sou · GUB3107 · 2007-01-01 00:00:00 — Översyn av vissa delar av arbetsgivarens En särskild utredare tillkallas med uppdrag att pröva möjligheten till en arbetsrättslig reglering som ger arbetstagaren rätt till en av arbetsgivaren utförd rehabilite- ringsutredning, pröva möjligheten att reglera arbetsgivarens skyldighet att genom- föra rehabiliteringsåtgärder samt utreda förutsättningarna för att ange en tidsgräns för när sådana åtgärder skall vara påbörjade, överväga om det behövs ytterligare lagstiftning för att säkerställa den enskildes inflytande över den rehabilitering som skall genomföras samt dennes skyldighet att aktivt medverka i rehabiliteringen och att hålla kontakt med arbetsplatsen, pröva vilka konsekvenser som utredarens förslag skall få för tillsy- nen av hur bestämmelserna efterlevs och föreslå effektivare påfölj- der vid bristande efterlevnad, se över möjligheter att, inom ramen för sitt samordningsansvar, bidra till finansieringen av arbetslivsinriktad rehabilitering för försäkrade där målet med rehabiliteringen är återgång i arbete hos nuvarande arbetsgivare samt, i detta sammanhang dels beakta syftet att ge den försäkrade lämp- lig rehabilitering, dels särskilt beakta mindre arbetsgivares möjlig- heter att finansiera sådana åtgärder. Utredaren skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till. Utredaren skall redovisa uppdraget . Den s.k. rehabiliteringsreformen, som trädde i kraft , innebär att arbetsgivaren har fått ansvar för rehabiliteringsåt- gärder för sina anställda. I och med reformen har arbetsgivaren också fått ansvaret för ersättningen till de sjukskrivna under sjuk- skrivningens första (sjuklöneperioden). Reformen inne- bär också att har fått ansvar för att samordna och utöva tillsyn över de rehabiliteringsinsatser som behövs för att den sjukskrivne skall kunna återfå sin arbetsförmåga. Försäkrings- kassan har dessutom tilldelats medel för köp av arbets- livsinriktade rehabiliteringstjänster till sjukskrivna. Sedan rehabiliteringsreformen genomfördes har ansvarsfördel- ningen för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen vad avser ar- betsgivarens skyldigheter och möjligheter att finansiera åtgärder utretts vid olika tillfällen. Flertalet utredningar menar att det finns behov av att förtydliga arbetsgivarens respek- tive ansvar för att finansiera rehabiliteringsåt- gärder. För att förtydliga arbetsgivarens rehabiliteringsansvar gäller fr.o.m. att arbetsgivaren alltid har skyldighet att ut- reda en arbetstagares behov av rehabiliteringsåtgärder. Rehabilite- ringsutredningen skall lämnas till senast när sjukfallet har pågått . gäller att , senast efter det att arbets- givarens rehabiliteringsutredning kommit till , skall upprätta en rehabiliteringsplan om det är aktuellt med arbets- livsinriktad rehabilitering. Regeringen beslutade om en översyn av vissa frågor som gäller företagshälsovården (dir. 2003:87). Utredaren fick till uppgift att bl.a. överväga hur den särskilda kompetens som finns inom företagshälsovård bättre skall kunna utnyttjas i sjuk- skrivnings- och rehabiliteringsprocessen. avläm- nade utredningen, benämnd företagshälsovårdsutredning, sitt betänkande Utveckling av god företagshälsovård – ny lagstift- ning och andra åtgärder (SOU 2004:113). Regeringen enades om en avsiktsförklaring tillsammans med och de Gröna i syfte att uppnå målet att halvera antalet sjukdagar . I av- siktsförklaringen anges bl.a. att möjligheten till en arbetsrättslig reglering som ger arbetstagare rätt till en av arbetsgivaren utförd rehabiliteringsutredning skall prövas. Regeringen beslutade om en översyn av vissa delar av arbetsmiljölagen (dir. 2004:91). Utredaren skall bl.a. utreda frågan om hur bestämmelserna om systematiskt arbetsmiljöarbete och rehabilitering i arbetsmiljölagen och före- skrifter skulle kunna göras dispositiva för att ge möjlighet åt ar- betsmarknadens parter att genom kollektivavtal reglera vad arbets- givaren skall göra för att fullgöra sina