sou · GUB32 · 2007-01-01 00:00:00 — gäller att en sökande som inte kan styrka sin identitet naturaliseras endast om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identi- teten är riktig (12 § andra stycket medborgarskapslagen). Skälen för lagändringen var att lagstiftaren önskade komma till rätta med de problem som blivit följden av att vissa invandrare som kom från länder med mer eller mindre kaotiska förhållanden inte hade möjlighet att uppfylla det krav på styrkt identitet som gällde (prop. 1997/98:178 s. 14). Antalet utlänningar som kom till utan identitetshand- lingar eller med bristfälliga handlingar hade ökat markant och det an- sågs otillfredsställande att en växande grupp i samhället ställdes, ofta utan egen förskyllan, utan någon möjlighet att oberoende av hem- vist och vandel, erhålla förmånen av svenskt medborgarskap (a. prop. s. 15). Vad som normalt krävs i sådana fall är oavbruten legal hemvist i landet under räknat bakåt från tidpunkten för natura- lisation. Sannolikhetsbedömningen skall enligt förarbetena till lagändringen ske utifrån samtliga omständigheter i ärendet och utmynna i en sam- lad bedömning (a. prop. s. 17 ff.). Utgångspunkten bör vara trovär- digheten av de uppgifter sökanden lämnar om dels sin identitet, dels anledningen till att han eller hon inte kan styrka identiteten. De uppgifter som sökanden lämnar blir, tillsammans med even- tuella uppgifter om sökanden som framkommer på annat sätt, av- görande för om dispens ges. Det får normalt inte finnas uppgifter som motsäger den identitet under vilken sökanden lever här. Sökan- den skall ha gjort vad som skäligen kan krävas för att få fram en god- tagbar identitetshandling som styrker hans eller hennes identitet. Har sökanden ändrat sina personuppgifter under vistelsen i är detta ett förhållande som minskar trovärdigheten vad avser den nya identiteten. Har sökanden självmant ändrat sina uppgifter finns dock möjlighet att ge dispens. Åttaårstiden börjar i dessa fall att räk- nas först från den tidpunkt då den nya identiteten anmäldes till eller annan myndighet. Enligt praxis kan kännbara ekonomiska konsekvenser som är nöd- vändigt förknippade med möjligheten att kunna erhålla en godtagbar identitetshandling vägas in i prövningen om sökanden har gjort vad som skäligen kan förväntas av honom eller henne för att styrka iden- titeten. Vid en sådan prövning bör emellertid även omständigheterna som är direkt knutna till sökandens personliga förhållanden, t.ex. in- komst, försörjningsskyldighet, familjesituation och hälsotillstånd, vara relevanta. Regeln om dispens från kravet på styrkt identitet tillämpas främst i ärenden med flyktingar och statslösa, som inte kan vända sig till hemlandets myndigheter för erhållande av identitetshandlingar och som inte innehar handlingar som är tillräckligt säkra för att identite- ten skall anses styrkt. Medborgare i och är de vanligaste dispensfallen. tillämpades dispensgrunden i av det totala antalet bifallsbeslut (166 fall av 18 032 x 89/365 [statistiken infördes fr.o.m. ]), i av bifallsbesluten (691 fall av 15 109) och fram till i av bifallsbesluten (575 fall av 16 635). –2002 finns inte någon statistik. När en utlänning tas upp till svensk medborgare genom naturalisa- tion skall enligt 13 § medborgarskapslagen det bestämmas om även sökandens ogifta barn som är skall förvärva svenskt medborgarskap. En väsentlig omständighet vid bedömningen om naturalisation i det särskilda fallet skall omfatta ett barn till sökanden är barnets faktiska samhörighet med sökanden. Ett barn som skall omfattas av sökandens förvärv av svenskt medborgarskap bör därför i regel vara bosatt hos sökanden. Vidare krävs att sökanden är vård- nadshavare för barnet. Vid gemensam vårdnad krävs normalt sam- tycke av den andre vårdnadshavaren. Naturalisationsvillkoren avser i och för sig inte barn som biper- soner till naturalisationssökande. Villkoren tillmäts i praxis ändå be- tydelse vid prövning av frågan om ett barn skall omfattas