast kristnas religiösa känslor skyddas av brottet, någon utvidgad tolkning har domstolarna inte velat ge sig in på.927 Även i ett mål kom straffbestämmelsen att användas, då i kontex- ten av kontroll utav videobandsförsäljning.928 var det fråga om en erotisk framställning med inblandad. Europa- domstolen godtog det nationella förbudet med hänvisning till den nationella of appreciation i frågor om moral och religion.929 Trots intern kritik mot kriminaliseringen tycks det inte föreligga några planer på att avskaffa denna.930 Däremot finns det förslag på att utsträcka den till att omfatta alla religiösa grupper.931 Vi ser här hur hänsyn till religiösa uppfattningar också i det brittiska rätts- systemet börjar innebära begränsningar av yttrandefriheten, en trend som vi kunnat se tecken på i andra jurisdiktioner. Kanske ligger det en viss ironi i att Mills argumentation för yttrandefrihet i hög grad baserades på just exempel kring religiöst stötande upp- fattningar och att det är på det området som begränsningar i dagens samhälle tycks vara som mest aktuella.932 924Bradley/s. 533. Brottet har definierats som: any contemptuous, reviling, scurrilous or ludicrous matter relating to God, or the Bible ... It is not blasphemous to speak or publish opinions hostile to the religion if the publication is decent and temperate. The question is not one of the matter expressed, but of its , i.e. the tone, style and spirit, in which it is presented. 925[1979] AC 617. 926Se Barendt s. 186 för en milt kritisk kommentar. 927Se fallet ex p Choudhury, [1991] 1 QB 429 ovan i not 15. 928Wingrove v. UK [1996] s. 1937. 929Se även (2002) s. 329 f. 930Bradley/s. 533 redogör för ett förslag att slopa brottstypen 1985 som inte kom att genomföras. Även Barendt s. 188 instämmer i kritiken. 931Barendt s. 188 not 160. 932Se , Om friheten (1859) s. 30 ff. Det är enligt common law ett brott att uppvigla. Brottet defini- eras som när någon har uppsåt att skapa hat mot eller missnöje med staten, statsskicket och de därmed förbundna institutionerna eller uppmanar till att använda olagliga medel till att förändra dessa. En särskild betoning på våldsanvändning föreligger för att särskilja denna typ av yttranden från sådana som skyddas av yttrandefriheten.933 Det måste föreligga en skillnad mellan skarp samhällskritik och till- spetsade kommentarer av allmänna angelägenheter och straffbara yttranden.934