sou · GUB317 · 2007-01-01 00:00:00 — Andra åtgärder kan vara motiverade av ordnings- eller säkerhets- skäl.20 För det första får vårdpersonalen använda sig av det tvång som är nödvändigt för att en patient skall hindras att lämna vård- inrättningens område eller som behövs för att upprätthålla ord- ningen på vårdinrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården.21 För det andra får chefsöverläkaren besluta om vissa sär- skilda tvångsåtgärder. Om det finns en uppenbar risk för att en patient skadar sig själv eller andra får således chefsöverläkaren besluta att han eller hon kortvarigt skall spännas fast med bälte eller liknande anordning (bältesläggning).22 En patient får också efter beslut av chefsöverläkaren hållas avskild från andra patienter under normalt åtta och högst , om det är nödvändigt på grund av att han eller hon genom aggressivt eller störande s. 337 f och 520 f 202 och 18–24 §§ LPT 2219 § LPT (en patient får hållas fastspänd om det finns synnerliga skäl) Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna.23 För att kontrollera att en patient inte innehar eller får tillgång till otillåtna föremål eller egendom som är förbjuden, får chefsöver- läkaren även besluta att annat än skriftliga försändelser till en patient skall undersökas och – om det är nödvändigt – att en patient skall kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas.24 Påträffas sådan otillåten egendom eller förbjudna föremål får dessa om- händertas. (LRV) gäller vid tvångsvård av den som enligt domstols dom skall ges rättspsykiatrisk vård, den som är anhållen eller häktad som misstänkt för brott eller intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning eller den som är intagen i eller skall förpassas till kriminalvårdsanstalt eller särskilt ungdoms- hem.25 Vården skall ges på särskilda sjukvårdsinrättningar som drivs av ett landsting och för andra än dem som dömts till rättspsykia- trisk vård, bl.a. häktade, beslutar regeringen om vid vilka inrätt- ningar vård får ges.26 Regeringen har emellertid föreslagit att all rättspsykiatrisk vård i fortsättningen skall ges på landstings- drivna sjukvårdsinrättningar utan krav på särskilt godkännande av regeringen, men med ett utvidgat tillsynsansvar för beträffande bl.a. säkerhetsfrågor.27 Den som genomgår rättspsykia- trisk undersökning får också vårdas på undersökningsenheten. För den som inte är dömd till rättspsykiatrisk vård uppställs i huvudsak samma kriterier för att LRV skall vara tillämplig som för tvångs- vård enligt LPT (se ovan). Den som är intagen i häkte och tillhör någon av de i LRV angivna kategorierna omfattas alltså vid psykia- trisk tvångsvård alltid av den lagen medan andra, dvs. förvarstagna enligt utlänningslagen, omfattas av LPT. För häktade som vårdas frivilligt inom psykiatrin eller som genomgår rättspsykiatrisk under- sökning utan att få psykiatrisk tvångsvård, är varken LPT eller LRV direkt tillämpliga. 2320 § LPT (om det finns synnerliga skäl får ett beslut om avskiljande avse en bestämd tid som överstiger ) 2421–23 §§ LPT (en patient får inte inneha narkotika, droger, alkohol, dopningsmedel, injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk och inte heller annan egendom som kan skada honom eller henne själv eller någon annan eller som kan vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen) 251 § LRV (definitionen på rättspsykiatrisk vård är psykiatrisk tvångsvård i andra fall än som avses i LPT, dvs. tvångsvård enligt LRV) 2005/06:63 (ändringen föreslås träda i kraft ) Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning I fråga om tvångsåtgärder hänvisas i LRV till bestämmelserna om sådana åtgärder i LPT.28 Som framgår av avsnitt 7.2.1 anges på mot- svarande sätt i häkteslagen att det är de allmänna bestämmelserna om tvångsåtgärder i LPT som skall tillämpas också när häktade har förts över antingen till en undersökningsenhet för att genomgå rättspsykiatrisk undersökning eller till en