av sökandens förvärv av svenskt medborgarskap. Besluts- och processordning i ärenden om medborgarskap träder en ny instans- och processordning i kraft i utlännings- och medborgarskapsärenden. upphör som överinstans och överprövningen av , eller en länsstyrelses, beslut i utlännings- och medborgarskapsärenden skall i stället ske i migrationsdomstolar och i en migrationsöverdomstol. Den nya ordningen innebär att ärenden om medborgarskap som huvudregel prövas av som första instans (22 § första stycket). Anmälningar enligt 7–9 §§, 18 eller 19 § som gäller en med- borgare i övriga nordiska länder prövas dock av i det län där den som anmälan gäller är folkbokförd. eller beslut överklagas som huvudregel till en Migrations- domstol. Migrationsdomstolarna utgörs av Länsrätten i , Länsrätten i och Länsrätten i län (26 § första stycket och 16 kap. 1 § UtlL). S.k. säkerhetsärenden skall även i fort- sättningen överklagas till regeringen. Ett säkerhetsärende är ett ärende där Säkerhetspolisen hos har föreslagit att ansökan skall avslås av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet (27 §). En migrationsdomstols beslut överklagas hos Migrationsöverdom- stolen i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. UtlL. Bestämmelserna i det kapitlet gäller även i övrigt i tillämpliga delar i mål enligt med- borgarskapslagen (26 §). Migrationsöverdomstolen utgörs av Kammar- rätten i (16 kap. 1 § UtlL). Vid överklagande till Migra- tionsöverdomstolen krävs prövningstillstånd (16 kap. 11 § UtlL). Prövningstillstånd meddelas om det är av vikt för ledning av rätts- tillämpningen att överklagandet prövas av Migrationsöverdomstolen, eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (16 kap. 12 § UtlL). Migrationsöverdomstolens beslut kan inte över- klagas. Den tidigare rådande ordningen innebärande att ett medbor- garskapsärende kunde överlämnas till regeringen för vägledande beslut har avskaffats. Processen är en tvåpartsprocess. De allmänna intressena företräds genom att beslutande myndighet, dvs. normalt , är part i processen. Bestämmelserna om muntlig förhandling i den nya utlännings- lagen är tillämpliga även i medborgarskapsärenden och motsvarar 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Enligt 16 kap. 5 § första stycket UtlL är förfarandet som huvudregel skriftligt. I handläggningen får enligt andra stycket ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande i målet. Enligt tredje stycket skall i migrations- domstol muntlig förhandling hållas om en utlänning som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar emot det. För Migrationsöverdomstolen, som är prejudikatinstans, gäller alltså inte tredje stycket. Migrationsöver- domstolen skall bedöma frågan om muntlig förhandling enligt be- stämmelsen i andra stycket vilket motsvarar vad som gäller i detta avseende för Regeringsrätten. 4.3.3Förlust av svenskt medborgarskap Enligt medborgarskapslagen kan det svenska medborgarskapet för- loras endast i två situationer, nämligen genom preskription eller efter ansökan om befrielse. Regler om förlust av svenskt medborgarskap genom preskription finns i 14 § medborgarskapslagen (se prop. 1999/2000:147 s. 55 f. och s. 78.). Utformningen av dessa bestämmelser står i överensstäm- melse med de möjligheter regeringsformen medger att meddela före- skrifter om förlust av svenskt medborgarskap såvitt avser personer som aldrig varit bosatta i . Den närmare innebörden av reglerna om preskription är att en svensk medborgare förlorar sitt svenska medborgarskap när han eller hon fyller om han eller hon 1.