skyldigheter. Utredaren skall redovisa uppdraget . I budgetpropositionen för anges att en särskild utredare avses få i uppdrag att se över arbetsgivarens rehabiliteringsansvar. Syftet är att tydliggöra arbetsgivarens ansvar för att göra en rehabi- literingsutredning och vidta nödvändiga rehabiliteringsåtgärder för den enskilde så snart det är medicinskt lämpligt. Avsikten är att i denna översyn även utreda i vilka fall som skall kunna köpa arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. Arbetsgivaren har en central roll när det gäller anställdas arbets- miljö och rehabilitering vid sjukdom. Grundläggande bestämmelser om arbetsmiljöns utformning finns i arbetsmiljölagen (1977:1160, AML). Enligt 3 kap. 2 a § AML skall arbetsgivaren se till att det i verksamheten finns en på lämpligt sätt organiserad ar- betsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt AML och 22 kap. lagen (1962:381) om all- män försäkring (AFL) åvilar denne. Bestämmelser om arbetsgiva- rens ansvar för den enskildes rehabilitering finns i AFL. Arbetsgi- varens rehabiliteringsansvar i arbetsrättsligt hänseende har utveck- lats genom Arbetsdomstolens praxis rörande saklig grund för upp- sägning enligt 7 § lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Enligt 22 kap. 3 § AFL gäller att arbetsgivaren har skyldighet att utreda en arbetstagares behov av rehabilitering, när den anställde till följd av sjukdom har varit frånvarande från arbetet i följd, om arbetet ofta har avbrutits av kortare sjukperioder eller om arbetstagaren begär det. genomföras i samråd med arbetstagaren och med hans eller hennes arbetstagarorganisation, om arbetstagaren medger detta. är ett verktyg för att arbetsgivaren skall kunna leva upp till sitt rehabiliteringsansvar och ett viktigt underlag i det systematiska arbetsmiljöarbetet som den är ett mycket viktigt underlag när skall bedöma den försäkrades behov av och möjlighet till rehabilitering. Arbetsgivarens rehabiliteringsutredning skall lämnas till Försäk- ringskassan senast när sjukfallet pågått . Utredningen kan användas som utgångspunkt för planering av rehabiliteringsåt- gärder av såväl arbetsgivaren som . Utredningen är också viktig för att skall kunna fullgöra sin roll som samordnare av den enskildes rehabilitering. Försäkrings- kassan skall överta ansvaret för rehabiliteringsutredningen, om det finns skäl till det. Ett sådant skäl kan vara att relationen mellan ar- betsgivaren och den anställde är sådan att det är olämpligt att ar- betsgivaren genomför utredningen. Enligt AFL skall den försäkrades arbetsgivare i samråd med den försäkrade svara för att hans eller hennes behov av rehabilitering klarläggs och för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. I förarbetena (prop. 1990/91:141) anges att det bör ingå i arbetsgivarens ansvar att vidta de arbetslivsinriktade åtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, ar- betsträning, utbildning och omplacering. Det kan även vara aktuellt att vidta tekniska åtgärder eller anskaffa särskild utrustning för att ändra den fysiska miljön i syfte att minska den anställdes arbetsbe- lastning. Det kan även gälla åtgärder beträffande arbetsinnehåll och arbetsorganisation. Arbetsgivaren skall enligt 3 kap. 3 § andra stycket AML genom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta annan lämplig åtgärd ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsättningar för arbetet. I förarbetena (prop. 1990/91:140) anges att vad som är rimligt att kräva av arbetsgivaren i fråga om åtgärder för att arbetstagaren skall kunna fortsätta sin anställning bara kan avgöras efter en prövning av omständigheterna i det enskilda fallet där såväl arbetstagarens som arbetsgivarens förhållanden och förutsättningar vägs in. Dåva- rande Arbetarskyddsstyrelsen har preciserat arbetsgivarens skyl- digheter enligt 3 kap. 3 § AML genom 12 § i föreskrifterna om ar- betsanpassning och rehabilitering, AFS 1994:1. har ett generellt ansvar för att rehabiliterings- behovet