sjukvårdsinrättning som har regeringens tillstånd att vårda häktade för att genomgå frivillig psykiatrisk vård.29 Det gäller samtliga kategorier som omfattas av häkteslagen, således även andra än dem som är misstänkta eller dömda för brott. Genom denna koppling mellan häkteslagen och de båda lagarna om psykiatrisk tvångsvård, är de ovan redovisade bestämmelserna om tvångsåtgärder enligt LPT tillämpliga på alla intagna enligt häkteslagen som genomgår rättspsykiatrisk under- sökning eller som erhåller psykiatrisk vård – frivilligt eller med tvång – på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet eller en särskild vårdinrättning. För samtliga gäller också att Kriminalvården, om det är påkallat från ordnings- eller säkerhetssynpunkt, får besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, att ta emot besök eller att tala i telefon med utomstående.30 På samma sätt som enligt häkteslagen skall dock brev från den häktade till svenska myndigheter, till vissa internationella organ eller till den offentlige försvararen vidarebefordras utan föregående granskning. Enligt lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, som gäller bl.a. vid vård enligt LPT och LRV, får huvudmannen för sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om inskränkningar i besöksrätten, antingen generellt eller beträffande besök av en viss eller vissa personer. En förutsättning är att det anses nödvändigt med hänsyn till vårdens bedrivande, risken för överförande av smitta eller skyddet av enskilda vårdtagares person- liga integritet. Detta gäller dock inte om Kriminalvården beslutat särskilt om inskränkningar med stöd av LRV.31 De tillåtna tvångsåtgärderna för häktade som vistas på en undersökningsenhet eller en sjukvårdsinrättning för rättspsykia- trisk vård är i vissa hänseenden begränsade i förhållande till vad som gäller enligt häkteslagen, vilket har uppmärksammats som ett problem huvudsakligen på de rättspsykiatriska undersöknings- 288 § första stycket LRV 308 § andra stycket LRV och 26 § häkteslagen 313 och 4 §§ lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård samt 8 § LRV Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning Tvångsåtgärder av ordnings- eller säkerhetsskäl i form av tagande av blod-, urin- eller utandningsprov, användande av hand- fängsel vid transport eller annan vistelse utanför förvaringslokalen samt möjlighet till kontroll av besökare kan inte ske på dessa enheter. Däremot kan t.ex. provtagning ske med tvång i medicinskt syfte, om den häktade är föremål för psykiatrisk tvångsvård. 7.2.3Beslutsbefogenheter avseende tvångsåtgärder på rättspsykiatriska undersöknings- och vårdenheter Beslutsbefogenheterna så vitt avser tvångsåtgärder på grund av ord- nings- eller säkerhetsskäl på de rättspsykiatriska undersöknings- enheterna och de särskilda vårdinrättningar som tar emot häktade är i huvudsak fördelade mellan åklagaren, och chefsöverläkaren. I vissa fall har också vårdpersonalen rätt att be- sluta om användande av tvång. Åklagaren beslutar enligt de särskilda reglerna om restriktioner i häkteslagen ensam om inskränkningar i kontakterna med om- världen för de intagna på undersöknings- och vårdenheter som är häktade på grund av misstanke om brott, när det finns risk för att bevis annars undanröjs eller att en brottsutredning på annat sätt försvåras (se om detta i kapitel 6).32 I vissa fall har Kriminalvården uttryckligen behörighet att för in- tagna på rättspsykiatriska undersöknings- eller vårdenheter fatta beslut om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök och samtala i telefon med utomstå- ende.33 Det gäller i särskilda fall beträffande den som är anhållen eller häktad eller som är intagen i eller skall förpassas till kriminal- vårdsanstalt, när det krävs av ordnings- eller säkerhetsskäl. Krimi- nalvården får även besluta om tillfällig permission för besök av en sjuk närstående eller liknande.34 För övriga tvångsåtgärder som kan vidtas på de