är född utomlands, 2.aldrig haft hemvist i , och 3.inte heller varit här under förhållanden som tyder på samhörig- het med landet. Denna bestämmelse är inte tillämplig beträffande svensk medbor- gare, som under sammanlagt haft hemvist i något av de nordiska länderna (17 §). På ansökan som görs innan den svenske medborgaren fyller tjugo- får dock medge att medborgarskapet behålls. Ansökan om bibehållande av svenskt medborgarskap bifalls normalt såvitt avser första generationens utlandssvenskar men också såvitt avser senare generationer som har anknytning till genom besök eller på annat sätt. Nytt i förhållande till medborgarskapslag är att inte heller vuxna förlorar sitt svenska medborgarskap om det leder till att de blir statslösa. regler innebar att det såvitt gällde vuxna inte fanns något hinder mot att preskription av svenskt med- borgarskap ledde till statslöshet. När någon förlorar svenskt med- borgarskap enligt de nya reglerna förlorar även hans eller hennes barn sitt svenska medborgarskap, om barnet förvärvat detta på grund av att föräldern varit svensk medborgare. Barnet förlorar dock inte sitt medborgarskap om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap och barnet härleder sitt svenska medborgarskap även från honom eller henne. Preskription sker inte om det leder till statslöshet. regler var inte förenliga med medborgarskaps- konventionen (prop. 1999/2000:147 s. 78). Enligt artikel 7.3 i kon- ventionen får nämligen förlust av medborgarskap leda till statslös- het endast om medborgarskapet förvärvats genom bedrägligt för- farande, osanna uppgifter eller förtigande av relevanta sakförhållan- den (se avsnitt 3.2.1). Bestämmelsen om preskription av svenskt medborgarskap har till syfte att förhindra att barn till svenska medborgare bosatta utom- lands får behålla sitt svenska medborgarskap i flera generationer trots att samhörigheten med gått förlorad. Befrielse från svenskt medborgarskap Den som är eller vill bli utländsk medborgare kan enligt 15 § med- borgarskapslagen på ansökan befrias från sitt svenska medborgar- skap. Är personen inte redan utländsk medborgare skall som villkor för befrielse krävas att han eller hon förvärvar med- borgarskap i ett annat land. Med begreppet dubbelt medborgarskap avses att en person har fler än ett medborgarskap. Den tidigare svenska medborgarskapslagstift- ningen (lagen [1950:382] om svenskt medborgarskap) hade som ut- gångspunkt att dubbelt medborgarskap i princip borde undvikas. Strävan att undvika dubbelt medborgarskap övergavs emellertid i samband med antagandet av medborgarskapslag (se prop. 1999/2000:147 s. 17 ff. och SOU 1999:34 s. 201 ff.). Att det fullt ut är möjligt att ha dubbelt medborgarskap i innebär bl.a. att det är ett krav att den som ansöker om svenskt medborgarskap avsäger sig sitt tidigare medborgarskap. Den som är svensk medborgare och förvärvar ett annat medborgarskap kan ock- så behålla det svenska om detta är möjligt enligt det andra landets lag- stiftning. Möjligheten att i inneha dubbelt medborgarskap är natur- ligtvis, liksom tidigare, också beroende av hur utländsk medborgar- skapslagstiftning ser ut. Utländsk lagstiftning kan ju bygga på prin- cipen om att dubbelt medborgarskap bör undvikas och föreskriva att medborgarskapet i landet i fråga förloras av den som förvärvar ut- ländskt, exempelvis svenskt, medborgarskap. I avsnitt 5.2 lämnas en redogörelse för utländska förhållanden såvitt gäller frågan om förlust av hemlandets medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. Utredningen har gjort en grov uppskattning av dagens omfattning av antalet dubbla medborgarskap som uppkommit genom förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan (av- snitt 5.3). I denna ingår också en uppskattning av det antal barn som erhållit dubbelt medborgarskap genom förvärv av svenskt medbor- garskap såsom biperson till en förälder som har förvärvat svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan. Det bör i sam- manhanget erinras om att dubbelt medborgarskap kan erhållas, för- utom genom anmälan eller efter ansökan, även vid födelsen. En undersökning av situationen utomlands visar att dubbelt med- borgarskap tillåts i allt fler europeiska länder. En indelning i länder som godtar respektive inte godtar dubbelt medborgarskap blir dock inte entydig eftersom lagstiftning och praxis inte alltid stämmer överens. Dessutom finns det länder