klarläggs för en försäkrad som drabbats av sjukdom eller skada och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabi- litering. Detta ansvar omfattar alla försäkrade, både de som har en arbetsgivare och de som saknar anställning. I ansvaret ingår att vara ett stöd för den försäkrade och motivera och stimulera honom eller henne till en aktiv medverkan i rehabiliteringen. Rehabiliteringen skall syfta till att den försäkrade får tillbaka sin arbetsförmåga och sina förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Enligt 22 kap. 5 § AFL skall samordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverk- samheten. skall i samråd med den försäkrade se till att hans eller hennes behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. skall, om den försäkrade medger det, samverka med hans eller hennes arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, arbetsförmedlingen, och andra myndigheter som kan vara berörda. I detta sammanhang skall verka för att berörda aktörer, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en ef- fektiv rehabilitering av den försäkrade. har också möjlighet att bedriva finansiell samordning och på lokal nivå ingå i samordningsförbund tillsam- mans med länsarbetsnämnden, landsting och kommun. Den finan- siella samordningen syftar till att personer med behov av samord- nande rehabiliteringsinsatser uppnår eller förbättrar sin förmåga till förvärvsarbete. I ansvar ingår att upprätta en rehabilite- ringsplan om en försäkrad behöver en rehabiliteringsåtgärd, för vil- ken rehabiliteringsersättning kan betalas ut enligt AFL. Rehabili- teringsplanen grundas på arbetsgivarens eller rehabiliteringsutredning, medicinskt underlag och eventuellt ytter- ligare material från andra rehabiliteringsansvariga. Planen skall, om det är möjligt, upprättas i samråd med den försäkrade. gäller att , om den försäkrade behöver en rehabiliteringsåtgärd för vilken re- habiliteringsersättning kan utges, skall upprätta en re- habiliteringsplan senast efter det att en rehabilite- ringsutredning har kommit in från arbetsgivaren eller efter det att har gjort rehabiliteringsutredningen. Om en re- habiliteringsplan kan upprättas först sedan ett avstämningsmöte mellan den anställde, arbetsgivaren, och be- handlade läkare har genomförts skall kalla till ett sådant möte senast efter det att rehabiliteringsutred- ningen kommit in till . Om det vid ett avstäm- ningsmöte framkommer att det är aktuellt med arbetslivsinriktad rehabilitering skall upprätta en rehabiliterings- plan senast efter avstämningsmötet. har tilldelats medel för köp av ar- betslivsinriktade rehabiliteringstjänster. har 971,5 mil- joner kronor anslagits för detta ändamål. Enligt förarbetena (prop. 1989/90:62) kan köpa sådana tjänster som be- döms nödvändiga för att återföra en försäkrad i arbete. Det gäller tjänster dels för utredning av förutsättningarna för rehabilitering, dels för direkta åtgärder som syftar till att underlätta återgång till förvärvsarbete. Åtgärderna bör således vara arbetslivsinriktade. In- satser av rent medicinsk natur bör däremot inte kunna köpas på detta sätt. I regleringsbrevet för avseende Försäkringskas- san anges att aktiva rehabiliteringsåtgärder i första hand bör köpas för anställda långtidssjukskrivna då det är klarlagt att den anställde inte kan återgå i arbete hos den nuvarande arbetsgivaren. Vidare anges att medlen inte får användas för köp av aktiva rehabiliterings- åtgärder för sjukskrivna arbetslösa. Enligt 22 kap. 2 § AFL skall rehabiliteringsåtgärder planeras i sam- råd med den försäkrade och utgå från hans eller hennes individuella förutsättningar och behov. Enligt förarbetena (prop. 1990/91:141) innebär detta att hänsyn tas till den försäkrades ålder, utbildning, bosättningsförhållanden och andra speciella omständigheter. Därför bör också utredning, planering och genomförande av rehabiliteringen ske i nära samarbete med den försäkrade. Enligt förarbetena (prop. 1990/91:141) skall motivera