rättspsykiatriska undersökningsenheterna ansvarar och beslutar chefsöverläkaren. Det gäller åtgärder som bältesläggning, avskildhet, granskning av för- sändelser samt kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning.35 Chefsöverläkaren kan delegera denna beslutsbefogenhet till en er- faren läkare med specialistkompetens eller, om det finns särskilda 3216 och 26 §§ häkteslagen 338 § andra stycket LRV och 26 § häkteslagen 3411 b § LRV 3519, 20, 22 och 23 §§ LPT och 26 § häkteslagen Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning skäl för det, till någon annan läkare vid sjukvårdsinrättningen.36 Sådan delegation görs regelmässigt på undersöknings- och vård- enheterna. Slutligen får vårdpersonalen vid de rättspsykiatriska undersök- nings- och vårdenheterna på egen hand besluta om användande av tvång som är nödvändigt för att en patient skall hindras att lämna undersökningsenhetens område eller som behövs för att upprätt- hålla ordningen på enheten eller för att tillgodose säkerheten vid undersökningen.37 Före den psykiatriska vårdreform som genomfördes var såväl de materiella reglerna som behörighetsreglerna beträffande användandet av tvångsåtgärder vid undersökningsenheter annor- lunda utformade (jfr avsnitt 7.2.1). Häkteslagen var då direkt tillämplig på personer som var föremål för rättspsykiatrisk under- sökning och enligt häktesförordningen var det chefen för en rättspsykiatrisk klinik som hade att fatta beslut om andra tvångs- åtgärder än sådana som skulle fattas av åklagare. De nuvarande reglerna har gett upphov till vissa tolknings- svårigheter.38 har emellertid i ett ärende om tvångsåtgärder på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet uttalat att det endast är chefsöverläkaren – eller den läkare som han eller hon har delegerat beslutanderätten till – som får fatta beslut om särskilda tvångsåtgärder av ordnings- eller säkerhetsskäl, om det inte av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen uttryckligen framgår att det är Kriminalvården som skall fatta sådana beslut.39 Någon möjlighet för chefsöverläkaren eller Kriminalvården att delegera beslutanderätten till andra personer, t.ex. verksamhets- chefen eller andra tjänsteman vid en undersökningsenhet, finns således inte. 3639 § LPT och 23 § LRV (möjlighet att delegera till någon annan än en erfaren läkare med specialistkompetens saknas beträffande beslut om fastspännande och beslut om avskiljande som överstiger ) 3718 § LPT och 26 § häkteslagen (i LPT talas egentligen om vårdinrättningen och vården i stället för undersökningsenheten och undersökningen) 38Se RMV:s skrivelse till , dnr Ju2001/8690 39JO-beslut , dnr 278-2001 (jfr prop. 1990/91:58, s. 520 f) Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning 7.3Den nuvarande situationen vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna och vårdinrättningarna Det regelverk som infördes har gett upphov till vissa tillämpningssvårigheter vid främst de rättspsykiatriska undersök- ningsenheterna. har i en skrivelse till Justitie- departementet anfört att den gällande lagstift- ningen inte tillgodoser det behov av tvångsåtgärder som kan uppstå i vissa situationer, nämligen beträffande möjligheterna att ta blod-, urin- eller utandningsprov vid misstanke om drogpåverkan, att kontrollera besökande samt att använda sig av bevakning i form av handfängsel vid transporter. Verket anser också att de särskilda beslutsbefogenheter som enligt 8 § andra stycket LRV tillkommer Kriminalvården bör kunna överföras eller delegeras till en under- sökningsenhet. Detsamma gäller tillstånd enligt 11 b § LRV för en intagen att tillfälligt vistas utanför undersökningsenheten. Rätts- medicinalverket har därför hemställt om en översyn av de bestäm- melser som gäller beträffande häktade som är intagna vid de rätts- psykiatriska undersökningsenheterna. Man har i skrivelsen bl.a. framhållit att den nuvarande lagstiftningen beträffande dessa är snårig och bitvis