med en blandad inställning på så vis att de i vissa, men inte alla, fall tillåter dubbelt medborgarskap. I det följande görs en översiktlig redogörelse grundad främst på lag- stiftningen i respektive land. (Redogörelsen grundas på Migrations- verkets så kallade länderblad där utländsk rätt i frågan om dubbelt medborgarskap redovisas och på bulletin om medbor- garskap (DIR/JUR 2004/3). Se även , Medborgarskapet i och Räckvidd och rättigheter s. 269 ff.) De länder som omfattas av redogörelsen är bl.a. de tio länder som flertalet av de naturaliserade svenskarna kommer från (se avsnitt 9). I inträder som regel automatisk förlust av belgiskt med- borgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. När det gäller barn förlorar det som biperson normalt sitt medborgarskap tillsammans med förälder som ensam utövar vårdnaden om barnet eller som har gemensam vårdnad med den andre föräldern och denne inte är belgisk medborgare. I inträder förlust automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap om inte annat överenskommits i ett bilateralt avtal. Mellan och finns ett avtal genom vilket länderna kommit överens om att vid förvärv av svenskt med- borgarskap, automatisk förlust av medborgarskapet i Bosnien- inte skall inträda. Avtalet har dock ännu inte trätt i kraft. Bestämmelser om förlust som biperson för barn saknas. I förlorar som huvudregel en chilensk medborgare automa- tiskt sitt chilenska medborgarskap vid förvärv av annat medborgar- skap. Från huvudregeln finns vissa undantag som dock inte gäller i förhållande till . Barn kan varken självständigt eller som bi- person förlora chilenskt medborgarskap. I inträder automatisk förlust av danskt medborgarskap i och med förvärv av annat medborgarskap. Barn förlorar automatiskt sitt danska medborgarskap som biperson till båda för- äldrarna om de har gemensam vårdnad om barnet eller som biperson till en av föräldrarna om denne ensam har vårdnaden eller har vårdna- den tillsammans med make eller maka som inte är dansk medborgare. I inträder inte automatisk förlust av estniskt medborgar- skap vid förvärv av annat medborgarskap. En person kan efter an- sökan få befrielse från sitt estniska medborgarskap. Bestämmelser om förlust som biperson saknas. godtar sedan 2003 års finska medborgarskapslag trädde i kraft dubbelt medborgarskap. Förlust av medborgarskap inträder så- ledes inte automatiskt. En person kan efter ansökan erhålla medgi- vande till befrielse från finskt medborgarskap. Det förekommer inte att en person såsom biperson förlorar sitt finska medborgarskap. godtar dubbelt medborgarskap trots att landet är an- slutet till Europakonvention om begränsning av flerfaldigt medborgarskap och angående militära förpliktelser. På grund av att sagt upp konvention med verkan från förlorar en fransk medborgare som blir svensk inte sitt franska medborgarskap. I saknas bestämmelser om förlust som bi- person. Efter vissa av fadern vidtagna åtgärder kan dock en förlust av medborgarskapet utsträckas till att omfatta även dennes minder- åriga barn under förutsättning att hans hustru också omfattas av för- lusten. I inträder förlust automatiskt av det irakiska medborgarska- pet vid förvärv av annat medborgarskap. Barn som är omfattas av faderns förlust av irakiskt medborgarskap. godkänner i princip inte dubbelt medborgarskap. Iranskt medborgarskap förloras dock inte automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap. En iransk medborgare kan under vissa förutsättningar befrias från sitt medborgarskap. Barn förlorar inte som biperson till förälder sitt medborgarskap men kan befrias tillsammans med sin far. Liksom godtar dubbelt medborgarskap trots att landet är anslutet till Europakonvention om begränsning av flerfaldigt medborgarskap och angående militära förpliktelser. En italiensk medborgare som blir svensk förlorar inte heller sitt italienska medborgarskap eftersom sagt upp konvention. I inträder inte förlust av medborgarskap automatiskt i samband med förvärv