den försäkrade att delta aktivt i rehabiliteringen med må- let att han eller hon så snabbt som möjligt skall kunna återgå till arbetslivet. kan dessutom ställa krav på den för- säkrade att delta i utredning och planering av lämpliga rehabiliter- Den försäkrade skall, enligt 22 kap. 4 § AFL lämna de upplysningar som behövs för att klarlägga behovet av rehabilitering och efter bästa förmåga aktivt medverka i rehabiliteringen. Enligt 20 kap. 3 § AFL får ersättning förvägras om den försäkrade vägrar att utan anledning genomgå behandling, utredning eller rehabili- tering eller delta i ett avstämningsmöte. Sedan rehabiliteringsreformen genomfördes har ansvarsför- delningen för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen vad avser ar- betsgivarens skyldigheter och möjligheter att finansiera åtgärder utretts vid olika tillfällen. I det följande redovi- sas kortfattat slutsatserna från några av de utredningar som ge- nomförts sedan rehabiliteringsreformen trädde i kraft. Utredningen om arbetsgivarens rehabiliteringsansvar Utredningen om arbetsgivarens rehabiliteringsansvar (AGRA-ut- redningen) gavs i uppdrag att utreda arbetsgivarens åtgärds- och kostnadsansvar och hur gränsen skall dras mellan det rehabilite- ringsansvar som åligger arbetsgivaren å ena sidan, och det som ålig- ger i första hand men även övriga berörda aktö- rer å den andra. I betänkandet Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar (SOU 1998:104) föreslog att arbetsgivaren skall ha ett något mer begränsat ansvar att söka klarlägga arbetsta- garens behov av arbetslivsinriktad rehabilitering för att återgå i eller behålla arbetet inom den egna verksamheten. Det skall vara en fri- villig uppgift för arbetsgivaren att även undersöka ett eventuellt behov av medicinsk eller social rehabilitering. Utredningen föreslog vidare att arbetsgivaren skall svara för att de arbetslivsinriktade re- habiliteringsåtgärder vidtas som behövs för att arbetstagaren skall kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren eller behålla arbetet hos denne. Utredningen övervägde att föreslå en ettårsgräns för arbetsgiva- rens rehabiliteringsansvar. Utredningen ansåg emellertid att en så- dan tidsgräns riskerar att komma i konflikt med det ansvar som arbetsgivaren har enligt LAS, eftersom arbetsgivaren så länge an- ställningen varar har ansvar enligt AML att genom att anpassa ar- betsförhållandena eller vidta annan lämplig åtgärd ta hänsyn till ar- betstagarens särskilda förutsättningar. Utredningen stannade där- för för att föreslå att arbetsgivaren skall ha kvar sitt ansvar så länge anställningen varar. Utredningen föreslog vidare att det i AFL skall slås fast att ar- betsgivaren skall bekosta de rehabiliteringsåtgärder som följer av ansvaret. Utredningen ansåg att detta bör kombineras med möjlig- heter för arbetsgivaren att kompensera sig för rehabili- teringskostnaderna och föreslog att arbetsgivaren skall kunna få halva kostnaden betald av den allmänna sjukförsäkringen. I rapporten (RFV Anser 1999:8) föreslog () att arbetsgivaren skall an- svara för att genomföra och bekosta sådana rehabiliteringsåtgärder som syftar till att den enskilde skall kunna fortsätta arbeta i arbets- givarens verksamhet. Arbetsgivaren skall dock inte vara skyldig att bekosta och genomföra sådana insatser som faller inom kommu- nens, hälso- och sjukvårdens eller annans ansvarsområde. Genom detta förslag skulle, enligt RFV, ansvarsfördelningen mellan För- säkringskassan och arbetsgivarna bli tydlig. Förslaget lämnades med anledning av att RFV ansåg att det finns otydligheter i arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringsåtgärder. Otydligheterna gäller vilken typ av åtgärder arbetsgivaren är skyl- dig att vidta och bekosta, om denna eventuella skyldighet även gäller att vidta och bekosta åtgärder som syftar till att den anställde skall kunna arbeta hos annan arbetsgivare samt om arbetsgivaren är skyldig att bekosta vissa rehabiliteringsåtgärder helt eller endast