svårtolkad samt att det kan ifrågasättas om inte bestämmelserna borde samlas i en och samma lag. Vi har mot denna bakgrund dels gjort en enkät som tillställts de rättspsykiatriska undersökningsenheterna i , (), och , dels gjort studiebesök på en- heterna i , och . Från enheternas sida har det bl.a. framförts att reglerna om tvångsåtgärder och om behörigheten att fatta beslut är oklara och bör ses över; exempelvis kan det vid anlitande av vikarier, och i vissa fall i joursammanhang, uppkomma missförstånd genom att man i journalen antecknar LPT trots att rör sig om frivillig vård för vilken endast vissa bestämmelser i gäller. Det kan då finnas risk för att tvångsmedicinering felaktigt vidtas beträffande personer som inte tvångsvårdas. Vad gäller behovet av ytterligare tvångsåtgärder har två enheter funnit att det finns behov av samtliga de åtgärder som nämns i skrivelse. En enhet ansåg att man behöver ytterligare möjligheter till drogkontroll och kontroll av besökande, medan en annan enhet inte ansåg att det fanns några påtagliga behov av tvångsåtgärder utöver de möjligheter man har. En allmän uppfattning är dock att beslutsfunktionerna bör ses över SOU 2006:17 Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning och att tvångsåtgärder som inte är medicinskt motiverade inte ytterst skall vara ett läkaransvar. Antalet häktade som är föremål för rättspsykiatrisk undersökning har legat omkring 500 , med ett lägsta antal 2001 och ett högsta 2002. Av dessa brukar om- kring överföras från frivillig vård till rättspsykiatrisk vård . Många av de övriga vårdas av och till i frivilliga former , men det finns också de som inte alls eller i mycket liten utsträckning har behov av vård under vistelsen på en undersökningsenhet. Ett varierande antal intagna överförs från häktena till de särskilda rättspsykiatriska sjukvårdsinrättningarna för psykiatrisk tvångsvård eller för psykiatrisk vård i frivilliga former utan att vara föremål för rättspsykiatrisk undersökning och blir då underkastade bestämmel- serna om tvångsåtgärder av ordnings- och säkerhetsskäl i LPT. De som tagits i förvar enligt utlänningslagstiftningen kan – när de inte av säkerhetsskäl förs över till rättspsykiatriska enheter – komma att vårdas inom den vanliga psykiatriska landstingsvården, ibland med bevakning av häktespersonal. I de fallen gäller häkteslagens bestäm- melser om bl.a. tvångsåtgärder, oavsett om det är fråga om frivillig vård eller tvångsvård. Någon enstaka gång kan det också före- komma att en häktad som är misstänkt för brott placeras för fri- villig vård inom den vanliga psykiatriska landstingsvården och då gäller häkteslagen i sin helhet. Enligt vad vi erfarit medför den gällande ordningen att det upp- står tveksamheter om hur den i flera avseenden snåriga lagstiftning- en skall tillämpas. Det finns också ett tydligt missnöje med att läkare utan medicinsk grund för det skall fatta beslut om tvångsåt- gärder av ordnings- eller säkerhetsskäl beträffande de intagna som inte tvångsvårdas. På häktena upplever man det som om de intagna i allt större ut- sträckning än har psykiska problem och att åtskilliga av dem är i behov av vård under vistelsen på häkte, inte minst som en följd av missbruk. Av säkerhetsskäl, eller på grund av platsbrist inom sjukvården, är man ibland tvungen att på häktet vårda per- soner som egentligen skulle behöva psykiatrisk vård på sjukhus. Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning 7.4Behovet av förändrade regler Vårt förslag: För den som är inskriven i häkte och som överförs till psykiatrisk tvångsvård skall lagstiftningen om sådan tvångs- vård (LPT och LRV) vara tillämplig i sin helhet. Därutöver skall häkteslagen vara tillämplig beträffande åklagarrestriktioner och vissa närmare angivna tvångsåtgärder. För den som överförs till frivillig psykiatrisk vård eller till rätts- psykiatrisk undersökning utan att vara föremål för tvångsvård skall häkteslagen gälla i sin helhet. Den psykiatriska tvångs- vårdslagstiftningen skall inte vara tillämplig i dessa fall. Beslut om särskilda tvångsåtgärder enligt häkteslagen skall beträffande den som vistas på en rättspsykiatrisk undersök- nings- eller vårdenhet fattas av huvudmannen för verksamheten. När frivillig psykiatrisk vård eller tvångsvård enligt LPT ges på någon annan sjukvårdsinrättning skall sådana beslut fattas av Kriminalvården. Behovet av förändringar avser främst häktade som genomgår rätts- psykiatrisk undersökning utan att vara föremål för tvångsvård. Det har aldrig satts i fråga att det måste vara tillåtet att använda sig av tvångsåtgärder även gentemot dessa eller gentemot dem som över- förs till frivillig vård. Till skillnad mot vad man utgick ifrån vid införandet av LPT och LRV , anser emellertid Rättsmedici- nalverket och de dit hörande undersökningsenheterna däremot att de möjligheter till tvångsåtgärder som vårdlagarna ger inte är tillräckliga. Vad som framförts i verkets skrivelse (se avsnitt 7.3) samt vad vi erfarit genom vår enkätundersökning och vid besök på häkten och undersökningsenheter, visar också tydligt att det finns ett behov av att se över gällande regler för tvångsanvändningen. Utgångspunkten måste vara att man inte skall tillämpa mer tvång inom sjukvården än vad som är absolut nödvändigt, men att detta tvång måste vara tillräckligt för att skydda patienten samt garantera ordning och säkerhet. Om det sistnämnda inte är fallet kan man riskera både att rättspsykiatriska undersökningar måste utföras på häktena i en utsträckning som inte är önskvärd och att man där också måste vårda intagna som skulle ha behov av sjukhusvård. Erfarenhetsmässigt rör det sig ofta om ett tungt kriminellt belastat och inte sällan också våldsbenäget klientel. ansvarsområde omfattar endast dem som genomgår rättspsykiatrisk undersökning, och det tycks huvudsakligen Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning vara dessa som har vållat problem. Vårt uppdrag avser emellertid en översyn av hela häkteslagen och eftersom problemen med den lag- stiftning som rör häktades behandling inom psykiatrin uppenbar- ligen inte är begränsade till undersökningsfallen, omfattar våra överväganden samtliga de situationer som berör intagna i häktes- lagens mening. Vi noterar också att de regler som gäller vid över- förande till psykiatrisk vård väsentligen är desamma för dem som vistas i kriminalvårdsanstalt som för häktesintagna. Att föreslå änd- ringar beträffande andra fall än de som omfattas av häkteslagen ligger emellertid utanför vårt uppdrag. De personer som är av intresse för utredningen kan delas in i fem kategorier, nämligen intagna i häkteslagens mening som överförs 1.för rättspsykiatrisk undersökning och rättspsykiatrisk vård, 2.för rättspsykiatrisk vård utan att vara föremål för rättspsykia- trisk undersökning, 3.för rättspsykiatrisk undersökning utan att vara föremål för rättspsykiatrisk vård, 4.för psykiatrisk tvångsvård enligt LPT (förvarstagna enligt ut- länningslagstiftningen), 5.för frivillig psykiatrisk vård utan att vara föremål för rätts- psykiatrisk undersökning. De frågor som vi har att ta ställning till är i vilken mån det är befogat att utöka möjligheterna till tvångsåtgärder för häktade m.fl. som överförts till rättspsykiatriska undersöknings- eller vård- enheter och på vilket sätt detta i så fall skall ske, vilka regler som skall gälla för tvångsåtgärder beträffande häktesintagna vid frivillig vård och tvångsvård inom den reguljära psykiatriska sjukvården, hur en eventuell ny lagstiftning skall utformas samt vem som skall fatta beslut om tvångsåtgärder i olika situationer. Tvångsåtgärder beträffande kategori 1 och 2 Intagna i häkteslagens mening som vårdas enligt LRV kan underkastas allt behövligt tvång, inklusive medicinering, som inne- fattas i de psykiatriska tvångslagarna, oavsett om de är undersök- ningsfall eller inte. De kan också åläggas åklagarrestriktioner enligt häkteslagen. Trots