av annat medborgarskap. För en person som är bosatt utanför kan befrielse erhållas om han eller hon har er- hållit annat medborgarskap eller har fått löfte om att få ett annat medborgarskap. Barn kan inte som biperson få befrielse från kanadensiskt medborgarskap. I inträder inte automatiskt förlust av det kroatiska med- borgarskapet när en medborgare förvärvar ett utländskt medborgar- En person kan efter ansökan befrias från kroatiskt medborgar- skap. I förlorar en person sitt libanesiska medborgarskap om denne med statsöverhuvudets medgivande förvärvar annat medborgar- skap. Förlust som biperson torde inte förekomma. Särskilda bestäm- melser för barn saknas i den libanesiska medborgarskapslagstiftningen. I inträder automatisk förlust av norskt medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. Barn förlorar automa- tiskt sitt norska medborgarskap som biperson till förälder som för- värvar medborgarskap i annat land i princip på motsvarande sätt som i . I inträder inte automatisk förlust. En person kan efter an- sökan få medgivande till utbyte av medborgarskap. Barn kan, efter ansökan av vårdnadshavare, få sådant medgivande. godtar dubbelt medborgarskap fullt ut. Förlust av schweiziskt medborgarskap inträder således inte automatiskt i sam- band med förvärv av annat medborgarskap. En man som inte är bo- satt i erhåller efter ansökan befrielse från schweiziskt med- borgarskap om han förärvat eller ämnar förvärva annat medborgar- skap. Detsamma gäller också för en kvinna som är gift med en ut- ländsk medborgare. En kvinna som är gift med en schweizisk med- borgare kan bara tillsammans med sin make befrias från schweiziskt medborgarskap. I torde en myndig person automatiskt förlora sitt soma- liska medborgarskap vid förvärv av annat medborgarskap. I och inträder inte automatisk förlust. En person kan efter ansökan bli befriad från sitt medborgar- skap i och . godtar dubbelt medborgarskap fullt ut. Förlust av brittiskt medborgarskap inträder därför inte automatiskt vid förvärv av annat medborgarskap. En person som styrker att han eller hon kommer att erhålla ett annat medborgarskap kan avsäga sig sitt brit- tiska medborgarskap. Barn kan inte avsäga sig sitt brit- tiska medborgarskap och förlust som biperson förekommer inte. I inträder inte förlust av det syriska medborgarskapet auto- matiskt. En person kan enligt den syriska lagen få medgivande till be- frielse. Gift mans förlust medför att även dennes syriska hustru för- lorar sitt syriska medborgarskap om hon med mannen för- värvar annat medborgarskap. Barn som är förlorar sitt syriska medborgarskap som biperson till fadern i fall då denne fått medgivande till befrielse. I Tjeckiska republiken inträder som regel automatisk förlust vid frivilligt förvärv genom ansökan om annat medborgarskap. Bestäm- melser saknas om barns förlust av medborgarskap när förälder auto- matiskt förlorar sitt medborgarskap. I inträder inte förlust av det turkiska medborgarskapet automatiskt i samband med förvärv av annat medborgarskap. En per- son kan avsäga sig sitt turkiska medborgarskap. Barn omfattas under vissa förutsättningar av faders eller moders avsägelse. I gäller alltjämt principen om att dubbelt medborgarskap skall undvikas och som huvudregel inträder också automatisk förlust av det tyska medborgarskapet i och med förvärv av annat medbor- garskap. Ett viktigt undantag är dock att en person som är medbor- gare i ett land inom EU (unionsmedborgare) inte längre behöver av- säga sig sitt ursprungliga medborgarskap innan denne naturaliseras i om ursprungslandet behandlar en tysk medborgare på mot- svarande sätt (reciprocitet). Ett barn som är och bosatt utanför förlorar automatiskt sitt medborgarskap som bi- person till båda föräldrarna om de har gemensam vårdnad om barnet eller som biperson till en av föräldrarna om denna enligt tysk lag är ensam vårdnadshavare. Inte heller i inträder automatiskt förlust av det ungerska medborgarskapet i samband med förvärv av annat medborgarskap. En person kan efter ansökan erhålla befrielse från ungerskt medbor- garskap. Barn som är under 18 kan omfattas av vårdnadshavares be- frielsebeslut. Redovisningen skulle kunna sammanfattas på följande sätt. Länder vars medborgare förlorar sitt ursprungliga medborgarskap vid förvärv av svenskt medborgarskap: , (så länge nämnt avtal mellan och inte har trätt i kraft), , , , , , Tjeckiska Republiken och . Länder vars medborgare får behålla sitt ursprungliga medborgar- skap vid förvärv av svenskt medborgarskap: , , , , , , , , , , och , , , och . 