till viss del. I många fall leder enligt RFV dessa oklarheter till att ar- betsgivaren och förhandlar över huvudet på den enskilde. Utredningen om den arbetslivsinriktade rehabiliteringen Utredningen om den arbetslivsinriktade rehabiliteringen konstate- rade i sitt slutbetänkande (SOU 2000:78) att rehabiliteringsrefor- men inte har nått sitt fulla syfte, eftersom sjukfrånvaron har ökat som rehabiliteringsinsatser inte kommit igång i tillräcklig Utredningen menade att arbetsgivaren genom denna reform fick ett stort men otydligt ansvar för de anställdas rehabili- tering och att detta ansvar rymmer olika tolkningsproblem. Utred- ningen ansåg att det praktiska ansvaret har förskjutits från arbets- givaren till myndigheterna inom den offentliga sektorn: hälso- och sjukvården, , arbetsförmedlingen och Försäkringskas- san. Utredningen föreslog att det borde skapas en ny försäkring – re- habiliteringsförsäkring – som bedriver och vid behov finansierar insatser i syfte att den sjukskrivne så fort som möjligt skall komma i arbete. Den föreslagna försäkringen skulle innehålla rätt till reha- biliteringsstöd, mer kraftfulla medel för aktiva insatser och en mer fristående ställning i förhållande till statsbudgeten. För att rehabi- literingen skall bli effektiv föreslogs dessutom att det skapas en ny statlig myndighet, Rehabiliteringsstyrelsen. Myndighetens huvud- uppgifter skulle vara att ansvara för den sektorsövergripande reha- biliteringen, betala ut kontantersättningar vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom samt administrera och utveckla den föreslagna rehabiliteringsförsäkringen. Utredningen föreslog att arbetsgiva- rens skyldighet att genomföra en rehabiliteringsutredning omfor- mas till en rättighet för individen genom en lagstadgad och över- klagningsbar rätt till en rehabiliteringsutredning. Ansvaret för att utredningen genomförs föreslogs åvila Rehabiliteringsmyndighe- ten. Utredning av rehabiliteringsarbete och köp av rehabiliteringstjänster På uppdrag av Utredningen för ökad hälsa i arbets- livet (SOU 2002:5) utredde Statskontoret re- habiliteringsarbete och köp av rehabiliteringstjänster (Ett effektivt rehabiliteringsarbete? – om samordning och köp av rehabiliteringstjänster, Statskontoret [2001]). Statskontoret ansåg att arbetsgivarnas ansvar för att vidta rehabiliteringsåtgärder behöver förtydligas. Arbetsgivarna borde, enligt Statskontorets förslag, ha ett ansvar för att vidta de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering till arbete hos dem. Ansvaret för att vidta åtgärder skulle därmed ligga på arbetsgivaren så länge som målet med rehabiliteringen bedöms vara återgång i arbete till dennes verksamhet. Statskontoret ansåg att handläggarna på ofta saknar en gräns mellan vad som är arbetsgivarens respektive För- säkringskassans ansvar när det gäller att finansiera rehabiliterings- åtgärder. Enligt Statskontoret visade deras undersökningar och många andra utredningar och studier på att en stor del av fokus lig- ger på medel för köp av arbetslivsinriktade re- habiliteringstjänster, medan det centrala i rehabiliteringsprocessen istället är samordningsansvar. Statskontoret ansåg att det är samordningsansvaret som bör ligga i fokus snarare än möjlighet att i vissa fall köpa arbetslivsin- riktade rehabiliteringstjänster. Utredningen för ökad hälsa i arbetslivet Utredningen för ökad hälsa i arbetslivet (HpH-ut- redningen) föreslog i sitt slutbetänkande Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet (SOU 2002:5) att möjlighet att köpa arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster skall begränsas till försäkringsmedicinska utredningar, underlag från företagshäl- sovård samt rehabiliteringsåtgärder i de fall försäkringen träder in i arbetsgivarens ställe. Enligt medför nuvarande ordning att finansieringen av en rehabiliteringsåtgärd blir föremål för förhandling mellan arbetsgivaren och , vilket innebär stora risker för godtycke och olika behandling beroende på