att de särskilda enheter där de placeras är om- gärdade av en hög grad av säkerhet, uppstår det ibland situationer Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning då ytterligare åtgärder för att garantera ordningen och säkerheten krävs. Det gäller främst transporter som inte utförs med hjälp av polis, främst till andra sjukvårdsinrättningar för undersökningar av soma- tisk karaktär eller till tandläkarmottagningar. Beläggande med handfängsel är enligt vår mening inte tillåtet enligt någon av bestämmelserna om tvångsåtgärder i LPT – som också är tillämp- liga beträffande patienter som vårdas enligt LRV – även om det enligt vad vi erfarit förekommer att de ges en sådan extensiv tolk- ning. Med tanke på att det inte sällan rör sig om rymningsbenägna personer finns det uppenbarligen ett behov av att kunna tillgripa handfängsel. Mot den bakgrunden anser vi att det finns goda skäl att tillåta att rättspsykiatriska undersöknings- och vårdenheter använder sig av handfängsel vid transport av personer som tvångs- vårdas enligt LRV. Några större problem med lagligheten att företa drogkontroller beträffande denna kategori av patienter tycks i och för inte finnas. Enligt vad vi erfarit uppkommer det emellertid situationer när per- sonalen på undersöknings- och vårdenheterna skulle behöva göra en drogkontroll beträffande en viss intagen utan att det är direkt medicinskt motiverat, t.ex. för att klarlägga om droger har förts in på avdelningen. Vi delar därför uppfattning att det behövs bestämmelser om drogkontroll av intagna även när det saknas medicinska skäl för det. Från de rättspsykiatriska undersökningsenheterna har det också framförts önskemål om att det borde vara möjligt att förbjuda olämpliga telefonsamtal och andra kontakter med utomstående. Sådana åtgärder kan ibland tillgodoses genom åklagares restrik- tioner, men en begränsning är att detta endast får ske av utred- ningsskäl. Besöksrätten kan i vissa fall därutöver, enligt lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, begränsas efter beslut av huvudmannen för verksamheten där den tvångsvårdade vistas. In- skränkningar i övrigt kan enligt gällande lagstiftning endast ske genom särskilt ingripande av Kriminalvården enligt LRV, något som enligt förekommer ytterst sällan. En orsak till detta kan vara att formella kontakter måste tas med Kriminalvården från den aktuella enhetens sida även i brådskande fall, vilket det vanligtvis gäller. Möjligheten att förbjuda besök är enligt vår mening tillgodosedd i gällande lagstiftning. Tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning Problem beträffande telefonsamtal och liknande kommunikation med omvärlden, särskilt innehav och användande av mobiltele- foner, gäller inte endast häktade och andra frihetsberövade enligt häkteslagstiftningen. Det är ett generellt problem inom den psykia- triska tvångsvården. Denna fråga övervägs inom och vi vill därför inte nu lämna något förslag i detta hänseende.40 Ofta kan det vara motiverat av säkerhetsskäl och för att hindra insmuggling av narkotika eller andra otillåtna föremål, att rätts- psykiatriska undersöknings- och vårdenheter genomför kontroller av besökande till de intagna på motsvarande sätt som man gör på häktena (jfr avsnitt 5.4.2 om sådan kontroll). Vi delar Rättsmedici- nalverkets uppfattning att det behövs bestämmelser om kontroll av besökare. Detta kan ibland också vara till patientens fördel, såtill- vida att ett besök som annars inte skulle tillåtas kan komma till stånd efter en kontroll av besökaren. Tvångsåtgärder beträffande kategori 3 Vad gäller dem som är föremål för rättspsykiatrisk undersökning och som har överförts till en rättspsykiatrisk klinik eller vård- avdelning utan att vara föremål för tvångsvård, kan man enligt nu- varande lagstiftning tillämpa de i LPT angivna tvångsåtgärderna. Däremot är inte heller beträffande dessa någon av de i Rättsmedici- nalverkets skrivelse efterlysta tvångsåtgärderna tillåten.