5.3Antalet personer i med dubbelt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan Utredningen uppskattar att sedan 2001 års lag infördes är andelen som kommit att få dubbelt medborgarskap efter förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan respektive efter ansökan lika stor, nämligen i båda fallen av samtliga beviljade med- borgarskap. Motsvarande ungefärlig andel var tidigare av beviljade medborgarskap i respektive grupp. Ökningen av andelen av dem som kommit att få dubbelt medborgarskap efter förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan (från 20 till 70 pro- cent) beror på att det, som nämnts, i finsk rätt också inför- des bestämmelser som tillåter dubbelt medborgarskap och att finska medborgare utgör en stor grupp av dem som anmäler önskemål om svenskt medborgarskap. Om en person är svensk medborgare registreras i officiella register endast detta medborgarskap även om personen i fråga kan ha andra medborgarskap. Antalet i bosatta personer som, utöver sitt svenska medborgarskap, har ett eller flera utländska medborgarskap är därför okänt och det är inte möjligt att ur den svenska befolknings- statistiken erhålla sådana uppgifter. Beräkningar av antalet personer i med dubbla medborgar- skap har gjorts . medborgarskaps- kommitté uppskattade antalet till drygt 100 000 (betänkandet Dubbelt medborgarskap, DsA 1986:6 s. 53 ff.). anförde rege- ringen i den senare återkallade propositionen Aktiv flykting- och immigrationspolitik (prop. 1990/91:195) att antalet i boende personer med dubbla medborgarskap vid den aktuella tidpunkten inte torde överstiga 150 000. Som huvudskäl till den antagna ökningen angav regeringen att allt fler personer genom den ökade asylinvand- ringen hade kommit att omfattas av den praxis som innebär att de svenska myndigheterna inte kräver befrielse från det utländska med- borgarskapet. Den senaste uppskattningen är gjord per den 31 decem- ber 1997 av medborgarskapskommitté (betänkandet Svenskt medborgarskap, SOU 1999:34). Kommittén gjorde bedömningen att det i då fanns omkring 300 000 personer med dubbelt med- borgarskap varav ungefär två tredjedelar (ca 197 000) uppskattades ha fått dubbelt medborgarskap genom anmälan eller naturalisation. Ökningen i jämförelse med tidigare beräkningar sades ligga inom ra- men för vad man kan förvänta sig. Liksom tidigare angavs att en stor del av ökningen kunde förklaras med den ökade flyktinginvandringen sammantagen med det faktum att flyktingar i enlighet med då rådande praxis inte behövde befria sig från sitt utländska medborgarskap i samband med förvärv av svenskt. En annan viktig förklaring sades vara att det sedan den föregående beräkningen fötts ett relativt stort antal barn som vid födelsen erhållit dubbelt medborgarskap. Utredningen har med utgångspunkt i den senast gjorda uppskatt- ningen gjort en grov uppskattning av i bosatta personer med dubbelt medborgarskap. Uppskattningen har begränsats till att avse de personer som fått dubbelt medborgarskap genom förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan eller efter ansökan. I upp- skattningen ingår även barn som fått dubbelt medborgarskap som bipersoner till dessa personer. Statistik avseende antalet personer som blivit svenskar genom anmälan och efter ansökan fördelade på ursprungsland och kunskap om utländska förhållanden såvitt avser frågan om dubbelt medborgarskap har legat till grund för uppskatt- ningen.