arbetsgivarens vilja och ekonomiska möjligheter, Försäkringskas- sans tillgång till medel för köp av arbetslivsinriktade rehabiliter- ingsåtgärder och enskilda handläggares agerande. Granskning av köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster Vid en granskning av köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster ansåg att inte har förutsättningar att hantera köp av tjänst på ett effektivt sätt, eftersom det är oklart för vilka syften som medlen skall användas (köp av tjänster för rehabilitering, RiR 2004:21). menade att hantering av köp av tjänst har en negativ inverkan på ansvarsfördel- ningen mellan och arbetsgivaren. ansvarsfördelningen påverkas negativt av att målsättningen är oklar, eftersom köp av tjänst hanteras på olika sätt inom Försäkringskas- san. Dels ansågs ansvarsfördelningen påverkas av att lagstiftningen är oklar när det gäller kostnadsansvaret för rehabiliteringsåtgärder. Mot bakgrund av granskningen rekommenderade en översyn av AFL för att klargöra gränsdragningen mellan och arbetsgivaren, en precisering av målsätt- ningen i syfte att ge bättre förutsättningar för likabehandling och uppföljning samt att det utarbetas riktlinjer som stöd för Försäk- ringskassans prioriteringar och agerande gentemot arbetsgivaren. Utredning av vissa frågor som gäller företagshälsovården företagshälsovårdsutredning lämnade sitt betänkande Utveckling av god företagshälsovård – ny lagstiftning och andra åtgärder (SOU 2004:113). I betänkandet föreslås att en företagshälsovårdslag införs i syfte att främja utvecklingen av god företagshälsovård, genom att enskilda företagshälsovårdsenheter ges möjlighet att få ett samhälleligt godkännande av sin verksam- het. Så kallad godkänd företagshälsovård skall ha kompetens inom områdena medicin, teknik, beteendevetenskap och ergonomi. Den skall arbeta tvärdisciplinärt och på basis av vetenskap och beprövad erfarenhet samt tillämpa ett kvalitetssystem. Vidare föreslås att det inrättas en företagshälsovårdsnämnd som består av representanter för , , , ar- betsmarknadens parter och företagshälsovårdsbranschen. I nämn- den skall frågor om utvecklingen av företagshälsovården behandlas. Nämnden skall också ansvara för godkännandet av företagshälso- vårdsenheter. Utredningen föreslår att ges ett tydligt ansvar för företagshälsovårdsutbildningen och utvecklingen av denna. Utredningen föreslår också en satsning på forskning om företagshälsovård. Utredningen föreslår flera åtgärder för att stimulera användandet av godkänd företagshälsovård. Det föreslås t.ex. att Försäk- ringskassan skall anlita sådan företagshälsovård om det i sjukskriv- nings- och rehabiliteringsprocessen är aktuellt med fördjupade ar- betsförmågebedömningar och rehabiliteringsutredningar. Vidare föreslår utredningen att näringsidkares avdragsrätt för företagshäl- sovård i inkomstskattelagen knyts till användandet av godkänd företagshälsovård. Utredningen föreslår att det i AML ställs tydligare krav på ar- betsgivaren att bedöma behovet av extern expertis såsom företags- hälsovård i arbetsmiljöarbetet. Utredningen föreslår dock inte några skärpningar av arbetsgivarens skyldighet att anlita företags- hälsovård. Utredningen betonar fördelarna med ett utvecklat sam- arbete mellan företagshälsovård och den allmänna hälso- och sjuk- vården. Samarbetet bör utgå från företagshälsovårdens huvudupp- gifter, dvs. förebyggande arbetsmiljöarbete och arbetslivsinriktad rehabilitering. Utredningen föreslår ett samverkansprojekt som syftar till att godkända företagshälsovårdsenheter skall kunna teckna samarbetsavtal med landstingen. Behovet av en översyn En viktig utgångspunkt i ohälsoarbetet är ett effektivt förebyg- gande arbete. Genom ett väl fungerande förebyggande arbetsmiljö- och folkhälsoarbete minskas risken för skador och sjukdomar. En viktig princip i det förebyggande arbetet är att arbetsmiljöarbetet integreras i planering, ledning och drift. Detta är kärnan i begreppet systematiskt arbetsmiljöarbete.